Els dimarts... sortim: February 2006\nDe les Basses de Monars al Pic de les Bruixes\nDimarts 31 de maig de 05\nAquest dimarts ens vàrem aixecar amb ganes de fer una bona caminada i amb aquesta perspectiva vàrem decidir-nos per anar al Comanegra i el Pic de les Bruix es. Vàrem sortir força puntuals, però l’inici de la sortida caminant ens queda a prop de Beget. De Banyoles a Camprodon i carretera estreta direcció Beget, després de Rocabruna hi ha un desviament que et porta a les Basses de Monars, la pista és de terra i en força mal estat; tot i així hi vàrem dedicar ¾ d’hora. La durada total del recorregut és de dues hores des de Banyoles.\nA 1/4 de 12 començàvem el recorregut, que teníem amb una fitxa del consorci de l’Alta Garrotxa, aquesta vegada podem dir que la senyalització i les explicacions van ser correctes. El que no és tan correcte és la nostra preparació física i és que el fet de pujar, sempre és una dificultat afegida. El camí surt de la Bassa de Monars situat a 1100 metres d’alçada aprox. va pujant, primer per la pista que anàvem amb el vehicle, i després s’endinsa i enfila en una vessant d’avellaners que amb aproximadament mitja hora arribes a la carena que divideix la Garrotxa de l’Alt Empordà, en un prat anomenat El pla de la Serra, on pots decidir si pujar al Coma-negra, o seguir cap al Pic de les Bruixes; decidírem seguir cap el pic, el camí careneja, primer un prat, després voreja per la dreta del rocam, seguidament s’endinsa a una fageda que a l’esquerra voreja un altre rocam, fins a situar-nos al punt més baix de la carena on ja es veu el pic i el sender que s’enfila per arribar-hi. No va fer un dia m assa clar, però es podia veure el perfil de la gran quantitat de muntanyes que a mesura que t’enfilaves vas albirant, el fer un dia tapat va ser beneficiós per a no patir d’una calorada.\nHavíem fet el més pesat, però quedava el més difícil, que era assolir el cim i per tant atacar les rampes que menant a l’objectiu, a poc a poc i anar pujant vàrem fer cap el “Pic de les Bruixes” a 1400 metres, fotos i fotos als pessebres i un petit àpat mitjançant la tupervivència i aigua. La vista des del Pic és fantàstica: El Canigó, la serralada dels Pirineus, i les carenes que albiren el mar, son excepcionals. Hem trigat dues hores(la fitxa diu només 45 minuts), al baixar s’ens va fer més fàcil però desgraciadament teníem el cansament a sobre, sort que amb una hora i quart arribàvem a on teníem l’UF. Vàrem deixar el Comanegra per a la propera, degut a que ja era ¼ de 4 pel que vàrem decidir anar cap a Banyoles. Encara vàrem fer una última parada a Rocabruna per a conèixer l’església romànica i fer-hi unes fotos, amb aigua renovada de Camprodon vàrem seguir fins arribar al Pla de l’Estany.\nCon en altres sortides fem esment dels trets més característics dels voltants on hem fet l’excursió:\n“Dins el Pla d’espais d’interès natural de Catalunya (PEIN), que inclou 144 espais diferents, aquesta extensa àrea de vora 330 Km2 n’és la quarta en superfície, només darrera de les serres del Cadí-Moixeró, Aigüestortes i dels Ports de Tortosa. S’anomena l’espai amb el nom d’Alta Garrotxa, per bé que, a més de la part Nord de la comarca de la Garrotxa, també s’estén per terres del Ripollès (al nord-oest) i de l’Alt Empordà (al nord-est).\nEl significat del mot Garrotxa seria el de territori trencat, a ixò és, abrupte, tortuós. Es un terme que, generalment amb plural-Garrotxes- i de vegades en petites variants, s’emprava a força punts del principat de Catalunya, així com al Conflent, al nord del País Valencià i a l’Aragó. Ha fet fortuna la gràfica descripció de Genis Aguilar, escriptor vigatà de la Renaixença, de “terra aspra, monstruosa, de mala petja”...i cal dir també que, segons insigne filòleg Joan Coromines, és precisament a l’Alta Garrotxa on es troben les garrotxes més grans i impenetrables sovint colossals de Catalunya.\nOn comença realment aquesta Alta Garrotxa geogràfica, que no administrativa? De fet, mentre que el reconeixement de la seva forta personalitat no ha estat mai posada en dubte, els seus límits precisos han generat moltes discussions. De tota manera, podria dir-se en primer lloc que la separació entre l’Alta Garrotxa i la resta de la comarca administrativa – també anomenada comarca d’Olot, la Muntanya o Baixa Garrotxa- seria aproximadament una línia que de ponent a llevant, passaria per la Serra de Malforat, que separa la Vall del Bac de la de Bianya, i seguiria després una mica del riu Fluvià, sobre Sant Joan les Fonts i Castellfollit de la Roca, per Montagut, Tortellà, Sales de Llierca i Beuda. D’altra banda, pel nord-oest del límit de l’Alta Garrotxa seria la divisòria d’Aigües amb la Conca del Ter i, per tant, s’hi inclourien les valls de Beget i Salarsa, tributàries de la del Fluvià però actualment incorporades al Ripollès. Pel nord el límit del Vallespir, ja a la Catalunya Nord, separada al principi (Montfalgars, Comanegra) per la carena fronterera de cims i, després, pels límits entre els termes d’Albanyà(Alt Empordà) i Costoja(Vallespir), que arr iben a coincidir durant uns 7 Km. no pas amb una carena sinó amb un riu: la Muga.\nL’aïllament i despoblament dels llogarrets garrotxins fronterers amb el Vallespir provocà la seva agregació a Camprodon(Ripollès) i a Albanyà(Alt Empordà), amb la qual cosa n’ha resultat que actualment la comarca administrativa de la Garrotxa té poc més de 1 Km. de frontera amb França( el puig de Comanegra, el terme de Montagut).Finalment, el límit est el formarien les muntanyes de la zona de la Mare de Déu del Mont i els seus contraforts de llevant, progressivament més suaus, anomenats Les Garrotxes d’Empordà. En definitiva, a grans trets, hi ha una coincidència prou ajustada entre aquesta Alta Garrotxa geogràfica i l’àrea delimitada al pla d’espais d’interès natural, la qual cosa és, d’altra banda, ben indicadora de l’alt valor ecològic de tot el conjunt al nord”.\nposted by arseni-carme | 10:35 AM | 0 comments\nEl cap de Begur, Mas d'en Pinc i Ses Negres\nDimarts 24 de maig de 05\nAvui amb una perspectiva d’un dia assolellat hem decidit anar a mar, teníem pendent un recorregut al cap de Begur i hem optat per a anar-ho a conèixer.\nHi hem anat per Celrà, Bordils, Púbol, Torruella, per Pals i fins a Begur. Hem visitat el punt d’informació de la vila on una noia molt simpàtica ens ha donat tot tipus d’informació sobre la vila i sobre el recorregut que volíem fer, hem quedat sorpresos dels carrers arreglats, nets, finques colonials molt ben restaurades i sobretot una sensació de poble tranquil i ben arreglat.\nHem fet el recorregut indicat i hem arribat a la Masia de la Carmen Amaya anomenada “Mas d’en Pinc”, que és la seu de l’associació Nereo (Centre d’estudis de la mar).\nEl camí començava just en aquest indret, i com sempre, tan el començament com més endavant no va ser fàcil. Hi ha un vici adquirit, pel que anem veient, que es fa una fitxa amb un recorregut, però no es fa el seguiment ni el manteniment. Ens vàrem deixar un desviament mal marcat, i vàrem arribar fins a mar, havíem de passar pel mirador de la creu però ens el vàrem deixar.\nAbans d’arribar a la Reserva Marina de Ses Negres, la Carme va fer una aterrada, i va exclamar: - H.P.. Per sort no va ser res, tan sols un dit de la mà es va inflar bastant. Teníem l’opció d’anar cap a Aiguafreda, o bé tornar pel mirador de la creu, i com que no l’havíem trobat vam optar pel mirador, d’aquesta manera vàrem tenir l’oportunitat de saber on ens vàrem equivocar a l’anada.\nCom he dit abans cal que es dediqui un esforç al manteniment dels recorreguts, i que no s’estalviï en marcar aquells punts que són clau a l’itinerari.\nArribats un altre cop a Begur, ens adonem que el sol ha fet de les seves; cansats i afamats trobem el lloc que ens ha dit la noia d’informació “Can Climent i sa cuina”. Ens diuen que si, malgrat ser les tres tocades això sol ja dóna un tomb important al nostre estat d’ànim. Compartir una cervesa fresca, ens deixa relaxats per a afrontar un menú de 12€ que ens va anar de meravella. Ben presentat, en un lloc molt polit, ben servits i el menjar molt ben elaborat i molt bo.\nTot seguit com en altres sortides, afegim unes ratlles de la Vila de Begur.\n“Begur és un poble amb una profunda personalitat històrica, fruit d’una intensa existència.\nA l’abric del seu castell medieval, corallers, pescadors, indians surotapers han protagonitzat brillants pàgines d’una història que es reflecteix a cada carrer, a cada casa i a cada racó de poble.\nUs proposem de fer un pausat recorregut a peu pel poble, en el qual podeu invertir d’una o dues hores, depenent de la intensitat de la caminada. Reclamem la vostra atenció sobre uns determinats punts d’interès, per bé que, sens dubte, n’hi ha d’altres. També, cal dir que una visita més completa al municipi exigeix l’ús del cotxe, per fer cap a Esclanyà, que és el segon nucli més poblat del municipi i on es pot visitar el conjunt format per l’església de Sant Esteve i la torre de l’antic castell d’Esclanyà; o el mas d’en Pinc, masia amb una torre de defensa, darrer habitatge de la bailaora Carmen Amaya, que acull, en l’actualitat, un centre d’estudis marítims; o esplaiar-se amb vistes panoràmiques que s’albiren des del Puig de son Rich, a banda, lògicament, de la vista de les platges.\nL’Ajuntament de Begur té molt clara una cosa: Disposem d’un patrimoni històric i cultural incalculable i volem que aquest patrimoni representa-t’hi- en harmonia i equilibri amb el clima i les platges la gran oferta turística i un gran atractiu per a les persones que ens visiten. Sens dubte el turisme cultural és el present i el futur, i ha d’ésser el motor de la dinamització de l’activitat econòmica del municipi.\nLes persones que estiguin interessades en conèixer més a fons l’historia de Begur, disposen d’una extensa bibliografia per a consultar. Aquest itinerari tant sols pretén orientar i oferir al visitant un petit tast de les excel·lències culturals i històriques del municipi de Begur”.\nHem agafat el cotxe i hem anat cap a Banyoles, on hi hem arribat a les sis de la tarda\nposted by arseni-carme | 9:40 AM | 0 comments\nDimarts 17 de maig de 05\nAquest dimarts que es va aixecar plujós i mullat de tota la nit, en vàrem decidir per anar a Girona a veure “Temps de flors”, aquest any se celebren mig segle d’aquesta festa i sembla que hi ha hagut un interès per a que es notés.\nDecidírem anar-hi amb la TEISA, pensant amb les dificultats que hi ha d’aparcament. Com que el Bus té una parada l’entrar, ho vàrem aprofitar.\nDe fet, per nosaltres ja era el tercer any que hi anàvem, i l’any passat també ho vàrem visitar plovent.\nA Turisme et donen un programa amb totes les cases, esglésies, carrers, jardins on pots visitar la mostra floral. Hi ha 54 patis, 27 exposicions florals, 11 jardins o paratges naturals i una 20a. de carrers\nNosaltres, que malgrat posar-hi bona voluntat per la pluja, potser vàrem visitar un 30% del total. De fet els llocs més emblemàtics o de més anomenada, sí que els vàrem visitar: El museu d’Història de la Ciutat, els Banys àrabs, Sarraïnes, Sant Nicolau, La Fontana d’or, per a anomenar els més reeixits, també ens va agradar molt el del Casino Gironí, mereix menció especial l ’exposició de Carme Bosch sobre “Dones d’aigua” que ha realitzat al Museu d’Història de la ciutat, transcric un pessic del llibre que en motiu d’aquesta exposició s’ha editat\nLes dones d’aigua de la nostra terra han estat descrites com a molt belles, que frueixen de tota la gràcia del món en els seus moviments i d’una cadenciosa i melòdica veu. Tenen els ulls dels colors de l’aigua –verds o blaus- i els cabells llargs i daurats que els cauen fins a la cintura. Apareixen despullades o vestides amb lleugeres túniques, de fil de lli, que deixen entreveure uns pits altius i unes natges generoses.\nFeia tan mal temps, tanta pluja, tanta fresca que fins hi tot la Carme se n’ha anat a comprar una samarreta de maniga llarga per poder seguir. A la botiga li han dit que no paraven d’entrar a buscar mitjons.\nA les dues del migdia tanquen la majoria de llocs fet que ho hem aprofitat per anar a dinar al restaurant Blanc al carrer del Nord, paret per paret amb l’Hotel Girona, és d’aquests del grup de la Dolça Hermínia, les Mil Llunes, etc. ho fan ben presentat, ben atès i el menjar es força correcte, el preu amb café 20 Euros.\nJa que som tant a prop de Girona no volem deixar passar l’ocasió per fer un petit resum de aquesta Ciutat.\n“La Ciutat de Girona es dibuixa per primera vegada sobre el terreny molt abans de la nostra era. Fundada pels romans, es recolza en un turó, a la riba dreta d’un riu, arran del camí històric de penetració a la península.\nA partir del nucli primitiu, la ciutat va creixent a poc a poc. Sobre les pedres enormes dels murs romans s’hi alcen les muralles i s’hi basteixen els edificis medievals. Amb els anys, la ciutat necessita més espai i es veu obligada a travessar el riu. A mesura que s’estén pel pla, va perdent progressivament el seu caràcter. Però resta el nucli antic, el barri encimbellat i cristal·litzat en pedra, fruit alhora del procés històric, de l’acumulació de cultures i de la superposició d’estils.