26è Premi Ciutat de Cornellà (et al...) - vinyeta.com\n26è Premi Ciutat de Cornellà (et al…)\nper Júnior 20/04/2010 sobre Còmics, Recomanacions\nEi! Normalment aquí no es pengen temes de concursos si no és que ens arribem de forma directa. I en aquest cas ha estat així! Fins el 30 de juny encara som a temps e participar al concurs de còmics de Cornellà, les bases del qual trobareu tot seguit. (Recordo vivament que és el típic concurs on participàvem tots els companys de l’escola de dibuix, “años ha”!)\nPer una banda hi ha el concurs, per una altra la votació al 17è Premi Ivà al millor historietista professional i, per una altra banda, la butlleta d’un nou premi que es fa en col·laboració amb el setmanari El Triangle, que enguany celebra el seu 20è aniversari.\nNovetats per l’edició d’enguany (tal i com han arribat):\n– Respecte els premis:\nEl premi “Ciutat de Cornellà”, a més d’estar dotat amb 1.200€, un lot de còmics valorat en 300€, i la publicació de l’obra a la revista Viu Cornellà, aquest any el premiat també s’emportarà un viatge al festival d’Angoulême del gener de 2.011.\nEl premi a la millor historieta d’humor, premi concedit per Ediciones El Jueves, a més d’estar dotat amb 601€, també s’inclou la publicació d’una tira còmica a la revista El Jueves.\nEl premi a la millor tira política, premi concedit pel setmanari El Triangle, amb motiu del seu 20è aniversari, està dotat amb 300€, més la col·laboració setmanal durant un any (publicada a la web i/o revista), valorada en 1.400€, més una subscripció anual del setmanari valorada en 135€.\nI cal recordar que l’any passat van introduir un nou premi, Animació i còmic, dotat amb 400€.\n– Respecte el premi Ivà:\nEnguany s’ha modificat la forma de votació, ja que han introduït un llistat, confeccionat pels membres del jurat del 25è concurs del còmic, amb cinc candidats que tots podem votar. Juan Álvarez i Jorge Gómez; Horacio Altuna; Joan Picanyol; Kim; Maikel.\nLes votacions també es podran fer a través de l’apartat de Còmics del departament de Joventut de la pàgina web de l’ajuntament de Cornellà.\nLes obres a concurs s’han d’enviar a:\nCarrer Mossèn Andreu, número 17\nPer a més informació, cop de web:\nI, a continuació, les bases i altra informació que ens ha arribat…\nL’Ajuntament de Cornellà de Llobregat convoca el 26è Concurs de Còmics “Ciutat de Cornellà” d’acord amb les següents bases:\nCategoria júnior: joves que a 31 de desembre de 2010 tinguin entre 12 i 16 anys.\nCategoria sènior: joves que a 31 de desembre de 2010 tinguin entre 17 i 30 anys.\nTema, llengua, modalitat i format\nEl tema serà lliure, però els personatges hauran de ser originals, de creació pròpia i inèdits; i el contingut de les obres no podrà atemptar contra la dignitat de les persones i dels animals. Els treballs es podran presentar en català o en castellà.\nEls treballs podran ser realitzats en blanc i negre o en color, i s’haurà de presentar al concurs l’obra original (se n’exclouen les còpies), que podrà ser feta amb tècnica lliure. En cas de presentar-se en suport CD, igualment s’haurà de presentar imprès en format DIN A-3, i amb resolució de 300 píxels/polzada.\nLes obres tindran una extensió de 2 a 4 pàgines de format únic DIN A-3 (29′7 x 42). En la categoria júnior l’extensió serà d’1 ó 2 pàgines de format únic DIN A-3 (29′7 x 42).\nModalitat animació i còmic\nLes obres presentades a aquesta modalitat, també hauran de ser originals, de creació pròpia i inèdites. Podran ser realitzades amb qualsevol tècnica d’animació (2D, 3D, Stop Motion, plastilina, Flash…). Hauran de tenir una extensió de 30 segons a 2 minuts, amb format .flv, .avi, .mpeg o .mov. S’hauran de presentar dues còpies en DVD, una a resolució 320×240 i una altra a resolució 720×576.\nEls treballs es presentaran sota un títol o un lema, juntament amb el full d’inscripció amb les dades personals de l’autor (nom i cognoms, adreça, telèfon, professió i edat) i fotocòpia del DNI. La presentació de les obres es pot fer individualment o de manera conjunta entre guionista i dibuixant.\nEls originals s’hauran de fer arribar, personalment o per correu, a TRAILER Servei d’Informació Jove, carrer Mossèn Andreu, núm. 17, 08940 Cornellà de Llobregat, abans del 30 de juny de 2010. Seran acceptats tots els treballs que portin aquesta data en el mata-segells de correus.\nAmb els treballs presentats i posteriorment seleccionats pel jurat (els premiats de les dues categories; una selecció de, com a màxim, 25 obres més de còmic, i la totalitat de les d’animació) es farà una exposició dintre de la “Mostra del Còmic a Cornellà 2010″ (octubre-novembre) i aquestes mateixes seran exposades a la pàgina web de l’Ajuntament de Cornellà.\nUn cop acabada l’exposició, els originals seran retornats als autors que ho sol·licitin. Totes les obres són propietat dels autors. L’organització es reserva el dret de reproduir les obres premiades, durant un any, període després del qual el dret serà dels autors.\nPremi al millor autor júnior, 250€, més un lot de còmics valorat en 300€ (donat per Edicions B).\nPremi Concurs de Còmics “Ciutat de Cornellà”, 1.200€, un lot de còmics valorat en 300€ (donat per Edicions Glénat), la publicació de l’obra a la revista Viu Cornellà, i un viatge al festival d’Angoulême (gener 2011).\nPremi a la millor historieta d’humor, 601€ (concedit per Edicions “El Jueves”), més la publicació d’una tira còmica a la revista El Jueves.\nPremi al millor guió, 500€ (concedit pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya) més un lot de còmics valorat en 150€ (donat per Planeta DeAgostini).\nPremi a la millor historieta en català, 460€ (concedit pel Centre de Normalització Lingüística de Cornellà de Llobregat) més un lot de còmics valorat en 150€ (donat per Planeta DeAgostini).\nPremi al millor autor local, 400€ (aquest premi és en metàl·lic però l’autor haurà de fer quatre tires còmiques que es publicaran a quatre números de la revista Viu Cornellà), més un curs de còmic intensiu a escollir pel premiat (donat per l’Escola de Còmic Joso).\nPremi animació i còmic, 400€.\nI tres mencions especials, més un lot de còmics valorat en 100€ cadascun (donat per Norma Editorial).\nCap autor no podrà beneficiar-se de més d’un premi.\nEl lliurament de premis es farà durant l’acte d’inauguració de l’exposició de les millors obres seleccionades pel jurat (octubre 2010). A tots els premiats se’ls lliurarà també una placa commemorativa i un lot de còmics (donat per Edicions “El Jueves” i Edicions “La Cúpula”).\nEls autors que presentin obres al concurs també hauran d’adjuntar el full de votació al premi IVÀ emplenada.\nL’organització podrà introduir-hi, si ho creu necessari, les modificacions que li semblin convenients per al funcionament del concurs. L’organització es reserva el dret de publicar les obres premiades. També tindrà cura de les obres presentades al concurs, però no es fa responsable de la seva integritat en el cas de danys fortuïts i/o involuntaris.\nFULL DE VOTACIÓ DEL PREMI “IVÀ”\nL’Ajuntament de Cornellà de Llobregat convoca el 17è Premi “Ivà” al millor historietista professional, que serà triat mitjançant votació popular, a partir del llistat de candidats que han proposat els membres del jurat del 25è Concurs de Còmics “Ciutat de Cornellà”. Les votacions es podran realitzar emplenant el full de votació o emplenant la fitxa que trobareu a la pàgina web de l’Ajuntament de Cornellà de Llobregat:\nJuan Álvarez i Jorge Gómez\nDONO EL MEU VOT A\nEntre els votants es sortejarà un lot de còmics valorat en 150€.\nTermini de presentació, abans del 30 de juny de 2010.\nPREMI A LA MILLOR TIRA POLÍTICA, donat pel setmanari El Triangle\nEl setmanari El Triangle, amb motiu del seu 20è aniversari amplia enguany la seva col·laboració amb el concurs de còmics “Ciutat de Cornellà” amb la creació del premi a la millor tira política. Aquest premi s’inclou a la categoria sènior, per joves que a 31 de desembre de 2010 tinguin entre 17 i 30 anys.\nCada participant ha de presentar un mínim de 3 obres que han de tenir el format 25×9’3. Poden ser en blanc i negre o en color, en català, i s’hauran de presentar les obres originals (se n’exclouen les còpies), que podran ser fetes amb tècnica lliure. Els personatges han de ser de creació pròpia podent-se representar personatges públics suficientment coneguts de la vida social,política i cultural.\nEl premi és de 300€, més la col·laboració setmanal durant un any (publicada a la web i/o revista), valorada en 1.400€, més una subscripció anual del setmanari valorada en 135€.\nPer a més informació sobre forma, lloc i termini de presentació, exposició i propietat de les obres, jurat i altres determinacions, adreceu-vos a les bases del 26è concurs de còmics “Ciutat de Cornellà”.\nEl Còmic en còmic: Manga en català de Glénat\nAnar fent… i a l'INEM


Gandia rep noves ajudes per a la inserció sociolaboral de persones en risc d’exclusió social del Grau i la Platja – Compromís per Gandia\nGandia rep noves ajudes per a la inserció sociolaboral de persones en risc d’exclusió social del Grau i la Platja\n– La Conselleria d’Inclusió Social i Igualtat ha tornat a reconèixer, per tercer any, el programa municipal experimental Incorpora’t, dels departaments de Polítiques Econòmiques i Responsabilitat Social, amb una subvenció de 147.000 €, amb la qual es contractarà el personal tècnic que treballarà durant 6 mesos amb 40 famílies amb dificultats del Grau i la Platja (aturats de llarga durada, dones maltractades, persones sense cap estudi, etc..)\n– La iniciativa, destinada al desenvolupament d’itineraris integrats d’inserció sociolaboral mitjançant l’orientació, assessorament, formació i acompanyament en el mercat laboral, ja s’ha realitzat amb èxit a Beniopa-Santa Anna-Plaça El·líptica i Corea-Raval-Centre Històric, respectivament, amb un alt grau de satisfacció. Persones que van realitzar les pràctiques al sector hostaler o hoteler han estat contractades amb posterioritat per les empreses.\n– El procés de selecció i barem el realitzaran treballadores socials del Grau, que coneixen molt bé les famílies amb risc d’exclusió sociolaboral dels districtes marítims.\nEls regidors de Responsabilitat Social i Polítiques Econòmiques, Nahuel González i Alícia Izquierdo, respectivament, i el president de la Junta de Districte del Grau i la Platja, Miguel Ángel Picornell, han mostrat la seua alegria després que la Generalitat, torne a reconèixer per tercera vegada consecutiva, la tasca que es realitza des dels dos departaments de l’Ajuntament de Gandia en un programa municipal de reinserció sociolaboral de persones en risc d’exclusió social. Concretament, la Conselleria d’Inclusió Social, que dirigeix la vicepresidenta Mónica Oltra, ha atorgat 147.000 € per a la contractació 6 persones: 2 treballadors/es socials, 2 orientadors/es, i 2 insertors/es que duran endavant la realització de la tercera fase del programa experimental “Incorpora’t” de l’Ajuntament.\nD’aquesta manera, es treballarà amb 40 famílies del Grau i la Platja amb problemes per accedir al mercat laboral (falta d’estudis primaris, famílies desestructurades, dones maltractades, aturats de llarga durada, etc…).\nI és que el projecte Incorpora’t pretén proporcionar una intervenció integral mitjançant la prestació de manera efectiva i constant de serveis que condueixen al desenvolupament d’itineraris integrats d’inserció. Amb accions d’orientació i assessorament per a la cerca d’ocupació, acompanyament social, pedagògic i tutories per al desenvolupament personal i formació per a l’ocupació per, finalment, establir ponts entre les persones participants i el mercat laboral, mitjançant pràctiques a empreses, sobretot del sector terciari.\nL’experiència està funcionant amb èxit, ja que les fases anteriors, que es van realitzar a Beniopa-Santa Anna-Plaça El·líptica i Corea-Raval-Centre-Històric han atès a centenars de famílies i algunes persones han aconseguit ser contractades amb posterioritat a les empreses on han realitzat les pràctiques.\nPràctiques d’aprenentatge i inserció en empreses. Per a aquelles persones que hagen realitzat un nivell competencial adequat en el desenvolupament del seu itinerari d’inserció sociolaboral. Hi ha col·laborat empreses del sector hostaler, hoteler i comercial.\n“El govern local ajuda des de molts àmbits a les persones que pitjor ho estan passant. Però aquest programa va més enllà i busca retornar la il·lusió davant la possibilitat de trobar un treball digne a persones que l’havien perduda per raó d’edat, genere o exclusió social. Per a algunes d’elles, fins i tot, podria ser la seua primera oportunitat laboral. Cal acabar amb l’estigma de les persones en risc d’exclusió social. Estem parlant de veïnat nostre que no ho ha tigut fàcil des del mateix instant del seu naixement, perquè provenen de famílies desestructurades, sense cap estudi, dones víctimes de la violència masclista, dones immigrants que ni parlen el nostre idioma, perquè no se’ls ha permés eixir de casa…”, ha indicat González.\nPer la seua banda, Izquierdo ha destacat que Gandia és de les poques ciutats que han accedit a “les 3 línies d’ajudes consecutives i això vol dir que es reconeix el projecte Incorpora’t i el treball realitzat en cadascuna de les fases”. I ha recordat que per accedir al programa no cal inscriure’s al Servef o a l’Ajuntament, ja que seran les treballadores socials del Grau i la Platja, que coneixen molt bé la situació de les famílies dels districtes, les qui faran la selecció i aplicaran el barem amb criteris tècnics i objectius. També tindran, amb posterioritat, un certificat municipal d’assistència que podran incorporar al seu currículum.\nFinalment, Picornell ha agraït la implicació i l’aposta de les dues regidories amb el Grau i la Platja, “que vam demanar també acollir-nos al programa, a l’igual que altres barris de la ciutat, tenint en compte la llunyania geogràfica que en ocasions ens dificulta accedir a aquests tipus d’activitats. Vull també trencar una llança en favor dels presidents de junta de districte, els quals atenem d’una forma directa el nostre veïnat. En el 90% dels casos les persones que acudeixen a nosaltres demanen treball, sobretot joves i majors de 50 anys”.\n←Declaració institucional amb motiu del Dia Internacional de l’Orgull LGTBI\nQuarta edició del programa d’eco-turisme #PlatjaNatura→


