Cap Vermell - C E Escolar / Jornada 9 (20-21) / Això és el que hi ha...\nPòrtol 2 – Escolar 0\nBenvinguts siau estimats tots quan sou!\nD'altra vegada, i una vegada més, de les que jo voldria -podeu estar-ne segurs-, sóc aquí, ordinador davant la cara, enfrontant-me a aquesta roent dicotomia d'escriure la crònica esportiva del partit dominical que ha disputat el primer equip de 1ª Regional de l'Escolar.\nPer una banda, estimats lectors, podria escriure aquesta crònica i explicar detalladament tot el succeït des del prisma visceral i epilèptic de Míster Hyde: atacant el problema tot dret; fora pèls a la llengua que distorsioni la realitat; tirant-me a la jugular de tot el qui es mogui; desbudellant tot aquest entremaliat futbolístic; fora embuts, filtres o pedaços calents per arribar al bessó de la qüestió i, així mostrar i descriure, quina és la crua i cruel realitat, que ara mateix, s'està encebant injustament amb la plantilla del primer equip de l'Escolar. La part malèfica que qualsevol cosa comporta...\nL'altra alternativa de la qual dispòs i puc fer ne ús, és l'opció d'escriure aquesta crònica baix la vessant humana del Doctor Jekyll. Puc fer una crònica light; una crònica 'maria'; una crònica per quedar bé amb tots els actors que intervenen a aquesta tragicomèdia real com la mateixa vida, així, de pas, no ampliaré la nòmina dels meus esmolats detractors futbolístics; una crònica deixant de banda el principal problema de la qüestió, tirar pilotes fora i anar-me'n per les bardisses dissimulant no sabre res del que hi ha. Fins i tot, estimats lectors, podria fer una crònica per fer riure o, si no més bé, una crònica per fer plorar. La part humana que qualsevol cosa comporta...\nJa tenc al pobre Doctor Jekyll i a l'enrabiat Míster Hyde, fora ser-ne res d'aquesta festa, enfrontats a aquesta crònica de por. Perquè això, senyores i senyors, fa pooorrr... por de veritat i de la bona! No són bromes ni vaig de coverbos difamadors! Ja veurem, quan tot aquest bacallà amb sal n'estigui ben cuinat, quina de les dues qualitats se'n sortirà amb la seva: la malèfica o la humana...\nEl més segur és que repeteixi i, molt, tot allò que diré, ja ho he dit un bon grapat de vegades, però, malgrat que sigui així, no em cansaré de repetir-ho: a la plantilla del primer equip i manca gent. Vos sona?\nI perquè i manca gent? Doncs, perquè qualcú no va fer els deures que havia de fer al seu moment oportú. Uep... tal volta els va fer, està clar que sí! Almanco, és això el que li diu el fill al seu pare, enfront del bolletí de les males notes. Però resulta, que el dia que explicaven aquesta assignatura a l'escola, el fill, s'estimà més anar a «tirar la canya», que anar a l'escola. I amb aquestes estam... «Que si teva que si meva», i tot se soluciona, caient o aferrant-nos, amb un hipòcrita, fals i fàcil conformisme, dient: això és el que hi ha... Fàcil no?\nPerò, i dic jo, per què putes m'he de conformar amb un miserable «això és el que hi ha»? Per quins, set moixos rojos, no puc aspirar a qualque cosa més que sigui fumable i passador del tot? Per què m'he d'engolir carros i carretons envelats? Per què ens volen fer combregar amb rodes de molins que ja no roden? Per què, si o sí, els he de comprar aquesta mota que no rutlla ni ha rutllat mai? Per què? Collons... desperta ferro, que qualcú em digui un misericordiós perquè de tot això...!\nTenc i tenim tot el dret del món a aspirar a qualque cosa més! I no sols tenim o tenc tot el dret del món de demanar-ho, sinó, que també, m'atrevesc a dir, que ho podem exigir i en veig amb l'obligació d'exigir-ho. Nosaltres no... així de clar, nosaltres no som ni volem ser uns fracassats conformistes de tot a un euro... i ja va bé! No estimades lectores i estimats lectors! Nosaltres aspiram a tot quan ens pertoca, fora tenir ni voler, renunciar a res del que ens toca.\nQue a la plantilla del primer equip i manca gent, no vol dir, que s'hagi d'agafar al primer despistat benaventurat que passa pel carrer, posar-li una samarreta i uns calçons curs i amollar-lo els diumenges a dintre de camp de futbol a donar-li cebes a una pilota més o menys rodona i, que el bou que matà en Manolete, amb una mica de sort, no l'en banyegui. No... no vol dir això senyores i senyors!