\nAl cap de tant de temps, la Girona vella ha esdevingut un dels conjunts monumentals més notables del país. La seva fesomia no sempre ha estat respectada, però la seva dignitat no ha fet més que enfortir-se amb la lenta destil·lació dels segles.\nPer a conèixer el misteri de Girona antiga i experimentar la seva força cal entrar-hi, passejar-s’hi, caminar-hi, a peu sense pressa, amb els ulls ben oberts i, si és possible, amb els peus ben calçats. Cal acostar-se a la petita vida que bull en aquest recinte sever i descobrir, arran mateix dels monuments altius, els minúsculs senyals inequívocs de l’activitat de cada dia, el tarannà de la gent, la tradició dels oficis , l’evolució de l’estructura social. Només així és possible de tastar, més enllà de la freda complaença estètica, l’ànima oculta d’una ciutat que, sota el pes de tants records somorts, renova constantment la seva voluntat de futur”.\nUn any més ens hem trobat a les dones que van fer cuina amb mi, igual que l’any passat. L’any vinent o bé fa sol o bé ens quedem a casa. A 3/4 de 5 ja érem a Banyoles.\nposted by arseni-carme | 11:35 AM | 0 comments\nLa Salut, Tavertet i Collsacabra\nDimarts 26 d’abril de 05\nAvui ens hem decidit per conèixer el Santuari de la Salut. Els nostres amics Joan i Feli sempre ens en parlaven molt i de joves hi tenen una colla d’aventures; hem sortit per Mieres, Sta. Pau, Les Preses i cap a Sant Esteve d’en Bas, carretera cap el Far i molt aviat hem trobat el trencall de la Salut.\nEl Santuari es troba a 1000 metres d’alçada en un indret privilegiat, sobre les muntanyes que rodegen la vall d’Hostoles i sobre mateix de Sant Feliu de Pallerols, hi ha unes magnífiques vistes panoràmiques de La Garrotxa, i des del mirador es pot contemplar el Canigó i el Puigmal.\nHi ha una vegetació exuberant amb uns camins, prats i senders que ens van sorprendre gratament. Un lloc per a gaudir de la natura i el silenci.\nAl Santuari hi ha 30 habitacions totes amb bany, calefacció, TV, telèfon, en fi de tot, amb un restaurant amb capacitat per a unes 150 persones. L’altar de l’església el presideix Nostra . Sra. de la Font de la Salut, la verge té un camari, i per la quantitat de ex-vots gaudeix de molta devoció.\nEns allunyàrem uns 500metres del Santuari i sinó que teníem idea d’anar a Tavertet, potser ja ens hi hauríem quedat. Vàrem comprar mel i cap a Collsacabra. Tavertet queda una mica allunyat, però ja havíem pres una decisió, arribàvem entre la una i les dues, temps de fer el carrer, un petit recorregut i tornar cap a l’entrada del poble que hi vàrem veure un restaurant. Es diu Can Nogué, feien menú, que no va estar malament. Fideua i la Carme mongeta tendra saltejada, de segon botifarra amb patates tots dos, postres, cafè i tallat; caixa cobri: 17 €.\nSortint ens arribàrem a fer unes fotografies de l’església dedicada a Sant Cristòfol, a fi de tenir més informació de Tavertet. Tot seguit hi afegim una mica d’història:\n5000 anys d‘història\nTavertet fou un lloc propici per a l’assentament humà primitiu. Els vestigis de l’època neolítica, el sepulcre megalític, el camp d’urnes funeràries i la muralla ibèrica són testimoni d’una notable activitat prehistòrica.\nTavertetEl primer document que esmenta Tavertet és del temps medieval(1070). Aleshores Tavertet estava vinculat al castell de Rupit. Després en foren senyors els Tavertet (s.XIII), els Malla(s.XIV-XV.) i els Savassona(s.XVI), que annexionaren Sant Bartomeu Sesgorgues. Foren personatges destacats Guillem de Tavertet(s.XIII), conseller de Pere el catòlic, i Galceran Sacosta (s.XIV), bisbe de Vic.\nAl s.XVII, Tavertet es convertí en l’escenari d’una part de les activitats de Joan de Serrallonga, que hi tenia un lloc per a amagar-s’hi: ”Balma de Tavertet en la vegueria de Vic”, segons consta en el procés del bandoler. Per les seves característiques pot identificar-se amb la Balma de les Piques.\nAquest poble fou una comunitat molt peculiar que desenvolupà les tasques de pagès, de pastor i de carboner; el 1718 tenia 183 habitants i el 1878, 482 h., xifra mantinguda més o menys fins el despoblament actual.\nEn el moment present, el nucli urbà conserva 48 cases autòctones bastides entre els s.XVII i XVIII, les quals formen una reunió prou interessant perquè recentment hagi estat declarat BÉ D’INTERÈS CULTURAL per una resolució del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. A l’entorn del poble antic s’han afegit una cinquantena de edificacions noves seguint una normativa que les assimila a la construcció tradicional; d’aquesta manera es forma un conjunt molt harmoniós allunyat de qualsevol caos arquitectònic.\nAl poble hi ha la parròquia de Sant Cristòfol( s.XI-XIII-XVII) i en el terme, les esglésies de Sant Miquel de Sorerols(s.XI), Sant Corneli(data incerta), Sant Bartomeu Sesgorgues(s. XII-XVII-XVIII) i Santa Cília(s.XI), gairebé derruïda. A l’indret de La Vall hi ha una torre de guaita (s.XIII-XIV).\nL’activitat agrícola i ramadera de Tavertet es comparteix amb serveis d’atenció turística. Aquesta assistència a l’estadant de pas juntament amb les propietats del clima, el paisatge i la pau d’una comunitat sense brogit, fan molt atractiva la visita al poble.\nSense més retornàrem direcció a Roda de Ter, Vic, i C-25 direcció Girona. No hem caminat molt, però hem conegut un indret nou. A l’hora habitual ja érem a Banyoles\nposted by arseni-carme | 1:03 PM | 0 comments\nSant Martí d'Ogassa i Sant Martí de Surroca\nDimarts 19 d’abril de 05\nAquest dimarts hem sortit cap al Ripollès amb la intenció de fer el camí cap al Taga de uns 2017 metres d’altitud. Al passar per Sant Joan Les Fonts hem aprofitat per a anar a veure el pont medieval que en la darrera ocasió s’ens va negar. Aquesta vegada el vàrem trobar es ben bé a dins del poble; està bé, però l’entorn no ajuda gens, els darreres de les cases del poble estan tan deixades que sembla un poble abandonat, a l’altre banda del pont hi ha una església monumental però d’una lletgesa extraordinària, però ja hem vist el pont que és del que es tractava. A Ogassa hem equilibrat dipòsits i hem sortit cap a Sant Martí d’Ogassa on hem deixat el cotxe, aquest recorregut ja ens el coneixíem i no hi hagut problema.\n“Església romànica del s. XII d’una sola nau acabada amb un absis. La façana de ponent és d’aparell desigual, resultat d’actuacions diverses. A banda i banda de la nau, prop de l’absis, s’obren dues capelles, gairebé a manera de petit transsepte, i dues de m és reduïdes a la meitat de la nau, totes quatre de construcció evidentment més tardana que la de l’església\nLa restauració que darrerament s’hi ha portat a terme ha consistit a suprimir les construccions afegides que han esdevingut inútils. s’han conservat el campanar de planta quadrada, tot i que s’hi ha substituït, per una coberta de doble vessant, els frontons del segle passat”.\nDavant mateix de l’ermita surt el camí que s’enfila torrent amunt amb pas ferm hem iniciat el recorregut, als 10 minuts de pujar no ho veiem pas clar d’anar molt més amunt, cinc minuts més tard, teníem clar que no estàvem en forma pel repte que s’ens mostrava un cop més difícil d’aconseguir.\nHem optat per anar a Tregurà aprofitant que la carretera de muntanya on érem feia via fins a Camprodon, hem passat per l’església romànica de Sant Martí Surroca que ens ha agradat molt, no així el cementiri de tres pisos que hi ha al mateix indret,\n“Edifici d’una sola nau rectangular acabat en un absis de planta semicircular que s’obre a la nau a través d’un plec. La nau és coberta per una volta de canó i l’absis per\nuna volta de quart d’esfera. L’edifici és un clar exponent de l’arquitectura llombarda de final del s. XI i principis del XII de caire rural, on les formes són usades pràcticament com a referència”.\nHem sortit desprès de fer unes fotografies i hem seguit cap a Camprodon, en un indret del camí amb una vista preciosa del Ripollès, aquells indrets que et recorden tant els Pirineus, ens ha aparegut el carrilet verd, el típic tren tirat per un tractor amb tot de jubilats que feien una excursió, ells s’han aturat a Sant Miquel de Cavallera, on els hem sobrepassat. També hem creuat la direcció del “Meridià Verd”. Una línia imaginaria que correspon al meridià que va de Barcelona a Dunkerque i que van fer servir ara fa 200 anys, per calcular el metre lineal.\nHem deixat la colònia Estabanell, Camprodon i Vilallonga del Ter i hem an at a trobar Tregurà on hem dinat a la Fonda Rigà, una Fonda típica de muntanya amb una vista de pel·lícula de Setcases i la Serra Cavallera, hem preguntat si es podia anar fins a Pardines i ens ho a desaconsellat, doncs encara hi ha neu. A mig dinar ha començat a ploure i hem gaudit d’una vista extraordinària, doncs des de la mateixa taula veiem la pluja que banyava totes les muntanyes. No tenien menú, i la carta no és excessivament cara en total 30€. Un cop hem acabat hem recollit el cotxe, i tot plovent, avall hem passat per dins a Vilallonga i hem fet cap a Camprodon on hem entrat a Santa Maria i ens hem apropat cap al Monestir de Sant Pere que restava tancat, quasi eren les quatre de la tarda, llavors hem seguit fins a Banyoles on hi hem arribat a les sis de la tarda.\nposted by arseni-carme | 10:28 AM | 0 comments


Provença 480, 934508733\nInaugurada el 12 de juliol de 2007, la Biblioteca Sagrada Família - Josep M. Ainaud de Lasarte està ubicada dins del Centre Cultural Sagrada Família. En el seu origen, l'edifici era un centre comercial amb un mercat i el seu aparcament a la planta baixa. Es va encarregar de la remodelació Ruisanchez Arquitectes, l'estudi capitanejat per Manuel Ruisánchez Capelastegui, que el va convertir en el que és avui en dia, un espai on conviu la biblioteca amb l'antic mercat i el centre cívic del barri.\nLa seva consecució, el 2007, va definir un nou concepte de biblioteca destinat a la difusió de la informació, el coneixement i l'oci. Una completa metamorfosi de l'embolcall de l'edifici, una significativa modificació en l'estructura i la reorganització dels accessos van transformar el conjunt i el van revalorar. De manera que la construcció tancada existent va donar pas a un edifici lluminós, permeable i obert al barri.\nLes dues premisses principals van ser, d'una banda, deixar entrar llum mitjançant l'obertura d'un pati a l'interior que projecta llum natural sobre les quatre plantes i un canvi literal de pell a l'exterior. I de l'altra, substituir l'antic entramat d'entrades disperses i poc jeràrquiques que hi havia per un sistema que converteix els accessos principals en una prolongació de l'espai públic i obre l'edifici al carrer.\nA l'interior de les sales, destaquen les butaques i els pufs Marcel, disseny de Kazuhide Takahama i editats per Santa & Cole. Aquests seients s'articulen els espais i conviden a la lectura i la reflexió en aquesta biblioteca que, al març de 2015, va passar a anomenar-se Josep Maria Ainaud de Lasarte a manera d'homenatge pòstum. Així ho havia sol·licitat el teixit veïnal del barri on l'historiador, polític i destacat opositor del franquisme va residir fins a la seva mort, el 2012, als 87 anys.\nFotos: Jordi Casaña


El jutge no autoritza l’acte de Vox pel dia 6 davant l’Ajuntament\nEdifici de l'Ajuntament de Terrassa\nEl PSC afirma que "plantarem cara a tots aquells que només pretenen aportar a la política i a la societat confrontació, odi, insults i injúries"\nL’executiva del PSC Terrassa ha emès un comunicat en relació a la denúncia que el partit VOX ha interposat contra l’alcalde de Terrassa, Alfredo Vega i el Regidor de Via Pública, Manuel Giménez, per la denegació d’un permís d’ocupació de via pública. En aquest exposa la seva “satisfacció” perquè el Jutjat de Terrassa ha desestimat les mesures cautelars que havia sol·licitat Jesús Rodríguez Pachón, en representació del partit, perquè donés permís per celebrar l’acte el dia 6 davant de l’Ajuntament. El PSC subratlla que “la demanda no té cap mena de fonament legal, només busca crear polèmica”.\nEls socialistes afirmen que “defensem que el Raval de Montserrat, espai on està situat l’edifici històric de l’Ajuntament de Terrassa, ha de ser per sobre de tot un espai institucional, de tots els terrassencs i terrassenques. Per tant ens reafirmem, en línia amb la resposta que el Servei de Via Pública de l’Ajuntament ja va emetre a la instància presentada per VOX, que cap partit polític ha d’apropiar-se d’aquest espai per a celebrar un acte propi”.\nAixí mateix, des del PSC diuen que l’Ajuntament de Terrassa ha donat “alternatives d’espai possibles” perquè Vox celebri l’acte del proper dia 6, “però aquest encara no ha respost a aquesta proposta” i afegeixen que “plantarem cara a tots aquells que només pretenen aportar a la política i a la societat confrontació, odi, insults i injúries. I ho farem com ho hem fet sempre, des de profundes conviccions democràtiques i des dels valors de l’esquerra. Amb treball, diàleg, buscant el consens i posant el benestar de la ciutadania i el bé comú per davant de tot”.