Per a un Sant Joan 2018 de dalt de tot. Fes-te voluntari!\nDes de l'Ajuntament de Ciutadella us animam a fer-vos voluntaris de les festes de Sant Joan. Per inscriure-us-hi podeu accedir a la informació i emplenar formulari en línia o entregar presencialment el model en paper en horari d'atenció al públic, de 9 a 14 hores, al Servei de Protocol (Miquel Àngel Limon).\nDes de l'Ajuntament de Ciutadella us animam a fer-vos voluntaris de les festes de Sant Joan. Per inscriure-us-hi podeu accedir a la informació i emplenar formulari en línia o entregar presencialment el model en PDF en horari d'atenció al públic, de 9 a 14 hores, al Servei de Protocol (Miquel Àngel Limon). La data límit és el 15 de juny.\nCliqueu al baner per accedir al formulari


Lluc és un jove artista del Baix Montseny, de Santa Maria de Palautordera. Amb 19 anys el jove estudiant de psicologia segueix el seu projecte musical que comença l’any 2019 amb la sortida de diversos senzills que el van fer treure el cap a l’escena catalana. Així doncs, ha convertit la seva passió per escriure des de ben petit i la seva curiositat constant per descobrir artistes de tota mena, a ser un d’ells.\nL’Entitat Creativa Massaviu s’encarrega de la producció i direcció creativa del nou projecte, amb el productor Biel Colomer, el director creatiu Miki Lloret i l’ajuda del beatmaker Andreu Alegre, tres integrants que gràcies a ells, Lluc agafa una nova perspectiva i profunditat. D’aquesta fusió en surt un nou so que ja deixa entreveure tot allò que pot aportar l’artista català: aquella sensibilitat que mira enrere amb nostàlgia i endavant amb ambició.\nLluc “Benvolguda nostàlgia”\nLluc & Iglú “GALTES VERMELLES”\nLluc “GENERACIÓ DEL 20′”\nLluc és un jove artista del Baix Montseny, de Santa Maria de Palautordera, ha convertit la seva passió per escriure des de ben petit i la seva curiositat constant per descobrir artistes de tota mena, a ser un d’ells.


Najat El Hachmi ha guanyat el 77 Premi Nadal - MonComunicació Agencia\nLa obra guanyadora: “El dilluns ens voldran’ compta amb dues dones protagonistes.\nL’escriptora s’havia presentat al premi sota el pseudònim de Cristina López i amb el títol fictici de ‘intruses’, ha explicat que en l’obra els dues dones protagonistes de famílies musulmanes viuen en “la recerca de la seva llibertat tant a nivell familiar com laboral”.\nEn la mateixa convocatòria s’ha donat a conèixer la decisió del 53 Premi Josep Pla de prosa en català, que ha recaigut en Maria Barbal per la novel·la ‘Tàndem’. Barbal, que va concursar sota el pseudònim de Lluís Coves, ha estat reconeguda per un text que va presentar amb el títol fictici ‘Cançó de Solveig’. [+info a La Independent]\n‘Els dilluns ens voldran’ de Najat El Hachmi es posarà a la venda a les llibreries el proper 10 de febrer en llengua castellana (Destino) i catalana (Edicions 62). ‘Tàndem’ de Maria Barbal es posarà a la venda a les llibreries el proper 3 de febrer en llengua catalana i el 17 de febrer en llengua castellana (ambdues a Destino).\nA una entrevista que li va fer AmecoPress , la guanyadora de el Premi Nadal 2021, com fa en els seus llibres, no fuig de la complexitat, sinó que se submergeix en ella per extreure ensenyaments tan ferms com incòmodes. També reflexiona sobre feminisme en temps d’auge de nous feixismes. Us recomanem la lectura de l’entrevista: Najat El Hachmi: “El relato de la travesía de las mujeres inmigrantes que las dota de vida(s)”, el 2 de juliol 2019.\nSegons ha publicat Metropoli Oberta, Najat El Hachmi va dedicar el premi a totes les dones que viuen en circunstancies en les que la llibertat sembla llunyana, pero “”sempre hi ha possibilitats de sortien endavant. No hi vida digna sense llibertat d’escollir”, va subratllar.\nJulia Lopez Tremols2021-01-20T10:37:44+00:00gener 15, 2021|Actualitat, Cultura, Feminisme|Comentaris tancats a Najat El Hachmi ha guanyat el 77 Premi Nadal


PROF. CIRIL ROZMAN – Testimonios para la Historia\nPortada » PC, 17è VOLUM. Especialitats Mèdiques de Catalunya, II » PROF. CIRIL ROZMAN\nEns cal un canvi de la consciència social per tal que es valori la recerca com una inversió que millora la qualitat de vida dels ciutadans.\nEl reconegut hematòleg Ciril Rozman va néixer a Ljubljana, capital d’Eslovènia, però de ben jove es va traslladar a l’Estat espanyol, on va cursar els estudis de medicina. La seva vida professional ha estat estretament vinculada amb l’Hospital Clínic i amb la Universitat de Barcelona, de la qual és encara catedràtic emèrit. Tot i que el prestigi del professor Rozman estava ja fermament consolidat dins l’àmbit mèdic, el tractament d’un personatge tan conegut i estimat com Josep Carreras va comportar la difusió de la seva tasca sanitària entre el gran públic. Fins aquell moment, el més habitual era que les persones afectades de leucèmia optessin per traslladar-se a centres dels Estats Units. En canvi, el cantant va ser atès per l’equip mèdic que dirigia el doctor Rozman a l’Hospital Clínic, la qual cosa va demostrar que el nostre país disposava dels mitjans tecnològics i dels professionals qualificats per lluitar-hi. Encara avui la leucèmia continua sent una de les seves grans preocupacions sanitàries i humanes: “Quan vaig començar a exercir fa cinc dècades no era possible guarir cap malalt. Actualment podem curar entre un 75 i un 80% dels nens afectats i, aproximadament, un 50% dels adults. Hem recorregut un llarg camí en la curació d’aquesta malaltia, però encara hem d’avançar força. En aquest sentit, certament el panorama és esperançador: S’estan començant a aplicar medicaments basats en petites molècules que arriben a les cèl·lules afectades i bloquegen l’anomalia causant del procés. D’altra banda, també s’està incidint en els estudis de caire genètic en dues direccions; en primer lloc, determinar la predisposició a patir aquesta alteració cel·lular, de manera que es pugui detectar i corregir en fases primerenques; en segon lloc, perfeccionar i avançar en el trasplantament per tal que no sigui una mesura tan cruenta. Per aquest motiu s’estan portant a terme empelts amb condicionament reduït, que no tenen per objectiu destruir tot el moll d’os malalt, sinó, per mecanismes immunològics, eliminar les cèl·lules malignes residuals.”\nPer desgràcia, el nostre país no destaca per la recerca. Les causes són d’ordre econòmic i social: “Com a mitjana, els països europeus destinen un 2% del PIB a investigació. A Espanya la mitjana és de l’1,1%, i amb un repartiment territorial de caire centralista: a Madrid s’aproximen al 2%, mentre que a les Illes Balears només arriben un 0,25%. Catalunya se situa en un 1,38%. D’altra banda, la investigació no gaudeix del reconeixement que té en altres països. Les persones que s’hi dediquen reben una compensació econòmica més aviat precària i sense reconeixement ni polític ni social.”\nAquest fet explica que l’interès per la recerca no sigui gaire elevat i, sobretot, la fuita de cervells que s’està produint. Els joves talents investigadors opten per marxar als Estats Units, principalment, on podran desenvolupar projectes d’investigació en millors condicions. En opinió del professor Rozman, per canviar realment aquesta dinàmica –amb conseqüències sanitàries, econòmiques i socials tan negatives– no només cal augmentar els pressupostos destinats a investigació, sinó també dignificar aquesta activitat: “Ens cal un canvi de la consciència social per tal que es valori la recerca com una inversió que millora la qualitat de vida dels ciutadans.”\nEl professor Ciril Rozman és també un gran coneixedor del sistema sanitari públic actual: “Vam tenir la gran sort de poder universalitzar la prestació sanitària, fet que no es dóna a alguns països occidentals, com ara els mateixos Estats Units. Aquesta opció, però, té uns costos econòmics molt elevats que poden fer perillar el sistema si no es gestiona de forma adequada. Cal que els usuaris del sistema, els ciutadans, es conscienciïn dels seus deures i actuïn d’una manera responsable per tal de garantir-ne la sostenibilitat. Si cometem abusos com col·lapsar els serveis d’urgències per una grip estem posant en perill l’assistència sanitària general en el futur.”\nEn definitiva, “seria convenient que l’Administració portés a terme campanyes de divulgació dels costos i les vies d’accés sanitàries adequades.”\nAixò no obstant, els ciutadans no han de ser els únics que propiciïn una reducció dels costos sanitaris: “Si ens decantéssim un altre cop per un model d’atenció personalitzat que se centrés en les peculiaritats individuals de cada pacient, aconseguiríem una millor assistència i una reducció dels costos. Fóra convenient recuperar l’esperit de l’internisme, caracteritzat per un assistència bio-psico-social. És evident que la creació d’especialitats mèdiques és un fet positiu i enriquidor en la història de la medicina, però no s’hauria d’haver traduït en l’atenció descoordinada i reiterativa que molt sovint reben ara els pacients.”\nAquest canvi de mentalitat també s’hauria de fer extensible a l’organització interna dels centres i al sistema de formació: “La raó de ser d’un hospital universitari és l’assistència, la recerca i la docència pregraduada i postgraduada. Aquestes tres activitats han d’estar compensades perquè la nostra funció és tant divulgar les possibilitats mèdiques existents com crear-ne de noves mitjançant la recerca. Per assolir-ho seria convenient que els hospitals universitaris se sotmetessin a una reestructuració interna, que derivés en el funcionament en departaments coordinats entre si, i externa, que simplifiqués els lligams burocràtics. Actualment depenen tant del Ministeri de Sanitat com del d’Educació, quan seria més operatiu que únicament depenguessin del de Sanitat, el qual, a més, es podria encarregar de l’ordenació i expedició dels títols de llicenciat i especialista.”\nEn aquest panorama de canvis, la culminació seria “la creació d’una titulació en ciències de la salut que formés especialistes sanitaris des de tots els vessants.”\nPrevAnteriorDR. SANTIAGO BARAMBIO BERMÚDEZ\nSiguienteDR. JOSEP ROYO SERRANDONext


No són temps per a l’ostentació ni el crit arquitectònic. Escassegen els diners per a això. I en les instàncies públiques no hi ha ganes d’incórrer en despeses excessives, sinó tot el contrari. És hora d’una arquitectura dedicada a rehabilitar velles construccions. En aquest sentit, la intervenció de BAAS a la Remunta és molt apreciable. Igual com ho va ser, encara més i tot, la seva obra a Can Framis. Si allà es van recuperar dues velles naus fabrils i es van ajuntar amb una altra de nova planta, en la qual no faltaven els gestos contundents a l’arquitectura d’avui, aquí s’intervé amb més discreció. Però amb similar propòsit: recuperar de manera desinhibida i per a nous usos un edifici que, en temps no gaire llunyans, s’hauria enderrocat i s’hauria substituït per un altre de nou. «En tots dos casos -diu Badia- es tractava de donar nova vida a un edifici preexistent, utilitzant-lo com si fos una matèria primera més amb la qual construir. És el que ens demanen aquests temps».