\nTampoc vull dir que haguem de fer ús de tota la plantilla dels juvenils quan així calgui. Posar a vint jugadors juvenils a què estirin el carro no és la solució a la greu malaltia de la primera plantilla. Està meridianament clar que els juvenils han de cobrir temporalment les possibles absències puntuals del primer equip. Claríssim! I, si a n'hi ha qualcun de talentós, s'ha la de passar, com més aviat millor, a formar, de manera permanent, part del primer equip Malauradament, hem de sabre destriar entre ús i abús... Que ho fan bé els juvenils? És clar que si... o fan molt bé! Beníssim! Però una cosa es cara a la cantera i un altra cosa n'és a l'hora de la competició nua i crua.\nQuan dic que hi manca gent a la primera plantilla, faig clara i expressa referència, a tots aquests bons jugadors gabellins que hi ha repartits, per tota la geografia balear. I jo, fent de misser del diable, m'he de demanar: que cony tenen aquests pobles que no tengui el nostre estimat poble de Capdepera? Que els hi donen a aquests bons jugadors gabellins que no els hi puguem donar aquí, a casa seva? Tan dolent i nefast és el nostre projecte de club que a fora casa tot n'és tan «guai del Paraguai»? Per què no els sabem engrescar com els engresquen des de fora poble? Que passa aquí? Quina llepolia han de menester? Perquè s'estimen més fer tota aquesta quilometrada que abans quedar-se aquí? I no serà perquè els nostres colors, el verd i el blanc, no siguin els colors més bonics del món!\nLes portes de la gola de l'infern són obertes. El xup-xup del calderó d'en «banyeta verda» vol dir que ja bull. El nostre entrenador està com un ferrer fora carbó i, si qualcú no posa prest solució a tot aquest guirigall, agafarà els atapins i el farcellet i se'n anirà amb la música a un altre lloc. Llavors vendran les lamentacions i els tocs al pit, I aquest bon senyor i aquest bon entrenador o farà amb tota la raó del món... perquè, des d'un tripijoc deslleial, li han venut una mota amb sidecar que no arranca.\nEls jugadors comencen a estar molt fatigats psicològicament. Bastava veure les seves cares el diumenge quan acabà l'encontre. No feien «ni cul ni moca...» Fora parlar o deien tot. Una vertadera llàstima, que no hi hagués ningú dels qui hi havien de ser, per mirar-los fixament als ulls i compartir amb ells aquests moments tan trists, d'amargura i d'impotència. No hi hagué ningú amb dos dits de front per donar-los un simple copet a l'esquena i mirar d'animar-los amb paraules de conhort.\nAquests, els nostres jugadors, són persones que ho donen tot pel nostre estimat Escolar: temps del seu minvat esbarjo; qualcun malbaratant temps de la seva feina i perdent part del seu jornal; posant la benzina i pagant els manteniments dels seus cotxes per anar als entrenaments i als desplaçaments. Qualcú els hi regala aquesta benzina? Per cert... no és gens barata! Què passarà el dia que qualcú esclafi el seu cotxe per un accident de trànsit? I si es fan mal de veritat a algun accident? Els jugadors són els qui es juguen el seu físic i la seva pell a cada partit a cada entrenament; quan es lesionen han de donar la cara a les seves corresponents empreses justificant les seves baixes i absències. Qualcuns, els més veterans, roben temps a la seva responsabilitat familiar per jugar a futbol. Que menys que qualcú, dels qui toqui, donin, mínimament, la cara quan així escau i no una mala potada somerina als seus sentiments de persona. Els jugadors i l'equip són la cara visible del club i, aquest, el nostre club, fa molt mala cara. Ja està clar que a ningú, repeteix, a ningú, el destí li posa una pistola al cap perquè facin una o l'altra cosa.\nCada partit mal perdut, perquè hi ha patits mal perduts i altres de ben perduts, és una gran llosa que es carrega a sobre les espatlles dels jugadors i de l'equip tècnic. A hores d'ara l'ajupiment comença a ser evident. Mirau, senyores i senyors a quina hora us ho dic, quan qui d'això el que en tocaria saber se n'adoni, els nostres estimats jugadors ja seran del tot irrecuperables i n'estirem esclafats del tot. EL descens de categoria, i no vull semblar catastrofista, ja ens comença a tocar les cuixes i a fer-nos moixonies engrescadores. És molt probable que per Nadal ja siguem carn de canó...