Servei de certificació d’aplicacions mòbils\nCategories de certificació\nDirectori d’Apps certificades\nMembres del Comitè d’Experts\nPresentar un marc de referència per a l’avaluació de solucions digitals d’atenció no presencial.\nFacilitar una guia pràctica d’autoavaluació de solucions digitals d’atenció no presencial.\nOferir un servei de certificació per aplicacions mòbils de l’entorn salut i social.\nProporcionar una guia de bones pràctiques en el desenvolupament de solucions mòbils.\nLa mHealth, és la pràctica d’activitats sanitàries i de benestar social centrades en la persona i suportada per dispositius mòbils, sensors per a la monitorització de pacients i altres solucions que actuen com a assistent digital en mode remot.\nAquests poden interactuar amb altres tecnologies com per exemple la realitat virtual o la intel·ligència artificial i al mateix temps redefinir les relacions entre professionals i pacients en termes d’eficiència i eficàcia.\nDes de la Fundació TIC Salut Social ajudem a impulsar la mHealth dins el Sistema de Salut de Catalunya a través del Servei de Certificació d’aplicacions mòbils.\n02. Servei de certificació d’aplicacions mòbils\nConsulta aquests documents per saber què necessites tenir en compte per superar el procés de certificació d’aplicacions de salut o benestar de la Fundació TIC Salut Social.\nCriteris que ha d'incloure la teva APP (Infografia)\nCriterios que deben incluir tu APP (Infografía ES)\nDesenvolupament d'aplicacions en l'àmbit de la salut i l'atenció a la persona\nEina de suport a la decisió per escollir el tipus de desenvolupament d’una App\nGuia del procés de certificació per apps de salut o benestar\nGuía del proceso de certificación para apps de salud o bienestar\nCriteris de certificació d'Apps en Salut i benestar\nCriterios de Certificación de Apps en Salud y bienestar\nDiccionari de variables mHealth\n03. Categories de certificació\nPer maximitzar els avantatges que ofereix la tecnologia l’aplicació ha de presentar un ús intuïtiu, un disseny adequat a la funció requerida i garantir l’accés universal i inclusiu a persones amb diversitat funcional.\nRevisem que l’aplicació funcioni amb eficiència i fiabilitat des del punt de vista tecnològic. L’aplicació s’ha d’adequar a uns mínims de funcionalitat acceptables per l’usuari final garantint robustesa i consistència.\nGarantim l’existència de mecanismes per preservar la privacitat de les dades generades pels usuaris i la confidencialitat en la transmissió d’aquesta informació. Cal assegurar l’emmagatzemament adequat de la informació i establir mecanismes d’encriptació a l’hora de registrar contrasenyes d’accés.\nAmb el suport del nostre Comitè d’Experts integrat per membres de Col·legis Oficials com COMB, COPFLEFC, COIB, SCEPC, AiFICC i CAMFIC avaluem la qualitat dels continguts i la utilitat de les funcions que incorpora. Revisen si l’aplicació informa a l’usuari dels seus beneficis, si en el disseny de l’app ha participat algun professional o si informa a l’usuari sobre les actualitzacions de programari.\n04. Directori d’Apps certificades\nConsulta les aplicacions que han superat el nostre servei de certificació:\nL’aplicació 061CatSalut Respon és una aplicació mòbil propietat del Sistema d’Emergències Mèdiques, SA del Servei Català de la Salut, pública i gratuïta, dirigida tant a ciutadans com a professionals de la salut. Permet a l’usuari, prèvia gravació de les seves dades (nom i cognoms, DNI, número de targeta sanitària, edat, gènera i direcció), l’enviament d’aquestes dades juntament amb les dades de geoposicionament en el mateix moment de la trucada al servei d’urgències. D’aquesta manera, s’ofereix un servei de màxima eficiència i qualitat ja que el 061CatSalut Respon sap, el moment, on es troba la persona que truca i pot accedir a la Història Clínica Compartida de Catalunya del pacient, que conté la seva informació sanitària. L’App permet visionar vídeos de primers auxilis, consells de salut, localitzar els centres sanitaris, desfibril·ladors i farmàcies properes, així com rebre notificacions relacionades amb la salut.\nVersió revisada: 1.0.6\nData de revisió: 11/07/2018\nParticipació de centres reconeguts o professionals: Societat Catalana de Salut Digital\nTé publicitat: No\nConnectivitat a internet: Necessària\nAdreçat a: Ciutadà Pacient Cuidador Metge Infermer o infermera Farmacèutic\nL’aplicació d’Infermera virtual és una aplicació mòbil gratuïta, adreçada tant a ciutadans com a professionals de la salut, amb la finalitat de promocionar l’autonomia i la independència de les persones en la presa de decisions respecte a la seva salut.\nVersió revisada: 1.0\nData de revisió: 19/02/2018\nEspecialitat: Cures d'infermeria\nData Publicació: 19/02/2018\nL’aplicació Countour Diabetes es sincronitza amb el glucòmetre Countour que realitza un anàlisi relacionat de glucosa en sang (GS). Aquesta aplicació registra les dades del glucòmetre i t’ajuda a entendre millor com les activitats diàries afecten als resultats de GS, amb l’objectiu de poder controlar i gestionar millor la teva diabetis. L’aplicació permet identificar patrons, tendències, recordar visites i analítiques, registrar esdeveniments, veure els registres dels nivells de glucosa, dosis de insulina i compartir la informació amb el seu professional sanitari.\nVersió revisada: 2.8.0\nData de revisió: 31/03/2020\nEspecialitat: Endocrinologia / Diabetis\nData Publicació: 31/03/2020\nAdreçat a: Pacient Metge\nL’aplicació OneTouch Reveal funciona amb el Sistema OneTouch Verio Reflect i amb el mesurador OneTouch Select Plus Flex, OneTouch Verio Flex i OneTouch Ultra Plus Flex. L’aplicació transforma les dades recollides en pantalles visuals que connecten la seva glucosa en sang amb la dieta, la insulina i l’activitat diària. També permet identificar patrons, enviar notificacions i realitzar comparatives dels resultats oferint al pacient una millor consciència i seguiment de la seva diabetis.\nVersió revisada: 4.4.1\nData de revisió: 03/04/2020\nData Publicació: 03/04/2020\nAdreçat a: Ciutadà Metge Infermer o infermera\nL’App mySugr és una aplicació gratuïta, adreçada a ciutadans que permet fer un registre de la diabetis i fer seguiment de l’evolució de la malaltia. L’App registra automàticament les dades i pot recollir la informació de la teràpia diària, com el que es menja, la dieta i la ingesta de carbohidrats, també permet registrar la pressa de medicació, els valors de glucèmia i els nivells d’insulina. L’App permet la vinculació amb dispositius Accu-Chek.\nEmpresa: Roche Diabetes Care Spain S.L.U\nVersió revisada: 3.79\nData de revisió: 14/12/2020\nParticipació de centres reconeguts o professionals: Associació Pacients\nAdreçat a: Pacient\nDades de contacte: mySugr GmbH\nL’App Freestyle Librelink ha estat aprovada per ser utilitzada amb els sensors de monitorització continua FreeStyle Libre i FreeStyle Libre 2. L’App permet calcular el nivell de glucosa escanejant el sensor amb el telèfon, així com rebre alarmes quan el nivell de glucosa sigui elevat o baix. L’aplicació FreeStyle LibreLink quan s’utilitza amb un sensor del sistema Flash de monitorització de la glucosa FreeStyle Libre 2, está indicada per a mesurar els nivells de glucosa al líquid intersticial en persones (de 4 anys o més) amb Diabetes Mellitus, incloses les dones embarassades. L’aplicació i el sensor están dissenyats per reemplaçar les proves de glucosa en sang per l’autocontrol de la diabetis, inclosa la dosificació d’insulina.\nVersió revisada: 2.53\nData de revisió: 22/07/2021\nParticipació de centres reconeguts o professionals: Recollides les sugerències de la FEDE (Federación Española de Diabetes) i dels membres de la SED (Societat Española de Diabetes).\nSocialDiabetes t’ajuda a millorar el control del tractament de la diabetis amb la comoditat de portar els registres directament en el teu Telèfon intel·ligent.\nLa cura de la diabetis tipus 1 i tipus 2 requereix d’un gran seguiment per part del pacient. Amb SocialDiabetes pots registrar la informació rellevant per al tractament de la diabetis com la glucosa en sang, la insulina, els hidrats de carboni, els medicaments o l’activitat física.\nA més a més, pots visualitzar les teves glucèmies i la insulina activa, observar l’evolució de la teva diabetis i els factors que afecten les teves glucèmies, etc.\nEmpresa: SocialDiabetes S.L.\nVersió revisada: V4.11.30(iOS) i v4.17.67 (Android)\nData de revisió: 17/03/2022\n05. Membres del Comitè d’Experts\nInfermeria d’Atenció Primària, coordinadora d’assaigs clínics a CAPSBE. Membre del comitè de recerca en atenció primària IDIBAPS-CAPSBE. Postgraduada en Atenció Primària. Estudiant del Màster de Bioinformàtica i Bioestadística (UOC). Membre del Grup TIC de l’AIFiCC.\nMetge, especialista en Medicina Familiar i Comunitària, Màster en Salut Pública, Doctor en Informàtica Biomèdica i membre del Grup TIC de la CAMFiC. Es Senior Biomedical Scientist en el Research Programme on Biomedical Informatics de l’IMIM i de la Universitat Pompeu Fabra, en la que és també professor associat i coordinador docent en informàtica biomèdica.\nInfermer (UB) i Màster en Educació per la salut (UDL). Actualment és el director del projecte infermera virtual del Col·legi Oficial d’Infermeres i Infermers de Barcelona, professor associat a la Universitat de Barcelona.\nDiplomat en Infermeria, especialista en infermeria Laboral i llicenciat en Documentació. Suficiència investigadora realitzada en el doctorat en Salut Pública i metodologia en investigació Biomèdica en la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Màster en Administració i Gestió en Cures d’Infermeria. Director de Sistemes d’Informació i TIC al Col·legi Oficial d’Infermeres i Infermers de Barcelona. Responsable del grup d’Innovació i Tecnologia del COIB.\nLlicenciat en ciències de l’activitat física i l’esport, especialista Salut i Exercici Físic. Doctorant en la Universitat de Barcelona (UB-INEFC). Responsable del grup d’Innovació i Tecnologia i Comissió de Salut del COPLEFC.\nLlicenciada en Medicina i Cirurgia per la UB, especialitzada en medicina familiar i comunitària i Doctora cum laude. Directora asistencial del CAP Comte Borrell, CAPSBE. Presidenta secció metges eSalut, COMB. Professora UIC.