Avui en dia disposem de diferents eines d’avaluació psicològica amb suficient fiabilitat i validesa per detectar, de forma primerenca, retards de tipus maduratius o del desenvolupament en nens.\nAixò vol dir que tenim la possibilitat de detectar, ja en nens molt petits, diverses dificultats (retard de la parla, interès per l’entorn, motricitat, etc.). Davant aquests símptomes és molt important que, independentment de que no tinguem encara un diagnòstic clar, puguem efectuar ja un treball d’estimulació primerenca. Aquesta feina ha d’anar enfocada a millorar les àrees que presenten retard en el seu desenvolupament.\nQuan són nens petits (menors de 2 o 3 anys) té especial importància que el professional, a banda de treballar amb el nen/a, pugui traslladar als pares i altres persones significatives de l’entorn del nen, orientacions, pautes, exercicis i, en definitiva, la informació necessària perquè el treball d’estimulació també sigui aplicat a casa o altres ambients (llar, escola...), estant sempre vigilants dels avenços del nen i d’anar adaptant o canviant coses a mesura que el nen/a evolucioni o ho precisi.\nPerò treballar amb nens petits o que presenten retard en el seu desenvolupament vol dir que hem de ser capaços d’establir unes condicions de treball atractives, en les que la curiositat i l’atenció a l’entorn, es mantinguin vives.\nAixò s’aconsegueix mitjançant diferents recursos auditius, visuals, sensorials, etc, que fan que els nens assumeixin les diferents tasques que ens interessen pel seu desenvolupament, des d’una vessant lúdica i, per tant, ens permeti treballar més i millor.\nAlgunes de les eines:\nLa taula de llum\t La sorra cinética\t La llum negre\nProjector\t Efectes de llum i so\t Les bombolles\nCoordinació viso-motriu\t Associació\t Seqüenciació\nSèries Panells interactius\t Les emocions\nAquest dispositiu és un panell de metacrilat il·luminat per sota amb leds. Això crea un entorn molt lúdic pels nens, que poden manipular diferents elements translúcids. Poden ser peces de construcció, sorra, siluetes d’animals, persones, etc, que podem resseguir, i també lletres i números en els que podem anar practicant el traç.\nTambé podem experimentar amb els colors i la seva barreja per crear-ne de nous. Les possibilitats són moltes i les podem adequar a les necessitats de cada nen.\nLa sorra cinètica\nAquesta sorra meravella als nens. El seu tacte és especial. No s’enganxa no embruta i es pot modelar perfectament qualsevol figura amb motllo o no. Té efectes relaxants, de centrar l’atenció i despertar la creativitat. Perfecte per tot el públic a partir de 2-3 anys.\nLa llum negre:\nLa llum negra o ultraviolada fa temps que s’utilitza per diferents funcions decoratives, artístiques i també lúdiques. El seu efecte consisteix en que els objectes, especialment de colors blancs, adquireixen una forta brillantor de tal forma que es tornen fosforescents.\nEls nens experimenten un nou entorn, on els objectes adquireixen una nova forma i color. Si afegim pintures per paper o corporals que són reactives a aquesta llum, tenim unes condicions ben atractives per treballar.\nAquest instrument ens permet crear un ambient especial al voltant del nen, mitjançant una sèrie d’imatges o formes en moviment projectades a una paret o al sostre. Es pot utilitzar per treballar la calma, l’atenció i també la imaginació.\nEfectes de llum i so:\nLa combinació d’efectes de llum i música poden crear uns efectes molt positius en els nens. Hem de saber abans quina és la funció que li volem donar. Propiciar un estat de relaxació o millora de l’atenció ho podem fer, per exemple, amb els sons de la música REI (Rhythmic Entrainment Intervention) amb acompanyament o no d’efectes de llum que podem canviar segons el ritme de la musica o la interacció del nen amb ella.\nLes bombolles de sabó:\nUn recurs clàssic per estimular els sentits en els més petits.\nLes bombolles de sabó poden ser produïdes pel propi nen o mitjançant dispositius mecànics que en un moment donat poden omplir de fantasia qualsevol racó.\nAlguns nens poden presentar una mala coordinació viso-motriu, tenint dificultats en el inici de l’escriptura. Tots aquets aspectes poden ser treballats amb diferents instruments que comprenen tant elements o joguines manipulatives, de diferent nivell de dificultat, com activitats en pantalles digitals.\nEls nens comencen a aprendre associant objectes, imatges, etc. Això està en la base de lo que anomenem “conceptualització”. És a dir, si aprenen a organitzar la informació en categories i conceptes d’una forma lògica, poden emmagatzemar més informació i la tindran organitzada de forma que serà més accessible quan intentin recordar-la.\nEls exercicis de seqüenciació ajuden al nen a ordenar la informació en base a uns criteris lògics.\nEs poden utilitzar a diferents nivells segons el necessitats de cada nen. En tot cas, l’objectiu és donar forma o sentit una sèrie d’elements (normalment visuals o manipulatius) que es presenten individualment i que han d’acabar formant un tot.\nLes sèries constitueixen un conjunt d’activitats normalment manipulatives o visuals que pretenen estimular en nens la creació d’un cert ordre (color, forma, mida, etc.) en diferents objectes presentats.\nLes series solen utilitzar-se abans que les seqüencies i suposen un bon recurs per estimular en els més petits qualsevol tipus d’aprenentatge.\nUtilitzats per diferents necessitats d’aprenentatge, els panells interactius ofereixen un entorn atractiu al nen i un espai on poder ordenar una sèrie d’imatges a les que podem posar veu o so. Sigui per estimular el llenguatge, per estructurar una sèrie d’activitats o rutines o com a eina de comunicació alternativa, aquets panells resulten imprescindibles si treballem amb nens amb diferents necessitats.\nCreiem que el treball amb les emocions és també molt important i cal treballar-les des de ben petits. Conèixer les emocions ens fa ser més capaços d’autogestionar-nos i entendre moltes de les reaccions d’altres persones. Amb els més petits ja podem treballar-ho amb diferents jocs educatius que comprenen figures, cartes, dibuixos, etc.


IB3N | Els bombers de Palma tornen a protestar al ple de Cort\nIB3 Notícies > política > Els bombers de Palma tornen a protestar al ple de Cort\nEls bombers de Palma tornen a protestar al ple de Cort\nTambé han protagonitzat una protesta els veïns de Son Gotleu per unes pistes de petanca\nUna trentena de bombers han tornat al ple de Cort per demanar, una vegada més, la renovació del material i el canvi d’àrea del cos de Bombers. Una demanda que la regidora de Seguretat Ciutadana rebutja i insisteix que part del material que reclamen ja està encarregat. La dels bombers no ha estat l’única protesta del ple de l’ajuntament de Palma. Un grup de veïns ha protestat pel tancament de les pistes de petanca de Son Gotleu. El bar annex no té llicència d’activitats, i tramitar-la implica una reducció de les instal·lacions. El ple ha rebutjat la prohibició de la venda ambulant il·legal, que ja està prohibida en el Codi Penal. L’ajuntament ara fa feina per regular la venda ambulant en una futura ordenança.


Yakusoku no Neverland - Tadaima: anime en català, manga, el Japó i més!\n09 gen. 2019, 18:53\nA Grace Field House, la vida no podria ser millor per als orfes! Encara que no tenen pares, juntament amb els altres nens i una espècie "Mama" que els cuida, formen una família gran i feliç. Cap nen mai s'oblida, sobretot perquè tots són adoptats als 12 anys o abans. Les seves vides diàries impliquen proves rigoroses, però després se'ls permet jugar fora.\nNomés hi ha una regla que han d'obeir: no deixeu l'orfenat i no us apropeu a la reixa ni a la porta gegant. Però un dia, dos orfes de puntuació superior, l'Emma i en Norman, van a la porta per portar el peluix d'una companya a punt de ser adoptada però acaben descobrint el secret escandalós de tota la seva existència. Utilitzant la seva rapidesa, els nens han de treballar junts per canviar d'alguna manera la seva destinació predeterminada.\nInformació de l'anime\nProductores: Aniplex, A-1 Pictures, Fuji TV, Shueisha\nGeneres: Sci-Fi, Misteri, Horror, Shounen\nCapítols: 12 (si no hi ha canvis d'última hora)\nHo podria reduir tot en un simple: ESPECTACULAR ANIME QUE S'HA DE VEURE SI O SI\nPerò millor parlem de que la paleta de colors que utilitzen és de lo més adequada per l'anime que és, te una animació de 10, la banda sonora es espectacular et posa els pels de punta només escoltar-la especialment en els moments de suspens, els seiyus han fet una feina espectacular representant cada escena, les expressions dels personatges en cada moment són brutals i tenint en compte el que se per haver llegit el manga encara així no he pogut evitar tremolar d'emoció en els moments crítics del capítol.\nPD: mireu quin somriure més pur i angelical yoro\n09 gen. 2019, 19:01\nJo tambe l'he vist fa una estona.\nEl capitol 1 del anime es identic al capitol 1 del manga(menys una escena que no l'han mostrada no se perque), fins hi tot hi han dialegs calcats paraula per paraula.\nNomes espero que no ho vulguin accelerar a mitja serie per abarcar mes historia i quedi raro o be nomes arribi fins el cap 12 del manga i a esperar un any per un altre temporada (ho dubto, massa bestia diria jo xDDD), encara no han dit la quantitat de capitols totals aixi que espero que almenys sigui de 24.\nEstic d'acord amb @BlackStar , animacio, etc tot molt correcte.\n09 gen. 2019, 19:37\nL'he vist fa poc i uffff.\nDel manga només vaig llegir el primer capítol i trobo que han sabut transmetre la tensió i l'atmòsfera molt bé aprofitant els recursos de l'animació. És un debut atractiu que ja d'entrada té elements que destaquen, com la banda sonora o la paleta de colors. El disseny dels monstres em va impactar més en el manga, però les expressions facials (!!!) i les veus (!!!) sí que fan un paper vital a l'hora de crear el suspens, sobre tot a l'escena on en Norman i l'Emma parlen a l'habitació, al final.\nUn bon primer episodi, molt efectiu.\n10 gen. 2019, 19:33\nOhhhh... M'ha agradat molt! La veritat és que és ben bé com ho recordava.\nlleuger spoiler del manga\nCom recordava com contaven aquests fets més endavant... tot encaixa!\nCom dieu. Si només són 12 capítols, no donarà per molt. Però vaja, supòs que vos heu fixat en els personatges que surten a l'opening, així que supòs que arribaran fins aquí com a mínim.\nTot i que em semblaria decebedor que\nspoiler intens del manga\nCom a mínim no arribéssin fins que canvia l'escenari.\nTot i que pot ser ho deixen a\nt'he avisat. Text amagat.\ntu t'ho has cercat Text amagat.\nFins lo d'en Norman.\n10 gen. 2019, 21:12\nJo també partia a cegues amb l'anime perqué bé, bàsicament el tema dels survivals, horrors i misteri com que prefereixo gaudir-los ja acabats (només he fet excepció amb Neverland perqué TOTS me l'heu anat recomanant). Amb tot, concordo amb tot el que heu dit, l'animació es molt bona, el doblatge ajuda moltíssim a captar l'essència de cada moment (espectacular sobretot al final del capítol amb la REVELACIÓ).\nTambé m'ha encantat el tema de violí al final del capítol (m'encanten aquest tipus de soundtrack). L'opening de Uverworld en la seva línea característica, en canvi l'ending no m'ha acabat de fer tant el pes. En general ha complert amb les expectatives i si ha aguantat en el difícil ecòsistema que es la JUMP es que ha de ser bo en lo seu.\nI per últim, que la protagonista sigui una noia com l'Emma em sembla un encert increïble, gaudiré molt de la seva evolució psicológica. En Norman com que m'ha deixat fred, i em dona una sensació que la cosa no va gens a l'hora amb ell (l'escena de la tanca baixa). En canvi, en Ray m'ha cridat l'atenció i alguna cosa em diu que tindrà molt més a dir en tot el tema de la fugida.\nSi l'anime ho deixa en un moment crític o massa curt, suposo que em llegiré el manga, tot i que espero 24 episodis, si Black Clover n'ha tingut 64 em resultaria molt vergonyós (nivell adaptació Tokyo Ghoul Re).\n11 gen. 2019, 17:19\nA veure, JO NO EN SÉ RES!!\nRes de res, no he volgut llegir sinopsis, no he volgut llegir el manga... no sé de què va l'assumpte aquest i, com que ja em coneixeu, sabeu que em passaré així tota la temporada, patint que algú em faci spoiler, però de veritat, que ho vull assaborir així al màxim.\nDir que, com ja us he dit, no tenia ni puta idea de què anava la cosa i que el primer capítol m'ha deixat amb cara de "WOAAAAAAAAAAAAAH!" molt intensament... És a dir, que ho he flipat un poquet moltíssim. Sabia que no era un món de felicitat i tal, però no m'esperava aquesta animalada.\nI ara com collons s'ho faran per escapar, i a més tots??? Joer, Emma, que salveu-vos vosaltres tres, que la resta pareixen molt relleno teteeeeeeee! Intriga màxima, espero que em satisfaci!\nPD: Dir que m'encanta els japos posant noms com Emma però després no tenen ni puta idea de com es pronuncia...\n13 gen. 2019, 17:04\nJo també l'he començada sense saber-ne absolutament res (bé, n'he llegit la sinopsi a MAL i prou), així que això serà tota una descoberta. Espero que els qui heu llegit el manga no us en rigueu gaire xD\nBé... el primer capítol m'ha deixat impressionat. Òbviament, l'ambientació feia mala espina, però m'esperava que, una vegada se'ls enduien, hi hagués alguna mena d'experiments amb els nens o alguna cosa per l'estil. Quan s'ha vist el camió, m'he imaginat que dins hi hauria cadàvers (la veritat és que em recordava un cotxe fúnebre), però... no m'esperava en cap cas que apareguessin monstres, així que això ha estat una senyora sorpresa i ha augmentat enormement el meu interès per la sèrie... D'on surten aquests monstres? Per què no es mengen els nens? Per què cal que treguin bones notes? Per què els exàmens aquests tan estranys? Per què el límit de 12 anys? Per què la "mare" és tan mala pècora? Per què...? Aaaah, massa dubtes, vull ja el següent capítol!!!\nPel que fa als personatges... el que diu la UkiHana, llevat dels tres principals, la resta de nens són palla, oi? xD L'Emma sembla la típica nena innocent, adorable i preocupada pels altres. En Ray no em fa el pes, em sembla el típic despreocupat pels altres, i en Norman tampoc... em sembla una mica creepy en general... i per què es queda absort mirant la tanca?\nPel que fa l'apartat tècnic, l'animació és bona, els colors també m'agraden molt. La banda sonora, al contrari del que dieu per aquí, no m'ha resultat especialment destacable, però potser és que no m'hi he fixat gaire, ja hi pararé més atenció als següents capítols. L'opening m'agrada, però l'ending em sembla fluixet.\nEn definitiva... que m'ha semblat molt, molt interessant... tinc moltes ganes que en surti el segon!\n15 gen. 2019, 12:23\nEm vaig mirar el primer capítol l'altre dia, i la veritat és que prou bé. L'animació bé (excepte la paret de maons del portal CGI a 10 fotogrames per segon), les veus bé, tot guai. De fet l'he recomanat a un amic i tot.\nEspero que li donin bé de temps de pantalla a la Isabella, que és el millor personatge.\nEl que passa és que com que he llegit tants capítols del manga (que algun dia l'hauré de continuar llegint, ara que ho penso), doncs personalment em fa una certa mandra. Totes aquestes preguntes que us feu, doncs clar, jo no. Ja veurem si l'acabo seguint el dia, dependrà de com m'avorreixi.\n@Ereza, que dolent, nens palla\n15 gen. 2019, 13:04\ncosarara ha escrit: ↑15 gen. 2019, 12:23 El que passa és que com que he llegit tants capítols del manga (que algun dia l'hauré de continuar llegint, ara que ho penso), doncs personalment em fa una certa mandra. Totes aquestes preguntes que us feu, doncs clar, jo no. Ja veurem si l'acabo seguint el dia, dependrà de com m'avorreixi.\nSí, bé, però és part de la gràcia tornar-ho a veure quan ja saps com continua. Ara podem repassar els esdeveniments i veure com són les reaccions dels personatges quan ja sabem què passa. I mola molt veure que es correspon amb el que toca!\n16 gen. 2019, 09:39\nComento per ara el primer capítol que és l'únic que he vist. Per a mi ha superat les expectatives que tenia despres de veure el trailer (el dibuix de les cares em donaven una mica de cringe).\nL'opening brutal, l'han clavat. Ja sabem de que va tot aixi que sorpreses poques però per sort no s'han inventat res.\nLo únic que m'ha soptat una mica és en Jay, i aquí ve un spoiler del manga:\nsóc la única que té la sensació que és molt evident que en Jay sap la veritat? Vull dir quan vaig llegir el manga no em va donar gens aquella sensació, potser és perquè ja se que pasa?