Allò que d'ara endavant ens espera - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nAllò que d'ara endavant ens espera\njosep camprubí 18.09.2020 | 21:18\nAllò que d'ara endavant ens espera Regió7\nDijous, el president de la Generalitat, Quim Torra, va comparèixer davant del Tribunal Suprem que, amb molta probabilitat, acabarà inhabilitant-lo. Per què? Per no haver tret una pancarta? Per no haver obeït una ordre de la Junta Electoral Central? No. No ens enganyem. La inhabilitació, si acaba produint-se, serà una mostra més de la injusta justícia que apliquen sovint alguns alts tribunals espanyols quan es tracta de les cada vegada més conflictives relacions entre Catalunya i l'Estat. Una pancarta que demani la llibertat dels presos polítics pot ser objecte de sanció d'aquesta mena? N'hi ha milers de penjades per tot Catalunya. I mantenir-la en un balcó de la Generalitat, ni que sigui en època electoral, no pot ser castigat de cap manera amb la inhabilitació d'un president del govern català, nomenat democràticament i en ple exercici del seu càrrec. La lògica més absoluta fa pensar que les autèntiques raons de la inhabilitació són unes altres. Es tracta, un cop més, de demostrar qui mana. Es tracta de fer veure que, en realitat, l'autonomia catalana està subordinada a allò que decideixin determinats òrgans de l'Estat. Per tant, no s'accepta de cap manera que allò que des dels poders fàctics es considera només una administració regional i subsidiària, parli de presos polítics. Al contrari: cal forçar-la a acceptar que són persones tancades a la presó per no haver fet cas de la llei. I, és clar, això obeeix a una raó de fons: per naturalesa el govern català és sospitós i ho serà sempre. Per tant cal parar-li els peus i escarmentar-lo adequadament per tal que no gosi atrevir-se mai més a plantejar, ni que sigui democràticament, la construcció d'una república catalana independent. El 155 i tota la repressió posterior a l'1 d'octubre del 2017 s'han adreçat a aconseguir aquest objectiu.\nPerò alhora queda demostrada també la dificultat de portar a terme aquest pla d'ofegament de la voluntat d'independència. Si el president Torra és inhabilitat, tard o d'hora s'hauran de celebrar eleccions al Parlament de Catalunya i nomenar un nou president. I, costi més o menys, els partits independentistes estaran obligats a arribar a un acord per formar un nou govern que tornarà a plantejar les mateixes reivindicacions. Però, a més, el marc en què es trobaran d'ara endavant aquest nou govern de la Generalitat i el de l'Estat serà extraordinàriament complex. La crisi sanitària de la covid-19 no se superarà fàcilment i la davallada econòmica que ja se'n deriva –i que augmentarà– serà gegant. I a més el repartiment de recursos econòmics procedents d'Europa pot ser notablement conflictiu. Deixant a part que l'ajuda europea no serà pas de franc ni sense condicions. Potser una part no s'haurà de tornar, però estarà condicionada a reformes que fins ara no s'han volgut portar a terme. Tot plegat farà que qüestions que els dar-rers anys no han estat en primera línia tornin a aparèixer amb força, com el dèficit fiscal en l'àmbit de tots els Països Catalans o la diferència entre les inversions que teòricament es pressuposten i les que arriben realment a executar-se.\nMentrestant, el PSOE seguirà sent el gerent polític de les diverses onades de la covid-19 i de la futura època de la postpandèmia? I aconseguirà, de moment, aprovar els pressupostos? L'equilibrisme polític de Pedro Sánchez és evident però tot té un límit. L'Estat espanyol té moltes crisis obertes. I no són menors la de desprendre's de tot el llast del franquisme, triar democràticament entre monarquia i república, impulsar el progrés social i la igualtat o resoldre la tensió permanent entre Catalunya i l'Estat. Però siguem realistes: segur que el PSOE voldrà plantejar-se totes aquestes reformes?


Què hi ha de fer, Mónica Oltra, a La Sexta Noche? - Gàlim\nPublicat el 22 d'agost de 2020\nQuè hi ha de fer, Mónica Oltra, a La Sexta Noche?\nHe vist per les xarxes que hui participa la vice-presidenta del govern, Mónica Oltra, en el programa La Sexta Noche. No em sembla bé. És la meua opinió i no espere que li importe a ningú, ni que ningú faça o desfaça pel que dic. Però com que Oltra és representant meua pel seu càrrec en el govern, tinc dret de dir-ho.\nNo em sembla bé que vaja a un programa disfressat de debat on es dóna barra lliure a personatges com Marhuenda i Inda, dignes representants de l’antiperiodisme. Ja hi ha gent que es nega a acudir a programes en què s’haja de compartir micro amb Vox. Potser és hora de deixar d’emblanquir també segons quins ‘opinadors’ i ‘debats’.\nPS Potser hui aquests personatges fan vacances i no hi són: té igual, no cal fer bo aquest xou.\nMONTESINOS PEÑARROCHA, JOSEP VICENT ha dit:\n23 d'agost de 2020 a les 9:11 am\nRes, però ells tot cofois d’anunciar-ho a les xarxes com un gran triomf. Feia anys també eixia molt. Ara,sembla que com els socialistes ja dominen el nou NODO9, aquesta és l’única manera d’eixir a la TV.


Yolanda Díaz i Fernando Grande-Marlaska diuen que cal deixar actuar la Justícia\nActualitzada 03/09/2021 a les 14:37\nEl govern espanyol creu que cal investigar «fins al final» per esclarir qualsevol informació sobre els comptes i suposades activitats il·lícites del rei emèrit, Joan Carles de Borbó. Així ho han apuntat tant la vicepresidenta segona del govern, Yolanda Díaz, com el ministre de l'Interior, Fernando Grande-Marlaska. Tots dos han coincidit que malgrat que les informacions que apareixen als mitjans no són «agradables», cal esclarir qualsevol indici de delicte. «Investigació fins al final», ha dit la Díaz en roda de premsa, perquè «al segle XXI la transparència i la igualtat són clau» i «en una democràcia robusta cal que s'esclareixi què ha passat».\nEl ministre de l'Interior, també ha afirmat aquest divendres que malgrat les notícies «preocupants» que apunten a la fortuna del rei emèrit, Joan Carles de Borbó, «estem en un Estat on tot ha de ser conegut i investigat».\n«Hem de deixar que la Fiscalia actuï i adopti les mesures necessàries i precises que consideri oportunes, s'analitzin els fets i es determinen les conseqüències que calgui».\nTots dos han fet aquestes manifestacions després que El Mundo hagi fet pública part de la documentació que la Fiscalia ha enviat a les autoritats suïsses per rebre informació sobre els comptes de l'emèrit. Entre altres, la Fiscalia apunta que Joan Carles de Borbó va acumular una fortuna il·lícita fruit de comissions internacionals.\nLa Fiscalia diu que rei emèrit va cobrar comissions internacionals\nComenta el contingut : El govern espanyol creu que cal investigar «fins al final» les suposades irregularitats de Joan Carles de Borbó


Quaranta curtmetratges al Manlleu Film Festival | Osona.com\nQuaranta curtmetratges al Manlleu Film Festival\nEl festival, que se celebra de l'11 al 14 de juliol, projectarà els films a l'exterior del Museu del Ter i estrena el Teatre Centre\nper Carles Fiter, Manlleu, 10 de juliol de 2019 a les 11:42 |\nDurant la presentació de la 17a edició del Manlleu Film Festival. | Carles Fiter\nManlleu ja ho té tot a punt per acollir la projecció de 40 curtmetratges. En la 17a edició el Manlleu Film Festival repeteix espai i dates per segona vegada i des de l'organització es fa una bona valoració del canvi. El director del certamen Èric Motjer explica que enguany hi ha hagut un augment notable de les inscripcions respecte de l'any passat.\nS'han rebut més de 1.300 curts de més de 21 països diferents, cosa que dona un "cert prestigi internacional" al certamen. La majoria de pel·lícules provenen d'Europa, nord-Amèrica i Sud-amèrica. "Hi ha un augment de més de 500 pel·lícules respecte al 2018", afegeix el director, mentre que remarca que no ha estat l'any que n'hi ha hagut més, però abans no hi havia una taxa d'inscripció (que està finançada al 80%).\nPer la seva banda, la regidora de Cultura Eva Font destaca que és un certamen consolidat a Catalunya i amb "un bon prestigi internacional". En aquest sentit, destacava la incorporació d'un nou espai: el Teatre Centre.\nEs recupera la categoria Osona\nAmb el nou espai del Teatre Centre, enguany com a novetat també es recupera la categoria Osona. S'hi poden veure vuit curtmetratges produïts a la comarca. Les projeccions de la secció Internacional són dijous; la categoria d'Osona, divendres; i les de secció Nacional, dissabte.\nCal destacar la paritat entre els films seleccionats. A Internacional (23 seleccionats) 11 han estat dirigits per dones i 12 per homes; i quant a la categoria Nacional (9 seleccionats), 4 han estat dirigits per dones i 5 per homes. Una paritat que, segons el director, va sortir de "forma natural".\nEl jurat del festival està format per Laia Aubia (Directora de l'Acadèmia de Cinema Català), Carlos Ríos (Director del D'A Film Festival) i Gerard Casau (Crític cinematogràfic).\nEntre dos aguas d'Isaki Lacuesta serà la pel·lícula de cloenda del festival que es projectarà diumenge també al Teatre Centre amb la presència del director.\nPotenciar més el festival a Catalunya\nA més de la projecció internacional, des de l'organització es vol potenciar el festival a Catalunya. Aquesta tendència normalment és a la inversa, primer hi ha una projecció al país d'origen i després en l'àmbit internacional. "A Manlleu és al revés", deia el director, destacant que "en tot cas, és positiu que sigui així".\nCultura, Manlleu Film Festival, cinema, curtmetratge, Curtmetratges, Ajuntament de Manlleu, Festival de Curtmetratges de Manlleu


Gaudeix dels nostres parapents a Àger\nEn Agerair et donem l'oportunitat de gaudir d'un agradable passeig per l'aire. La nostra activitat de parapent a Àger és una activitat molt agradable i suau sense sensacions de caiguda fortes, encara que si el que busques són emocions fortes també podem fer acrobàcies. Els nostres pilots estan altament qualificats per al vol en parapent a Àger, amb 20 anys d'experiència i titulats per la Generalitat de Catalunya.\nLa nostra activitat en parapent a Àger consisteix en realitzar còmodes vols, realitzant un passeig per la vall enlairant-nos suaument perquè gaudeixis dels impressionants paisatges del Prepirineu Català. Durant el nostre vol en Parapent a Àger, podràs gaudir de paisatges com: Pantà de Canyelles, Congost de Mont-rebei, La plana de Lleida, Pantà de Camarasa, i molts paisatges més per recordar el teu passeig en parapent a Àger com una increïble experiència de la teva vida per recordar amb els teus amics i família.\nNo esperis més i truca'ns\nA Àger estem al teu servei, pots trucar-nos al telèfon 692.470.153 o si ho prefereixes pots contactar amb nosaltres al nostre correu electrònic info@agerair.com, on podrem resoldre els teus dubtes sobre les nostres activitats de parapent a Àger.No només ens avalen els nostres 20 anys d'experiència en vol i la nostra titulació oficial, a més tenim la confiança i l'entusiasme de tots els nostres clients en les nostres activitats en parapent a Àger.