\nEspecialista en Psicologia Clínica i experta en Neuropsicologia. Màster en eHealth: tecnologies de la informació i gestió sanitaria de la Salle- Universitat Ramon Llull i Màster en Direcció d’institucions Sanitàries UAB. Doctora en Psicologia Cum Laude per la UB. Responsable de la Unitat de Neuropsicologia i del Grup de Recerca Cervell, Cognició i Conducta del Consorci Sanitari de Terrassa (CST). Presidenta de la Societat Catalana d’Especialistes en Psicologia Clínica. Professora de la EUIT i la UOC.\nLlicenciada en Farmàcia (UB) i diplomada en Ciències Empresarials (UOC). Responsable funcional del Catàleg de medicaments del CatSalut i col·laboradora de projectes de recepta electrònica.\n06. Test d’autoavaluació\nA continuació trobaràs un breu qüestionari que et permetrà avaluar el grau de maduresa de la teva aplicació i saber si està preparada per iniciar un procés de certificació.\nPer facilitar-te la tasca hem dividit el qüestionari en 5 blocs d’un total de 31 preguntes.\nRecorda completar totes les preguntes i sigues rigorós amb les respostes.\nQuan finalitzis l’autoavaluació rebràs una orientació i sabràs com de preparada està la teva App per afrontar la certificació d’Apps de la Fundació TIC Salut Social.\nEls elements principals (text, imatges, botons, etc.) són identificables, fàcils d’usar i estan disposats respectant marges i distancies? Els elements estan proporcionats i s’adapten a qualsevol dispositiu?\nLa font del text es intel·ligible i de fàcil lectura?\nEn l’àmbit de la introducció de text, s’accepten tots els caràcters internacionals?\nQue permeti la introducció de caràcters àrabs o Ciríl·lics en el registre dels noms propis.\nÉs estable, no s’atura de forma deliberada, no es bloqueja i admet els canvis de context?\nEl procés de registre i l’accés al servei són àgils i ràpids?\nLa navegació és intuïtiva, les icones són comprensibles i la operativa es clara i ben estructurada?\nes funcionalitats de l’App (Gps, sensors, werables, Glucometres, etc.) funcionen correctament, es carreguen amb rapidesa i s’adapten al públic de l’App?\nSi l’App permet la recollida de dades mitjançant una polsera quantificadora, es imprescindible que aquesta s’emparelli de forma senzilla amb l’app, que ho faci de forma continuada i amb una transmissió fidedigne de les dades.\nS’han contemplat advertències per l’usuari, en casos d’error seriós (tancament de l’App) o per confirmar ordres destructives (eliminació de dades)?\n’han tingut en compte aspectes com el contrast adequat i la compatibilitat de l’App amb les eines que fan accessible els continguts a persones amb diversitat funcional? (Voice over, magnificadors …)\nS’instal·la i desinstal·la adequadament?\nInforma sobre el registre de les dades que s’usen pel seu funcionament?\nCompleix amb tot lo referent a la informació que s’ha d’oferir al ciutadà sobre captació de les seves dades, que està recollit a la RGPD\nPermet un canvi fluid d’una aplicació a un altre. També permet rebre una trucada i retornar al punt on s’estava. Per exemple si s’estava emplenant un formulari, que no s’esborrin les dades que ja s’havien introduït.\nFa un us raonable dels recursos de xarxa i avisa en el cas de mala qualitat de connexió?\nInforma i sol·licita els permisos necessaris per accedir als diferents serveis del dispositiu?\nDisposa de servei de recuperació de la paraula de pas/contrasenya?\nComprova la introducció de dades errònies?\nRealitza una comprovació automàtica en la introducció de dades i alerta a l’usuari per corregir-ho. Exemple: Comprova la validesa d’un DNI, aplica rangs de veracitat en la introducció de la temperatura corporal o la glucèmia, ...\nÀMBIT DE SEGURETAT I PRIVACITAT\nLes dades recollides són imprescindibles per al funcionament de l’App? S’informa a l’usuari de que són recollides, amb quina finalitat i qui hi tindrà accés?\nL’App disposa d’un registre d’activitats de tractament de les dades?\nEls responsables i encarregats del tractament han de portar un registre de les activitats de tractament que duen a terme. Aquest registre ha de contenir, respecte de cada activitat, la informació que estableix l'article 30 de l’RGPD. Aquesta informació inclou qüestions com les següents:\n· Nom i dades de contacte del responsable i, si escau, del corresponsable, així com del delegat de protecció de dades, si n’hi ha.\n· Finalitats del tractament.\n· Descripció de categories d'interessats i categories de dades personals tractades.\n· Transferències internacionals de dades.\n· Quan sigui possible, els terminis previstos per suprimir les dades.\n· Quan sigui possible, una descripció general de les mesures tècniques i organitzatives de seguretat.\nL’App disposa d’un anàlisi de riscos?\nAcompleix amb les mesures de seguretat pertinents, en matèria de protecció de dades (Reduir, Xifrar, Garantir, Restaurar i Avaluar)\nDisposa d’una avaluació d’impacte sobre els drets i les llibertats dels ciutadans?\nLes contrasenyes no es mostren directament i si es guarden en el dispositiu, estan encriptades?\nEls canals de comunicació estan encriptats quan es tracten dades de salut?\nEls mecanisme d’autenticació són un estàndard? (Basic, OAuth, OpenId, etc)\nS’utilitzen certificats d’encriptació vàlids per una organització reconeguda?\nEl títol o la descripció de l’App són clars i defineixen el públic al que s’adrecen?\nLes funcionalitats d’utilitat i/o beneficis per l’usuari que incorpora l’App, estan ben especificades, i al seu abast?\nDurant el procés d’instal·lació s’especifiquen els beneficis i/o la utilitat de l’App. També es pot incorporar en l’apartat d’informació.\nS’exposen de forma clara qui és el propietari de l’App i les fonts de finançament, promoció o patrocini?\nS’especifiquen els responsables de l’App i els autors dels contingut?\nEl responsable de l’App es el centre Hospitalari (...) i les autores del contingut son la Infermera Alba (...) i la psicòloga clínica Joana (...)\nS’indiquen les fonts d’informació basades en l’evidència científica, utilitzades per elaborar el contingut i quan s’actualitzen?\nAl final del contingut aportat, s’incorporaria la font: Venkatesh, A., & Edirappuli, S. (2020). Social distancing in covid-19: what are the mental health implications?. Bmj, 369.\nS’informa a l’usuari dels riscos que comporta utilitzar l’App?\nDurant el procés d’instal·lació s’especifiquen els riscos que comporta la utilització de l’App. També es pot incorporar en l’apartat d’informació.\nEs posen a disposició de l’usuari mecanismes d’ajuda i contacte?


⚡ Iceta adverteix: El que «farà ERC» després de les eleccions\nIceta adverteix que ERC «tornarà a pactar amb JxCat» si sumen\nEl líder socialista troba «impracticable» un possible acord amb els republicans\nper Gerard Recasens dimarts, 29 de setembre 2020 - 15:12h | Actualitzat a 29/09/2020 15:42h\nEl primer secretari del PSC ho té ben clar: malgrat les constants disputes entre les dues formacions, JxCat i ERC tornaran a pactar si l'independentisme suma en les properes eleccions autonòmiques —que, segons tot sembla indicar, se celebraran el proper 7 de febrer de 2021. Miquel Iceta ho ha explicat en una entrevista el matí d'aquest dimarts, 29 de setembre, a La 2 de Televisió Espanyola i Ràdio 4, on ha estat preguntat sobre la possibilitat de la reedició d'un tripartit (ERC, PSC i Comuns) a la propera legislatura.\nIceta creu que ERC «no renunciarà en els propers mesos a caminar cap a la independència o a l'exigència d'un referèndum d'autodeterminació» i ha titllat d'«impracticables» les opcions de tornar a formar un pacte tripartit, com els de 2003 i 2006, amb els socialistes Pasqual Maragall i José Montilla al capdavant de la Generalitat. El missatge d'Iceta ha estat clar i l'ha dirigit a l'electorat d'ERC menys independentista, aquell que es decanta pels republicans per qüestions més vinculades a l'eix ideològic que no pas al nacional: si esperen un govern d'esquerres, ERC no és la seva opció, segons Iceta, perquè els republicans tornaran a pactar amb Junts per Catalunya.\nSuport del PSC a la continuïtat de la taula de diàleg... però sense Torra\nIceta també s'ha referit a la convocatòria d'una segona reunió de la taula de diàleg. Després de la primera trobada a finals de febrer, es va acordar de fer-ne una altra unes setmanes més tard, però la crisi per la pandèmia ho ha impedit. Se'n va parlar també al mes de juliol, però no es va convocar; exactament el mateix que ha passat al mes de setembre. La taula de diàleg sembla en punt mort, però Iceta no ha dubtat a reivindicar que demostra la voluntat del govern central de resoldre el conflicte.\nAl mateix temps, Iceta ha reconegut que serà complicat convocar-la durant el període preelectoral tot i que no ho ha descartat. Amb tot, ha deixat clar que l'expresident Torra no n'ha de formar part i ha carregat contra la seva figura, de qui ha assegurat que «sempre ha desconfiat absolutament d'aquesta taula de diàleg».\nPSC Miquel Iceta ERC JxCat


Galeria de fotos del Campionat de Catalunya per Equips a la Pujada al Montsià - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nGaleria de fotos del Campionat de Catalunya per Equips a la Pujada al Montsià\nEl dissabte 26 de setembre es va disputar el Campionat de Catalunya per Equips de la FEEC a la Pujada al Montsià. L’equip de l’AAE Escola Treball es va proclamar campió de Catalunya. El subcampionat va ser per l’AE Matxacuca i la tercera plaça va ser per l’UEC Tortosa.\nEn categoria absoluta masculina individual, primer va ser Mikel Besora, de l’AAE Escola Treball, amb un temps de 2 hores i 36 minuts. Segon Javier Heras, del Club Centre Excursionista Serres del Mestral, amb 2 hores i 45 minuts. I tercer, Aleix Todà, de l’AAE Escola Treball, amb 2 hores i 45. Todà va creuar la línia de meta sis segons després d’Heras.\nEn categoria absoluta femenina individual, Paloma Lobera i Marta Molist. ambdues de l’AE Matxacuca, van entrar alhora a meta, marcant un temps de 3 hores i 6 minuts. La tercera classificada va ser Lourdes Cayetano, de l’AAE Escola Treball, amb un temps de 3 hores i 15 minuts.