La Federació de Boxa es marca com a objectiu l'admissió als Jocs\nLa Federació de Boxa es marca com a objectiu l'admissió als Jocs dels Petits Estats\nLa Federació de Boxa s'ha marcat com a prioritat que el seu esport formi part dels Jocs dels Petits Estats. Han iniciat els primers contactes amb els responsables de la resta de països i la sintonia és bona. L'admissió, si arriba, seria ja passat Andorra 2025.\nLa Federació de Boxa és jove, amb 4 clubs, un centenar de federats i li sobren ganes d'engegar projectes. Un de molt ambiciós és aconseguir l'entrada en el programa dels Jocs dels Petits Estats.\nN'han parlat amb el COA i han començat a fer els passos per rebre el suport de la resta de federacions. La iniciativa ha de ser conjunta i de moment les reaccions són positives. El president de la federació, Bruno Modesto, avança que ja ha parlat "amb els dos presidents francòfons -Luxemburg i Mònaco- i als dos els ha semblat molt bé la idea. Lexposaran a la resta de països per si fem la demanda conjuntament".\nL'equip de tecnificació de la federació disputa la lliga de les autonomies d'Espanya. Recentment va derrotar les illes Balears.\nEl desconeixement és total respecte del potencial dels boxejadors dels petits països. Modesto creu que "ha de ser un nivell bastant semblant al nostre per una qüestió de població. No hi ha tants gimnasos ni tanta gent que practiqui aquest esports com en d'altres països".\nPrecisament per començar a competir amb rivals d'Europa la federació està intentant tancar una trobada amb Luxemburg. Seria un torneig d'anada i tornada en una data encara per concretar.\nImatges cedides: Federació de Boxa


Arts de poeta. Poesia i relacions interartístiques – Lleonard Muntaner Editor\nJordi Julià / Pere Ballart (ed.)\nArts de poeta. Poesia i relacions interartístiques\n«En la certesa que les diferents manifestacions artístiques han estat crucials per a l’elaboració de la poesia dels darrers decennis, els editors d’aquest volum vam demanar a diferents poetes actuals que reflexionessin a propòsit de les relacions que tenia la lírica, i especialment la seva obra, amb les altres arts que li són germanes: pintura, música, cinema, fotografia, arquitectura o literatura hipertextual. Aquesta és la raó de ser d’aquesta antologia de conferències que el lector té entre les mans i que hem titulat Arts de poeta.\nVolíem que aquest cicle de lliçons escapés del to estrictament acadèmic, distant, i extern a la cuina de l’escriptura, i vam decantar-nos per l’elecció de destacats poetes catalans en actiu, molts dels quals, a més a més, han demostrat en altres àmbits els seus coneixements en la pràctica i descripció de diferents arts. Aquest llibre que el lector té entre les mans creiem que representa un retrat ric, plural i rigorós de les tendències líriques de les últimes dècades, quant a la transversalitat artística en la producció lírica tant pel que fa a tendències estètiques com a generacions diferents.\nLa nostra esperança com a editors, tanmateix, és que Arts de poeta, a part d’una antologia comentada i personal, “d’autor”, també pugui arribar a ser alguna cosa més: una proposta, tant teòrica com pràctica, per explorar quines són les veritables possibilitats —i els límits, no cal dir-ho— d’entaular una conversa, incitadora i fructífera, entre les diverses disciplines de l’ordre artístic.» (Jordi Julià i Pere Ballart)\nArts de poeta. Poesia i relacions interartístiques quantity\nTemps Obert / 9


Anys d’aprenentatge i dedicació al Centre de Lectura – Revista del Centre de Lectura\nFrancesc Artero parla del seu pas per la Revista del Centre de Lectura, especialment de l’època en què en va ser el director (1997-2001), per recordar qui hi havia al consell de redacció, la llibertat amb què comptaven i com funcionava la gestió de la publicació aleshores, així com alguns dels temes que hi van tractar.\nRevista del Centre de Lectura, consell de redacció, llibertat, gestió\nFrancesc Artero talks about his time at the Revista del Centre de Lectura, especially when he was its director (1997-2001), to remember who was on the editorial board, the freedom they had and how it worked the management of the publication at the time, as well as some of the topics they addressed there.\nRevista del Centre de Lectura, editorial board, freedom, management\nFrancesc Artero habla de su paso por la Revista del Centre de Lectura, especialmente de la época en que fue el director (1997-2001), para recordar quién había en el consejo de redacción, la libertad con que contaban y cómo funcionaba la gestión de la publicación entonces, así como algunos de los temas que trataron.\nRevista del Centre de Lectura, consejo de redacción, libertad, gestión\nRevista del Centre de Lectura de Reus, octubre de 1997, núm. 37, p. 3\nAtenent l’amable petició d’Agnès Toda, he escrit unes ratlles sobre el període en què vaig tenir la responsabilitat de dirigir la Revista del Centre de Lectura de Reus (RCL), amb l’ànim de contribuir a situar l’esperit de la sisena època de la publicació, que va discórrer entre els anys 1993 i 2001.\nVaig estar vinculat amb la RCL durant tots aquests anys, primer com a membre del consell de redacció, amb la direcció primer de Rosa Pagès (1993-1995) i més endavant d’Antoni Mateu (1995-1997), i després ja com a director (1997-2001). Són uns anys que coincideixen amb el darrer bienni de la presidència de Joan Ballester, i amb la totalitat de la segona presidència de Josep Maria Balañà.\nL’anotació és purament cronològica, perquè el cert és que la direcció i el consell de redacció de la RCL comptaven amb plena autonomia operativa i de continguts. La presidència de l’entitat mai no va interferir, en cap sentit, en la tasca del consell de redacció. L’únic espai que es reservava per reflectir l’opinió i el sentir del Consell Directiu del Centre era l’editorial, que es publicava a la pàgina 3. La resta de continguts obeïen als criteris exclusius del consell de redacció de la RCL, i les relacions amb els presidents sempre foren exquisides.\nEstem parlant d’uns temps que encara eren analògics, però coincidents amb el moment d’esclat i extensió de les noves tecnologies (popularització d’Internet, primers telèfons mòbils…). La RCL s’editava exclusivament en versió paper, i es repartia a domicili entre els socis i altres destinataris. Però això no treia que les col·laboracions locals encara s’escrivien en disquets i es recollien manualment, i les col·laboracions externes encara les rebíem per fax (sí, aquell invent efímer de finals del segle xx, del qual actualment només se’n pot observar la funcionalitat en les pel·lícules protagonitzades per Harrison Ford i altres artistes de la seva quinta) i s’havien de transcriure de nou.\nAixò implicava una sistemàtica quasi professional, que els membres del consell de redacció dúiem a terme amb plena convicció. La veritat és que durant tota la sisena època vam mantenir una dinàmica de treball molt horitzontal. Fèiem una reunió mensual, decidíem els temes a tractar en els propers números, i en conseqüència ens repartíem les tasques que havia de dur a terme cada persona. I el sistema funcionava. Fins a tal punt que mai, durant els 8 anys en què hi vaig participar, la RCL es va deixar de publicar i distribuir puntualment, entre els mesos d’octubre i juny de cada curs acadèmic.\nLa nostra personalitat i formació eren variades i complementàries. Durant la meva direcció ens aplegàvem al consell de redacció filòlegs, artistes, docents i juristes. Per cert, cap periodista professional. I tot i així, malgrat aquest amateurisme, aconseguíem tirar endavant cada número. En el primer bienni de direcció (1997-1999) m’acompanyaven en el consell de redacció Mercè E. Rovira, Raül-David Martínez, Ester Ferrando i Antoni Mateu. En el segon bienni (1999-2001), la Mercè fou substituïda per Elisabet Velázquez. De totes aquestes companyes i companys, en guardo un magnífic record, per la seva qualitat humana i intel·lectual, i pel seu ferm compromís amb la RCL.\nLa nostra generació no presentava signes de compromís i lluita com les que ens havien precedit, perquè en el nostre període la democràcia i l’autogovern s’havien anat, més o menys, consolidant, i ja no existien les èpiques anteriors. Tampoc no buscàvem la brillantor o el lluïment personal. Simplement ens comprometíem a recollir el batec del Centre de Lectura de Reus, a difondre continguts culturals en el sentit més ampli del terme, i a garantir que els associats rebien cada mes la RCL a casa seva.\nTeníem clar que havíem de cobrir, per un costat, la vida interna de la casa, i, per altra banda, tractar temes que poguessin resultar interessants i coincidents amb la idiosincràsia i l’ampli objecte social de l’entitat.\nLes qüestions internes, les teníem molt estipulades. Hi havia seccions amb una agenda mensual molt estructurada, que ens garantien omplir puntualment espais de la RCL amb les seves activitats i l’explicació de les seves fites. I altres seccions ens feien arribar les seves col·laboracions de manera més esporàdica, però no menys eficient. Però, tot i així, mai no fèiem les coses al gust de tothom. Malgrat la nostra bona voluntat i altruisme, sempre rebíem alguna que altra crítica. Però, certament, en aquests casos, en fèiem un cas relatiu perquè, al cap i a la fi, tota la nostra actuació era a fi de bé i per pur voluntarisme.\nQuant als continguts més generalistes, fent un repàs als números de la RCL publicats entre 1997 i 2001, érem francament heterodoxos. Tractàvem sobre il·lustres prohoms de la cultura reusenca com els socis d’honor Ramon Amigó i Xavier Amorós (gener 1998), l’escultor Joan Rebull (octubre 1999), l’intel·lectual Pere Cavallé (juny 2000) i el literat Joaquim M. Bartrina (maig 2001). També glossàvem personalitats destacades de la cultura catalana com Antoni Rovira i Virgili (juny 1999) o Maria Aurèlia Capmany (abril de 2001). Per cert, el número dedicat a Rovira i Virgili fou premiat per la Diputació de Tarragona, entre les publicacions locals de les comarques meridionals, per la gran qualitat de les seves col·laboracions\nRestàvem amatents i preteníem reflectir realitats socials innovadores que ja apuntaven en aquells temps: el moviment okupa (octubre del 1997), la reivindicació de la continuïtat de l’Escola d’Art de la Diputació a Reus (desembre del 1997), la immigració extracomunitària (febrer del 1998), la nova consciència sobre el medi ambient (maig del 1998), el potencial de la ruta modernista de Reus (juny del 1998), el desenvolupament de la realitat metropolitana del Camp (març i novembre del 1999), els clarobscurs de l’energia eòlica al Priorat (gener del 2000)…\nAlguns números, potser més excèntrics, també donaren per parlar en el seu moment. L’edició d’abril del 1999, dedicada a Joan Brossa i la poesia visual, va comportar que ens convidessin a participar en un debat sobre la qüestió que es va celebrar a Vespella de Gaià, al qual va assistir el company Raül-David Martínez en representació de la RCL. El número de març del 2001, que versava sobre «Reus la nuit, anys 70 i 80», va recollir crítiques dels sectors més puristes per la seva presumpta frivolitat, però alhora va aplegar una immillorable acollida entre les persones que havien viscut aquells anys de desvetllament a la ciutat. O és que la vida nocturna i els bars musicals més pioners no eren, també, símptoma de l’estat de la cultura a Reus?\nEn fi. La mirada enrere proporciona una positiva nostàlgia d’aquells anys d’aprenentatge i dedicació al Centre de Lectura. Un exercici que vull combinar amb l’esperança que el futur depari noves expectatives i fites per a la nostra benvolguda entitat.\nEl Centre i la seva revista, uns dels emblemes del Món de Reus\nPer Josep Baiges. Data de publicació: 15/01/2021\nUna mirada enrere: la Revista del Centre de Lectura\nVol. 2020: 9a època, 3r quadrimestre\nAbans i després de tu\nEls primers anys de la novena època de la Revista del Centre de Lectura (2013-2019)\nLes noves tecnologies com a aliades, la Revista del Centre de Lectura ara\nL’ateneisme i la regeneració democràtica i de país\nSàpigues i Entenguis Produccions\nHeimat, barret i màquina d’escriure\nAprendre a mirar amb uns altres ulls