\nJo, fora ser ningú, des d'aquest humil altaveu que és Cap Vermell, si em permeteu, vull entrar dins el vostre particular vestidor i, si és necessari, dins el vostre cor per donar-vos coratge i animar-vos de valent sempre que així faci falta. Si qualcú pot arreglar i embellir aquest panorama tan decebedor sou tots vosaltres, entrenador inclòs, i ningú més. Sabem que vosaltres o podeu aconseguir. Sou capaços d'això i de molt més. No us preocupeu, no vull que us sentiu tots sols, per favor no feu figa. Tota l'afició futbolera gabellina i tots els lectors d'aquesta pàgina estan, sempre i per sempre, en tots vosaltres. Cap sempre amunt i rialla a la cara! Heu d'estar orgullosos de vestir els colors de la nostra tan venerada Verge de l'Esperança. Aquests colors tan estimats i tan nostrus...\nN'estaria molt bé, que el pròxim diumenge que rebrem al líder, l'Arenal, les graderies del nostre gran Figueral n'estassin plenes d'aficionats encoratjant, esperonant i aplaudint als nostres estimats jugadors i al nostre estimat Escolar. Que sàpiguen que l'afició i és i que sempre estarà amb ells allà a on calgui. Els qui hi posen el peu i els qui hi són, partit rere partit a dintre del camp i a la banqueta, segurament us ho agrairan amb coratge, bon joc i gols. Molts de gols!\nAquest passat diumenge l'Escolar va jugar el partit corresponent a la novena jornada de lliga dins el municipal de Pòrtol, conegut per Son Caulelles. Els nostres jugaren tot lo bé que sabien i podien fer. Donaren suor, esforç i sacrifici pels nostres colors. Qualcuns d'ells en sortiren nafrats al cos i, també, a l'ànima. Tot i l'afany demostrat no aconseguirem guanyar... Diumenge que ve ho tornaran a intentar amb més coratge si cab. Capdepera 25 d'octubre de 2021. La reconquesta dels nostres ideals ha començat...\nEstimats siau tots quan sou: Això... és el que hi ha...\nPep Fco. Pérez guanya la Copa balear de marxa nòrdica El Carme 2022


Ler Pula Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Stinjan, Pula, Croàcia, 52210 - Veure al mapa\nMés informació sobre Ler\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Pula, Ler és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLer ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen instal.lacions de barbacoa, s'admeten animals de companyia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Ler és una selecció idònia per a la vostra estada a Pula.


Les imatges visuals proporcionen les respostes necessàries a allò que els nostres sentits no perceben.\nDotats d’un ecògraf d’última generació, l’accés a 3 sondes amb diferents característiques faciliten el diagnòstic i seguiment de múltiples patologies.\nUna sonda micro convex d’alta freqüència per a exàmens abdominals; una sonda cardiovascular per a ecocardiografies; i una sonda lineal per a exploracions superficials o per a petits animals garanteixen el total abast d’aquesta ciència.\nD’altra banda, l’obtenció d’imatges radiogràfiques in situ, d’alta definició i directament en pantalla facilita la comparació de resultats o l’observació directa d’alteracions durant les intervencions.\nPioners a Barcelona, aquest servei es completa amb un equip innovador de mínima invasió i un TAC i fluoroscopi d’última generació.\nCasos clínics de “Diagnòstic per la imatge” tractats en el Hospital Veterinari del Mar


El CAX Orientació participa durant aquest mes d’abril en competicions en Andalusia i el País Basc – Club Atletisme Xàtiva\nPublicado el mayo 4, 2020 orientacio\nLa Secció d’Orientació del CAX no deixa de practicar el seu esport favorit, l’orientació, i per aquest motiu, en aquest mes d’abril s’ha desplaçat a Andalusia i el País Basc, encara que virtualment, per a participar en diversos campionats de TRAIL-O que han acollit les ciutats com Granada, Cadis i Sevilla o Zarautz. En el mes de maig, el CAX Orientació es desplaçarà on-line a Castropol (Astúries) i a Alcoi.