Llagostera Ràdio - La Plataforma Antifeixista denuncia que l'actuació dels Mossos a Girona va ser un "acte de tortura retransmès en directe"\nLa Plataforma Antifeixista denuncia que l'actuació dels Mossos a Girona va ser un "acte de tortura retransmès en directe"\nDos agents dels Mossos, arrossegant un manifestant antifeixista a la plaça U d'Octubre de Girona. / Foto: Marina López (ACN)\nArticle Anterior El fiscal demana 22 anys de presó per a l'acusat d'assassinar un empresari a Roses durant un robatori violent el 2005\nSegüent Article La Policia Local de Banyoles redueix un veí que es va presentar a comissaria armat amb un ganivet, una navalla i un punxó\nLa Plataforma Antifeixista prendrà accions judicials després de l'actuació dels Mossos d'Esquadra aquest dijous a Girona.\nTot i que no han volgut concretar quines seran ni tampoc quan, des del col·lectiu asseguren que "hi ha imatges" que comprometen alguns dels agents.\nUns policies que, al seu parer, van actuar sota "consignes polítiques" i que "no anaven identificats". "Quan el conseller Buch diu que es prendran mesures com ho faran?. Diran el de sempre, que no es pot saber quin mosso era", ha lamentat el portaveu de la Plataforma Antifeixista de Girona, Miquel Toll.\nnotícia comarcal\tgirona\tmossos d'esquadra


Mor de coronavirus el músic i compositor Adam Schlesinger • Ràdio Capital de l'Empordà\nAdam Schlesinger, el compositor, productor i membre de grups com Ivy o Fountains of Wayne ha mort als 52 anys a causa del coronavirus, segons ha apuntat Variety.\nEl músic feia un parell de setmanes que estava ingressat a un hospital amb un respirador i no ha pogut superar la malaltia.\nSchlesinger va crear el 1995 els Fountains of Wayne, amb els qui obtindria la fama internacional el 2003 amb ‘Stacy’s Mom’. El 1997 obtindria una nominació als Oscar i els Globus d’Or amb el tema ‘That Thing You Do’, tema principal de la pel·lícula “The Wonders”.\nEl 2009 va cofundar el supergrup Tinted Windows amb membres de Hanson, The Smashing Pumpkins i Cheap Trick. El 2018 va guanyar dos premis Emmy per la seva feina de compositor a “Crazy Ex-Girlfriend”.\nL’entrada Mor de coronavirus el músic i compositor Adam Schlesinger ha aparegut primer a Primera Fila.\nArticle anteriorTroye Sivan estrena ‘Take yourself home’\nArticle següentEl dia de després


2013 julio 24 « Bloc en els artículs d’Agustí Galbis\nL’ALGEMIA VALENCIANA (VI). LA CONTINUÏTAT (XVII)\nContinuant l’articul anterior, anem a incidir en demostrar que el passat musulmà dels conversos era molt rapidament oblidat, tant per ells com per la societat del s. XIII en la que vivien, segurament per ser un passat extensament compartit. L’oblit d’eixe passat podia anar acompanyat de reaccions en contra d’antics correligionaris, posant-se de manifest el conegut “zel” dels conversos que estigue present en l’atac de la moreria d’Alzira de l’any 1277, en el que participaren cristians valencians com “Guillelmo de Cilla”, “Johan de Buyol” o “Paschali de Alcudia de Carlet”, junt a conversos com “Justet batiat”, “Dominico batitzato”, “Martino f. batitzato” o “Bondia batiat”.\nEn el “Llibre de la Cort del Justicia de Cocentaina”, corresponent a l’any 1277-78, hi ha un eixemple molt interessant en el que el “oblit” del passat musulmà es compartit pel conversos i per la societat cristiana en la que vivien. Anem a vore uns conversos que pareix que s’obliden el seu passat, per quan no tenen ningun inconvenient en delinquir contra antics correligionaris, apresant-los illegament i traficant en ells. Anem a vore que la societat cristiana en la que vivien, oblidà rapidament la seua condicio de conversos, per quan no son citats ni una sola volta com a tals. En el text llegim que “Guillerm de Belcayre”, “P(ere) Pereç” i “Rodrigo”, participaren en un atac als musulmans de Villalonga “barrejar dels moros de Vilalonga”, junt a “Bernat de Limyna(na)” i “Bernat Saval”, capturant a cinc musulmans “preseren V moros, e quan los agren presos, meteren los en la mar en Iª barca endret de la mata de Oliva”, cometent delit de “collera” o “de plagi”. Limnyana i Savall, s’endugueren als presos a Ibiça, segurament per a vendre’ls. Els que es quedaren aci, sabedors de que un dels que se’n havia anat a Ibiça, “era bandejat”, tingueren por “agren paor”, i per a amagar-se, “vingueren-se’n a alcayd Mahomat”, en qui estigueren tres semanes, “E depux vingueren-se’n a Pego, e estegueren en Pego XV dies ab Alocayrech”. Vegem a tres persones en noms cristians, que quan fugen perque tenen por, van a amagar-se en persones en noms musulmans, de lo que pareix prou clar que es tracta de “batiats”, “batejats” o conversos, encara que en el text no es faça ni la minima referencia ad eixa condicio.\nEl tema de les conversions d’antics musulmans valencians al cristianisme, del que parlarem detingudament en un articul especific, no els cap en el cap als acatalanats, que nomes veuen falsos i inexistents catalanets rodant-los pel cervell. Carmel Ferragut, en l’introduccio que ha fet a l’any 1282 del “Llibre de la Cort del Justicia de Valencia”, parla del “silenci mes sorprenent” en relacio als musulmans valencians, dient que “Semblen aquests sarraïns viure, però, en les pitjors condicions en aquesta societat”. Eixa falsa aseveracio preten justificar-la alegant que “encara no hi ha vedat el pas als cristians a la morería i poden posseir-hi immobles, com es el cas de Guillem Pasqual Almonçoní que hi té un obrador”. Pero res mes llunt de la realitat. Si el sr. Ferragut s’haguera molestat en llegir-se la documentacio de l’any 1283, hauria sabut que l’unica rao per la que Pasqual Almonçoni tenia un obrador en la moreria, es perque era un convers “ítem, Pasqual Almonceni e Bernat Ferrer, bateyats, DLX sous”. Es evident que el sr Ferragut desconeix que la moreria de Valencia estigue a punt de tancar-se “per conversio”. Deixarém que li ho conte la catalana Mª Teresa Ferrer, que ha escrit que “a la moreria de València hi vivien, a mitjan segle XIV, unes vuitanta famílies cristianes, la majoria converses o descendents de conversos i només quinze o setze de sarraïnes”. (p 66 de “Els sarrains de la corona catalano-aragones en el segle XIV”).\nSi el llinage “Almonçoni” devia haver posat en guardia a Carmel Ferragut sobre el seu caracter de convers, hi ha ocassions en que pot resultar mes complicat saber-ho. Com no es cert que els cristians pogueren comprar propietats en la moreria, resulta que el fet de tindre-les, revela orige convers. Molts dels conversos que eixien de la moreria venien les seues propietats com l’any 1256 feu “Arnaldo de Sancto Vincencio, civi valentino”, qui vengue unes cases en la moreria “domos eciam omnes quas emisti in dicta moreria”. Les propietats en la moreria d’uns atres conversos, es subastaven per a pagar deutes. L’any 1283 “G(uillem) Oliver per si e per na Maria, muller sua”, oferiren al Justicia, que “vena e que faça paga d’aquell al dit creedor, ço es saber, un lur ort que es en la moreria”. L’any següent, “Bernat Esteve, sirurgià” tampoc podia pagar un deute, per lo que declarà que “asigne a vos, dit justicia, e al dit corredor, unes casses mies franches les quals yo é en la Moreria de Valencia”. Es dificil dubtar de que “G(uillem) Oliver”, “na Maria, muller sua”, i “Bernat Esteve, eren antics musulmans valencians convertits al cristianisme.\nPer declaracions al Justicia de Valencia de l’any 1280, sabem de cristians -conversos- que usaven el bany de la moreria. En les declaracions ixen “Teresa, fila d’en P(ere) Ortís”, “Garcia de Moreló”, “na Sanxa [d’en Pelegrí]”, “na Michela”, “na Johana”, i “Lorenc Arm[er]”. Resulta que Garcia de Morelló “donà diners a aquel [qui ten] lo bayn de la moreria”, per a que fera anar a Teresa, declarant que en el bany “conech aquela carnalment e li […] e tolch a ela flor de vergenitat…”. Teresa declarà davant el justicia de Valencia que “…tan solament ana ela, testimoni, e entra al dit bayn en lo qual avia […] […] Morelo romas ab ela al dit bayn e la dita na Sanxa…”. Es dificil dubtar que nos trobem en un entorn de conversos, que a pesar de ser cristians, usen el conjuntament el bany de la moreria.\nEn un text del “Llibre de la Cort del Justicia de Cocentaina” corresponent a l’any 1277-78, es parla d’un pleit en el que intervenen quatre persones en noms cristians, “Johan Martínez”, “Exemén Yenégueç”, “P Vidal” i “Martín Navarro”, entre els que es creuen “una carta morischa e altra carta christianischa de procuración”. El fet de que una “carta morischa” correga entre persones en noms cristians, llegitima a pensar que entre ells podien haver cristians prejaumins o conversos.\nUn atra forma d’estudiar l’integracio dels conversos en la nova societat manada per cristians, es coneixer a qué es dedicaven. I la documentacio nos informa de la varietat de les seues professions. Entre els conversos del s. XIII trobem tenders (“G. A., batiat, tender”; “Berenguer, tender, bategat”; revenedores de peix (“Johana d’en Barçaló… lo qual pex ela á custumat de revendre”); mestres de trompes (“Bernat, maestre de trompes, batiat”); esparters (“A(rnau) Esparter, batiat”; “bateiat Sparter”); ferrers (“Ferrer, batiat”, “G(uillem) Ferrer, batiat”, “…Bernat Ferrer, bateyats”); espadadors i bainadors (“Johan, espadador e d’en Garciola, baynador, batiats”); ortolans (“Bernat Martí, ortolà”); picadors d’arroç (“A. Mercer, picador d’arròs”; estimadors (G(uillem) Ferrer, batiat); mercaders (“batejat Mercader”); notaris (“Jacme Sarray, notari”, “Bernardi Pagani, notarii publici”)….\nPer uns atres indicis podem coneixer les professions d’uns atres conversos o “mossaraps”, afegint a les dites les de doctors en lleis, lliterats, retors, meges… Per l’orige del llinage, es pot concloure en l’orige musulmà o “mossarap” del portador. Aixina, de “Jafer”, de qui coneguem al doctor en lleis Guillem Jafer, Corominas escrigue que era “propi sobretot de gent d’extracció morisca, africana o almenys mossàrab, però aviat començaren alguns a escalar sòlid nivell intel·lectual i social, com el citat jurisconsult doscentista”. Per ser valencià, fon designat per a resoldre el llitigi que tenien catalans i aragonesos en relacio a la jurisdiccio sobre Orca. Ho sabem perque consta que “lo dit Senyor Rey” Jaume II, “comana lo dit fet a micer G. Jafer, qui era del Regne de Valencia e no feya part…”.\nTambe coneguem a lliterats descendents de conversos, com Jordi sant Jordi, o Jaume Gaçull, de qui sabem pel llinage “Gaçull”, que tambe havia de ser descendent de musulmans o “mossaraps” valencians. Religiosos com mossen “Luis Çaydia”, “Berthomeu Bodi, prevere”, o “Frare Guillem Maçot” tampoc poden ocultar el seu orige, compartit en el del conegut Joan Andres. Un comerciant d’orige convers o mossarap, Bernat Maçot, vengue l’any 1270 la seua nau “navem Bernardi Maçoth et sociorum suorum”. A banda dels notaris que ya hem vist, trobem a uns atres com “Francisci Çaydia”; “Bernardus Çaydia”; “Lupertius Maçot”; “Maymonus Ferri”; “Arnaldus Astruch”; “Bonanat Suau”… que revelen un orige autocton cristià “mossarap” o convers. Per document de 1382, tambe sabem d’un mege convers “mestre Guerau, qui era estat moro”, que fon cridat per a atendre a l’infant Joan.\nCom podem comprovar, l’ostracisme dels conversos i les dificultats d’integracio, es una atra de les faules que han d’inventar els acatalanats per a intentar dotar de coherencia a tota una estructura fonamentada mentira sobre mentira. Els acatalanats pretenen que els conversos tingueren dificultat per a integrar-se entre una massa de cristians immigrants forasters. Pero eixa vinguda en massa de cristians immigrants es falsa. Ne vingueren pocs, i ells foren els que hagueren d’integrar-se entre els valencians. Els valencians simplement canviarem de mandataris. Molts, dels valencians musulmans que havien abandonat la religio dels seus antepassats, tornaren al cristianisme, que era la religio del nou poder, la religio de l’antic rei de Valencia, Abu Sayd, i la religio del nou rei de Valencia, Jaume I. Ibn Jaldun (1332-1406), d’antecedents sevillans, escrigue en la seua obra “al-Muqaddima” sobre “la veracidad de la máxima popular: “Cada pueblo sigue la religión de su rey”. En efecto, el rey domina sobre sus súbditos, y éstos lo toman por modelo de tal modo perfecto que se esfuerzan por imitarlo en todo”.