Solc Nou: L'anèmia\nQuè és l'Anèmia?\nL'anemia és una malaltia en la qual la sang té menys globuls vermells del normal. també es presenta anèmia quan els glòbuls vermells no contenen suficient hemoglobina.\nL'hemoglobina és una proteïna rica en ferro que li dóna a la sang el color vermell. Aquesta proteïna els mermet als glòbuls vermells transportar l'oxigen dels pulmons a la resta del cos.\nL'anèmia greu o perllongada pot causar lesions en el cor, el cervell i altres òrgans del cos. L'anèmia molt greu podria, fins i tot, causar la mort.\nDiferents tipus d'anèmia\nAnèmia ferropénica: és la més comuna. Es produeix a causa d'una absència de ferro en l'organisme.\nAnèmia per dèficit de vitamina B12: aquesta vitamina té un paper important en la producció de hematies.\nAnèmia perniciosa: l'estómac no produeix quantitat suficient de proteïna que afavoreix l'absorció de vitamina b12 (factor intrínsec de Castle)\nAnèmia per deficiència d'acid fòlic: si existeix un deficit de vitamina B9 els glòbuls vermells augmenten la seva grandaria de forma anormal.\nAnèmia causada per malalties cròniques: determinades malalties poden afectar de manera negativa a la producció de glòbuls vermells.\nAnèmia drepanocítica: és hereditària. Hi ha una alteració de l'hemoglobina en canviar la forma dels glòbuls vermells, la qual cosa redueix la quantitat d'oxigen que poden transportar fins als teixits.\nAnèmia hemolítica: el propi sistema immunitari és el que destrueix els glòbuls vermells.\nAnèmia aplàsica: es danyen les cèl·lules mares que s'encarreguen de la producció de les cèl·lules sanguínies en la medul·la òssia. Es desconeix la causa en la major part dels casos.\nTalasemia: pot ser hereditària i es produeix a conseqüència d'un defecte en els gens que controlen la producció dels dos components de l'hemoglobina.\nSímptomes de les Anèmies\nEls símptomes més freqüents són cansament, pal·lidesa de la pell, de la matriu de les ungles i de les genives. Mal de cap, vertigen, irritabilitat, desmais, sorolls en les oïdes (tinitus). La caiguda del cabell també pot ser símptoma de l'anèmia.\nTractament de les Anèmies\nEl tractament s'ha d'orientar cap a la causa de l'anèmia i pot incloure:\nSuplements de ferro, vitamina B12, àcid fòlic o altres vitamines i minerals.\nEritropoyetina, un medicament que ajuda al fet que la medul·la òssia produeixi més cèl·lules ·sanguínies.\nTransfusions de sang (concentrats de hematies)\nCorticoesteroides o altres medicaments per inhibir el sistema immunitari, per exemple en el cas de les anèmies aplàsiques.\nEl metge realitzarà un examen físic i pot trobar:\nHipotensió arterial, especialment en parar-se\nFreqüència cardíaca ràpida (Taquicàrdia)\nEls exàmens de sang utilitzats per diagnosticar alguns tipus comuns d'anèmia poden abastar:\nNivells sanguinis de ferro, vitamina B12, àcid fòlic i altres vitamines i minerals\nComptatge de glòbuls vermells i nivell d'hemoglobina\nComptatge de reticulòcits (Cèl·lules sanguínies joves)\nEs poden fer altres exàmens per identificar problemes de salut que poden causar anèmia.\nAliments per combatre l'anèmia\nLa selecció d'aliments per combatre l'anèmia inclou aquells que són rics en ferro, com la llet, ous, fruita seca, verdura, cereals i llegums. Aquestes també contenen un percentatge important d'àcid fòlic. Tots dos components són fonamentals per a la formació de glòbuls vermells.\nPublicado por Blog PFAR en 6:02


El xàfec que va caure ahir la tarda ha deixat un registre de 10,2 mm de pluja acumulada | Ajuntament Borrassà\nEl xàfec que va caure ahir la tarda ha deixat un registre de 10,2 mm de pluja acumulada\nL’Estació Meteorològica de Borrassà, la Meteo Borrassà, va registrar ahir, dimecres, un total de 10,2 mm de pluja acumulada en un fort xàfec que va caure a la tarda.\nAmb aquesta precipitació, la pluja acumulada del mes de setembre és d’11,8 mm. En el que va d’any el registre és de 419,8 mm,\nDurant la jornada d’ahir la humitat màxima es va registrar a les 21.07 h (90%) i la mínima va ser del 66% a les 10,14 h. A les 16.38 h es va registrar la màxima velocitat del vent, que va ser de 35,4 km/h.\nLa temperatura màxima d’ahir va ser de 26,7ºC (14,19 h) i la mínima de 17,1ºC (7,13 h).\nEn el que va d’any, el dia 4 d’agost va ser la jornada en què es va registrar la temperatura màxima, 37,7ºC (15.06 h) i el dia més fred va ser el 27 de febrer amb una temperatura mínima per sota dels 0ºC, -2,5ºC) a les 6.03 h.\nAquest dijous, a l’hora de fer aquesta informació, la temperatura és de 26,3ºC, hi ha un 56% d’humitat, la velocitat del vent és de 1,6 km/h i la seva direcció ENE.


El nostre objectiu a l’hora de crear una estratègia SEO Montserrat és aconseguir els millors resultats en la generació de trànsit potencial i sa des dels cercadors, sobretot el posicionament Google Montserrat, cap a la pàgina web del client. La conversió d’aquest trànsit nou potencial en client nou aconseguit, és l’estratègia On-page que també cal abordar per assegurar-nos l’èxit i tancar el procés consolidant l’estratègia dissenyada.\nA l’igual que el Manteniment informàtic Montserrat és vital per a qualsevol empresa avui dia, la seva estratègia SEO de posicionament web Montserrat també forma part de quelcom vital i necessari per a la seva supervivència o en cas contrari, òbviament pot tenir els dies comptats.\nAixí doncs, el posicionament web Montserrat és una forma de fer les coses, una metodologia constant i una filosofia que cal desenvolupar en cada disseny web Montserrat, optimització web i projecte en aquest sentit. Aquesta metodologia i filosofia de treball és el resultat de tants anys d’experiència en el servei de posicionament web Montserrat, i només es pot assolir entenent i transpirant durant tant de temps els paràmetres, motius i estratègies de posicionament web Montserrat òptimes i exitoses que Google contempla en el seu posicionament natural, en evolució constant.


Xin-Xirineu en la seva millor versió: cooperativa – Unió de Cooperatives de Treball Associat de les Illes Balears\nXin-Xirineu, com a centre educatiu ubicat a Santa Margalida, va néixer al 2014 de la mà de dues germanes implicades en el món educatiu i sobretot en l’etapa 0-3 anys: na Joana Maria Monjo formada en psicologia i na Margalida Monjo formada en filosofia i educació infantil. Des del seu naixement ha anat creixent i evolucionant, el que ha dut a passar per diferents etapes. Fa uns anys, un canvi va fer que quedés sols en mans de na Joana Maria. Al llarg d’aquesta evolució diferents professionals han conegut i format part de la família Xin-Xirineu i ens adonàvem que la forma de funcionar era la d’un equip en el que totes participàvem en la presa de decisions, partint des d’una transparència, una implicació personal i una corresponsabilitat. Per això, en plena crisi de pandèmia decidírem associar-nos i formar equip: a més de na Joana Maria, tenim na Maria Magdalena Rosselló i n’Antònia Maria Perelló, formades en el món educatiu. Per nosaltres, l’important són les persones i el treball que podem aportar cada una i per això, inciam una etapa en la qual qualsevol treballadora tendrà la possibilitat de decidir si integrar-se com a sòcia sense una gran despesa i formar així un bon equip amb major estabilitat. El que tenim clar és que juntes som molt millors: unint esforços podem oferir serveis de major qualitat, podem perfeccionar la nostra tasca dins el món de l’educació i a més donar major visibilitat a l’etapa 0-3 i reivindicar-ne la seva importància.\nPer tant, en plena crisi pandèmica ens hem transformat en el que més ens hem sentit representades: en microcooperativa. Les circumstàncies han volgut que aquest canvi no vengués sol, sinó que alhora hem agafat la gestió d’un altre centre, una escoleta de Can Picafort. Així, actualment gestionam dos centres: Xin-Xirineu Santa Margalida i Xin-Xirineu Can Picafort.\nEls centres Xin-Xirineu ofereixen serveis educatius que alhora faciliten la conciliació de la vida familiar, laboral i personal. Un d’aquests és el Servei Educatiu per a infants de 0 a 3 anys. A més d’assegurar el benestar dels infants i la satisfacció de les seves necessitats durant el temps d’estada en el centre, es pretén donar una estimulació del seu desenvolupament basada en el respecte de la individualitat i el ritme propi, i la concepció de globalitat del desenvolupament. Xin-Xirineu es caracteritza per la flexibilitat i tothom hi és benvingut, sense cap discriminació ja sigui social, cultural, econòmica i/o ideològica.\nXin-Xirineu Santa Margalida és un centre educatiu petit i familiar en procés d’adaptació per tal de formar part dels centres autoritzats per la Conselleria. Xin-Xirineu Can Picafort és més gran i amb una major oferta de places i ja té l’autorització per part de la Conselleria. A més, estam en tràmits per formar part de la Xarxa educativa complementària a la Xarxa d’escoletes públiques. Això suposa un compromís amb la Conselleria que garanteix una major qualitat del servei, i accés per part de les famílies a serveis públics, alhora que a convocatòries d’ajuts.\nEl nostre projecte educatiu té com objectiu principal afavorir el desenvolupament integral dels infants en els seus primers anys de vida, dirigint-se a aspectes biològics, motrius, cognitius, afectius i socials. Per tot això, és de gran importància la llibertat i el respecte en quant al moviment, a la iniciativa pròpia de l’infant i al seu ritme. A més, també es pretén estimular la creativitat i la imaginació de l’infant com a font de grans aprenentatges.\nEn tot això, els adults es presenten com a figures co-participants, guies, acompanyants i observadors. S’han d’encarregar de crear climes i relacions afectives, a més de disposar espais de per sí estimuladors i provocadors de curiositats.\nDe tota manera, tenim clar que tot això es pot dur endavant exitosament si hi ha una estreta relació amb la família, convidant-los a participar i col·laborar, i tenir com a resultat una experiència més rica i coherent.\nA més d’aquest servei, a Xin-Xirineu oferim també servei d’extraescolars, tallers infantils i familiars, xerrades, servei de psicologia i logopèdia, entre d’altres. Alguns d’aquests, actualment estan aturats per la pandèmia, però no perdem la il·lusió per poder-los reprendre tan aviat com sigui possible, adaptant-nos a les circumstàncies del moment.\nEn resum, Xin-Xirineu va néixer amb nom de cançó de falda i amb aquest mateix nom s’ha convertit al setembre de 2020 en cooperativa. El nostre punt de partida és que “les dificultats es poden convertir en oportunitats”. A partir d’aquí, tenim clar que hem començat una gran etapa en que volem donar el millor de nosaltres en el món de l’educació i, principalment en l’etapa 0-3, lluitant en equip perquè aconsegueixi ocupar el lloc que li correspon en la nostra societat i en el nostre sistema educatiu.\nAntònia Maria Perelló, Maria Magdalena Rosselló i Joana Maria Monjo.\nSòcies treballadores de Xin Xirineu, S. Microcoop.