\nEl confinament que patim, també els orientadors, a conseqüència de la COVID-19 ha propiciat que molts clubs promocionen el Trail-O. Aquesta és una modalitat d’orientació de precisió, de caràcter inclusiu, on no es necessiten grans zones per realitzar les carreres ja que no es tracta d’una elecció d’itineraris o de força física on siga decisiu la velocitat, l’objectiu és la precisió per tal d’interpretar el mapa i el terreny i, després, per identificar quina de les balises d’un grup de cinc és la que correspon amb la descripció de control i el centre del cercle del control dibuixat en el mapa.\nLa manera de celebrar els campionats de TRAIL-O, mitjançant proves on-line, és molt senzilla, ja que ens presenten una foto d’un parc, un jardí o un monument de la ciutat del club on es fa la competició on s’indiquen les posicions de les 5 o 6 balises, amb un plànol de la zona i amb un cercle indicant el control, la descripció de control i una fletxa indicant el nord. Al final tenim les opcions de contestació, on una pot ser correcta o es pot donar el cas que cap d’ella estiga col·locada on indica el cercle. Tot això afegit a que tots els orientadors tenen la mateixa hora de començament, amb un temps limitat, on el temps és important, a l’igual que els encerts i tenint en compte que les errades penalitzen. A més a més, sol haver diverses modalitats, la qual cosa facilita que en aquestes proves puga participar qualsevol persona des de casa, sense que importe l’edat o els coneixements previs en orientació.\nEn algunes d’aquestes proves han arribat a participar quasi 1.500 persones i els membres de l’equip del CAX Orientació estan participant en aquestos TRAIL-O com una mena d’entrenament que els serveix per a treballar la lectura de mapa i la descripció de controls. Una manera divertida i agradable de passar el confinament en casa. Ja tindrem temps més endavant d’entrenar amb la brúixola i el mapa per la muntanya.\nSi voleu saber més sobre el TRAIL-O, i estar assabentats d’aquestes proves, sols heu de seguir al CAX Orientació a través de les xarxes socials de facebook i twitter.\n⟵Resum del 32é Trofeu Internacional Costa Cálida.\nCRISTINA DE LA TORRE GUANYA EL CAMPIONAT D’ESPANYA DE DUATLÓ DE MITJA DISTÀNCIA GGEE 2020⟶


Tot llest a Albal per a celebrar l’època de la màgia i la il.lusió\nInicio L'Horta Sud Albal Tot llest a Albal per a celebrar l’època de la màgia i...\nTot està llest a Albal per a celebrar l’època de la màgia i la il.lusió. Durant els dies de Nadal tornarem a viure unes jornades repletes d'activitats que han estat confeccionades, amb molta estima i de manera transversal, per diferents departaments de l’Ajuntament.\nUn any més, les regidories de Comerç, Joventut, Festes i Esports han tirat d’imaginació per confeccionar un programa que ens faça viure uns dies molt entranyables i especials.\nEls veïns d'Albal poden començar a disfrutar del Nadal des del 23 i 24 de desembre, l’apertura de la festa de l’hivern comença amb la visita del Pare Noel qui enguany no viatja a soles, farà parada al poble acompanyat d'Elsa i Anna (protagonistes de Frozen) per a oferir-nos l'espectacle 'La reina de Hielo'. Serà a l’emblemàtica plaça del Jardí i comptarà amb un canó de neu perquè els més menuts somnien i disfruten durant dues jornades on també podran entregar les seues cartes. La iniciativa ha estat a càrrec d’ACIXEA, l'Associació de Comerciants, amb la col·laboració de la regidoria de Comerç.\nLa III Fira de Nadal es consolida\nPer tercer any consecutiu, Albal acull la Fira de Nadal que a més enguany s’amplia una jornada i de la que es podrà disfrutar des del dijous 26 al 28 de desembre al pavelló de l’institut. Organitzada per la regidoria de Joventut comptarà amb tallers, inflables, circuits, zona esportiva, jocs, videoconsoles i moltes més sorpreses. L'entrada és lliure.\nPrecampanades de la mà dels Festers de Santa Anna\nEls Festers i Festeres de Santa Anna 2020 conviden als veïns d'Albal a participar de les Precampanades, el dissabte 28 de desembre, a la plaça de la Constitució. Preparen una increïble festa per acomiadar l’any que començarà a les 18.00 hores. L’esdeveniment compta amb la col.laboració de la regidoria de Festes.\nAcaba l’any fent esport\nUna bona manera de dir adéu a l’any és fent esport amb la mítica Cursa Solidària Sant Silvestre d’Albal que té lloc dimarts 31 de desembre a partir de les 18 hores. El Club d'Atletisme i la regidoria d’Esports preparen la prova més divertida que replega aliments i productes d'higiene per als més necessitats.