\nEn quant a la llengua, hem vist que els conversos convivien en romanç valencià en tota normalitat, sense que les fonts translluixquen ningun problema. Res estrany, sabent que els cristians, musulmans i jueus valencians de la postconquista, continuaren parlant el romanç valencià dels valencians de la preconquista. Un atre document en el que seguir comprovant-ho es el “libre del offici de la Mostaçaphia de la ciutat de Valencia”. En la rubrica sobre “Ordenaments del fascar del fondech” consta que l’any 1287, “Berenguer Dalmau”, justicia de la ciutat de Valencia demanà consell a distintes persones per a tractar “del spart cuyt et amerat qui ve de Liria”. Entre elles hi havien persones en noms “cristians” com “Jacme Alboix”, “Johan Tornerii, sparter”, “Exemeno de Torres” o “Marc de Murvedre”. Tambe cridà a conversos com “batejat Mercader”, “bateiat Sparter” o “Guillem Cortovi, sparter”. Per ultim, entre els “consellers” tambe trobem a “Maymo, sparter”, que podria ser tant musulmà com convers, junt a “Ali d’en Jacme Real” i “Ayça Alami”, segurs musulmans. Per als acatalanats el justicia de la ciutat de Valencia no devia estar massa be del perol, per voler que li aconsellaren persones a les que, segons ells, no s’entenia. Per desgracia per als acatalanats, tot indica que es ad ells, als que els falta mes d’un regonet. Berenguer Dalmau s’entenia en cristians, conversos i musulmans, per molt que els pese.\nLa llengua valenciana no es producte dels escasos “reconquistadors” que es quedaren en territori valencià. Com estem demostrant-ho a partir de la llengua dels conversos, pot ser interessant coneixer la llengua d’un dels primers document escrits en romanç, originat en Osca l’any 1148, en el que “Pere Batiat”, convers, participà com a testic. Es tracta de la “Memoria I morabetí ke presté a ma sogra kan veni fer lo sagrament ad Gaufed, testes Pere Batiat et Pere Allamans, mes dos sold, 6 diner que mes ella causada abordar por cossel de l’admedina”. Algun descervellat dirà que es tracta de català i s’inventarà que, quan encara no s’havia conquistat Lleida, els catalans ya havien conquistat i repoblat Osca. Millor no fer-los cas, o enviar-los al mege a que s’ho facen mirar.\nSabem que en el s. XIII hi hagueren conversions massives al cristianisme, -ho vorem en detall-, i que el pas del temps redui les possibilitats de conversio i d’integracio dels que seguien professant l’islam. A pesar d’aixo, tambe trobem eixemples que demostren que en el s XIV, tampoc existien problemes generalisats de comunicacio, ni per a intentar que els musulmans es convertiren al cristianisme, ni per a parlar en conversos. Per aixo Eximenis, en “Lo crestià” escrivia sobre que “llegut és a crestià parlar ab pagans, sarraïns e ab heretges e ab jueus, e ab tots altres infels, per intenció de convertir-los e de tirar-los a veritat”. Es evident que Eximentis no exigia coneiximents d’arap per a “parlar ab pagans, sarraïns e ab heretges e ab jueus”. Un atre eixemple el tenim en el convers “Martí Marrades”, que fon acusat de violacio de “una esclava judía natural de Tedelis propiedad de Joan Sescales (o Sesescales)”. El convers explicà que ell “se había limitado a amenazar con una espada a la esclava, de la que él era responsable, pues en el trayecto de Valencia a Alcácer la misma no hacía más que pararse para descansar (según él, por lo gorda que estaba), al tiempo que señalaba que en ningún momento entendió lo que la esclava decía, pues pese a ser judía hablaba en algaravia” 301 (A.R.V., Justicia Criminal, nº 50, Denúncies, Mano 4ª, ff. 28r-29r y pasa (1400). Es dir, front a la falsetat de que els conversos no s’entenien en els cristians, per ser unilingües en arap, resulta que “Martí Marrades” no entenia ni papa d’arap.\nPer tot lo vist, podem afirmar categoricament, que no es cert que els musulmans valencians foren catequisats en arap, ni que els valencians que es convertiren al cristianisme dugueren una vida d’ostracisme per no entendre’s en els seus nous correligionaris. La realitat es que els musulmans valencians descendents d’iberorromans, parlaven majoritariament en algemia o romanç valencià, lo que els permetia entendre’s perfectament en tots aquells que pretenien conseguir que es convertiren al cristianisme. Conseqüentment, els conversos valencians s’integraren perfectament en la nova societat de mandataris cristians, participant en ella sense restriccions, aplegant a passar absolutament desapercebuts, segurament per ser una immensa majoria.\nHauriem d’escomençar a plantejar-nos, que els problemes d’integracio degueren tindre’ls els forasters que vingueren. Segurament, no els seria gens facil integrar-se en una societat valenciana en la que convivien membres de distintes religions, formada per un poble ric en tradicions i costums que desconeixien. Una societat que anava a ser la protagonista del primer sigle d’or d’una llengua hispana.\nLa constatacio de que els conversos o antics musulmans no havien de dependre romanç valencià per a entendre’s en els nous correligionaris, es una prova de que quan eren musulmans ya el parlaven. No obstant, els proxims articuls els dedicarém a comprovar-ho directament, a partir de valencians que continuaven sent musulmans.\n24 julio 2013 Posted by lenguavalenciana | AVL, Corona d'Aragó, Documentació valencianista., Fabulacions catalanes, llengua valenciana, Manipulaciuons catalanistes, MOSSARAPS valencians, Regne de Valéncia, Romanç, Valencians mai catalans\t| Deja un comentario\nL’ALGEMIA VALENCIANA (VI). LA CONTINUÏTAT (XVI)\nLa conquista valenciana de Jaume I posà de manifest, que entre els valencians, hi havia una part de la poblacio que s’havia islamisat en distints graus, encara que en termens generals es podia parlar d’una debil islamisacio. Alguns musulmans valencians, com a bons descendents d’iberorromans, menjaven porc, bevien vi, i no tenien ningun problema en fer representacions de figures humanes, que podem contemplar en la pica de Xativa o en la safa de Benetusser. Tampoc vestien com manava l’ortodoxia musulmana, per lo que Ibn Sa’id s’extranyava de que en la Valencia musulmana era molt comu “vore als homens de mes alta possicio passejar pels carrers en els caps descoberts”, i afegia que “Els de les classes baixes, mai usen turbant” (vore “La debil islamisacio del “amma” o poble pla valencià”).\nPosteriorment a la conquista de Jaume I, una part important de la poblaciò valenciana que s’havia islamisat, s’incorporà progressivament a la religio del nou poder, a una velocitat que en principi havia d’haver segut proporcional al grau d’islamisacio, pero que es viu accelerada o impedida per uns atres factors. Recordem que Pere Belluga (m.1468) escrigue en el “Speculum pincipum” sobre l’importancia de l’element convers en la configuracio del poble valencià “prius regnum erat Valentiana prouincia per conuersionem ad fidem…”. En la mateixa direccio i per la mateixa epoca, Giovanni Pontano (1426-1503) deixà escrit en “De bello neapolitano”, que la major part del poble pla valencià tenia antecedents musulmans “ex homine Mahometanae religionis, quales Valentini plerique sunt agricolae…”.\nHem vist que els nostres acatalanats mantenen que els musulmans valencians foren catequisats en arap, perque no parlaven romanç. En consequencia, no els queda mes remei que inventar que els conversos estaven abocats a una vida de falta d’enteniment en els nous correligionaris i d’enfrontament en els antics, que pressuntament els conduia a l’aillament i a l’ostracisme social. Per aixo, a Burns, li costà un llamp imaginar-se que els conversos “devien tindre una existencia estranya i desarraïlada, separats dels nous colegues per distint temperament i per la llengua”, textualment “must have been a strange and rootless existence often enough, separated by language and disposition from that of their new colleagues”.\nEste pretes ostracisme dels conversos, seria una atra consequencia llogica del “dogma” sobre l’unilingüisme arap dels musulmans valencians. Pero el fet de que no succeira, es una demostracio mes de la falsetat del dogma. En este articul anem a vore a conversos completament integrats en la nova societat manada per cristians. Vorem que eixercien diverses professions, que eren propietaris, que compraven i venien, que defenien els seus drets i participaven en pleits com a acusats, com acusadors i com a testics. S’integraven “tant”, que en ocasions actuaven activament contra els antics correligionaris que no s’integraven, posant de manifest el “zel” del convers. No hi ha constancia d’absolutament ningun problema de llengua en ninguna de les activitats dels conversos, es mes, totes elles es duen a terme comunicant-se en romanç valencià. Vorem inclus l’eixemple d’un convers, de qui especificament es diu que era desconeixedor de l’arap.\nQue els conversos adquirien propietats i defenien els seus drets, ho comprovem quan l’any 1283, el “tinent loch” de justicia en Valencia, anuncià la subasta d’una alqueria del cavaller Pere Martinis d’Isorre. El convers Bernat Crestià comparegue en defensa del seu dret “Comparech en Bernat Crestià denant en Ramon de Sales, tenent loch de justicia…”, dient que “yo dit en Bernat Crestià sia en posesio de la dita alqueria de pendre e de reebre los fruitz e les rendes d’aquella per compra que-n féu a X ans del dit en Pere Martiniç”, mostrant una escritura segons la que “Petro Martínez d’Isurre, scienter, per me et meos vendo et concedo vobis Bernardo Christiani, civi Valencie… omnes redditus, fructus, proventus, exitus et expleta illius scilicet alcherie mee quam habeo et teneo in Caçén, orta Valencie…”.\nUn eixemple de que els conversos venien les seues propietats a uns atres cristians, el trobem l’any 1277/78, quan llegim “Sobre l’enparament que li fo feyt a·n Jacme de Bosch per la justicia d’una viyna qu·él ha per compra de P(ere), batejat, lo dit Jacme dona fermança de dret G(uillem) Péreç de Castalla, la qual cosa atorga e obliga sos béns”.\nQuan els conversos eren acusats, es defenien sense cap de problema. Podem voreu en un cas que succei l’any 1287/88, quan “Johana d’en Barçaló, bateyada”, i “Çayt Oratçale, de Quart” foren acusats d’haver ajudat a fugir a Maymó, moro catiu de Pere Maço. Interrogada Joana, “fo demanada sobre les coses pos[a]des en la denunciació”, ho negà tot “e negà aquelles ésser veres”, tal com feu l’acusat musulmà.\nA voltes els acusadors eren antics correligionaris. L’any 1290, Hamet Pescuyal denuncià al Justicia de Cocentaina que al seu fill Jucef li havien pegat una pedrada al cap, dient “que ha suspita sobre Goçalbo, bate[jat], lo qual vos tenits pres per aquesta rahó, e diu e demostra que quan ac nafrat lo dit fil seu que isqué de la villa, no per la porta, [m]as per los murs, trencan los murs de la villa, e ana jaure defora a les eres”.\nTambe els conversos acusaven a cristians. L’any 1277/78, “A. de Capcir fo fermança de dret per J(ohan) Pereç d’Aras, per los clams que d’él ha Lorenç Pereç, batejat, per la naffra que li féu, la qual cosa atorga e obliga sos béns segons fur de Valencia”. El mateix any es documenta una atra acusacio, quan “Ferrando, batejat se clamà d’en Garcia Lopeç de Lerga”, davant del Justicia de Cocentaina, per a defendre al seu cunyat “Hamet Aben Hualit, cuynat seu”. Demanava que Garcia Lopeç li tornara a Hamet uns animals, “I bou e una vacca e I becerro de pel vermels”, que li havia deixat per a que es fera carrec d’ells en temps de guerra “que él les tragues e fosen seus me<n>tre la guerra fos”, en la condicio de que li’ls tornara en temps de pau “E si la pau venia, que li retes sos bous”.