Després d’unes setmanes sense publicar cap notícia arriba el moment d’actualitzar el bloc i informar-vos de com va la gestió del nostre patrimoni cultural. Anem allà!\nEl seguiment arqueològic dins de les obres de repavimentació de la plaça Major, carrer Major i la resta de carrers adjacents, ha finalitzat de manera positiva. La memòria de les actuacions ja s’ha depositat en la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, i ens podem felicitar perquè en aquesta ocasió cap bé cultural s’ha vist afectat per les obres i això sempre és d’agrair.\nI ja que parlem d’actuacions finalitzades i de memòries, ara mateixa es treballa en les memòries de les intervencions arqueològiques realitzades en l’església parroquial i l’aljub de la vila. Una vegada passe l’estiu s’organitzaran dos xarrades per a que les veïnes i veïns de Castalla puguen conèixer de primera mà els treballs realitzats en ambdós béns culturals. Seguiu atents!\nPer últim, cal parlar del Conjunt Patrimonial del Castell de Castalla que continua amb la immers en la intensa dinàmica de treballs. Vàries són les noticies positives que hi ha sobre aquest.\nEn primer lloc, la restauració de les pintures murals del cambril de l’Ermita continua a molt bon ritme. Ja són vàries les escenes totalment restaurades, mentre que altres es troben en procés de restauració, com podeu comprovar (làm. 01).\nLàmina 01. Pintura mural en procés de restauració.\nAhir les va visitar Luis Pablo Martínez Sanmartín, inspector de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià (làm. 02).\nLàmina 2. Luis en acció.\nLuis Pablo es va mostrar molt satisfet pel resultat dels treballs. I ja que es parla de l’ermita, l’Institut Alacantí Cultura Juan Gil-Albert -organisme que depèn de la Diputació d’Alacant- ens ha concedit una de les seues Ajudes a la Investigació 2011 en el camp de les Humanitats i les Ciències Socials; per a continuar amb la recuperació social del temple, mitjançant el seu estudi patrimonial (làm. 03). D’aquesta forma es podrà\nDeterminar les parts i elements formals que la composen\nConèixer les tècniques i materials utilitzats en la seua construcció\nDocumentar i seqüenciar les intervencions que ha patit al llarg del temps\nAvaluar el seu estat de conservació i saber les patologies que presenta\nEstablir la seua seqüència històrica\nContribuir a la recuperació social del Conjunt Patrimonial del Castell de Castalla, concretament de la vila de Castalla\nLàmina 3. Ermita de la Sang.\nLa concessió d’aquesta ajuda és, també, un reconeixement al treball que des de l’any 1985 realitza un grup interdisciplinar d’investigadors i tècnics; en una de les agrupacions de béns culturals, i també naturals, més important de la província d’Alacant.\nA més dels reconeixements, la difusió del conjunt patrimonial en els fòrums científics i no científics continua. En aquest sentit, el company José Luis Menéndez Fueyo, presentarà a Granada, dins del seminari de palaus medievals organitzat pel Laboratorio de Arqueología y Arquitectura de la Ciudad (Granada), informació referida al Palau del Castell de Castalla, entre altres palaus alacantins. José, a deixar el pavelló ben alt!\nPer acabar vos recorde que el dia 18 de juny es faran tallers arqueològics per als més menuts en el turó del castell. Sinó pogueren celebrar-se en el propi castell, per les actes vandàlics ocorreguts, es celebraran en l’esplanada que hi ha als peus del calvari. Així que, d’una manera o altra ens trobarem dins del conjunt patrimonial.\n« Avança la investigació


Uns 60 menors van tractar de colar-se en un concert i van atacar als agents amb tanques i pedres\nper Javier Escribano 19/08/2021 15:00h\nAldarulls al Grau de Castelló durant el concert del raper Morad en el SOM| Twitter\nAquest dimarts a la nit, es van viure greus incidents al Grau de Castelló, que van culminar amb un policia nacional ferit i una vintena de propostes d'infracció de la llei de seguretat ciutadana.\nSegons ha avançat el diari 'Mediterráneo', uns 60 joves, molts d'ells menors d'edat, van intentar entrar de manera il·legal a un dels concerts del Som Festival, en el qual actuava l'artista Morad. En ser interceptats per l'organització de l'esdeveniment musical, els presumptes autors dels fets van respondre amb una actitud extremadament violenta, fins al punt de desencadenar greus altercats en els voltants del Real Club Nàutic i en alguns carrers del districte marítim.\nEls sospitosos van desplegar tota la seua ira en l'exterior del recinte de concerts, on van arribar a destrossar un cotxe de la Policia Portuària. Un gran nombre de testimonis van gravar amb els seus telèfons mòbils com els agitadors anaven armats amb tanques metàl·liques i van rebentar les llunes i cristalls dels vehicles.\nAl voltant de les 23.00 hores, després de donar-se la veu d'alarma, agents de la Policia Nacional, amb membres de la Unitat de Prevenció i Reacció (UPR) es van personar en la zona. A més, fins al lloc dels fets va acudir també la Policia Local de Castelló. Els causants dels disturbis, lluny de detindre's, es van enfrontar als agents, que anaven protegits amb cascos i escuts antidisturbis.\nUn dels agents va resultar ferit en rebre una forta pedrada en el genoll. El jove que el va agredir va ser l'únic detingut durant la nit. Els disturbis es van prolongar durant tota la nit, amb enfrontaments i alçament de barricades al Grau de Castelló.\nLa k se ha liado en el concierto del morad pic.twitter.com/n4KqccME70\n— bitch (@AnaVazquezMart4) August 17, 2021\nLes imatges gravades, peces clau en la investigació\nEls malfactors, van arribar a intentar calar foc a diversos contenidors. Ho feien a la vista de tots i sense màscares. Les imatges gravades, que han sigut difoses en xarxes socials i grups de WhatsApp seran fonamentals per a la investigació.\nUn testimoni del succeït ha explicat el que va viure. «L'artista va eixir a l'escenari i només va poder tocar una o dues cançons. De seguida, va començar l'escàndol. El cantant va demanar calma, però la gent no feia cas i en l'exterior van començar els disturbis», explica. «Vaig decidir anar-me'n del lloc perquè la cosa es posava lletja i, en eixir, vaig veure a la policia amb cascos i escuts. Em va impressionar molt veure a la multitud pegant puntades a tot el que trobava al seu pas i vaig tindre por. Em vaig anar corrent cap al meu cotxe», diu.\nEl comunicat de l'organització del Som Festival\nL'organització del Som Festival lamenta aquests fets, aliens completament a aquest esdeveniment musical i que es van produir fora del recinte, ja que els implicats van ser interceptats en el primer dels controls d'accés. Som Festival ha emés un comunicat de repulsa en el qual ha reprovat «el comportament incívic d'una part del públic assistent i de persones que es trobaven fora del recinte».\nLa direcció del festival va decidir cancel·lar el concert de l'artista Morad 45 minuts abans del que es preveu, una vegada completada l'actuació de l'artista principal, «amb l'única fi de preservar amb garanties el compliment de la normativa actual».\nComunicat del SOM FESTIVAL | Som Festival


“Tranquils, el partit no us deixarà mai”\nEn Rull s´ho ha currat. Quan algun peix gros de CDC (els petits, pobrets, van solets) ha estat enxampat amb malifetes, han fet el paseillo plegats cap als jutjats. “Tranquil, el partit és amb tu. Digues el que has de dir i sempre et farem costat. Som la teva família. Allà fora fa fred“.\nPer cert, el de la barba és en Francesc Sànchez (sisplau passi pel catalanitzador de cognoms), “Coordinador de Règim Intern” de CDC. Si sona soviètic és perquè ho és. Aquesta gent viuen a la seva Caspalunya particular.


Entrevista a Carnisseria Jordi | el Nou\nEntrevista a Carnisseria Jordi\nProductes de qualitat i de proximitat.\nREDACCIÓ AÏNA GALCERAN · Fotografia: Carnisseria Jordi\nL'augment de persones que aposten per una dieta vegana i/o vegetariana ha fet que adapteu el tipus de productes que oferiu?\nNosaltres no produïm productes per aquest col·lectiu, però hi ha altres parades al Mercat que si que s'han adaptat i ofereixen una àmplia gamma de productes pel seu consum. A Carnisseria Jordi ens hem especialitzat en els productes sense gluten; tot l'assortit d'hamburgueses i broquetes són aptes per celíacs. Per altra banda, també elaborem sota comanda arrebossats per aquest mateix tipus de clients. El Mercat de Palafrugell és variat i procurem, entre totes les parades, oferir una gran varietat de productes per a tot tipus de públic.\nActualment es dóna molt valor al consum de proximitat. D'on provenen els vostres productes?\nLa Carnisseria Jordi 1970 treballa amb una varietat de productes de km 0 des de fa més de 50 anys. Des de l'inici vam decidir apostar pel\nproducte de proximitat i, fins a dia d'avui, seguim treballant amb els mateixos proveïdors, ja que ens garanteixen un producte d'òptima qualitat i alhora de proximitat, fet que els clients valoren molt.\nQuin tipus de productes elaborats artesanalment oferiu?\nLa nostra carnisseria és reconeguda pel gran ventall de productes artesanals que oferim. Tenim tot tipus d'embotits: llonganissa, cansalada, bull, botifarra, xoriç... Tenim assortit de broquetes i hamburgueses per a tots els gustos i arrebossats varis. Les salsitxes i botifarres són el\nproducte estrella de la casa.\nQuin és el perfil de client que ve a comprar al Mercat?\nLa població és cada vegada més conscient de la importància de tenir una bona alimentació. Es valoren els productes de proximitat i amb això, la\nmitjana d'edat dels clients que vénen a comprar al Mercat és cada vegada més jove, fet que garanteix la continuïtat del Mercat i de la nostra feina.\nEsteu compromesos amb el projecte Too Good To Go. En què consisteix i què hi oferiu?\nToo Good To Go és un projecte que pretén aprofitar el menjar abans que es faci malbé. Els productes que en 24 hores sabem que deixaran d'estar en\nòptim estat es venen en format “pack sorpresa” a través de la plataforma, a un preu molt reduït.\nD'aquesta manera no hem de llençar el menjar i la carnisseria recupera el cost invertit en matèria prima. És un clar exemple win-win: els clients tenen un producte de qualitat i proximitat a un preu més baix i la botiga no llença menjar.\nAmb els rumors dels últims mesos, quina situació viu el Mercat actualment?\nTenim la sort que la cultura del mercat s'està reforçant i continua creixent. No obstant això, l'Ajuntament no escolta els paradistes i les nostres\nnecessitats per continuar potenciant un Mercat referent a Catalunya. Temem que les noves “millores” ens acabin afectant a nosaltres i a la\nresta de paradistes.


Arnau Soto – oargracia\nEl Creu Alta Sabadell Handbol es va emportar els 2 punts del derbi ciutadà en superar el Gràcia per 32-26. Era qui més els necessitava per la seva situació a la classificació, però també qui els ha guanyat amb justícia sobre el sintètic de Can Balsach. El conjunt arlequinat, que venia oferint més bones sensacions en…\nArnau Soto 22 de febrer de 2021 0\nLa progressió de l’OAR Gràcia femení es va veure frenada en sec en un moment poc adient. A la pista de l’Associació Lleidatana hi havia cita de les grans: si les verd-i-blanques eren capaces d’encadenar la quarta victòria consecutiva a Plata, haurien eixamplat considerablement les diferències amb un equip que fregava la zona de descens. En canvi, amb…\nArnau Soto 18 de febrer de 2021 0\nExcedent de roba per un orfenat d’Uganda\nDurant aquest mes de febrer, l’ex jugador de categories base i sènior, Oriol Ferrandiz, ha viatjat a Uganda per realitzar un voluntariat de la mà de Cooperating Volunteers. Al moment de marxar, va contactar amb el club per si disposàvem d’excedent de roba de casals d’estiu o estades esportives. La situació allà és molt delicada…\nArnau Soto 9 de febrer de 2021 0\nEl #DHP fa un partit per emmarcar mentre que el #1aNacional comença la segona volta amb derrota\nGran pas endavant. El femení de l’OAR Gràcia va tornar a sorprendre. Ho va fer en l’anterior jornada amb la victòria a domicili contra el colíder Mataró i ahir, en una primera meitat de traca i mocador que li serví el triomf en safata davant el BM Benidorm (33-29) i que l’acosta més a la permanència. Defensa i…\nDe més a menys en l’últim partit de la primera volta\nEl masculí gracienc ha estat l’altra cara de la moneda en la doble confrontació contra el Mataró. En aquest cas el partit es presentava amb símptomes d’igualtat, però només la primera part s’ha desenvolupat d’acord a allò previsible atenent la classificació. L’intercanvi de gols i els empats van ser constants a excepció de l’intent de fuga protagonitzat…\nArnau Soto 2 de febrer de 2021 0\nAlegria del #DHP en vèncer un aspirant a l’ascens\nL’OAR Gràcia femení va donar la sorpresa guanyant a la pista del segon classificat de la Divisió d’Honor Plata, el Mataró, per 27-28. El partit va ser més còmode del que mostra el marcador, ja que les gracienques van encarar l’últim minut amb tres gols amunt que va finalitzar amb la victòria per la mínima. “No ens ho…\nEl #1aNacional guanya el derbi i trenca la seva mala ratxa (22-19)\nDesprés de set jornades sense fer-ho, el masculí gracienc va poder celebrar un triomf sobre el terreny de joc. En el recuperat derbi contra el Terrassa va haver d’esforçar-se al màxim en un enfrontament marcat per les desqualificacions en el conjunt egarenc dels germans Marc i Carlos López quan faltaven 16 segons per arribar al descans. S’estava…\nArnau Soto 24 de gener de 2021 0\nGran pas endavant del #DHP cap a la permanència\nLa coincidència dels dos equips graciencs a casa va acabar amb victòria per a cadascun en partits treballadíssims fins a la fi. El primer a fer-se amb els punts en joc va ser el femení gràcies al gol decisiu a falta d’escassos segons amb què va superar el Gavà per la mínima (25-24). El Gràcia…\nL’OAR Gràcia femení està acostumat a lluitar al fil de la navalla, com passa aquesta temporada a la Divisió d’Honor Plata. Competir davant rivals amb més pressupost i potencial esportiu, suposa un autèntic repte per un equip integrat per una majoria de joves jugadores, algunes encara en edat juvenil. Al capdavant de la nau trobem…\nArnau Soto 21 de gener de 2021 0