\nCultura per Nadal\nEntrat el 2020 les activitats continuen divulgant l’esperit nadalenc. El divendres 3 de gener, a les 17.30 hores, tindrà lloc el tradicional lliurament dels premis del concurs de postals i betlems a la Casa de Cultura i que inclou l'actuació de l’afamat Dani Miquel i el seu espectacle 'La vida és una festa'. Tot a càrrec de la Regidoria de Cultura.\nEls Mags d’Orient ja hi han iniciat el seu viatge\nLa màgia per excel.lència vindrà de la mà de la Cavalcada dels Reis Mags d'Orient. Serà diumenge 5 de gener on majors i xicotets podran disfrutar d'una nit de llum, d’expectació i d’innocència. El recorregut començarà a les 18.00 hores, des del carrer Hernández Lázaro fins a arribar a la porta de l'Ajuntament on Melcior, Gaspar i Baltasar saludaran als xiquets i recolliran les seues peticions.\nArtículo anteriorL’arbre i el betlem d’Enfila L'Agulla encenen la il.lusió dels nadals a Albal\nArtículo siguienteEl Centre del Carme Cultura Contemporània inicia el ciclo de películas 'Universos infantiles'


Els artistes de Neo Fabrik, a l'Espai Josep Bota | Recinte Fabra i Coats\nL’Espai Josep Bota del Recinte Fabra i Coats acull per segona edició l’exposició col·lectiva dels artistes residents a Neo Fabrik, Factoria d’Art (ubicat a Baró de Viver) del 30 d’abril al 15 de maig.\nL’exposició és multidisciplinar, però la temàtica que travessa la majoria d’obres és la pau.\nEls artistes participants en la mostra són Rigo Nieves, Carlos Sánchez, Anna Sibila, Gabriela Colàs, Femmeskandol (Llorenç Llorco i Marina Nadin), Emilia S. Echezarra, Elena Scafidi, Ricard Casabayo, Rafel Peinado, Lucia Alcalá (Perú Contemporani), Pep Brosa i Anna Roca.\nEn el marc de l’exposició, el diumenge 8 de maig a les 19h, hi haurà un concert del grup Dagmara, músics Residents a Neo Fabrik. Presenten el seu nou disc, “Orbitales” i l’entrada és lliure.\nDijous 5 i divendres 6 de maig: visites de 10 a 17h\nDiumenge 8 de maig: visites de 16h a final. A les 19h: concert, en el marc de l’exposició.\nDilluns 9 i dimarts 10 de maig: Visites tot el dia.\nDivendres 13 de maig: Visites de 16 a 20h.\nDissabte 14 i diumenge 15 de maig: visites a confirmar.


El meu blog: SEMINARI 9/XII/09\nDescripció: Avui hem començat fent la posada en comú del llibre “Elogi de la feblesa” de l’Alexandre Jolien, on cada un de nosaltres ha llegit el paràgraf més adient per relacionar-lo amb ell mateix.\nDesprés de comentar el llibre, hem fet una breu lectura sobre “la lectura en veu alta”, on se’ns proposava alguns recursos útils per tal d’agafar més confiança en aquest aspecte.\nTot seguit l’Anna ens ha apropat l’actualitat educativa de la setmana passada, on es tractaven temes com què els alumnes de primària no tindran portàtils aquest any; alguns col•legis han decidit lliurar-se del menjar escombraria, suprimint la bollaria per tal d’evitar l’alt grau d’obesitat existent actualment. La notícia què ha triat per debatre és sobre un joc mortal què han dut a terme uns nois a França. El qual està bastant estès arreu del país. L’Anna es preguntava com podia reaccionar l’escola en un cas així. Tots hem arribat a la conclusió que més que l’escola, són els pares qui han de reaccionar tallant aquest tipus de “jocs”, ja que al cap i a la fi, ells són els responsables dels seus fills.\nL’Ailén també ha tractat l’actualitat educativa, i ens ha fet referència a la notícia del projecte de llei per reformar la F.P., per reduir l’abandó escolar després de la ESO. Els companys no s’han mostrar gaire contents, ja que pensen que no seria just per la resta de nois què fan batxillerat. El Macià però, creu que no seria tan dolent, ja que d’aquesta manera la gent què volgués podria seguir amb els estudis i no es quedarien “tirats”en l’entramat educatiu què tenim.\nA continuació, la Maria Pérez ens ha ensenyat la revista educativa “Barcelona educació”, es tracta d’una revista digital escrita en català. Ens ha explicat els diferents apartats d’aquesta, i finalment hem debatut sobre un article, el qual es feia ressò dels treballs en grup fins a segon de batxillerat. Ens ha semblat positiu, ja que ara amb el Pla Bolonya, a la universitat, ens fan treballar molt en grup, d’aquesta manera estaran més preparats per treballar d’aquesta forma.