L'ascensor inclinat de Malgrat fa una mitjana de 320 viatges al dia - maresme360 - Portal de notícies de la comarca del Maresme\nInicioL’ascensor inclinat de Malgrat fa una mitjana de 320 viatges al dia\n21 juny, 2010 Redacció General 0\nGairebé un mes després de la inauguració de l’ascensor inclinat de Malgrat de Mar, les xifres demostren que la infraestructura tingut una bona acollida. L’ascensor fa una mitjana de 320 viatges diaris i des de la seva inauguració ja n’ha fet 5.800.\nSón dades de l’empresa encarregada del manteniment que també ha comunicat que durant aquestes primeres setmanes s’han produït 7 incidències, 6 de les quals han estat perquè no s’han obert les portes quan l’ascensor ha arribat al parc, i una perquè l’aparell va quedar aturat.\nL’horari d’estiu de l’ascensor inclinat és de dimarts a diumenge de 8 h a 22 h. Els dilluns funciona d’11 h a 22 h, ja que a primera hora del matí es fan tasques de manteniment. El seu ús és gratuït.\nL’ascensor inclinat del parc del castell de Malgrat de Mar s’ha construït amb la financiació a parts iguals de l’Ajuntament de Malgrat i la Generalitat de Catalunya a través de la Llei de Barris i és una de les actuacions incloses dins el projecte d’intervenció integral del barri del castell. L’ascensor inclinat de Malgrat és una infraestructura gairebé única a Catalunya.\nMataró Decideix! valora molt positivament la jornada


Bolígraf amb mecanisme de pulsació, cos metàl·lic lacat i terminals cromats.\nCàrrega de bolígraf Inoxcrom® metàl·lica de tinta soft, amb punta d'acer inoxidable i bola de carbur de tungstè de 1,0 mm.\nBolígraf Round Leonardo\nCàrrega Metàlica easyFlow\nPintor, anatomista, arquitecte, artista, científic, escriptor, escultor, filòsof, enginyer, inventor, músic, poeta. Leonardo da Vinci defineix en si mateix a l'home renaixentista i es fa un lloc per dret propi, en la història, i en la nostra col·lecció. El color de base, siena mat, destaca els dissenys brillants que homenatgen aquesta icona de el...\nPortamines amb mecanisme de pulsació, cos metàl·lic lacat en colors mates o metal·litzats i terminals cromats. Mecanisme de llapis metàl·lic amb grafit de 0,7 mm. de duresa HB\nCombinació de punta bolígraf més Rollerball per a una fluïdesa i suavitat d'escriptura excepcionals.EasyFlow és el millor dels dos mons.\nCàrrega bolígraf cos transparent\nLa famosa càrrega Inoxcrom®, el recanvi de bolígraf que millor escriu i el més econòmic i durador.\nBolígraf Soul Vintage\nEl clàssic Soul revisitat en una gamma de colors vintage que tornen a estar de rabiosa actualitat.Un complement perfecte i un instrument fiable i durador.\nCàrrega bolígraf Gel\nTinta gel per a la màxima fluïdesa i sensació de lliscament sobre el paper.\nRocker AntiBacterià (Funda de 2)\nBolígraf recarregable d'ABS enriquit amb ions de plata i zinc que eliminen els bacteris en un 99,9%.Certificat ISO 22196 Funda amb 2 bolígrafs, tinta blava.\nBolígraf d'alumini lacat mat amb mecanisme de pulsació i línies pures i minimalistes.\nCos d'alumini molt lleuger, de secció triangular i amb textura a la zona d'adherència que permet escriure llarga estona sense fatiga.Unit a la seva recàrrega d'alta capacitat, resulta molt còmode per a llargues sessions d'escriptura.\nBolígraf Nube - Assortiment de 6\nUn bolígraf econòmic de gran qualitat d'escriptura.


O-TeArai: de març 2006\nEl 1923 es bastí un petit pont sobre el carrer del Bisbe segons projecte de Joan Rubió i Bellvé, responsable de les obres de rehabilitació(?) del Palau de la Generalitat encarregades per la Diputació sota la presidència de J. M. Milà i Camps, comte de Montseny. El pont, en la millor (i extensíssima) tradició del gòtic contemporani, uneix el Palau amb les cases dites dels Canonges, que foren refetes i restaurades aquells anys.\nVora cinc-cents anys abans de la seva construcció, però, el pont fou misteriosament utilitzat per Ferran de Trastàmara, rei d’Aragó i comte de Barcelona, per visitar d’amagatotis a la seva enamorada, Isabel de Castella, que, pel que sembla, li era veïna.\nSí, ho sé, probablement els dits Reis Catòlics no es casaren per amor, però això, als turistes que escolten encaterinats la xerrameca del guia, no sembla importar-los gaire ... i és que, que n’és de maco, el pontet.\nEtiquetes de comentaris: Ferran de Trastàmara, Isabel de Castella, Joan Rubió i Bellvé, Milà i Camps\nÉrem quatre i jo anava el darrer. De sobte un roc es va desprendre i va caure, arrossegant altres pedres en la seva caiguda. Tot just vaig clavar els piolets al gel que vaig quedar estabornit per l'impacte, al casc, d’una de les pedres. En recuperar-me del cop em vaig trobar penjant de les corretges dels dos piolets, que havien aguantat, ferms, la sotragada. Sense saber el que em feia vaig continuar l’ascensió fins a superar el curt esglaó de gel on em trobava, l’única dificultat de la canal.\nEls companys, ignorants de l’esllavissada, s’havien perdut canal amunt; i a baix només restava una gran llengua de neu amb la traça dels rocs caiguts i la solitud més pregona. Tenia el cap adolorit i em trobava marejat, probablement amb la pressió baixíssima. En aquelles condicions la paret de gel era un obstacle infranquejable i no vaig gosar davallar. Només hi havia una alternativa, canal amunt, en una ascensió teòricament fàcil, però penosa, donades les circumstàncies.\nAquell fou el tercer cop que els Déus, magnànims, es varen apiadar de mi, si és que allò, verament, fou un acte misericordiós.\nDe ben xicotet vaig perdre la fe en Déu nostre Senyor (creador del cel i de la terra), i poc temps després vaig perdre la fe en tot déu, en tot demiürg, en tot jutge, en tot futur. Més endavant vaig perdre la fe en la ciència, això és, en la coneixença exacta d’un cert ordre de coses resultat de l’estudi, car cap coneixement ens és possible. Després vaig perdre la fe en la gent, en tant que conjunt de persones; més tard en les pròpies persones, els individus; i finalment vaig perdre la fe en mi mateix, en la contingència del meu pensament, en l’atzar de les meves circumstàncies, en la inutilitat dels meus esforços.\nDes d’aleshores viure és, certament, un plaer.\nEl 1987 fou l’any de Rick Astley. I el 1988 també.\nAquells anys, 1987 i 1988, Astley era com els Reis d’Orient, això és, ubic. Però d’una ubiqüitat superlativa, car si els Reis tenen la capacitat de ser a tot arreu la nit del cinc al sis de gener, la d’Astley no coneixia límits. En tot programa de televisió, de ràdio, sonaven les seves cançons. El noi, sempre somrient, cantava i cantava, sense descans, sense defallir, aplicada i entusiàsticament.\nI tot per res, car només un foll compraria aquells discos, aquelles cançons lamentables, aquells sons que només en un acte de caritat es podrien arribar a considerar música. I fou precisament la caritat la que em portà a voler comprar un disc del senyor Astley, perquè almenys en vengués un. Sort, però, que em van treure del meu error i em van fer evident que el foll era jo.\nDescobert pel productor Pete Waterman, el cantant Rick Astley fou número u de vendes a mig món amb els seus dos primers singles, Never Gonna Give You Up el 1987, i When I Fall in Love el 1988. Des d’aleshores es calcula que Astley ha venut més de quaranta milions de discos, que no semblen pocs.\nI avui puc dir, sense por a equivocar-me, que la follia no es guareix, no té cura. Ahir, a Can Ramoneda, només érem quatre gats per veure la primera part de El sur, tot i que jo, foll, vaig anar una hora i mitja abans a compra l’entrada, per si de cas s’esgotaven.\nEtiquetes de comentaris: Rick Astley, Víctor Erice\n... la cultura només pot ser el resultat del benestar i de la comoditat de la vida, de freqüents ablucions, com diu, però no del saber llegir i escriure.\nDiu Sviajski, escriu Tolstoi. Cultura pres del llatí cŭltūra conreu, agricultura, cultivació de l’esperit, en el sentit d’acció de cultivar una entitat espiritual.\nPerquè, doncs, conreem l’esperit? pel tedi produït per la nostra ociositat? per haver aprés una mica de lletra? o, necis com som (deia Epicur), per por a la mort, a la nostra finitut (sic), creient (endebades) que les nostres obres ens sobreviuran, que la cultura (si hem fet una bona sembra i la climatologia ens ha estat favorable) ens immortalitzarà amb el seu fruit, talment les cols asseguressin la vida eterna?.\nO, potser, crec, perquè no podem fer altrament.\nEtiquetes de comentaris: Epicur, Lev Tolstoi\nCom n’era de fàcil, abans, creuar la frontera. Només calia travessar el prat i córrer, rient, corriol amunt (sempre amunt) entre els arbres. De sobte el món en què vivíem quedava a les nostres espatlles i al davant trobàvem l’ignot, un món nou, un reialme fantàstic on tot era possible.\nAmb els anys, però, la frontera reculà. El camí per arribar-hi es feu llarg i penós. Calia tot un jorn (a voltes més) de llarga marxa per arribar a creuar aquella ratlla inexistent, aquell límit somort a partir del qual deixàvem enrere tot allò que coneixíem.\nAra la frontera és molt cara de trobar. Els vells camins s’han perdut i per tot hi ha esteses de fanals, vorades de panot i línies discontínues que no porten enlloc. Per un moment, però, ens pot semblar que hi hem arribat, que hem tornat a creuar la ratlla, que tornem a ser en aquell regne que ens és aliè, però indispensable. És, ai las, un miratge, un somni foll, impossible, com no triguem a descobrir. Aleshores el desànim ens aclapara, car podem arribar a creure que la frontera (i el que hi ha més enllà) potser mai ha existit, i que fora del món que ens envolta res és possible.\nSan-gatsu juichi-nichi ni eiga o mi ni ikimasho ka\nEl trenta-un d’octubre i el vint-i-vuit de desembre de 1992 vaig veure, als cinemes Verdi de Barcelona, El sol del membrillo, el tercer llargmetratge de Víctor Erice. En aquella pel·lícula Erice narrava un impossible, talment ens expliqués la història de Síssif arrossegant el roc d’alt del turó. Síssif prenia les maneres del pintor Antonio López en el foll intent de fondre percepció i realitat, talment el coneixement del món ens fos possible. López, amb paciència infinita, cada matí intentava contradir Magritte, i s’esforçava (amb mètodes entendridors) a pintar a l’oli els jocs capriciosos de la llum en les fulles d’un codonyer. Finalment, a diferència de Síssif, López, mortal com és, abandonà.\nUns mesos després, no sé la data exacta, vaig veure la pel·lícula per tercer cop. Quatre anys més tard, el vint-i-nou de desembre de 1996, vaig veure, a la Filmoteca, El espíritu de la colmena, el primer llargmetratge d’Erice que, anys després, reveia de nou a la Filmoteca. Era el vint-i-vuit de gener de 2001.\nEl proper 11 de març, a can Ramoneda, podré veure, finalment, l’Erice que em falta, El sur, el segon dels seus llargmetratges, després de prop de catorze anys de pacient espera.\nEtiquetes de comentaris: Antonio López, René Magritte, Síssif, Víctor Erice