sábado, 18 agosto 2018 18:46\nLa Història és plena de possibles encontres mítics que no es varen produir, de possibilitats malmeses per la simple raó que la vida no sempre és com ens agradaria que fos. Dues de les persones que més estimaren Mallorca i, sobretot, la Serra de Tramuntana, el poeta nicaragüenc Rubén Darío (1867-1916) i el pintor i escriptor català Santiago Rusiñol (1861-1931), varen ser coetanis, varen pertànyer al mateix moviment de renovació literària i artística, el Modernisme, varen viure llargues temporades a Mallorca, fins i tot a la mateixa casa en moments diferents, tenien amics mallorquins comuns, però no es varen arribar a trobar mai a l'illa. De fet, el seu darrer encontre es produí a Barcelona el 12 de gener de 1914, precisament després que Darío abandonés de manera precipitada Mallorca el 27 de desembre de 1913. Era un sopar d'homenatge a Rusiñol, en el qual es va presentar inesperadament Rubén Darío. Rusiñol el va fer seure al seu costat i Rubén recità una quarteta que havia escrit per a aquella ocasió:\nPocs mesos després, Darío, ja molt malalt, va partir cap a Amèrica en el que fou el seu darrer viatge.\nAls jardins de la Cartoixa, hi podem trobar petits recordatoris del pas del poeta i del pintor, com aquest bust de Rusiñol. Â© Fotos: Gabriel Lacomba\n20-10-2010 | Grabriel Lacomba\nRubén Darío va fer dos viatges a Mallorca. En el primer, acompanyat de la seva dona Francisca Sánchez, va llogar una casa al Terreno durant l'hivern del 1906-1907. Darío, vidu de la seva primera dona, Rafaela Contreras, fou obligat a casar-se amb Rosario Emelina pels germans d'ella, completament borratxo i a punta de pistola. A Madrid conegué Francisca, filla d'un guarda de la Casa de Campo, amb la qual es casà, tot i que hagué de pledejar durant anys per divorciar-se de Rosario. A la seva estada mallorquina, Darío tracta amb Gabriel Alomar, Joan Alcover i amb Joan Sureda i Pilar Montaner. Són uns mesos de gran felicitat que converteixen l'illa en un paradís per a una ment que ja comença a conèixer els estralls de l'alcoholisme.\nL'any 1913, Darío tornà al paradís, però ja molt malalt, desenganyat i malmès físicament i emocionalment. Vingué a Mallorca sense la seva dona, Francisca, que quedà a París, i s'allotjà a la casa de Valldemossa de Joan Sureda. En teoria ve a desenganxar-se de l'alcohol. Si bé és cert que retrobà una certa calma espiritual, patí canvis d'humor, recaigudes en la beguda i, finalment, una crisi d'ansietat tan forta, just després del Nadal de 1913, que es decidí a partir precipitadament a Barcelona, on es retrobà amb la seva dona Francisca. De Barcelona sortí cap a Amèrica, on la malaltia s'agreujà. Morí el 1916 a Nicaragua.\nMallorca, en alerta naranja por tormentas\nLa bronca entre Aligi Molina y PIMEM en Twitter por el top manta


Sant Boi Notícies – Acollida d’infants de camps de refugiats sahrauís\nAcollida d’infants de camps de refugiats sahrauís\njul 19, 2019 Ciutat, Cooperació Comentarios desactivados en Acollida d’infants de camps de refugiats sahrauís\nAquest estiu sis famílies de Sant Boi acullen sis nens sahrauís que han viatjat des d’Algèria per passar les vacances. L’Ajuntament ha signat un conveni amb l’Associació Sant Boi d’Infants Sahrauís (ASBIS) perquè, en el marc del projecte Vacances en Pau, aquests nens puguin gaudir de la ciutat i participar en activitats lúdiques i educatives.\nEl dimecres 17 de juliol, l’alcaldessa Lluïsa Moret ha rebut les famílies i els nens (entre 9 i 13 anys) que passaran l’estiu a la nostra ciutat. El projecte Vacances en Pau té una llarga trajectòria al nostre país. Consisteix en l’acolliment temporal a càrrec de famílies de nens i nenes que viuen en campaments de refugiats del Tindouf (Algèria).\nD’aquesta manera els nens poden gaudir durant dos mesos d’un estiu diferent del que tenen on viuen habitualment, llocs en què poden arribar als 50 graus de temperatura, amb una família que els ofereix una estada agradable i la possibilitat de conèixer nous costums, noves llengües i rebre una alimentació equilibrada i assistència mèdica. A més participaran en casals i camps esportius.\nAcollida, Associació Sant Boi d'Infants Sahrauís, Cooperació, Infància, Solidaritat\nCommemoració 50 anys dels disturbis de Stonewall Activitats culturals d'estiu a la Torre del Sol\nRacons de lectura infantil als centres...\nene 23, 2020 Comentarios desactivados en Racons de lectura infantil als centres d’atenció primària\nSíndics i síndiques signen un...\nnov 26, 2019 Comentarios desactivados en Síndics i síndiques signen un manifest conjunt pels drets de la infància


Josep Gironès Descarrega: PEDRES QUE PARLEN (4)\nPEDRES QUE PARLEN (4)\nA l’edat Mitjana, les formes de comunicació més gràfiques eren l’escultura i la pintura, més quan la majoria de persones no sabien llegir ni escriure.\nAmb l’art de l’escultura es mostraven paratges bíblics, però també imatges quotidianes, com aquesta persona que apareix amb la dolçaina a la boca i amb el tamborí penjat del braç esquerre.\nMirat amb atenció, aquest home m'ha semblat que era Peret dels ous, que durant la setmana venia ous al mercat, i que els dies de festa acompanyava els seguicis populars. No ho sé, potser no és ell, però s'hi assembla molt.\nÉs possible una certa versemblança, ja que els escutors paraven més compte en els conceptes que representaven que no pas en les fesomies.\n19 de febrero de 2011, 18:44