\nPodien haver acusacions entre conversos com la de “na Francescha batiada contra Marieta, batiada”, que acabà en un perdo “La justicia de volentat de Francescha, bateyada, absolve de la preso Maria batiada…d’ela e lexà e perdonà tota demanda que fer li degues”. Tambe trobem el perdo en la Cocentaina de 1277/78, quan es llig que “Martín Pérez, batejat, perdona a Ferrando tot mal e naffres que a él feés ni digués, e promet que negun temps a él ni al seus nulla demanda no farà”.\nEls conversos tambe testificaven en juïns. L’any 1280, “G. A., batiat, tender, testimoni, jurà e dix que él, testimoni, sap per cert e à vist e estat”. Pareix ser que parlava ben claret perque d’un atre testic cristià “Johan Périz de Fontes, testimoni”, s’afirma que “dix en totes coses e per totes axí com G. A., batiat, testimoni sobirà, concor[dan]-se en totes coses al testimoni d’aquel”. Corresponent a l’any 1287-88 llegim que “Aquests testimonis trague en Ferrer, batiat contra Ramon, fil d’en Jacme Jacob”,\nA voltes, els conversos eren requerits pel Justicia com a “estimadors”, es dir, per a estimar el valor de bens que es subastaven en cas de deutes no pagats. Pareix normal pensar que si el Justicia assignava ad algu la faena d’estimar, era perque s’entenia perfectament en ell. I quan resulta que l’assignacio com a “estimador” es fea sobre algu que s’acabava de convertir al cristianisme, es precis pensar que l’enteniment era previ a la conversio. Coneguem que un d’estos estimadors fon Guillem Ferrer, per una anotacio de l’any 1283 del Llibre de la Cort del Justicia de Valencia, en la que es llig que “E la justicia, encontinent, assignà en estimadors conexedors en G(uillem) Ferrer, e n’Arnau de Madramaynes…”. En principi, res nos indica que algu dels dos fora un convers. Pero sabem que Guillem Ferrer era convers, perque en una anotacio previa del mateix any consta una “peynora de G(uillem) Ferrer, batiat per xii sous”. Guillem Ferrer havia de ser un bon estimador, perque l’assignacio es repeti posteriorment “…extimadors en G(uillem) Ferrer, en A(rnau) de Madremayna e A(rnau) de Vaylldaura, los quals extimadors, vistes per éls a huyl…”. El resultat d’estimar era la “estimacio” que Guillem Ferrer s’encarregava de donar “com yo en G(uillem) Ferrer, en A(rnau) Madremaya e·n A(rnau) de Vaylldaura, en la estimació en quals era valentz en les II macmodines”. S’ha de cridar l’atencio en relacio a la rapida desaparicio de l’adjetiu que indicava la condicio de “batiat”, “batejat” o convers, sobre lo que tornarém mes avant.\nEs interessant comprovar que hi havia conversos en carrecs importants i en propietats inmobiliaries, que tenien problemes en uns atres conversos. Resulta que un notari d’orige musulmà “jo, en Jacme Sarray, notari de Valencia, ab clamosa insinuació e fama pública de molts”, acusà a un batejat i al fill del batejat “Johan d’Orto, batiat e Rodrigo, fill seu” d’haver anat a un camp d’ell “vengren a les viynes les quals yo, en Jacme, é en lo terme d’Altell, en la orta de Valencia”, d’a on li furtaren raïm i li tallaren alguns ceps de vinya. Quan interrogaren a l’acusat Johan d’Orto, este ho negà tot, “negà aquels capítols esser veres e tot ço que en la dita denunciacio es contengut”, i quan li preguntaren sobre l’orige dels ceps que duia “disapte primer pasat”, contestà “e dix que de la sua vinya los avia preses, per ço com no valien res, e vene’ls per Iª meala…”.\nDe moment hem vist que el pretes ostracisme social dels conversos es un invent que no esta present en les fonts, de les que s’extrau precissament tot lo contrari. Els documents nos mostren a uns conversos, absolutament integrats, en identics problemes als que tenien uns atres cristians, per lo que passen desapercebuts, i que es comuniquen en la seua llengua de sempre, que era l’algemia valenciana o romanç valencià. Incidirém en el tema en el següent articul.\n24 julio 2013 Posted by lenguavalenciana | AVL, Corona d'Aragó, Documentació valencianista., llengua valenciana, Manipulaciuons catalanistes, MOSSARAPS valencians, Romanç\t| Deja un comentario


Sentència contra No a la MAT: ICV demana a la Comissió que investigui possible vulneració de Drets Fonamentals de la UE - Llibertat, igualtat, fraternitat | El bloc de l'Ernest Urtasun\nSentència contra No a la MAT: ICV demana a la Comissió que investigui possible vulneració de Drets Fonamentals de la UE\n18 de juliol de 201718 de juliol de 2017\nL’Eurodiputat d’ICV Ernest Urtasun ha registrat una pregunta escita arran de la condemna a IAEDEN-Salvem l’Empordà a pagar les costes judici de la MAT. Per Urtasun “aquesta decisió podria limitar els articles 11 i 12 de carta de drets fonamentals de la UE relatius a la llibertat d’expressió, reunió i associació”.\nA la sentència, el Tribunal Suprem ha condemnat a l’entitat ecologista IAEDEN-Salvem l’Empordà a pagar les costes (17.600 euros) dels judicis que han perdut en la seva lluita contra la MAT a les comarques de Girona. IAEDEN representava la plataforma No a la MAT, que agrupava entitats i associacions i va comptar amb una àmplia representació de la societat civil -administracions i institucions locals incloses- que es va escenificar en diverses manifestacions multitudinàries.\nPer Urtasun “Aquesta decisió pretén condemnar a mort l’entitat i podria ser entesa com una mesura per fer callar els moviments socials que denuncien un model territorial i energètic diferent davant dels poderosos oligopolis del sector elèctric”. L’eurodiputat recorda que “aquest projecte va ser denunciat davant la Comissió a través d’una Petició i de diferents preguntes parlamentàries per possible vulneració de directives europees” i afegeix que la Comissió no pot obviar la seva responsabilitat ja que “la UE el va qualificar de Projecte d’interès comunitari i el va finançar parcialment”.\nDenunciem davant la Comissió Europea la deportació i expulsió de passatgers al Vueling Barcelona-Dakar“El full de ruta del Govern és cada vegada més petit i no representa el 80% de la població de Catalunya que vol votar”


FAQ - Fedicat\nAquest és un lloc web civilitzat per a la discussió pública\nTracteu aquest fòrum de discussió amb el mateix respecte amb què tractaríeu un parc públic. Nosaltres també som un recurs comunitari compartit: un lloc web per a compartir habilitats, coneixements i interessos mitjançant una conversa permanent.\nAquestes normes no són rígides i estrictes, sinó pautes per a ajudar el judici humà de la nostra comunitat i mantenir aquest lloc web net i endreçat per al debat públic civilitzat.\nMillorem la discussió\nAjudeu-nos a fer d’aquest lloc web un lloc web ideal per a la discussió treballant sempre per millorar la discussió d’alguna manera, encara que sigui poca cosa. Si no esteu segur que la vostra publicació contribueix a la conversa d’alguna manera, penseu en el que voleu dir i torneu-ho a provar més tard.\nEls temes tractats aquí ens importen, i volem que actueu com si també us importessin. Sigueu respectuós amb els temes i les persones que els discuteixen, fins i tot si no esteu d’acord amb alguna cosa del que es diu.\nUna manera de millorar la discussió és descobrir les que ja estan en marxa. Dediqueu algun temps a navegar pels temes abans de respondre o de començar el vostre propi, i tindreu més possibilitats de conèixer altres persones que comparteixen els vostres interessos.\nSigueu amable, fins i tot quan no esteu d’acord\nPotser voleu respondre a alguna cosa mostrant-vos en desacord. Això està bé. Però no oblideu criticar idees, no persones. Eviteu:\nels atacs ad hominem\nrespondre al to d’una publicació en comptes de respondre al seu contingut\nla rèplica instintiva, reflexa\nEn lloc d’això, proporcioneu contraarguments raonats que millorin la conversa.\nEls vostres comptes de participació\nLes converses que tenim aquí estableixen el to per a cada nouvingut. Ajudeu-nos a influir en el futur d’aquesta comunitat triant converses que facin d’aquest fòrum un lloc web interessant, i evitant les que no ho fan.\nDiscourse proporciona eines que permeten a la comunitat identificar col·lectivament les millors (i les pitjors) contribucions: adreces d’interès, gustos, banderes, respostes, edicions, etc. Utilitzeu aquestes eines per a millorar la vostra pròpia experiència i la de tothom.\nDeixem la comunitat millor que com l’hem trobada.\nSi veieu un problema, marqueu-ho amb una bandera\nEls moderadors tenen una autoritat especial; són els responsables del fòrum. Però vós també. Amb la vostra ajuda, els moderadors poden ser facilitadors de la comunitat, no sols els vigilants o els policies.\nQuan vegeu un mal comportament, no respongueu. Això fomenta el mal comportament reconeixent-lo, consumeix la vostra energia i fa perdre el temps de tothom. Simplement marca-ho amb una bandera. Si s’acumulen prou banderes, es durà a terme una acció, de manera automàtica o bé amb la intervenció del moderador.\nPer a mantenir la comunitat, els moderadors es reserven el dret d’eliminar qualsevol contingut i qualsevol compte d’usuari per qualsevol motiu en qualsevol moment. Els moderadors no previsualitzen les publicacions noves; els moderadors i els operadors del lloc web no es responsabilitzen dels continguts publicats per la comunitat.\nSigeu sempre educat\nNo hi ha res que espatlli una conversa sana com la grolleria:\nSigueu educat. No publiqueu res que una persona raonable consideri un discurs ofensiu, abusiu o d’odi.\nManteniu-ho net. No publiqueu res obscè o sexualment explícit.\nRespecteu-vos mútuament. No assetgeu ni ofengueu a ningú, no suplanteu cap persona ni exposeu la seva informació privada.\nRespecteu el nostre fòrum. No publiqueu correu brossa ni feu actes vandàlics en el fòrum.\nNo són termes concrets amb definicions precises: eviteu la mera aparença de qualsevol d’aquestes coses. Si no esteu segur, pregunteu-vos com us sentiríeu si la vostra publicació aparegués a la primera pàgina del New York Times.\nAquest és un fòrum públic i els motors de cerca indexen aquestes discussions. Manteniu el llenguatge, els enllaços i les imatges segurs per a familiars i amics.\nManteniu les coses endreçades\nFeu l’esforç de posar les coses al lloc web adequat, de manera que puguem dedicar més temps a parlar i menys a netejar. Així:\nNo inicieu un tema en la categoria incorrecta.\nNo publiqueu el mateix de manera encreuada en diversos temes.\nNo publiqueu respostes sense contingut.\nNo desvieu un tema canviant-lo a mitjan conversa.\nNo signeu les vostres publicacions: cada entrada té la vostra informació de perfil adjunta.\nEn comptes de publicar “+1” o “D’acord”, utilitzeu el botó ‘M’agrada’. En comptes de portar un tema existent en una direcció radicalment diferent, utilitzeu ‘Respon com a tema enllaçat’.\nPubliqueu sols les vostres coses\nNo podeu publicar res digital que pertanyi a algú sense permís. No podeu publicar descripcions, enllaços o mètodes per a robar la propietat intel·lectual d’algú (programari, vídeo, àudio, imatges) o per a violar qualsevol altra llei.\nAmb el vostre suport\nAquest lloc web és operat per l’equip responsable i la comunitat. Si teniu més preguntes sobre com funcionen les coses aquí, obriu un tema nou a la secció de comentaris sobre el lloc web i en parlem! Si hi ha un problema crític o urgent que no pot ser manejat per un metatema o una bandera, poseu-vos en contacte amb nosaltres en la pàgina de l’equip responsable.\nSí, el burocratès és avorrit, però hem de protegir-nos a nosaltres —i per extensió, a vosaltres i les vostres dades— contra gent poc amigable. Tenim unes condicions del servei que descriuen el vostre (i el nostre) comportament i els drets relacionats amb el contingut, la privacitat i les lleis. Per a utilitzar aquest servei, heu d’acceptar les nostres condicions del servei.