¿Compromiso Social > Áreas > Sostenibilidad > En que trabajamos? > Comunicación > Campañas de sensibilización ambiental\nUdG Compromís socialÀreesSostenibilitatEn què treballem?ComunicacióCampanyes de sensibilització ambiental\nConeix el Pla d’Ambientalització en 5 minuts\nWeb de mobilitat a la carta UdG: sistema interactiu que permet planificar la mobilitat quotidiana entre qualsevol població de l'àrea d'influència de la UdG i els campus de destí en transport públic.\nConveni RENFE-UdG: abonament mensual per a tota la comunitat UdG que suposa importants descomptes en relació al bitllet senzill. També inclou el servei rodalia de Girona, connexió directa Mataró i Blanes amb Girona.\nServeis directes del bus interurbà als campus: algunes operadores de comarques gironines realitzen parades al Campus Centre (de la Salut) i el Campus Montilivi TEISA i SARFA, per altra banda totes les operadores que accedeixen a Girona pel nord tenen parada a la zona de correus el que permet l'accés al campus del Barri Vell a peu en pocs minuts.\nTransport públic urbà.\nAbonament "A la UdG en bus".\nServei de préstec de bicicletes UdG: el projecte consisteix en un servei de préstec de bicicletes gratuït durant els dies lectius per a tota la comunitat universitària.\nItineraris per accedir als campus en bicicleta.\nCampanya “Vine caminant a la UdG”: la campanya consisteix en informar del temps de recorregut entre diferents punts de la ciutat i els campus de la UdG.\nFes edit: consisteix en un sistema innovador "d'autoestop electrònic" segur, àgil i fiable per compartir places del cotxe on line per mitjà de dispositius mòbils. A més et permet als usuaris/àries gaudir de places d'aparcament reservades als campus.\nSistema que, a través del mercat voluntari de crèdits de carboni, permet pagar per les emissions que inevitablement es generen per l'activitat quotidiana de la UdG, col·laborant en projectes que promoguin la neutralització i/o reducció d'emissions de CO2.\nPer l'estalvi i eficiència dels recursos\nImprimeix només els documents que sigui del tot necessari\nQuan no hi hagi més remei, imprimeix a doble cara\nUtilitza paper reciclat\nPren com a exemple les mesures del quadre per estalviar paper. Pensa que encara es pot estalviar més imprimint més de 2 fulls per cara!! 4 fulls x cara = 95%\nDemana fotocòpies a doble cara i amb paper reciclat.\nSegueix els consells per estalviar energia\nGaudeix de cafè de comerç just en totes les cafeteries i màquines expenedores de la UdG\nPer una correcta gestió de residus\nGaudeix de les zones verdes! El manteniment es fa sota criteris de jardineria ecològica.\nReutilitza tant com puguis, descobreix el servei d'articles de segona mà TRIPIJOC entrant a La meva.\nCada residu al seu lloc: utilitza els contenidors selectius que hi ha a tots els centres.\nEvita l'ús d'envasos d'alumini i plàstic: utilitza la carmanyola, omple la cantimplora a les fonts del teu centre, opció sense got de les màquines expenedores, porta la teva tassa per evitar el got d'un sol ús, etc.\nLes restes orgàniques poden servir d'adob per les gespes dels campus i per l'Hort Ecosolidari de la UdG, on també hi pots col·laborar com a voluntari/ària.


Les figures es passen al carrer - Superdeporte\nLes figures es passen al carrer\nAmb les festes patronals es multipliquen les partides fora dels trinquets\nj. cano 13.08.2017 | 12:32\nL´estiu té unes quantes cites de rellevància al trinquet però durant estos mesos és tradició que les primeres figures es tiren al carrer per a participar en un bon nombre de partides commemoratives de les festes patronals.\nEntre les partides programades este diumenge destaca especialment, per emotiva, la que tindrà lloc en la pista de galotxa de Faura, on s´homenatjarà a Dani per la seua retirada com a professional. El de Benavites, a més, jugarà. Formarà equip amb José Salvador, Sergio i Jesús per a enfrontar-se a Martí I, Llopis, Martín i Miguel Ángel. Esta confrontació posa fi a una setmana repleta de bona pilota en distintes modalitats.\nEn la disciplina de llargues, el Trofeu Festes d´Alfara del Patriarca, amb cinquanta-tres anys de vida, continua amb la disputa de la segona semifinal. L´equip local amb Campanero, Pepet, Martí II i José jugarà contra el de València de Cardona, Lluís de la Vega, Javi Font i Enric (18.00 hores).\nBétera també compleix hui amb la seua cita anual amb la pilota. Serà en l´Avinguda Constitució on Pere Roc II i Marc encapçalen el cartell que completen Guillermo, Herrera, Samuel i Ponce (18.00 hores). L´excepció ve donada amb Museros, on es jugarà al trinquet. Però és un esdeveniment que mereix l´esment perquè el recinte no és dels habituals i pel cartell, on apareix el número u de l´escala i corda, Puchol II, que tindrà l´ajuda de Bueno. En la contra, com no podia ser d´altra manera, estarà la figura local, Adrián, que jugarà acompanyat de Javi i Carlos (19.00 hores).


Constantí denuncia dècades d'abusos a nens de mossèn Llagostera\nJoan Maria Ramon, víctima del sacerdot de la localitat, explica els atacs sexuals que van patir els escolans en excursions al Pirineu\nJoan Reig, d'Els Pets, revela que la cançó 'Corvus' és autobiogràfica i parla de l'abús que també ell va patir per part del mateix rector\nAquells que demostressin més coneixements durant el curs de catequesi tindrien l’honor de ser escolans de la parròquia de Constantí (Tarragona). Joan Maria Ramon va ser el primer de la generació que va combregar, el 1968. En misses, batejos o casaments recollia la propina dels feligresos. Amb aquests diners, el sacerdot Pere Llagostera organitzava excursions d’una setmana de durada per als escolans. Una ruta per pantans del Pirineu de Lleida.\nEl que va passar a l’interior d’aquests refugis de muntanya, probablement el lloc més recòndit al qual podia emportar-se’ls, va marcar la vida de nens educats per ser creients. Encara que molts van demanar ajuda, ningú va saber escoltar-los. El poble de Constantí, capcot davant de l’Església i temorós del "què diran", no estava preparat per reconèixer que mossèn Llagostera abusava sexualment dels seus fills. Ramon, 50 anys després, en una entrevista amb EL PERIÓDICO, ha decidit, després de veure el documental 'Examen de conciencia', d’Albert Solé (Netflix), que havia arribat l’hora d’explicar-ho.\nLlagostera va ser rector de Constantí entre 1972 –abans va exercir de vicari– i 1999. Va morir el gener del 2017. Va estar més de 30 anys en contacte amb menors de la població. A Ramon li consten, almenys, abusos comesos pel sacerdot "a una desena de menors" des de finals dels seixanta fins a finals dels vuitanta. Que tot el que explica aquest home de 59 anys és veritat ho confirma una altra víctima i diversos veïns consultats per aquest diari. A més, està escrit en una cançó que, tractant-se de Constantí, havia de ser d’Els Pets.\nEl refugi de Barroera, 1971-1972\nLa primera nit de l’escapada els escolans a càrrec del capellà Llagostera, i de dos seminaristes, van pernoctar a les lliteres d’un alberg de Barroera (Lleida) que, durant l’any, utilitzava l’empresa ENHER. A Ramon, de matinada, el va despertar un amic: "El mossèn m’acaba de tocar el penis". La frase per a Ramon va sonar massa estranya, tant que va ser incapaç de comprendre-la. I va continuar dormint. Al cap de poca estona, va ser Ramon qui es va despertar nu de cintura cap a baix, amb els pantalons i els calçotets pels turmells, i va veure la figura adulta i negra de Llagostera estirada sobre ell, amb la mà als seus genitals, masturbant-lo. Al saber-se descobert, el rector va reaccionar recollint la manta i renyant-lo: "Tapeu-vos bé, que sempre us destapeu".\nPer a les criatures –tenien entre 10 i 12 anys– aquella nit va resultar gairebé impossible aclucar els ulls. "L’endemà, el desconcert, com una bola de neu que creix segons descendeix, es va fer tan gran que vam buscar ajuda en un dels seminaristes, a qui li vam explicar el que havia passat." Però va fingir que no els creia. "És impossible, segur que ho heu somiat o ha sigut un altre noi i us heu confós", va respondre. Durant aquella primera nit, segons Ramon, cinc d’ells havien patit abusos sexuals. Però el viatge acabava de començar.\nAbans de ficar-se al llit, un dels escolans, net de l’alcalde, va prometre a la resta de la quadrilla que l’assumpte arribaria a orelles de l’edil quan tornessin a Constantí. Mentre ho jurava, recorda Ramon, va treure un matxet de la motxilla: "Si torna aquesta nit, això és el que l’espera", va afegir. No consta que l’alcalde arribés a saber-ho mai. O, més ben dit, el que no consta és que actués si va arribar a saber-ho. El matxet tampoc va servir de res.\nLa segona nit va transcórrer en un altre refugi, el de Portarró d’Espot, al parc d’Aigüestortes, i els qui van dormir més a prop de Llagostera van ser dos germans, anomenats "els turistes" perquè havien comprat una càmera fotogràfica de mentida, amb una molla i un ninot en lloc d’objectiu. Al matí, el més petit va explicar que s’havia despertat mentre el sacerdot li feia una fel·lació. "Va dir que li havia llepat el penis, no sabíem que era una 'mamada' encara". Ramon, que tornaria els dos anys següents a la setmana de colònies de Llagostera, passaria pel mateix que el 'turista' en el futur. "En una ocasió, un amic i jo vam fer la maleta sense que ens veiessin i vam provar de fugir del refugi caminant. Però ens van enganxar i es va acabar la nostra fugida".\nAquelles excursions eren un privilegi per a les criatures que omplia d’orgull les seves famílies, elegides escolans entre la resta de nois del poble. Però va ser una experiència aterridora –una "desena" d’ells van acabar patint abusos sexuals– que els acompanyaria sempre.\nRamon, al tornar a Constantí, va voler deixar d’anar a missa, una actitud que no va agradar a casa. Quan li van demanar explicacions, va explicar el que havia passat durant les excursions a la muntanya. El seu pare va agafar el telèfon i va trucar a casa d’un altre escolà. "Després de penjar, va venir i em va explicar que el meu amic també havia explicat el mateix que jo a casa sobre el mossèn i que el seu pare havia tancat el tema donant-li un parell d’hòsties. Em va dir també que ell no em pegaria, però que havia d’entendre que d’aquestes coses no es parlava".\nA començaments dels setanta, a Constantí es va obrir una refineria de Repsol i es va construir Les Sis-centes, un barri de 600 pisos barats en què van ser reallotjats famílies de l’extraradi de Barcelona. El poble, històricament vinculat al món rural, treia el cap al suposat progrés industrial del Camp de Tarragona. Però va doblar la població –d’uns 3.000 es va passar a 6.000 habitants– sense incrementar els serveis. Hi va haver atur, robatoris i l’epidèmia d’heroïna va trobar en aquest barri un hàbitat idoni per propagar-se. Algun dels escolans que van patir els abusos de Llagostera va morir en aquesta plaga. La pederàstia del sacerdot es va quedar "en el substrat del poble", verbalitzada únicament pels exescolans, amics de la mateixa colla, que per treure-li ferro en parlaven gairebé en to jocós. Però res més. El 1979, Esther, la dona amb qui es casaria Ramon, va arribar al poble.\nJoan Maria Español ha esperat 50 anys per explicar els abusos soferts / ELISENDA PONS\n"Venia de Tarragona, que és a només 5 quilòmetres de distància. Però em va fer l’efecte de viatjar en el temps perquè Constantí vivia en el passat", explica Esther, mestra infantil. "Els nois van patir els abusos sexuals del sacerdot, però el que els va agreujar les seqüeles va ser que ningú els escoltés, que no els acompanyessin. Com passa en molts pobles, van estar més preocupats a quedar bé amb els de fora que amb els de dins de casa", resumeix.\nQuan Esther i Ramon es van casar, van acabar vivint al mateix bloc que Llagostera, que s’hi creuava i fins i tot els estenia la mà perquè la besessin. "A la tarda, a la sortida de l’escola, sovint s’emportava nens a casa seva per fer-los classes de reforç. En aquella època, jo tenia una autoescola i un dels petits a qui veia entrar al domicili del rector era fill d’una dona colombiana que es treia el carnet de conduir amb mi. En una de les pràctiques li vaig explicar què m’havia fet Llagostera a mi quan era una criatura. Un mes i mig més tard, la dona em va trucar i em va reconèixer que el rector també havia agredit el seu fill".\nEl corb de Constantí\nLa Fundació Vicki Bernadet, associació que ajuda les víctimes d’abusos sexuals en la infància des de fa 25 anys, ha premiat recentment la cançó 'Corvus' ('corb', en llatí) amb el premi Fada, que reconeix obres culturals que sensibilitzin la població contra la pederàstia. Escrita per Joan Reig, bateria d’Els Pets, el grup musical de Constantí l’ha incorporat a l’últim àlbum, 'Som', publicat el 2018. La lletra relata en primera persona, i de forma explícita, els abusos que pateix un menor en un refugi de muntanya: "Una figura en la foscor / estava mort de por / abriga’t, minyó petit, / que a la nit fa frescor".\nEL PERIÓDICO va contactar per telèfon amb Reig.\n¿'Corvus' parla del sacerdot Pere Llagostera?\nSí... En realitat, és autobiogràfica...\nVol dir que...\nVull dir que jo també vaig patir els abusos de mossèn Llagostera. Encara que vaig decidir no fer-ho públic. Però si ha sigut Ramon qui ha fet aquest pas potser ha arribat el moment... i sí, tot el que explica Ramon és veritat.\n¿Per què va fer la cançó però no ha revelat fins ara que és autobiogràfica?\nSerà millor que vingui a Constantí i en parlem tranquil·lament.\nLletra de 'Corvus', escrita per Joan Reig\n”Abriga’t, minyó, que a la nit fa frescor”.\n”Perdona’ls, que no saben el que fan”,\nTemes: Catalunya Abusos sexuals de l'Església