Política i identitat: de març 2006\nEstos dies, arran dels comentaris al voltant de la identitat nacional suscitats per les meues afirmacions, he estat reflexionat, més si cap, sobre la identitat. I la veritat és que no crec que siga convenient entrar en una discussió de caire existencialista, sobre el ser o no-ser, a l'estil del Jean Paul Sarte o del Martin Heidegger (i les conseqüències pràctiques totalitàries que se'n deriven). Soc més partidari de parlar sobre el fer o no-fer, o sobre el dir o no-dir (que és una dimensió del fer). Intentaré, però, argumentar el meu pensament al voltant de les identitats i la meua fixació en la seua dimensió pràctica.\nLes identitats són construccions mentals, totes, les individuals i les col·lectives. Són construccions mentals, referents que guien la nostra acció i ens permeten sobreviure, adaptar-nos i actuar sobre el cosmos on vivim (que inclou, no ho oblidem, la pròpia societat), modificar-lo fins i tot. Un individu, com ara jo, és un grapat de molècules de compostos químics, disposades de manera tal que s'eleven i adquirixen la capacitat d'autoorganitzar-se i de reproduir-se, tot dotant de vida pròpia l'entitat que se'n deriva. A més a més, d'un ésser viu, el procés evolutiu ha provocat que un bon grapat de les meues cèl·lules s'organitzen de manera que controlen la informació de tota la resta, des d'un centre neuràlgic, que anomenem cervell; un cervell que ha especialitzat, en l'hominització, cèl·lules capaces de generar procesos de reflexivitat informativa: amb la qual cosa els éssers humans som conscients de nosaltres mateixos (i per derivació, les societats que generem, també). És a dir, ens percebem, alhora, com a subjectes i com a objectes, de resultes de la nostra configuració cerebral: Friedrich Nietzsche deia que 'jo' i 'em' sempre són dues persones diferents, i nosaltres podríem afegir: una subjectiva (jo) i l'altra objectiva (em). A la primera, als subjectes els puc estimar (o odiar), a la segona, als objectes els puc conéixer (o ignorar).\nFa més de dos segles, però, sense tanta informació com tenim ara respecte al funcionament cerebral, Immanuel Kant ja es va embarcar en la tasca titànica d'explicar com funcionava la raó. I se'n va sortir amb excel·lència. Després d'explicar-nos l'estètica (la percepció) i l'anàlitica (l'enteniment), passa al nivell més elevat: la dialèctica (la raó). Totes tres necessàriament interrelacionades en la producció de coneixement. És, però, en la dialèctica, el nivell més pròpiament humà, on ens explica com la raó, inexorablement (sense possibilitat d'evitar-ho), ens enganya en presentar-nos qüestions que són subjectives com si foren objectives. I eixe, la dialèctica, és l'espai de les idees: construccions mentals subjectives que utilitzem com a referents, contrast, d'allò que experimentem (estètica) i entenem (analítica). Les idees només existixen al cap de les persones: la justícia, la democràcia, la bondat, etc. són idees que guien la nostra acció, quan tractem d'aconseguir-les; no existixen fóra del nostre cap més enllà del que pugam aproximar-les amb les nostres accions. El que pensem que som (o que és) actua com a guia de la nostra acció, que és el que acabem sent (o acaba sent). Només puc saber de les identitats subjectives, per mitjà d'allò que s'expressa amb l'acció (fer o dir), és a dir, per mitjà de les identitats objectives. Això sí, puc estimar-les.\nResulta, per tant, que la identitat és generada per un procés de reflexivitat informativa: si no existira eixe espai de reflexivitat informativa, no seríem conscients de tindre'n, d'identitat. Però, i al mateix temps, la identitat s'expresa, es manifesta, mitjançant l'acció, és a dir, mitjançant una voluntat (la voluntat de ser d'una determinada manera): si no expressem la nostra voluntat, si no fem, és com si no existirem ('me gusta cuando callas porque estás como ausente', que dèia el poeta xilè).\nEn definitiva, la raó ens presenta la identitat (una idea) com si fos objectiva, quan és plenament subjectiva, i no deixarà de ser-ho (de subjectiva) si no l'expressem, si l'amaguem, amb la nostra acció quotidiana.\n¿I què passa amb les identitats col·lectives, entre elles la nacional? En parlarem la pròxima vegada.\nPublicat per Rafael Castelló a 2:56 p. m. 0 comentaris Víncles a esta entrada\nVaja, vaja. El Blog va prenent aire. Tant que esta setmana he d'escriure al voltant d'algunes participacions públiques (i alguna privada) referides a les meues aportacions. Participacions que he d'agrair d'eixida, per què em permeten aclarir alguns aspectes dels meus escrits.\nComençaré amb l'aportació d'Emili Selfa. Una aportació que, des de l'acció política quotidana, desenvolupada durant anys i panys, al servei de la ciutadania valenciana que no se sent representada per la majoria, reflexa de forma nítida la vivència del sentit de les enquestes d'opinió. Una vivència de minorització política que té l'explicació tècnica que jo donava, i que és aprofitada pels majoritaris per confirmar que 'les coses són com són', i que els minoritaris podem intentar aprofitar per copsar de quina manera 'les coses podrien ser d'una altra manera'. Com diu Emili, efectivament, si férem política a colp d'enquesta acabaríem amb un sistema polític de partit únic. No crec, però, que pensar que les coses poden canviar siga 'ingenuïtat'. Puc estar d'acord en què és ingenu pensar que les coses poden canviar ràpidament, de hui per demà. Els processos de canvi social són processos lents, que es produixen a milers i milers d'interaccions diàries entre milers i milers de persones i grups, i que tarden a quedar fixades a les institucions. Una fixació a les institucions que requerix de legalitat, de legitimitat. Una legalitat que, ara com ara, es construix a partir dels partits polítics representats a les institucions polítiques.\nEl segon comentari fa referència a unes paraules de Pep, un amic que em llig però no escriu. Em demanava que què passava amb eixe estudi que havia fet Convergència i Unió l'any 1997 sobre la situació nacional al País Valencià. A diferència de la immensa majoria d'estudis que surten publicats a la premsa, este no era una enquesta (encara que Levante-EMV ho deia al titolar), sinó un estudi fet amb una altra tècnica de les que emprem els sociòlegs: els grups de discussió. Esta és una tècnica no quantitativa que el que pretén és captar els discursos que circulen, és a dir, la qualitat de les construccions identitàries; no és una tècnica que ens permeta saber si hi ha molta o poca gent que pensa una cosa o altra, però sí conéixer quines són les possibilitats que circulen. Respecte als resultats que es mostraven, res de nou. De fet, eixos resultats confirmaven els aconseguits en la meua tesi doctoral amb tècnica d'enquesta. Esta convergència, que ja havia aconseguit amb un amic historiador (ell des de la història, jo des de la sociologia), no fa més que validar els resultats respectius. Si aconseguixes els mateixos resultats des de dues disciplines distintes, i aconseguixes els mateixos resultats amb dues metodologies distintes: els resultats obtinguts estan molt validats. Uns resultats que podem esquematitzar en l'existència d'una fractura territorial alacantina, d'una fractura generacional entre els nascuts abans i després de 1950 (més o menys), la latència de la llengua com a atribut identificador (especialment present entre els regionalistes valencians) i l'absència d'un territori nacional de referència alternatiu a l'espanyol (rellevant entre els nacionalistes alternatius, tan donats com la resta de la població al municipalisme). En definitiva, una dissonància cognitiva respecte a la llengua (secessionista) i una dimissió respecte al propi territori (catalanista) que interaccionen i paralitzen.\nHe deixat per al final el comentari a l'enviament d'Anonymous, que planteja unes preguntes molt rellevants, que podem resumir en: ¿cal una identitat valenciana? Jo mateix m'he fet eixa pregunta moltes vegades, i no crec que hi haja cap motiu per negar-ho: quan esmerses tants esforços vitals, tant de temps en una tasca determinada, és del tot legítim preguntar-se per a què servix eixe treball, si paga la pena. I, en eixa reflexió, pense que he trobat algunes respostes.\nEn primer lloc, assenyalar que les preguntes d'Anonymous estan formulades en termes instrumentals, és a dir, es planteja si l'existència d'una identitat valenciana potent servix per a alguna cosa més enllà que ella mateixa. Una pregunta que ens podríem plantejar de qualsevol altra identitat col·lectiva: ¿l'existència de la identitat espanyola servix per a alguna cosa? Em sembla que hi ha una primera resposta relacionada amb els valors. Una distinció, que devem a Max Weber, entre acció racional respecte als fins (o acció instrumental) i acció racional respecte als valors (o acció valorativa). La primera, la instrumental, és una acció que es fa en funció d'una finalitat altra que la pròpia acció (ajude algú per què espere que després ell m'ajudarà); la segona, la valorativa, és una acció que es fa per ella mateixa, pel valor atorgat a l'acció (ajude algú per què considere que això està bé). Amb això el que vull dir és que crear una identitat valenciana pot tindre un sentit valoratiu, en tant que hi haja un grapat de persones que pense que la seua existència és bona, servisca o no per a altres finalitats. Una bondat que pot fonamentar-se en molts raonaments ètics tan universalistes com els dels altres.\nEn qualsevol cas, és legítim i procedent preguntar-se pel valor instrumental (els talls analítics són difícils de trobar tal qual a la realitat) d'una identitat col·lectiva que depén, en primer terme, d'una qüestió de valors. Normalment, una identitat col·lectiva més que resoldre problemes el que fa és explicitar-los. Explicitar un problema és un gran què, pregunteu els matemàtics i voreu: sense explicitació del problema no hi ha solució. La qüestió de fons, per tant, és: ¿quin és el problema?, i no ¿quina és la solució? És a dir, ¿per a què crear una identitat valenciana?, per a explicitar problemes que d'altra manera no es vorien: problemes específicament valencians. Una identitat valenciana potent servix per tal que sigam els valencians i valencianes els qui assenyalem quins són els propis problemes, en lloc que siguen els altres (espanyols, catalans, gallecs, etc.) els qui decidisquen quins són els nostres problemes i, de pas, ens donen ja les solucions.\nFinalment, potser és cert que la resurrecció és matèria de fe. Però la resurrecció només és possible quan alguna cosa és morta. I, per morir, una cosa ha d'estar abans viva. En termes nacionals, valencià ha significat espanyol sempre. Mai no hi ha hagut una identitat nacional valenciana diferent a l'espanyola. De la mateixa manera, en termes nacionals, català ha estat igual a espanyol durant molt de temps: és ara quan comença a no ser-ho. Per tant, no parlem de mort i de resurrecció de coses que hi eren, ni en el cas català, ni en el cas valencià. Parlem de vida i de naixement d'identitats nacionals que no hi eren. I el naixement no depén de la fe, sinó de la voluntat dels pares.\nPublicat per Rafael Castelló a 9:04 p. m. 8 comentaris Víncles a esta entrada\nHui, el Levante-EMV remarca una frase d'Almodóvar, sí el director de cinema espanyol més universal, que ve a dir que quant més viatja pel món més manxec se sent. Quan algú, en un exercici de fals cosmopolitisme, em diu que als nacionalistes el que ens cal és viatjar més, sempre li conteste que és al contrari: quant més viatges, més del teu lloc et sents. Hui, però, jo vull parlar d'enquestes, potser així done resposta, si més no parcial, a les expectatives d'en Soca (perdó).\nSí, d'enquestes. Tot i que més bé del que vull parlar és d'eixa malaltia que podríem anomenar enquestitis: una espècie d'infecció que fa que la persona perda els propis referents, per deixar-se portar per l'opinió de la majoria. I fixeu-vos que jo hi treballe, i molt, amb enquestes. Fa anys que ho faig, i potser m'he vist pràcticament totes les enquestes que s'han fet des d'institucions públiques amb un univers de País Valencià. Potser per això que ja estic vacunat per a l'infecció de l'enquestitis.\nUna enquesta és una magnífica eina per saber com estan, probablement, les coses ara; ara bé, una enquesta mai no et diu que és el que has de fer per tal que, en un futur, les coses estiguen d'una altra manera. El que has de fer, ho has de decidir igualment. Sense dubte, és infinitament millor poder decidir amb la màxima informació possible, i en això les enquestes ajuden molt. Tanmateix, hem de tindre en compte que les enquestes són eines probabilístiques: construïdes sobre una mostra de persones que, probablement, representen a tot el conjunt. Així, els resultats d'una enquesta et diuen com estan probablement les coses. És més, les enquestes, per tindre un fonament estadístic basat en la llei dels grans números, et faciliten l'estat probable del sentit comú. Amb això el que vull dir és que és molt difícil captar les posicions minoritàries, que les enquestes servixen per mesurar que és el que pensa la majoria, però són bastant dolentes per captar el que pensen les minories. Per tant, no és extrany que a les enquestes les posicions minoritàries sempre apareguen infravalorades. Tot açò que dic, però, implica que les enquestes poden ser una bona eina per captar quines són les escletxes en el coneixement del sentit comú, quines són les fractures que hi ha en la majoria. Una informació, la de les escletxes, molt útil per situar les falques que permeten la introducció de discursos alternatius al majoritari.\nEn definitiva, arribe als resultats d'una enquesta amb una visió pròpia, amb un projecte discursiu, amb una proposta política. Avalue els resultats, situe les fractures socials del discurs majoritari, del coneixement del sentit comú, i pense i propose una estratègia per tal que la meua visió, el meu projecte, la meua proposta, puga avançar socialment. Si la meua posició és de conservar el discurs majoritari, que res no canvie o canvie el menys possible, la meua estratègia anirà de com suturar eixes fractures del sentit comú, de com evitar-les. Si la meua posició és la de canviar el discurs majoritari, la meua estratègia anirà de com ampliar les escletxes amb falques del propi discurs alternatiu. I eixa és la lluita central de les enquestes. Hi ha una altra lluita al voltant de les enquestes, que és una lluita comunicativa, en la que el discurs majoritari quasi sempre té les de guanyar: la majoria pensa... sempre confirma el que pensa la majoria, la qual cosa redunda en què la majoria continue pensant el mateix.\nL'altre dia, un amic es lamentava del lamentable Estatut que havien aprovat el PP-PSOE, de la tristor política de la proposta, però a continuació afegia que, clar, tant se val, com que als valencians i valencianes tampoc és que els importe molt l'Estatut, resulta que els polítics no fan. I eixa és una de les mostres del perill de l'enquestitis, adobada d'una visió de la democràcia molt particular però bastant difosa. Els polítics fan el que la població vol, com que la població no vol, els polítics no fan. Una argumentació que justifica la paràlisi política general, la dels polítics i la del poble. Li deia jo al meu amic que no, que potser els valencians i valencianes, majoritàriament, no veuen els avantatges o desavantatges d'un Estatut o d'altre, però una de les tasques dels polítics, per això els tríem, és liderar i fer avançar l'opinió pública en determinats camins. El que està clar, per tant, és que els polítics valencians que ens governen, PP-PSOE, no volen fer avançar l'opinió pública valenciana en el sentit de reforçar-la políticament amb un Estatut més potent. Amb l'argument del meu amic, els resultats de les enquestes sempre li donen la raó al govern, les enquestes sempre li donen la raó a les institucions, sempre confirmen les posicions institucionals, les identitats institucionalitzades. Amb eixe argument, és que la majoria pensa que..., res no canviaria mai, la majoria sempre seria la mateixa.\nL'altre dia, un periodista em preguntava que com era que, per exemple, Estremadura apareixia en algunes preguntes del darrer Baròmetre Autonòmic del CIS, com a més autonomista que el mateix País Valencià. No vaig dubtar. Extremadura té un president, el senyor Ibarra, que participa de la política espanyola amb força, amb idees pròpies, que confronta els interessos de la comunitat autònoma que presidix amb els interessos que es juguen al conjunt espanyol, i quan es llança alguna proposta que ell interpreta que perjudica Extremadura alça la veu. Heu sentit alçar la veu algun president valencià alguna vegada? Heu vist alguna vegada al País Valencià distinguit? L'heu visualitzat en algun procés polític rellevant? Si els polítics professionals majoritaris valencians no distinguixen el País Valencià, com exigir als profans que el distinguisquen?\nPer això, per als que mantenim discursos alternatius, identitats diferents a la majoria, l'enquesta ha de ser una eina d'anàlisi, que legitime o deslegitime, determinades línies estratègiques, però no poden convertir-se en un referent sobre la bondat de les nostres idees polítiques. Això depén d'altres coses, de les nostres conviccions, de les nostres pasions... de la nostra conceptualització de la justícia, per exemple i sobretot.\nPer tant, diguen el que diguen les infinites enquestes que he pogut analitzar sobre el País Valencià, el meu horitzó de futur no es veu afectat, ja que este depén d'altres coses. Eixes enquestes el que han fet ha estat dotar-me d'informació sobre les estratègies que poden ser, probablement, exitoses i les estratègies que poden ser, probablement, fracasades. Com que la probabilitat la puc mesurar, amb l'enquesta, puc decidir quina estratègia pot acostar-me, amb major probabilitat, al futur que desitge (no mai m'ho assegura, atenció) i descartar les estratègies amb una probabilitat més baixa o nul·la (les estratègies impossibles també existixen).\nEl Baròmetre Autonòmic del CIS només fa que confirmar que el País Valencià és Espanya. Cosa que ja sabem fa segles, i és el motiu de la nostra mobilització. Mostra, però, escletxes en eixe sentit comú espanyolitzat que són les que ens poden permetre anar situant un discurs alternatiu. Un discurs alternatiu que, donades les dades, només pot començar a falcar les escletxes assenyalant la veritable identitat nacional, el veritable nacionalisme que no és altre que l'espanyol. La invisibilitat del nacionalisme espanyol impossibilita l'oposició d'un nacionalisme alternatiu. I la seua visibilització es pot fer a través d'arguments i accions que assenyalen la distinció dels valencians. Hi ha un percentatge significatiu de valencians i valencianes (quasi un 30%) que volen més autogovern, encara que no li otorguen a esta voluntat un contingut nacional, i és el nacionalisme espanyol el que impedix que eixe desig es puga complir.\nAh! També hi ha una dada rellevant en eixa enquesta: el PSOE s'hi troba ubicat, pels ciutadans, quasi a l'extrema esquerra. I així és pràcticament impossible guanyar unes eleccions. Així que el socialistes haurien de revisar la seua estratègia. Els responsables de guanyar-li al PP no són ni el BLOC, ni EU, és el PSOE.\nPublicat per Rafael Castelló a 12:06 p. m. 4 comentaris Víncles a esta entrada\nPublicat per Rafael Castelló a 1:45 p. m. 5 comentaris Víncles a esta entrada