NO SÓC UNA ASSASSINA\n"M'han decebut enormement la pobresa i la ignorància dels arguments, la bestialitat d'alguns que consideren exactament igual els drets humans que el que anomenen drets dels animals"\nper Natàlia Molero 19 de desembre de 2012 18:07\nLa setmana passada vaig trobar un missatge molt breu al contestador de casa: "assassina". M'havien trucat des d'una cabina. No ho sóc d'assassina, no he mort mai ningú, suposo que com tothom en cas de defensa pròpia o per salvar els meus acabaria amb qui volgués liquidar-me, però ni tan sols sé si en seria capaç.\nEl fet que algunes persones hàgim manifestat públicament el nostre dret a continuar assistint a les curses de braus (o de toros, m'és igual), tot reclamant als parlamentaris que votessin en contra que prosperés la Iniciativa Legislativa Popular que amb unes 180.000 signatures vol admetre a tràmit una llei per la qual es prohibeixin a Catalunya, ha aixecat una polèmica absurda segons el meu modest parer.\nEn primer lloc, tot el meu respecte pel resultat. En tot cas el que trobo una mica ridícul és que, amb la que està caient, una qüestió tan marginal com aquesta hagi pres un protagonisme tan desmesurat. És obvi que quedem quatre aficionats, que les societats són cada cop més complexes, i que des de la cultura urbana imperant i majoritària el context rural resulta estranyíssim i desconegut. Això no vol pas dir que el món hagi donat l'esquena a la natura, ben al contrari, crec que mai hi havia hagut una consciència mediambiental tan aguda com ara, però s'instrumentalitza d'una forma nova: la mentalitat ecològica. Un abric de pell sintètica els components de la qual són derivats del petroli és una peça ecològica, un abric de visó és apreciat com un atemptat al món animal encara que es passi de mares a filles, duri dos-cents anys i les bestioletes peludes hagin crescut en una granja.\nNo es pot anar contra corrent, però crec que tinc tot el dret a extingir-me de manera natural. Si del passat taurí de Catalunya no en queda amb prou feina res, tant els molesta aquesta resta antropològica que representem?\nPer la forma com s'han postulat els denominats "animalistes" hom diria que no hi ha poble ni ciutat que no frisi per construir una plaça, riuades de gent que s'apilonen ansioses per veure això que alguns denominen espectacle i que per a mi i aquests quatre gats no és res més que una representació ancestral del ritual de la mort. Grandiosa, sublim, esplèndida en la seva crua realitat: un home contra la bèstia, un repte de desiguals en el que no sempre surt guanyant la raó (molts toros braus s'indulten per la seva capacitat de lluita) així com els que surten dèbils són immediatament retornats al toril justament perquè no tenen prou força per enfrontar-se a l'home.\nComprenc que això no agradi a la major part de la gent, que no tinguin el més mínim interès en presenciar-ho, que es preguntin on és la màgia, on la pulsió extraordinària dels nostres sentiments. Sé que per a molts resultaria incomprensible la darrera obra de Hemingway, The dangerous summer on l'escriptor, defraudat ja de la vida, recorre totes les places de toros durant l'estiu del 1959 en les quals té lloc el duel a mort entre Luís Miguel Dominguín i Antonio Ordóñez. Desafiar la mort o la vida, Ernest Hemingway va acabar la seva disparant-se un tret el 1961.\nM'han decebut enormement la pobresa i la ignorància dels arguments, la bestialitat d'alguns que consideren exactament igual els drets humans que el que anomenen drets dels animals. A mi em sembla que de drets només en tenim les persones, i que en la nostra educació i cultura rau precisament la benevolència, la justícia, la misericòrdia, la saviesa, la honestedat i la temprança amb les que enfrontar-nos al que ens envolta i fer-ne un lloc digne, on es pugui ser feliç. Voldria poques lleis i clares, molt de respecte i comprensió fins i tot per a aquells que som minories que seguirem la petja dels dinosaures. Perdó per tenir opinions políticament incorrectes i no dissimular-ho.


Els baluards del PSC al territori\nFèlix Ballesteros busca la revàlida davant del perill de ser eclipsat per un pacte CiU-PP\nSARA GONZÁLEZ Tarragona 18/05/2011 00:00\n260x366 A RITME DE FADO J. Fèlix Ballesteros va assistir a la jornada de portes obertes i a l'actuació de la coral d'una llar de jubilats. / TJERK VAN DER MEULEN A RITME DE FADO J. Fèlix Ballesteros va assistir a la jornada de portes obertes i a l'actuació de la coral d'una llar de jubilats. / TJERK VAN DER MEULEN\nSeguint la cadència d'un fado, es balanceja dissimuladament. " Ay, María la portuguesa, desde Ayamonte hasta Faro se oye este fado por las tabernas ..." La coral de jubilats del barri de Torreforta hi posa la veu, però les mirades es desvien cap a l'alcalde. "Què guapo que és el Fèlix", xiuxiueja una heptagenària. I és que amb el panorama que es preveu a can PSC, Josep Fèlix Ballesteros resisteix en una demarcació en què s'albira hegemonia de CiU. Lluny de la tristor d'un fado, les enquestes li auguren un allegro , però no tan triomfal com el del seu homòleg de Lleida. Quatre anys li han servit per situar-se al capdamunt del rànquing i partir amb avantatge, però no per ser un hit . En els pactes postelectorals s'hi jugarà la partida final.\nAhir, a la jornada de portes obertes de la nova llar de jubilats de Sant Pere i Sant Joan, tothom el volia tocar, donar-li la mà, recordar-li que és el germà de la tieta del seu veí. És el que té la micropolítica, l'art de fer d'alcalde de poble en una ciutat de 140.000 habitants. Fa quatre anys, abans d'arrabassar l'alcaldia a CiU, que va governar divuit anys amb Joan Miquel Nadal, Ballesteros es passejava pels barris apuntant en una llibreteta queixes veïnals: una vorera amb llambordes aixecades, un banc trencat... Des d'aleshores, l'obsessió ha estat fer cirurgia als barris.\nCarmen Sánchez, la responsable de la cafeteria del centre de jubilats, està tan encantada amb el nou rentagots que no té cap mena de dubte de quina papereta introduirà a les urnes el 22-M. L'oposició, CiU i PP, acusa el PSC de no haver fet "grans obres" per la ciutat, però l'estil Ballesteros en aquest mandat ha estat un altre: la vorera, els bancs, el casal, el rentagots. Ara vol quatre anys més per anar més enllà.\n"Vull consolidar una majoria social que provoqui una majoria electoral, i no a l'inrevés", explica Ballesteros. A més, es mostra convençut que el PSC, lluny del 28-N, "tindrà uns bons resultats, també a Barcelona", perquè els ciutadans votaran "en clau d'alcalde". Amb un 6,4 de mitjana de valoració dels ciutadans, afirma que ell no "mira pel retrovisor", però el 22-M haurà de seguir de reüll el republicà Sergi de los Ríos, el seu soci de govern, que lluitarà per no perdre els dos regidors que ara donen la majoria al PSC, que en té 13. La nova candidata de CiU, Victòria Forns, intentarà recuperar l'alcaldia buscant la suma amb el PP, amb quatre actes de regidor. Tot apunta que Alejandro Fernández, el cap de llista, pot tenir, amb el seu lema "Ale! Alejandro" tant èxit com el hit de Lady Gaga. I si sumen amb CiU, aleshores sí que el PSC tindrà un bon fado.


El pou sense fons – Distorsió\n28 octubre, 2018 editor Articles\nEn aquesta revista hem parlat en repetides ocasions del que es pot esperar de la universitat. Hem parlat de què hi trobarem i què no; de com es compara la vida universitària amb la vida d’institut. No obstant, no hem parlat de què hi ha més enllà d’aquest aparent pou sense fons.\nEn part es pot entendre. Entrar en aquesta etapa que recentment he deixat enrere ja és prou feina. Adaptar-se a la (en el nostre cas) disparada exigència suposa un mal de cap prou gran per a pensar en com serà la vida un cop hàgim pogut superar-ho (deixant de banda les a vegades evidents, a vegades subtils seqüeles que aquest grau deixa en nosaltres).\nNo obstant, la vida després de la universitat té un marcat to, molt diferent al que es viu quan s’hi és a dins. Voldria, doncs, que aquest article servís com a exemple del que podeu trobar quan acabeu la universitat. Voldria que us servís perquè saber què vindrà us faci concentrar-vos en el vostre present i el gaudiu amb tota la intensitat que mereix. Rarament tindreu ocasió de repetir l’etapa universitària, així que feu que compti.\nEn el meu cas personal, vaig entrar al grau de Sistemes Audiovisuals de l’escola de Telecos l’any 2011, i vaig presentar el TFG, així acabant el grau, l’any 2017. Han estat en total 6 anys (si trobeu algun dia algú que acaba el grau en els 4 anys que toca feu-li una foto. Potser no tornareu a tenir una ocasió així).\nMirant enrere puc separar vàries fases diferenciades en tot aquest temps que passat entre les parets del nostre campus. El primer any i mig va ser el més «lluminós». Estava il·lusionat per començar el grau i estava ple d’energia, tot i que cap al segon any començava a patir ja el desgast. Els següents 2 anys van ser els més durs amb diferència. Dormia poc i era extremadament difícil seguir el nivell d’exigència que el grau requeria. Passat el maig del 2015 va començar la millor etapa que he passat al grau. Vaig tornar a dormir com una persona, portava ja uns mesos a Distorsió i les assignatures del grau requerien una comprensió més intuïtiva, no tanta descripció formulaica detallada. A partir d’aquí, tot va anar a millor.\nUs explico això per a situar-vos, sense entrar massa en detall, en perquè us animo a viure l’etapa universitària al màxim. Podríem dir que els primers 3 anys i escaig de grau van ser una pèrdua de temps en aquest aspecte. D’això me n’adono ara que fa ja una mica més d’un any que vaig acabar.\nMirant enrere veig una època en la que tot i que el grau fos caòtic i brutal, tenia un lloc que anomenava casa (a.k.a. despatx de revistes), on podia trobar consol i descans. La feina que se’ns manava a mi i als meus companys era marcada, amb objectius clars i amb un feedback clar sobre com ho havíem fet. Portant tant de temps patint junts, entre companys es va formar una aura de «vinga, que junts ens en sortirem», que un cop finalitzat el grau és complicada de mantenir.\nLa vida professional de després del grau és apassionant, no mentiré. No obstant, m’hi trobo sol. Ja no hi ha aquest punt comú on trobar els companys. No sé quant bé ho faig, sols sé si ho faig malament o no.\nNo trepitjar el campus resulta més dur del que esperava. I més dur resulta tornar-hi i sentir l’onada de nostàlgia i enyorança que m’envaeix. Sentir que aquest campus ja no és casa meva, sinó el lloc que un dia va ser-ho.\nTotes aquestes sensacions em van fer veure com de gran va ser la meva estança al Campus Nord, en especial a l’Omega. És per això que us animo a fer que des del primer dia que trepitgeu aquesta escola, la gaudiu. Estudieu fort i apreneu, entreu a l’associació o associacions que més us atreguin, feu amics i amigues, cuideu aquestes amistats perquè durin més enllà que hàgiu marxat i, sobretot, no oblideu qui sou i cap a on aneu. Tot i que el grau siguin uns pocs anys en comparació amb tota la vida, de ben segur que la marcaran i us faran ser la persona que sereu per sempre més.\nPrevious Post:Jocs al filtre passa-taula\nNext Post:VIDEODROME – Father Ted