16 Passes: Reus-Tarragona en Hispano Igualadina\nReus-Tarragona en Hispano Igualadina\n- Perdón, vosotros fumais maria?\nEns mirem amb cara d’interrogació.\n- No! – responem a l’uníson.\n- Ah... pues habría jurado que tu fumabas – diu el ionqui al meu company – por las rastas.\nPujar al bus que porta a Tarragona és una experiència surrealista i depriment. L’anterior situació, viscuda avui mateix, no és més que un exemple (potser el més exagerat que he viscut) de l’ambient que es respira als busos. Em fan adonar de la cultura i nivell d’estudis, ja no dic d’intel·ligència, que hi ha al nostre país, i temo que tot plegat no sigui un exemple a petita escala del conjunt total.\nMés divertides i interessants, sociològicament parlant, són les converses que es poden escoltar durant la mitja hora de viatge. Escoltar-les és entreteniment assegurat per tot el trajecte i una bona dosis de preguntes pel recorregut a peu cap a la universitat. La llengua que es fa servir, com no, és el castellà. I els temes són d’allò més variats: Un dia sentia un noi explicar a la seva companya de seient que “los xungos” del seu barri no el podien pegar perquè ell s’hi tornaria amb l’ajuda dels seus amics. Durant una altra tornada a Reus m’arribaven les veus de dos nois explicant-se les vivències al reformatori i la seva posterior reintegració a la societat: un estudiava i l’altre treballava. Recordo també algú parlant pel mòbil sobre uns portàtils nous que li havien arribat, de segona mà, que estaven en molt bones condicions i que sortien molt bé de preu. En fi, es podria escriure un llibre sobre totes les converses que es senten al bus.\nI més enllà de la condició social o el nivell d’ensenyament que aquestes reflecteixen, hi ha la qüestió de la llengua: En la immensa majoria d’aquestes converses s’empra el castellà. En alguns viatges tinc, fins i tot, la sensació d’haver-me traslladat de país, ja que puc arribar a sentir més gent parlant en àrab o italià que no pas en català. De debò que el castellà està perseguit? Algú hauria de dir als d’Intereconomia i als espanyols en general que agafessin un bus Reus-Tarragona, estic convençut que callarien, astorats. Potser es farien independentistes i tot.\nAquests viatges han estat com una gerra d’aigua freda al cap. Com podem parlar d’independència o d’impulsar el català quan en hi ha moments del dia en que sento de tot menys la llengua d’aquí? Com podem parlar de país avançat quan les converses que m’arriben anant sol al bus reflecteixen un nivell educatiu tan baix? La flor i nata de la societat agafa el bus amb mi cada dia i jo no puc fer més que escoltar-los amb atenció. Encara tinc l’esperança que tot plegat només siguin una minoria, però ho començo a dubtar. Sort dels estudiants, que donen el toc positiu a tot plegat.\nPublicat per Arnau Castro a 11:58\nExacte! per què no proves de publicar l'"estudi antropològic d'una societat extranya: l'autobús"?? Sempre he pensat que creuar aquestes portes mecàniques és com teletransportar-se a la terra dels despreocupats! però hi ha dies que es tornen a obrir i m'adono que no en puc fugir, jeje (jeje?). Un altre personatge carismàtic pròpi dels trajectes en autobús és la dona (generalment tercera edat) que et fa l'interrogatori tipo "sálvame", és clar que, al menys, et parla en català.\nL'autobús té un final programat, però tot això, on ens porta?\n19 de febrer de 2011 a les 14:38\nJajaja Home, en podria sortir un bon estudi d'aquí, l'autobús és com una petita societat comprimida: això apuntaria a Nobel!\nDoncs mira que he conegut el ionqui simpàtic, la quilla pesada... però de moment encara no m’he trobat amb la dona xerraire, tot i que l'he sentit, de lluny, algunes vegades. Quan aparegui li dedicaré una entrada sencera. En fi, realment els busos són móns paral•lels, ja veurem on ens portaran...\n20 de febrer de 2011 a les 18:37\nTe falta parlar dels "fiesteros de sabado noche", el que es pasa tot el trajecte enfadat amb el xofer i el borratxo/ionqui que molesta al pobre que tingui al costat.\n29 d’octubre de 2011 a les 9:41


Prop de 2.000 persones participaran aquest diumenge a la segona caminada entre vinyes contra el càncer que organitza la Fundació Vallformosa i el Centre Excursionista Penedès. Aquesta caminada servirà per recaptar fons per La Casa dels Xuklis, una casa d’acollida per les famílies de les nenes i nens amb càncer, gestionada per l’AFANOC, l’Associació de Nens amb Càncer. Aquest equipament ubicat a Barcelona pretén ser un lloc on els infants, juntament amb les seves famílies, puguin sentir-se acollits i compresos, on es puguin sentir “com a casa” tant com sigui possible. Un espai a prop de l’hospital on reben l’atenció mèdica, en un entorn tranquil i pensat per atendre la diversitat de nenes i nens de diferents edats i a les seves famílies, tan culturalment com socialment. L’allotjament és gratuït i disposen d’atenció psicosocial, espais comunitaris i activitats lúdicoeducatives.\nEl polifacètic humorista Peyu, col·laborador del programa Alguna Pregunta Més? de TVC, en la secció dedicada a destacar els nyaps urbanístics de Catalunya sota el títol Ole tu!, ha estat avui gravant a Vilafranca, acompanyat de l’equip de la productora del programa. Segons ha explicat a El Cargol, la secció dedicada a Vilafranca s’emetrà el mes vinent.\nEl Col·lectiu Ecologista Bosc Verd ha denunciat l’existència d’un “abocador il·legal” de residus orgànics (fruita, verdura i altres aliments) i d’una bassa de lixiviats no impermeabilitzada en uns terrenys del Grup Ametller Origen, situats al terme municipal de Gelida. Segons el col·lectiu ecologista, “els lixiviats són residus en forma líquida que s’originen a partir dels residus sòlids, són molt comuns als abocadors i molt contaminants”. Fonts d’Ametller Origen han desmentit la perillositat d’aquest espai, ja que “hi compostem 100% de productes vegetals que produïm durant l’estiu. Abans que finalitzi el mes de març tota la matèria orgànica de les nostres finques ja s’haurà compostat amb les restes de poda vegetal i es podrà fer servir com a adob als camps. D’aquesta manera tanquem el cicle de reciclatge.”\nSanta Margarida i els Monjos, Olèrdola i Castellet i la Gornal inauguren demà la ruta dels Castells de Marca al Penedès\nPàgina 202 de 241


El primer lip dub per la llengua, els dies 15 i 16 al Raval de Barcelona - SIESTV\n12 abr. 2011 El primer lip dub per la llengua, els dies 15 i 16 al Raval de Barcelona\nLa iniciativa té L'objectiu de destacar el paper del català com a element d'inclusió dels nouvinguts i com a eina de cohesió social\nEl primer Lip dub per la Llengua s’enregistrarà els pròxims 15 i 16 D’abril, divendres i dissabte vinents. La Plataforma per la Llengua i 23 associacions de persones immigrades organitzen aquesta activitat, que es gravarà en dues parts en dos espais diferents de Barcelona (la plaça Universitat de Barcelona, el dia 15 i la Rambla del Raval, el dia 16) al ritme de la coneguda cançó Corren, del grup manresà Gossos, i que s’engloba sota el lema ?El català, llengua comuna?. El lip dub té L’objectiu de destacar el paper del català com a element d’inclusió de les persones nouvingudes i com a eina que contribueix a la cohesió social. El projecte porta el segell de la productora que va realitzar a Vic el famós lip dub per a la independència i comptarà amb la participació activa de nombrosos col·lectius de nouvinguts i també de moltes personalitats conegudes, com L’actor Quim Masferrer, dels Teatre de Guerrilla, L’actor i director Joel Joan, la cantant Núria Feliu, el grup juvenil Macedònia o els mateixos integrants de Gossos, entre D’altres.\nL’organització ultima els preparatius per als dies 15 i 16, i les previsions són més que optimistes. De moment, entre els dos dies, es preveu la participació D’un mínim de 1.500 persones, però aquesta xifra es podria quedar petita tenint en compte L’allau de peticions i consultes que s’han rebut des de les entitats organitzadores. Per al dissabte 16 ja hi ha previstes més de 20 comparses, una de les quals comptarà amb L’assistència de prop D’un centenar de persones.\nPer donar difusió a la iniciativa i escalfar motors, L’organització ha creat una pàgina a Facebook, que ja compta amb 1.535 persones adherides, i el vídeo de la coreografia que ha preparat el grup Macedònia per al dia 15 a la plaça Universitat ha tingut més de 2.200 visualitzacions en pocs dies. D’altra banda, més de 4.000 persones han visitat la web www.lipdubperlallengua.cat en menys D’un mes.\nUn lip dub (“doblatge labiaL’, en anglès) és un vídeo musical realitzat per un grup de persones que sincronitza els seus llavis, gestos i moviments amb una cançó popular. Posteriorment, s’edita la gravació incorporant la cançó original com a banda sonora. El Lip dub per la llengua s’enregistrarà en dues úniques preses contínues que tindran lloc dos dies diferents: el divendres 15 D’abril a partir de les 15.00 de la tarda es gravarà a la plaça Universitat de Barcelona el pla final, amb la participació del grup Macedònia, que crearà la coreografia, i dels actors Jordi Martínez i Lina Forero (el Paco i la Ruth de la sèrie Ventdelplà) com a presentadors. Al vespre, el grup Pirat’s Sound Sistema farà la cloenda de la jornada.\nEl dissabte 16 al matí es filmarà a la Rambla del Raval la resta del lip dub, que comptarà amb la participació de més de 20 comparses i de nombroses cares conegudes. Està confirmada, per exemple, la presència dels integrants del grup Gossos, Quim Masferrer (dels Teatre de Guerrilla), Joel Joan (actor i director), Núria Feliu (cantant), Carme Lafay (escriptora), Yacine Belacehne (músic), Xavier Graset (periodista), Jordi Martínez, Lina Forero i David Berga (actors), Esteve Rovira (director de la sèrie La Riera), així com diversos membres del repartiment D’aquesta sèrie, com Estel Solé, i Pere Tàpies (cantant), entre D’altres.\nTot i que no podran assistir-hi, també han donat suport explícit a la iniciativa Anna Sahun (actriu), Miquel Calçada (periodista i director del grup Flaix), els cantautors Lluís Llach i Miquel Gil, Pep Anton Muñoz (actor), Mathew Tree (escriptor), Justo Molinero (empresari de la comunicació), Albert Manent (L’escriptor i historiador i recent Premi d’Honor de les Lletres Catalanes), entre molts altres.\nL’acte compta amb el suport D’Abacus Cooperativa, d’institucions públiques com la Generalitat de Catalunya i l’Ajuntament de Barcelona i de diverses entitats i mitjans de comunicació.