05 « enero « 2020 « L’Esquella de la Torratxa\nEls “Reis dels 155” que volen inhabilitar Torra i Junqueras\n5 enero, 2020 10:01 pm / Deja un comentario\n5 enero, 2020 1:33 pm / Deja un comentario\nEl candidat a la presidència no supera un debat crispat per la dreta i dona el tret de sortida a la votació clau de dimarts: “Deixem enrere la coalició de l’apocalipsi”.\nEl primer round del ple d’investidura era la crònica d’una votació fallida. El candidat a la presidència, Pedro Sánchez, era ben conscient que no obtindria la majoria absoluta i que, per tant, haurà d’esperar fins el pròxim dimarts per treure’s de sobre l’etiqueta “en funcions” i revalidar el càrrec amb tots els ets i uts. Aquest diumenge en vigília de Reis la votació ha quedat 166 a favor -un menys del previst perquè ha faltat una diputada dels comuns per un problema de salut-, 165 en contra i 18 abstencions en una sessió marcada per la bronca d’una dreta aferrada a atiar el fantasma d’ETA.\nSerà en el segon intent, quan només és necessari sumar més sí que no, quan Sánchez té previst sortir proclamat. Havent tastat ja que serà una legislatura en què PP, Vox i Ciutadans no donaran treva, aquest ha estat el seu crit per donar el tret de sortida al primer govern de coalició de la història d’Espanya: “Deixem enrere la coalició de l’apocalipsi”.\nDues cares s’han fet visibles en aquest debat d’investidura. La primera és, que en plena tempesta, els nou partits necessaris per fer prosperar la investidura s’han conjurat perquè l’acord, complex i calidoscòpic, no naufragui. Clau és en aquest sentit l’abstenció d’ERC, ratificada malgrat la inhabilitació de Quim Torra per part de la Junta Electoral. Els republicans i el PSOE han encaixat les mans amb el propòsit de “recomençar” i traslladar el conflicte des tribunals cap a una mesa de negociació política. Amb una dreta que ha demonitzat l’aliança per considerar-la “indigna” i que manté atacs furibunds a la via del diàleg amb els independentistes, Sánchez ha oficialitzat el divorci amb qui en els darrers mesos ha estat demanant l’abstenció per facilitar la investidura.\nL’altre rostre ha estat, precisament, el d’un hemicicle crispat on els tres partits de dretes han deixat clar que no pensen donar treva a un govern d’esquerres que se sustentarà sobre el sobiranisme català, basc i gallec. La presidenta del Congrés, Meritxell Batet, s’ha trobat havent de gestionar un caos de crits i insulta propugnats per diputats del PP, Vox i Ciutadans, tres partits en plena pugna per convertir-se en el principal ariet del govern Sánchez-Iglesias.\nEl detonant ha estat la intervenció de la portaveu d’EH Bildu, Mertxe Aizpurua, que ha garantit que la seva formació s’abstindrà davant el que consideren una “finestra d’oportunitat”. La dirigent ha defensat en la seva intervenció que el govern de Sánchez no serà de progrés “sense comptar amb els independentistes” i que sense resoldre la crisi territorial no es podrà “democratitzar” Espanya. He parlat de les “receptes autoritàries” aplicades, de la “repressió” patida a Euskadi, del discurs del rei el 3-O i ha reivindicat la figura d’Arnaldo Otegi. AL MINUT Segona jornada de la investidura de Sánchez\nLa menció al coordinador general del seu partit ha obert la capsa dels trons d’una dreta que acusa el PSOE d’estar pactant amb els còmplices d’ETA. “Assassins”, “terroristes, “teniu les mans tacades de sang”, “mor-te”, li han arribat a dir diputats dels partits de dretes. Batet, gestionant la situació amb aplom, ha reivindicat la llibertat d’expressió mentre dirigents com el líder del PP, Pablo Casado, etzibava assenyalant Aizpurua: “Vosaltres ens matàveu a nosaltres”. Tot plegat, mentre el diputat popular i membre de la mesa Adolfo Suárez Illana donava físicament l’esquena a Aizpurua quan intervenia en el faristol.\n“Fora, fora, fora”, han arribat a cridar els diputats de la dreta disposats a posar prova a Batet i a qui han reclamat que expulsi diputats emparant-se en articles del reglament. La presidenta del Congrés, però, en la difícil tessitura de garantir que els grups es puguin expressar amb llibertat, mantenir el decòrum i no prendre cap decisió que donés encara més munició a la bancada de la dreta, no ha ordenat cap expulsió però ha estat contundent en la resposta: “Va haver-hi altres èpoques en aquest país on no es permetien les crítiques al govern ni a altres institucions de l’Estat. Per sort, aquestes èpoques han passat”.\nL’agraïment de Lastra a Rufián i l’exigència de la CUP\nMenys formals eren entre passadissos diputats preocupats pel clima viscut a la cambra. “Fa olor de dictadura”, arribaven a dir sobre el fons i les formes dels de Casado, Abascal i Arrimadas. Per a aquesta última ha tingut una menció especial la portaveu del PSOE, Adriana Lastra, que li ha retret que hagi burxat en les files socialistes buscant trànsfugues. Contundent en la seva intervenció i amb agraïment públic inclòs a Gabriel Rufián, Lastra, una de les orfebres de l’entesa amb els republicans, ha considerat “indigne” que s’hagi utilitzat ETA i les seves víctimes a la cambra per atacar un govern, simplement, perquè “no es paeixen” els resultats electorals del 10-N.\nAmb aquest precedent i l’ambient ja caldejat, la CUP s’ha estrenat en un ple d’investidura espanyola. Lluint una samarreta de Marisol amb el lema Soy una obrera de la cultura, Mireia Vehí ha fugit del to crispat i s’ha centrat en assenyalar el que considera el principal tendó d’Aquil·les de l’acord entre el PSOE i ERC: que no garanteixi el referèndum d’autodeterminació. De fet, ha assegurat que el pacte no serà “viable” sense qüestionar “el règim del 78”. Com ha fet Bildu, ha fet al·lusions a la monarquia “autoritària” i “corrupta”, així com a unes forces policials “educades en l’odi” contra la dissidència.\nEls dos diputats de la CUP han advertit que seran exigents amb l’independentisme i que no són “ingenus”, tot i que Vehí també ha reconegut que els agradaria estar “equivocats” a l’hora de pronosticar que l’acord amb el PSOE farà aigües. Com JxCat, els cupaires han votat que no. Tot plegat, mentre ERC i Bildu s’han abstingut i el PSOE, Podem, PNB, BNG, Més País, Compromís i Nova Canàries han assajat una aritmètica difícil que, per efecte bumerang, s’ha anat compactant davant dels estirabots d’una dreta desfermada.\nPer Sara González ,


Paper Craft Santa Craft | Llucs de llum i empanades de fang – Asigoy\nHome projectes de bricolatge Paper Craft Santa Craft | Llucs de llum i empanades de fang\nby adminon agost 12, 2021 agost 12, 2021 Leave a Comment on Paper Craft Santa Craft | Llucs de llum i empanades de fang\nPer Melissa Lennig encès 13 de desembre de 2020 Deixa un comentari. Aquest contingut conté enllaços d’afiliació. Com a col·laborador d’Amazon, guanyo amb les compres que compleixin els requisits.\nAquest festiu Copa de paper Artesania de Pare Noel és perfecte per a programes domèstics, escolars i comunitaris. Els nens poden fer-ho ells mateixos amb la plantilla imprimible gratuïta que es comparteix a continuació.\nAmb un subministrament fàcil de trobar, com ara gots de paper vermells, cartolina, ulls estirats i cola, aquesta bonica manualitat nadalenca és fàcil, divertida i econòmica de muntar. És perfecte per a nens en edat preescolar, parvulari i nens més grans en edat escolar.\nRelacionat: Paper Cup Elf Craft\nPaper Paper Santa Craft\nÉs a mitjans de desembre i hi ha molt més forn, compres, manualitats i decoració per acabar. Deixeu que els nens ajudin amb algunes de les decoracions fent una adorable manualitat de Pare Noel.\nLa nostra Paper Cup Santa Craft és lliure d’embolic, senzilla i econòmica, cosa que el fa perfecte per a festes de vacances escolars, tardes tranquil·les a casa o petites reunions virtuals de Nadal.\nAgafeu les tasses de paper vermell, les cartulines i la cola i, a continuació, seguiu les nostres senzilles instruccions pas a pas i el vídeo tutorial perquè pugueu elaborar les vostres vacances en poc temps.\nSubministraments d’artesania necessaris per a Santa Craft\n1. Descarregueu la plantilla imprimible gratuïta Paper Cup Santa Craft. Imprimiu la plantilla sobre cartolina blanca i, a continuació, retalleu les formes amb unes tisores.\nCom a alternativa, els nens podrien pintar la plantilla o acolorir-la amb llapis de colors.\nRelacionat: Arbre de Nadal de tassa de paper\n2. Utilitzeu un llapis de color blanc per traçar les formes retallades sobre cartolina de colors. Retalleu les formes amb unes tisores.\n3. Enganxeu-li els trets facials del Pare Noel a la cara en aquest ordre: barba, barret, guarnició de barret, bigoti i nas. A continuació, enganxeu els ulls movents i el pom blanc a la part superior del barret.\n4. Utilitzeu Glue Dots o cola per fixar la cara i el cinturó del Pare Noel a la copa.\n5. Si voleu fer d’aquest ofici un ornament per penjar a l’arbre, punxeu dos petits forats a la part superior de la tassa de paper amb un passador o una xinxeta.\nA continuació, introduïu un netejador de canonades de oripell d’or a través dels forats per fer un bucle d’ornament. Gireu el netejador de canonades a l’interior del got de paper per assegurar-lo.\nNota: Hem comprat les nostres tasses de paper a The Dollar Tree, però també les podeu trobar a Amazon o a la vostra botiga de subministraments per a festes.\n6. La vostra embarcació de Paper Cup Santa està completa! Si ho desitgeu, escriviu el nom i l’any del vostre fill a la tassa de paper amb un marcador Sharpie daurat.\nUtilitzeu les tasses vermelles addicionals i poseu només els components del cinturó. Ara teniu una copa de berenar de Pare Noel! Ompliu-lo de crispetes de blat de moro o d’altres productes i activeu una pel·lícula de vacances perquè tothom la gaudeixi.\nEscriviu una carta a Pare Noel i envieu-la per correu al Pol Nord.\nVisiteu el Google Santa Tracker lloc web per a divertits jocs interactius, informació sobre el Pare Noel, les tradicions festives, la música, un compte enrere de Nadal i molt més.\nTingueu una pel·lícula relaxant i una calorosa nit de cacau. Un dels preferits de casa nostra és Polar Express, però hi ha nombroses opcions amb alguna cosa per a cada grup d’edat.\nMés manualitats de Pare Noel per a nens\nAquesta festiva Paper Cup Santa Craft inclou una plantilla imprimible gratuïta, que el fa fàcil i divertit per a nens de totes les edats.\nPlantilla de Santa Copa de paper\nGots de paper vermells\nPaper brillant daurat\nPunts de cola o pal de cola\nLlapis de color blanc\nDescarregueu la plantilla imprimible gratuïta Paper Cup Santa Craft. Imprimiu la plantilla sobre cartolina blanca i, a continuació, retalleu les formes amb unes tisores. Com a alternativa, els nens podrien pintar la plantilla o acolorir-la amb llapis de colors.\nUtilitzeu un llapis de color blanc per traçar les formes retallades sobre cartolina de colors. Retalleu les formes amb unes tisores.\nEnganxeu-li els trets facials del Pare Noel a la cara en aquest ordre: barba, barret, guarnició de barret, bigoti i nas. A continuació, enganxeu-hi els ulls movents i el pom blanc a la part superior del barret.\nUtilitzeu Glue Dots o cola per fixar la cara i el cinturó del Pare Noel a la copa.\nSi voleu fer d’aquest ofici un adorn per penjar a l’arbre, punxeu dos petits forats a la part superior de la tassa de paper amb un bolígraf o una xinxeta.\nA continuació, introduïu un netejador de canonades d’orins pels orificis per fer un bucle d’ornament. Gireu el netejador de canonades a l’interior del got de paper per assegurar-lo.\nLa vostra embarcació de Paper Cup Santa s’ha completat. Si ho desitgeu, escriviu el nom i l’any del vostre fill a la tassa de paper amb un retolador Sharpie daurat.\nEls nens petits poden necessitar ajuda.\nPrevious ArticleCàrdigan de ganxet Hortènsia • Sewrella\nNext ArticleActivitats de desembre | Llucs de llum i empanades de fang