\nTot seguit, la Maria Garcia també ha parlat d’una revista educativa, Cuadernos de pedagogia, després d’estructurar-la, hem debatut sobre els llibres escolars a Galícia, abans eren de lloguer i ara el PP dóna beques per a les rentes inferiors a 9 mil euros. La qual cosa no ens ha agradat a ningú.\nFinalment, hem posat en comú la jornada de pràctiques del dimecres al centre educatiu,i la del dijous a la visita a una escola, però no hem tingut gaire temps i ho hem fet una mica per sobre.\nReflexió: La lectura del llibre d’Alexandre Jolien m’ha produït una sensació estranya, per començar no sabia que em trobaria ni quin interès tindria en mi un llibre escrit per una persona amb una discapacitat com la seva, però a mesura que anava avencant la lectura tots els meus prejudicis s’han anat esvaint per donar pas a un sentiment de solidaritat i a una identificació en tot un seguit de situacions molt terrenals. Llegir el llibre també m’ha permès reforçar la idea de que, els murs que aixeca la societat per apartar als que no són “normals” és del més inapropiat. Som una societat què es creu tan evolucionada i superior a les altres que arracona a tots aquells que no segueixen el model a seguir. Això crea desigualtats i situacions desagradables en aquestes PERSONES “diferents”, les quals, com ens demostra l’Alexandre, no ho son tant. Ell mateix desmunta aquestes idees amb el seu exemple d’auto superació.\nFa uns anys vaig estar fent un documental a una escola inclusiva de Mataró i va ser una experiència increïble per mi, no havia tingut un contacte tan directe amb nois i noies amb discapacitats, això em va permetre adonar que les idees preconcebudes que tenia no servien per res, ja que aquells nois em van donar més del que jo mai m’hagués pogut imaginar, tots els dies de rodatge eren una aventura nova i als que hi treballàvem ens produïa una sensació de plenitud que no havíem tingut mai.\nAprofundiment: Alexandre Jollien (1975), va néixer a Valais (Suïssa). Actualment estudia filosofia a la Universitat de Friburg. Ha estat guardonat per l'Acadèmia francesa amb el Premio Mottart d'ajuda a la creació literària i el Premio Motyon de literatura i filosofia. Elogi de la debilitat va ser la seva primera obra i ha estat tot un èxit en el nostre país.\nAlexandre Jollien és un jove amb paràlisi cerebral, els pares del qual van creure que el seu futur passava per un internat d'educació especial. Allí li van obligar a mantenir recloses les seves grans possibilitats i a viure en un món allunyat d'aquesta realitat que ara palpa a cada segon. Dels seus primers anys com a estudiant intern recorda amb nitidesa les monòtones teràpies que en la seva opinió només procuraven. Llavors la seva rutina diària la decidien altres i cap dels seus actes requeria una motivació o decisió prèvia però ell mai va tenir una «sensació de ruptura» a l'entrar en l' internat.\nArribada a l'adolescència, després de molts «passejos a l'exterior», fora de les quatre parets de l' internat, i de sentir-se una bestiola rara entre l'altra gent, Alexandre va sentir la necessitat de prendre les regnes de la seva vida i escrutar quant li envoltava. Es va matricular en una escola normal i no va deixar de rebre estímuls. Va aprendre a deixar-se impressionar i a prendre's la vida com una aventura, sense venir-se a baix ni un minut. En aquesta nova etapa els llibres es van convertir en fidels animals de companyia. Va llegir molt «per a entendre millor un poc tot». Es va lliurar a la filosofia, «a Sòcrates, Nietzche i Pascal sobretot. Ells m'han aportat tant com els amics que he anat fent amb els anys». Alguns d'aquests també són disminuïts psíquics com ell però Alexandre prefereix «veure'ls poc per a afavorir la integració. Encara queda molt per fer. La majoria de la gent segueix veient-nos diferents», assevera. Però aquest jove suís s'ha proposat eradicar aquest pensament majoritari i demostrar mitjançant el seu exemple que «cada persona és única. Amb les seves més i les seves menys però irrepetible. A ningú se li pot prejutjar per culpa d'una disminució i negar les seves múltiples capacitats». Com mostra, Alexandre estén un exemplar del seu Elogi de la debilitat (RBA), un enlluernador diàleg que l'autor manté amb Sòcrates, «l'educador ideal que confiava en els altres».\nEnviat per Albert a 16:43