Temps d’incertesa, cal estar preparats - Penedès Econòmic l El diari econòmic online de la Vegueria Penedès\nTemps d’incertesa, cal estar preparats\nDarrerament ens arriben constantment notícies inquietants que ens generen preocupació: la guerra comercial d’Estats Units i la Xina, el Brexit, el trencament del pacte nuclear Estats Units – Iran, les crisis migratòries, el canvi climàtic. El món està vivint moments convulsos, de canvis profunds, i això afectarà inevitablement l’economia catalana, però caure en el pessimisme és el primer pas per generar recessió. Molt millor ser realista i preparar-se bé.\nA partir de l’any 2014 l’economia catalana ha experimentat un creixement del PIB amb una mitjana del 3% anual. Les empreses catalanes han tingut una bona evolució, han incrementat les vendes gràcies a l’augment del consum intern, les exportacions i el dinamisme del sector TIC i han millorat la seva situació financera, s’han capitalitzat. La xifra de PIB per habitant se situa actualment en nivells previs a la crisi.\nEn aquesta mateixa línia, l’activitat econòmica de les comarques del Baix Penedès, Alt Penedès i Garraf ha superat les principals dificultats de la crisi econòmica i les empreses s’han adaptat a les noves realitats financeres i de mercat. S’està produint un creixement de centres de treball i els índex d’atur s’han anat reduint. Ara bé, la recuperació ha deixat ferides importants que s’hauran de continuar reparant durant molts anys i cal estar preparat per si l’economia es deteriora.\nLa FEGP (Federació Empresarial del Gran Penedès) agrupa més de 900 empreses del territori i és així una de les principals associacions empresarials territorials del país. El passat dia 1 d’octubre els socis em van escollir presidenta de l’entitat i el meu equip i jo afrontem aquesta gran responsabilitat amb la voluntat de desenvolupar el projecte que ens va fer mereixedors de la confiança dels socis. Un projecte que vol ser una peça clau de l’engranatge que farà possible que les empreses del Gran Penedès estiguem preparades per fer front als reptes de futur.\nS’està produint un creixement de centres de treball i els índex d’atur s’han anat reduint\nUn dels aspectes principals del projecte de candidatura és potenciar la participació dels socis i, per aquest motiu, la primera actuació que es realitzarà serà una jornada de debat participatiu on els socis definiran les línies estratègiques. Són ells qui han de definir què n’esperen de l’entitat i a partir d’aquí orientar totes les seves accions. Algunes de les iniciatives que estan sobre la taula i que es debatran amb els socis són: la creació de grups sectorials i comissions de treball, impulsar agrupacions de propietaris de polígons, una reorientació del funcionament de la borsa de treball i la revisió de les activitats formatives per adaptar-les a les necessitats dels socis.\nLes comarques del Baix Penedès, Alt Penedès i Garraf són un territori molt singular, amb una diversitat extraordinària d’activitat econòmica i un entorn natural privilegiat. Són comarques d’una gran riquesa cultural i social, vertebradores d’una Catalunya descentralitzada. Des de la FEGP treballarem per coordinar esforços, projectar el teixit econòmic del territori i fer escoltar la seva veu!


Com afecten les retallades en educació en un col·legi públic de Cornellà? | El Blog de la Negreta\nBy Alberto López on 23 gen., 2014 in Denúncia, Educació\nLlegeixo amb pena una piulada del meu veí Fran Valle amb un enllaç a una article de ElPeriódico al que parlen de Com afecten les retallades en educació en un col·legi públic de Cornellà. Es tracta del col·legi Gaudí, i son els integrants de l’AMPA els que denuncíen la situació que s’està vivint per culpa d’aquestes retallades injustificades que s’estan patint a les escoles públiques. Us adjunto el text de l’article:\n‘Granotes’ sense reforç\n– Un col·le de Cornellà denuncia que no compta amb un tècnic de suport a P-3 tot i complir els criteris.\n– Ensenyament denega la petició per motius econòmics i pedagògics\nL’escola Antoni Gaudí de Cornellà reclama un tècnic d’educació infantil a les aules de P-3 per facilitar l’entrada dels alumnes a l’escola.\nBusquen les diferències, com en el joc dels passatemps. Es comparen amb altres centres d’educació infantil i intenten descobrir quins trets els fan singulars. Es conformarien amb un. Qualsevol que expliqués per què els seus fills, els alumnes de P-3 de l’escola Antoni Gaudí de Cornellà, no disposen d’un reforç amb el qual sí que compten altres col·legis de les seves característiques. Esperen la resposta que justifiqui el que qualifiquen de«greuge». L’esperen perquè, en l’educació dels seus fills, aquestes diferències no són cap joc.\nEl reforç que reclamen es diu tècnic d’educació infantil (TEI), un professional que dóna suport als professors del primer curs del segon cicle d’educació infantil per desenvolupar hàbits d’autonomia i atenció a les necessitats bàsiques dels nens, com detalla la web del Departament d’Ensenyament.\nEl suport se centra en aquest curs per la necessitat de facilitar la integració en el sistema educatiu dels casos que requereixin més atenció, com immigrants que acaben d’arribar o nens amb dificultats per assimilar coneixements. «El centre recull una complexa realitat sociocultural, molts nouvinguts i nens que parlen anglès, pakistanès o àrab, però no català ni castellà», explica Teresa Garriga, mestra de les granotes de P-3 del centre. Un professional pendent de les necessitats fisiològiques dels nens, de col·laborar en les activitats, d’organitzar l’aula. En definitiva, alliberar la professora perquè imparteixi classe en les millors condicions.\nL’alerta la van donar docents incorporats a l’escola els últims dos anys procedents d’altres centres. Els sorprenia que en una escola amb una segona línia de P-3, acabada d’estrenar, i similars característiques en les prestacions i en l’entorn demogràfic no comptessin amb aquesta ajuda. Van traslladar la demanda a la direcció, que va iniciar el tràmit per obtenir el reforç. Amb la primera negativa de l’Administració, a l’octubre, l’assumpte es va posar en coneixement dels pares.\nEn aquell moment, les famílies assumeixen la reivindicació. L’ampa dirigeix un escrit als serveis territorials d’Ensenyament al Baix Llobregat. En resposta a la seva missiva es reconeix que «hi ha centres que en les mateixes condicions disposen d’aquest personal», en referència als TEI. Però insisteixen en els arguments exposats en la seva primera resposta, que reprodueixen: «El departament continua amb les restriccions pressupostàries, i no tenim cap possibilitat d’incrementar la dotació de personal». Retallades que es tradueixen en un descens del 28% de la despesa pública per alumne en els últims tres cursos.\nDesprés d’un nou escrit i 1.400 firmes de suport a la causa, els pares aconsegueixen reunir-se amb el secretari dels serveis territorials de la comarca, Francesc Castañar, i li traslladen la seva demanda. Segons l’ampa, Castañar reitera la negativa per motius econòmics i assegura que els facilitarà els criteris per a l’assignació dels TEI.\nMateo Acedo, un dels pares, es queixa de l’«opacitat» de l’Administració al no divulgar «dades objectives» sobre la decisió. María Garrote té por que siguin estèrils els seus esforços per pagar una acadèmia per a la seva filla, amb problemes d’aprenentatge, si la professora no dedica «més atenció» a nens amb necessitats similars.\nFran Valle, vocal de l’ampa, es queixa que Ensenyament «prefereix recolzar centres concertats que separen per sexe». I tem que la Generalitat utilitzi una «estratègia dilatòria» perquè acabi el curs sense fer el desemborsament. «I això que són cinc nòmines», afegeix Acedo, recordant que només queda mig curs.\nEnsenyament assegura que decideix «per criteris pedagògics», i admet que hi ha centres que no compleixen els requisits, però que es respecta la concessió del TEI perquè es va decidir «molts anys enrere». Recorda que es va decidir atorgar un professor de reforç i no un TIE, i afirma que l’existència de dues línies a P-3 no justifica la concessió, com sostenen pares i docents, sinó que hi hagi sis grups a educació infantil. L’Antoni Gaudí en té cinc.\nValle replica que la Generalitat defineix que els TIE són«específicament per a P-3», i Ensenyament ho admet, però matisa que cobreix les necessitats reals «de tot el cicle». Mentrestant, el curs passa i els pares del Gaudí encara busquen les diferències.\nEscriu Víctor Vargas Llamas (Cornellà de Llobregat).\nAMPA, Cornellà, Denúncia, Educació, Escola Públia, Fran Valle, Gaudí, Govern, Lluita, María Garrote, Mateo Acedo, P3, Retallades, TEI\nTime limit is exhausted. Please reload CAPTCHA. cinc − 1 =


La llevantada porta tornados, grans onades i inundacions a l'Empordà i la Selva - Diari de Girona\nLa llevantada porta tornados, grans onades i inundacions a l'Empordà i la Selva\nEl fort temporal dels dos darrers dies deixa registres que volten els 200 litres a diversos municipis gironins · La xarxa ferroviària va funcionar amb retards durant tot el dia i nombroses poblacions pateixen talls de llum\nAriadna Sala Carme Vilà\n24·10·19 | 00:18\nTemporal de llevant a les comarques gironines\nEl temporal de pluja que durant dos dies ha caigut amb molta força a tot Catalunya ha finalitzat amb un balanç de nombroses afectacions de trànsit, inundacions a baixos i rius desbordats a la província de Girona. La jornada d'ahir, que durant la matinada va assolir el clímax d'aigua acumulada, va deixar un mort en un accident múltiple a Cassà de la Selva en el qual es van veure implicats sis vehicles.\nSi bé tota la província s'ha vist afectada per les pluges, les comarques més afectades han estat l'Alt Empordà i la Selva pel pas de dos tornados a Ventalló i a Riells i Viabrea, que han deixat nombrosos danys en la mobilitat i també en el subministrament elèctric, sobretot a la Selva, on segons el Servei Meteorològic de Catalunya (Meteocat) el fenomen va arribar al municipi quan estava en la seva última fase. A més, quatre centres educatius no van poder fer classes i es van suspendre diverses rutes de transport escolar. El Baix Empordà també ha sigut un escenari de múltiples inundacions de baixos, arbres caiguts a vies i carrers i molts accessos tallats pel perill de desbordament de les rieres. De fet, a l'Empordà és on s'han registrat algunes de les acumulacions més importants d'aigua de Catalunya.\nDurant la jornada d'ahir es van tallar una quinzena de carreteres per acumulació d'aigua, però també es van produir incidències relacionades amb esllavissades a Setcases i a Llançà, i també per obstacles a la via a Campdevànol i Sant Feliu de Buixalleu, en aquest últim cas per la caiguda d'una línia de mitjana tensió que va provocar l'afectació de subministrament més important de la província amb més de 4.000 perjudicats. La circulació de trens també es va veure afectada i es van produir retards generalitzats a les línies per incidències elèctriques. Hi va haver anul·lacions a la línia R1 entre Calella i Maçanet, que va restar inoperativa fins a les tres de la tarda. L'R3 entre Ribes de Freser i Puigcerdà va patir afectacions per arbres caiguts a la catenària entre Ripoll i Puigcerdà, que es va reestablir al migdia després de tot el matí tallada. Així mateix, una inundació a Perpinyà va provocar que durant tot el dia s'anul·lés el servei dels trens del servei internacional d'alta velocitat que enllaçen amb França.\nAcumulacions d'aigua extremes\nEls registres de les estacions del Meteocat han recollit durant l'episodi de dos dies unes acumulacions d'aigua de més de 200 litres per metre quadrat a diversos municipis catalans, d'entre els quals hi ha el municipi alt-empordanès Torroella de Fluvià (206,6 l/m2). D'aquesta quantitat, 57,5 litres van caure en només 30 minuts, i 3,5 ho van fer en un minut. Fins a vuit estacions van congregar més de 150 litres, un fet poc habitual i que sobretot ha afectat l'Empordà, tot i que de fet al conjunt de Catalunya el dia d'ahir va ser el més plujós de les últimes dècades.\nA la Tallada d'Empordà (157,4 l/m2) van caure 55,8 litres en mitja hora, dels quals 3,4 ho van fer en un minut. A Torroella de Montgrí van arribar a caure 4,1 litres en només un minut, i en total les pluges hi han deixat 187,5 litres acumulats en només dos dies. Una gran part (51,7 l/m2) van acumular-se en només mitja hora.\nLes tempestes van ser generalitzades. A la ciutat de Girona l'estació del Meteocat va fregar els 100 litres i es va quedar als 99,4.\nEl meteoròleg banyolí i col·laborador de Diari de Girona Enric Estragués va qualificar la llevantada de «primera magnitud», i va fer un recull dels registres a Banyoles, amb més de 142,5 litres caiguts durant 36 hores de pluja. Estragués destaca la «pluja torrencial» de la nit de dimecres, quan entre les 2.20 h i les 3.10 h van caure 38 litres, amb una velocitat punta de 240 litres per metre quadrat /hora a les 2.42 h. Només durant el dia d'ahir van caure 81,7 litres, el registre més elevat davant els 23 litres del dimarts. Més enllà de la pluja, els llamps també van il·luminar el cel de forma ininterrompuda entre dimarts i dimecres al migdia, i només al Ripollès en van caure 207 a terra. A tota la província en van caure 690, i la resta de comarques afectades van ser l'Alt Empordà (139), la Garrotxa (104) i la Selva (99). El Pla de l'Estany (23) i la Cerdanya (25) van ser les que van registrar-ne menys. Els temporals van petar amb molta força a l'Escala i l'Estartit, però tot el litoral gironí va esbravar-se durant el dia i molts curiosos van apropar-se als passejos marítims, que en alguns municipis en van tallar els accessos per precaució o pels danys provocats per les pluges.\nMúltiples talls de llum\nEl subministrament elèctric va quedar afectat a tota la província, i des d'Endesa van assegurar que hi havia hagut múltiples incidències que, tot i l'elevat volum, per ara impossible de quantificar, havien estat «poc rellevants». La incidència més destacada es va registrar alLa Selva, on una línia de mitjana tensió va caure i va afectar al voltant de 4.200 abonats de Sant Feliu de Buixalleu, Arbúcies, Breda i Sant Hilari Sacalm. Els tècnics ahir encara treballaven per solucionar-ho. A Roses 400 persones van patir afectacions a quatre urbanitzacions del municipi. Les múltiples afectacions van produir dificultats a l'hora de solucionar les avaries, i en aquest sentit Endesa va apuntar que només durant la matinada de dimecres se n'havien restablert 600.\nL'escola Carme Guash, inundada\nEl CEIP Carme Guasch de Figueres, des de fa catorze anys en barracons, va patir una vegada més els efectes de la pluja a les instal·lacions. Les pluges van deixar impracticable el pati i els alumnes es van haver de desplaçar entre aules per passadissos per on queia aigua a raig. Tot i això, el centre no va suspendre les classes. A les aules, a excepció d'alguna finestra, no hi entrava l'aigua però hi havia basses per tot arreu. A més, la recollida dels alumnes es va dificultar per la caiguda d'aigua dels porxos. En altres centres directament es van haver de suspendre les classes. A la demarcació van ser quatre: l'escola i l'institut de Llançà, l'escola de Sant Pere Pescador, l'institut de Riells i Viabrea i l'escola de Colera. També es van suspendre les rutes de transport escolar entre Castelló d'Empúries i Empuriabrava, la d'Hostalric, Breda i Sant Feliu de Buixalleu cap a Arbúcies, i la d'Arbúcies a Santa Coloma de Farners. A Roses la circulació al municipi va quedar afectada i de retruc va impedir el transport escolar intern.