El Sabadell guanya un 59,4% més fins al setembre després d’incloure el TSB | Economia | EL PAÍS Catalunya\nSense l'entitat britànica, el benefici hauria repuntat un 48,5%\nBarcelona 23 OCT 2015 - 09:02\tCEST\nEl president del Banc Sabadell, Josep Oliu. EFE\nEl Banc Sabadell ha obtingut un benefici net atribuït de 579,8 milions d'euros en els primers nou mesos de l'any, un 59,4% més que en el mateix període del 2014, una vegada inclòs en els seus comptes el banc britànic TSB des del 30 de juny. El benefici, si excloguéssim el TSB, ha estat de 540,2 milions (+48,5%), ha informat aquest divendres el banc presidit per Josep Oliu a la Comissió Nacional del Mercat de Valors (CNMV).\nAmb el TSB el marge d'interessos ha estat de 2.240,3 milions (+35,8%); el marge brut, de 4.258,8 (+15,8%), i el marge abans de dotacions, de 2.434,2 milions (+14,1%); la morositat ha baixat al 8,51% –era del 9,01% al juny–, i les provisions han estat de 206,1 milions en el tercer trimestre.\nLes provisions totals fins al setembre se situen en 1.955,2 milions, i el banc ha assenyalat que el ritme de dotació s'ha reduït "notablement" en el tercer trimestre gràcies a l'anticipat en la primera meitat de l'any. Els ingressos per comissions han arribat als 728,2 milions d'euros al tancament del tercer trimestre (+15,7%); els recursos de clients en balanç han sumat 129.957,2 milions (+33,5%) i el total de recursos de clients de fora de balanç ha ascendit a 35.715,9 milions (+20,4%).\nLa inversió creditícia bruta, sense dubtosos, representa un 66% de l'actiu total consolidat del grup i va tancar el setembre amb un saldo de 134.847 milions (+32,5%).\nEl Banc Sabadell ha observat una acceleració en el creixement dels préstecs a pimes i en la nova producció d'hipoteques (+29,5% en operacions i +48,5% en import), així com una millora en totes les quotes de mercat.\nEls actius problemàtics s'han reduït en 839 milions des del juny, i en els últims 12 mesos la reducció ha estat de 2.996 milions.\nLa ràtio de cobertura ha millorat fins al 55,3%, des del 53,7% del segon trimestre de l'any, i, pel que fa als nivells de capital, el TIER 1 se situa en l'11,6% i el CET1 fully loaded en l'11,4%, "folgadament" per sobre de les exigències regulatòries.\nResultats del TSB\nEn el tercer trimestre, el TSB va registrar un benefici de 32,4 milions de lliures i un marge d'interessos de 177,7 milions de lliures de la franquícia, un 2,1% més en contraposició amb el trimestre passat.\nEl Banc Sabadell ha incidit que el TSB "segueix mostrant tendències positives i complint amb els seus objectius", ja que ha crescut 2.000 milions de lliures el 2015, per sobre de l'objectiu que s'havia marcat de 1.500 milions.\nEn l'apartat d'eficiència de costos recurrents, ha registrat una caiguda del 10,5% en el tercer trimestre, i mostra una "bona evolució dels volums", tant en hipoteques com en dipòsits.


Ajuntament de Celrà - Itinerari 04: El Camp d'Aviació\nPublicat el 04/11/2006\nLa construcció del camp s'inicia a finals de 1936. Situat al Pla de Celrà, ocupava una extensió de 1.263.945,78 m2, dels quals, 274.184,19 m2 corresponien a Bordils.\nEl camp va ser militarment operatiu pel Govern Republicà des del primer trimestre de 1937 fins el febrer de 1939. Si bé, en un principi tenia com a funció la vigilància de la costa gironina, per defensar-la dels atacs tant per part de la flota franquista com de l'aviació italiana que tenia les seves bases a Mallorca, més endavant va arribar a ser la principal base a Catalunya dels bombarders Katiusca, que sortien de Celrà per anar a bombardejar objectius militars del front d'Aragó, l'illa de Mallorca, de manera especial durant la batalla de l'Ebre, i ja més tard objectius a la Catalunya ocupada per les tropes franquistes.\nTambé va servir, en els seus inicis, com a escola de vols nocturns. Complia també funcions de centre de reentrenament dels pilots que havien obtingut el seu títol i estaven a l'espera d'obtenir un destí.\nQuan a finals de 1937 s'instal·la a Celrà un taller per a muntatge dels avions russos Polikarpov I-16 (coneguts com a Mosca), un cop aquests eren engalzats, els traslladaven al camp per fer-hi les proves de vol.\nAl ser el camp un important objectiu militar, durant els anys del seu funcionament fou objecte de deu bombardeigs, que llevat de les destrosses materials, també varen tenir un cost en vides humanes.\nEl novembre de 1940 se signa l'acta de lliurament dels terrenys que ocupava als seus antics propietaris.\nDates dels bombardeigs:\n17 de març de 1937\n5 d'abril de 1937\n14 d'abril de 1938 (matí)\n14 d'abril de 1938 (tarda)\nEdificacions que encara hi resten:\n-Refugis: dels 8 inicials, en queden 7.\n-Pont per accedir al camp i que travessa la sèquia Vinyals.\nDades extretes del llibre: El camp d'aviació de Celrà. 1936-1939. Artemi Rossell Ferrer. Ajuntament de Celrà, 1996\nActualment, els terrenys on s'ubicava l'antic camp d'aviació es destinen al cultiu de planta ornamental arbrada. Tot i això, l'itinerari ressegueix amb força fidelitat el seu perímetre. Juntament amb la descripció que es presenta a continuació, el camí es troba senyalitzat.\nEns dirigim a la cruïlla dels carrers Ter i Aumet de Celrà, on trobem l'aparcament i informació de l'itinerari. Comencem el recorregut tombant a l'esquerra en el camí de terra que queda al fons de l'aparcament. Continuem per aquest camí, resseguint la sèquia Vinyals, i girem a la dreta en el segon pont.\nTot seguit, agafem el camí de l'esquerra i continuem fins trobar un camí asfaltat, el camí de Llofira, on tombem a l'esquerra. A pocs metres, abandonem el camí de Llofira per dirigir-nos, a la nostra dreta, a Can Liro. En aquest punt, ens desviem cap a la dreta, i després de deixar el camí asfaltat girem a la dreta abans d'arribar a Can Bardera, la distingirem pels dos salzes monumentals que l'acompanyen. Continuant per aquest camí, arribem a l'antic polvorí del camp d'aviació envoltada per una tanca i que podem visitar.\nDeixem el polvorí enrere i en arribar a una bifurcació, agafem el camí de l'esquerra. Un cop travessada la línia elèctrica, al costat esquerre, ens queda el refugi aeri de Guatlleros que podem visitar. Anem avançant per aquest camí, ara ja en el terme municipal de Bordils, fins arribar a Mas Cànova, masia del segle XVIII que va servir d'allotjament a les tropes del camp d'aviació i al costat mateix podem observar dos refugis aeris situats en terreny privat.\nQuan trobem una alzina monumental, tombem a la dreta, direcció al barri del Molí. Sense desviar-nos en el següent creuament, el de Can Cuní, avancem fins trobar un camí de terra a la nostra dreta. Continuem per aquest camí que ens retorna al terme municipal de Celrà. Podem aturar-nos, quan el camí fa un revolt cap a l'esquerra de 90º, a contemplar a la nostra dreta dos refugis aeris ubicats en mig de camps de conreu.\nDe nou, creuem la Sèquia Vinyals, per continuar a la dreta, on passats alguns ponts de pedra tornem al punt de partida. En aquest tram, podem destacar el pont Aumet, un nou refugi aeri, el pont d'en Prat i el pont del camp d'aviació.


CTESC | Dictamen 07/2011\nInici > Documents > Dictàmens > 2011 > Dictamen 07/2011\nsobre l'Avantprojecte de llei d'estabilitat pressupostària\nNorma aprovada: Llei 6/2012, del 17 de maig, d’estabilitat pressupostària\nEl Govern ha acceptat dues observacions referides a qüestions formals de la norma i una observació referida a clarificació de conceptes. No s'han produït variacions en el tràmit parlamentari\nLes observacions emeses pel CTESC en aquest Dictamen han estat de caràcter tècnic; entre d’altres qüestions, es recomana unificar referències, revisar conceptes i es proposa substituir en el preàmbul l’expressió “principis de la Unió Europea” per “principis i normativa de l’Estat i de la Unió Europea”.\nEn el vot particular, CCOO i UGT donen suport al Dictamen consensuat i expressen la seva opinió sobre qüestions que no han estat recollides.\nEls sindicats no comparteixen la justificació ni l’esperit de l’Avantprojecte de llei. No consideren oportú fixar mitjançant aquest Avantprojecte de llei la xifra de límit màxim de dèficit i la data de compliment, ja que s’avança al que haurà d’establir la Llei orgànica (que haurà de ser aprovada abans del 30 de juny del 2012) prevista a la Constitució reformada.\nConsideren que es limita greument la capacitat de la Generalitat per fer front a les diferents fases del cicle econòmic, que comporta un risc greu per al manteniment de les prestacions i institucions bàsiques de l’estat del benestar, que condiciona l’acció de futurs governs i anteposa l’estabilitat pressupostària a la recuperació econòmica i la sostenibilitat social a través d’estímuls públics.\nComparteixen el fet que s’ha de tenir un nivell d’ingressos suficient, però no comparteixen que sigui el nou marc de finançament el que permeti disposar de la suficiència d’aquests ingressos; consideren que la recaptació fiscal és fonamental per determinar la capacitat d’ingressos o la suficiència de recursos de l’administració catalana.


BarcelonaLa ratxa de pluges i nevades que arrosseguem des de final de gener és impressionant i ha tingut un altre episodi important aquest cap de setmana. La borrasca d'aquest dissabte va deixar un paisatge absolutament de postal al Montseny, tal com van poder testimoniar els observadors Enric Navarrete, Jordi Rodoreda i Jesús Puigmartí, que s'hi van enfilar amb les seves càmeres i ens n'han fet arribar fotografies. Costa de creure una acumulació tan important de neu poc per sobre dels 1.000 metres al Montseny a tocar del mes d'abril. La nevada va ser ventada a causa del gregal que va arribar fins als 116 km/h al Puig Sesolles.\nNo tenim la certesa que la nevada del Montseny hagi suposat algun tipus de rècord, però les precipitacions que del Prepirineu sí que han fet caure alguns registres històrics. Segons el Meteocat, al nord del Cadí durant aquest cap de setmana s'han acumulat 45 centímetres de neu, al Port del Comte 44, a Ulldeter 26, a la Bonaigua 20 i a Núria 16.\nA la cota 2.300 del Port del Comte el gruix total acumulat ahir era de 132 centímetres, el que suposa el màxim absolut des que es guarden aquestes dades en aquella zona (15 anys). L'estació de Cadí Nord també va igualar el seu màxim en 14 anys: ahir hi havia acumulats 201 centímetres, a només 1 cm del rècord del 18 d'abril del 2009. Una altra dada xocant és la de Núria, on segons dades de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya hi ha acumulats 105 centímetres de neu, un gruix 5 vegades superior a la mitjana dels últims anys per a aquesta època, que és de poc més de 20.\nEvolució del gruix de neu a Núria / Institut Cartogràfc i Geològic de Catalunya\npirineu Montseny NEVADA