Ballesteros no descarta pactar amb Ciutadans | Diari de Tarragona\nLea la portada del Diari del 23/10/2018\nTarragona limpiará a fondo diez barrios, uno por semana\n25.702 tarraconenses se juegan 62 millones de euros en el Tribunal Supremo\nBallesteros no descarta pactar amb Ciutadans\nTambé es mostra obert a un acord amb ERC, però sempre després de les eleccions espanyoles\n17 de Agosto de 2015 - 15:50 hs\nL'alcalde de Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros. Foto: DT\nL'alcalde de Tarragona, el socialista Josep Fèlix Ballesteros, no ha descartat avui pactar amb Ciutadans per facilitar la governabilitat de la ciutat, tal com va fer Àngel Ros a Lleida, encara que ha precisat que no modificarà les ordenances sobre usos lingüístics, com sí va fer aquest últim.\nEn declaracions a TV3, Ballesteros ha deixat oberta la porta a pactar amb Ciutadans, segona força al consistori tarragoní, per ampliar la seva minoria de govern i facilitar la governabilitat de la ciutat, encara que ha descartat revisar a canvi d'aquest suport el reglament d'usos lingüístics, "acceptats per tothom", com sí va fer el també socialista Àngel Ros. "Hi ha coses que no s'han de tocar perquè afecten la convivència", ha argumentat Ballesteros, que governa en minoria i que també ha obert la possibilitat de parlar amb ERC.\nEn qualsevol cas, el batlle socialista només es mostraria disposat a arribar a un acord de govern amb una altra formació un cop finalitzi el periode electoral, tant a Catalunya com a Espanya, tal i com ja va assegurar en una entrevista al Diari just després de les municipals.\nQuant a les relacions entre el PSC i el PSOE, l'alcalde de Tarragona ha defensat un model propi de finançament per a Catalunya, i ha expressat la seva convicció que el PSOE ho acabarà acceptant.\nMés de 800 donacions de sang a Reus\nEl Temps a Tarragona: Lleugera baixada de temperatures\nLa Terra Alta aposta per convertir-se en destinació referent de cicloturisme


ESCOLA Informació General\nSom escola oficial des de 1995, encara que són més de 40 anys d'experiència els que ens avalen ja que, des de la seua fundació, la Sociedad Unión Musical de Crevillent ha comptat amb la seua pròpia escola d'educands.\nEl nostre objectiu principal és formar alumnes per abastir a la banda i garantir d'aquesta forma la seua continuitat.\nComptem amb uns programes d'estudi parells als Conservatoris de música i amb professors titulats amb una provada experiència educativa.\nQuan els nostres alumnes arriben a l'últim curs de llenguatge musical se'ls anima perquè continuen els seus estudis al Conservatori, orientant-los i preparant-los per a les proves d'accés a Grau Mitjà.\nJardí musical per a xiquets i xiquetes de 5 a 6 anys. En este curs es pretén fomentar des de la infància el coneixement i gaudiment de la música, iniciant als xiquets i xiquetes en esta matèria des de les primeres edats.\nIniciació musical per a xiquets i xiquetes a partir dels 7 anys. En este curs s'inicien els estudis més teòrics del solfeig per a preparar al nostre alumnat a enfrontar-se a una partitura amb el seu instrument.\nLlenguatge musical que es correspon amb els 4 primers cursos del Grau Elemental, a partir dels 8 anys.\nVent fusta: Grau Elemental en les especialitats de Flauta travessera, Oboè, Clarinet, Saxofó i Fagot.\nVent Metall: Grau Elemental en les especialitats de Trompeta, Trompa, Trombó, Bombardí i Tuba.\nCorda: Grau Elemental en les especialitats de Violí, Viola, Violoncel i Contrabaix.\nPercussió i Piano: Grau Elemental.\nConjunt instrumental i orquestra: Esta assignatura se cursarà a partir del tercer curs d'instrument i fins un curs després d'haver accedit a la banda. El seu objectiu principal és formar-se en la interpretació col·lectiva i adquirir l'experiència necessària per a poder tocar en gran grup, ja siga en la banda o en l'orquestra de la nostra Societat.