Introducció a l’urbanisme feminista, amb Adriana Ciocoletto, conferència i col·loqui a youtube – Biblioteca Caterina Figueras\nIntroducció a l’urbanisme feminista, amb Adriana Ciocoletto, conferència i col·loqui a youtube\nPublicado el 15 febrero, 2021 admin\nEl pròxim divendres 19 de febrer a les 20h, el Fòrum de Debats programa la conferència «Introducció a l’urbanisme feminista» a càrrec de la doctora, arquitecta i urbanista, Adriana Ciocoletto, integrant del col·lectiu Punt 6. La conferència anirà seguida de col·loqui.\nTindrà lloc al canal Youtube de Fòrum de Debats.\nL’urbanisme feminista posa la vida quotidiana al centre de les decisions urbanes, tenint en compte la diversitat d’experiències des d’una perspectiva de gènere aplicada a l’anàlisi de l’espai.\nEl Col·lectiu Punt 6 és una cooperativa d’arquitectes, sociòlogues i urbanistes de procedències diverses, amb més de 15 anys d’experiència local, estatal i internacional. Van néixer després de l’aprovació l’any 2004 de l’anomenada llei de Barris. Una normativa pionera que engegava mesures socials i urbanes, i que constava de 8 punts bàsics a desenvolupar, sent el sisè, l’«equitat», el que incloïa la perspectiva de gènere en tots els àmbits. D’aquí el seu nom. Treballen per repensar els espais domèstics, comunitaris i públics amb l’objectiu que promoguin la diversitat social i sense discriminacions. Adopten una perspectiva de gènere interseccional a través de la participació i l’acció comunitària i fomentant la sostenibilitat i l’economia solidària per una transformació feminista dels espais i la societat.\nSóc de Buenos Aires, on vaig viure fins al 2000. L’any 2002 em vaig instal·lar a Barcelona, vaig estudiar Arquitectura, vaig realitzar dos màsters i vaig finalitzar el meu doctorat el 2014 amb la tesi «Urbanimo para la vida cotidiana: Herramientas de análisis y evaluación urbana desde la perspectiva de género». Sóc integrant del Col·lectiu Punt 6 des del 2005, gràcies al taller «la Casa sin Género» de Zaida Muxí. Poder interrogar juntament amb les col·lectives, la relació entre l’espai i la nostra vida quotidiana m’ha ajudat a identificar-me com a feminista. Des del 2007 vaig canviar la meva vida urbana, en la qual em vaig criar i vaig viure tota la vida, i em vaig aventurar a un entorn rural, on intento aprendre sobre la natura i apropar certa urbanitat a la vida en dispers, a través de diferents estratègies personals i col·lectives. En aquest recorregut m’acompanya Diego i des del 2007 el nostre fill Dante, ambdós activistes de Punt 6.\n⟵Jean–Claude Carrière, adéu a un narrador d’històries\nJoan Margarit, la vida en vers⟶


ML 5 de juliol de 2011 a les 11:27\n“La lladre de llibres” és un dels millors llibres que he llegit en els darrers temps. Especialment hi trobo dos punts de vista molt originals:\n- Un és la visió dels fets de la tragèdia de l’Alemanya Nazi centrada en protagonistes de classe treballadora. Persones que en moltes coses no estaven d’acord amb els postulats de Hitler i per això es veien perjudicats en les seves senzilles vides que no van dubtar a posar en perill en diverses ocasions, especialment amagant un jueu al soterrani de casa seva.\n- L’altre és el narrador: La Mort. A diferència de la visió que sempre s’ha donat de la Mort com a personatge actiu, com a causa que quan es presenta mata, aquí te una presència passiva. Hi es present quan la persona mort i fins i tot te sentiments de llàstima envers algunes víctimes. La Mort té la missió de recollir les ànimes, però ni és diu per ordre de qui ni on les ha de portar.


I avui, les nominacions als Òscar\n25 de gener de 2011 3.7.10. Gremis\nAvui, a dos quarts de 6 de la matinada (PT) —cap al migdia, hora catalana—, es faran públiques les nominacions als Oscar.\nPoques sorpreses s’esperen, en una edició en què s’arriba a les nominacions amb títols com El discurs del rei, de Tom Hooper; La xarxa social, de David Fincher i Cigne negre, de Darren Aronofsky, que han estat molt i molt reconegudes, amb tota mena d’altres nominacions i premis. Això sí, acompanyades de Començament, de Christopher Nolan; The Fighter, de David O. Russell; The Kids are all right, de Lisa Cholodenko i fins i tot True Grit, la nova dels Coen, i 127 Hores, de Danny Boyle.\nTot i que d’antuvi semblava que La xarxa social era la gran preferida, la sorpresa l’han donada els productors associats a la Producers Guild of America —PGA—, que, en concedir els seus guardons anuals, han optat per El discurs del rei, en lloc del film —molt més “americà”— de David Fincher. En canvi, molt més previsibles han estat els premis que han concedit en les altres categories cinematogràfiques: Tot Story 3, de Lee Unkrich, en l’apartat d’Animació, i Tot esperant Superman, de Davis Guggenheim, en el de Documental.\nProductors, guionistes, directors, actors… junts, fan el farcell d’acadèmics que voten als Oscar i, per tant, els seus premis sectorials serveixen com a indicadors de tendències.\nEls guionistes —agrupats en la Writers Guild of America (WGA)— no han tingut en compte El discurs del rei i han nominat els guions originals Cigne negre, The Fighter, Començament, The Kids Are All Right i Please Give. Com a guions adaptats, han nominat els de La xarxa social , 127 hores, T’estimo…Phillip Morris!, La ciutat i True Grit. Finalment, d’entre els dels documentals, han nominat: Inside Job, Enemics del poble, Restrepo, Freedom Riders, Gasland, The Two Escobars i Who is Harry Nilson?\nQuant als directors —membres de la Directors Guild of America (DGA)—, han estat ben tòpics, nominant exactament allò que era de preveure; és a dir: Cigne negre, La xarxa social, El discurs del rei, Començament i The Fighter —potser la sorpresa ha estat no trobar-hi la dels Coen—. En l’apartat de Documentals —atenció als títols que es va repetint, entre les diverses associacions gremials—: Tot esperant Superman, Inside Job, Restrepo, Client 9: The Rise and Fall of Elliot Spitzer, Last Train Home.\nI pel que fa als actors, el desembre ja havien optat per votar el mateix que lesa ssociacions de crítics.\nEn aquestes circumstàncies, doncs, es fa molt difícil pensar que les nominacions als Òscar se’n vagin gaire del que la mateixa gent de Hollywood ha votat als respectius gremis.\nLLista de premis anuals de la PGA [2011 PGA Awards Winners] [2011 PGA Awards nominations]\nLlista de nominacions anuals de la DGA [2011 DGA Awards Documentary, TV and Feature Film]\nLlista de nominacions anuals de la WGA [2011 WGA Nominees -WGAE-] [2011 WGA Nominees -WGAW-]\nAquestes nominacions —i també els premis de la PGA— ja les he d’incorporat al Comptador de Premis Anuals 2010.\nFOTO Cartell nord-americà de Tot esperant Superman, el nou documental de Davis Guggenheim


Gent fent Poble anuncia que posa el cartipàs del mandat anterior com a punt de partida - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nGent fent Poble anuncia que posa el cartipàs del mandat anterior com a punt de partida\nGent fent Poble, formació que governa en minoria a Sant Fruitós, ha fet públic que plantejarà el nou cartipàs municipal a partir del que hi havia vigent en el mandat anterior, perquè considera que la negociació que s'ha fet fins ara ha quedat en via morta per la resposta negativa que hi han donat els grups de l'oposició.\nL'executiu que encapçala l'alcalde, Joan Carles Batanés, ha portat dues propostes de cartipàs a aprovació en dos plens municipals (el darrer celebrat el 23 de juliol) i en tots dos casos ERC, Junts i PSC, que tenen un regidor més, li han votat en contra.\nSegons el comunicat, Gent fent Poble considera que va fer un «esforç clar i evident» per arribar a un pacte amb els tres partits a l'oposició, «acceptant un seguit de concessions en atribucions corresponents a l'alcalde i permetent la presència de l'oposició en la majoria de comissions del govern».\nAsseguren que l'alcalde i els cinc regidors van acceptar de fer partícip a l'oposició «en fins a 29 punts relacionats en document annex, posant de manifest la voluntat d'arribar a un consens i permetre l'aprovació del cartipàs de ple en benefici dels nostres ciutadans». Gent fent Poble considera que «assolits aquests objectius de participació en afers del govern per part de l'oposició no té sentit l'enrocament que es va produir en referència amb uns sous que signifiquen un descens de cost per als ciutadans de 15.000 euros anuals».\nI afegeix que, passats 5 dies des del ple (quan es va fer l'assemblea), «i no tenint notícies de cap grup de l'oposició, Gent fent Poble entén que el document de treball ha quedat invalidat i cal iniciar de zero el pacte, prenent com a referència el cartipàs aprovat fa 4 anys amb els vots a favor de PSC i l'abstenció de CiU (ara Junts per Sant Fruitós)».\nTanmateix, afirma que Gent fent Poble «manté la porta oberta en la cerca del diàleg i del consens a fi de trobar una solució en bé dels santfruitosencs i sanfruitosenques, en el benentès que ens pertoca la responsabilitat de governar i de passar comptes amb els veïns i veïnes, però sense veure minvades les eines i atribucions necessàries».\n600 decrets eternitzen un ple on es fa evident la tensió entre govern i oposició. Bages\nSant Fruitós incorpora 1,2 milions de l'exercici passat al pressupost del 2019. Bages