Coneixes tots els detalls de Tecnomar Regulator Hose? A scubastore fem una especial selecció dels productes de submarinisme per a la pràctica de diferents activitats esportives i nivells. Si estàs buscant altres productes de la categoria Reguladors, fes una ullada al catàleg complet de Mànegues. Totes les marques que distribuïm, com per exemple Tecnomar, t’ofereixen el millor material per practicar aquest esport. El nostre equip tècnic de submarinisme ho sap molt bé ja que les ha testejat i en coneix tots els detalls de primera mà!\nSostenibilitat Tecnomar Regulator Hose


Esteu aquí: Inici › Pobresa, inclusió i cohesió social › Glossari › C\nTransformació al llarg del temps que afecta, de forma permanent, l’estructura i el funcionament de les organitzacions i en modifica el curs de la història. Els canvis poden ser espontanis; es produeixen davant d’un fet i provoquen respostes de reacció o adaptació.\nActituds afectives, intel·lectuals i físiques que pot utilitzar la persona usuària, sola o amb l'ajuda de la persona professional.\nLes relacions socials que té la persona o família i que li donen accés a recurosos materials i simbòlics. També indica la sociabilitat d'un conjunt humà, entesa com a capacitat per realitzar un treball conjunt i aconseguir uns objectius col·lectius.\nLa ciutadania és el fet que una persona reconeguda com a membre d’una comunitat política. Ser ciutadà o ciutadana suposa determinats drets socials i polítics, per una banda, i deures cívics, per l’altre.\nEn sociologia es designa el grau de consens dels membres d'un grup social o la percepció de pertinença a un projecte o una situació comuns. És una mesura de la intensitat de la interacció social dins del grup. Són relacions consensuades, percebudes com a justes entre els grups i que tenen com a objectiu assolir una acció d’interès comú.\nInterrupció greu de la vida normal com a conseqüència d'un fet inesperat o imprevist que provoca canvis radicals, i que pot portar a situacions que difícilment es poden resoldre amb els mitjans propis, de manera que es necessita un treball de professionals per reduir el xoc.\nConjunt de creences que ha funcionat prou bé per ser jutjada com a vàlida i, conseqüentment, per ser ensenyada als nous membres com una manera prou adequada de percebre, pensar i sentir davant de situacions o problemes de la vida. La cultura és omnipresent i col·lectiva, fruit d'un procés d'experiències. És una realitat dinàmica en l'espai i el temps: és el producte d'una història.


El fil roig: la vida en comuna de la Dolors i en Ramon - La Realitat\nEl fil roig: la vida en comuna de la Dolors i en Ramon\nUna de les tasques que assumim la militància comunista és la de recollir l’experiència de les diferents generacions de lluitadors i lluitadores heroiques per la justícia social i el socialisme, per conèixer la seva vida però també per fer nostre un aprenentatge imprescindible per interpretar i incidir en el present. És per això que, des de la Realitat, publicarem una sèrie de peces sota el títol d’“El fil roig”, elaborades a partir d’entrevistes a militants històrics.\nAvui us presentem a la Dolors Porcel i en Ramon Juanós, dos militants que viuen en una masia al Maresme, envoltats de natura, i que una tarda de tardor van rebre a l’Alba Garcia i en Marc Navarro per a compartir una bona estona a la vora del foc, tot responent les preguntes que els plantejaven. La conversa es va centrar en l’experiència de la vida en una comuna, però abans de llegir-ne tots els detalls, aprofitem per conèixer la vida i la militància del Ramon i la Dolors.\nInfància i la postguerra\nEl Ramon va néixer a la comarca de la Terra Alta: “a Vilalba dels Arcs, que va ser un poble molt castigat per la guerra civil, va haver-hi uns enfrontaments molt grossos i el poble va quedar totalment dividit” En Ramon recorda com sent un nen petit s’adonava de la situació, “els meus pares no m’ho explicaven, però jo veia al poble que hi havia molta divisió i va quedar només un centre cultural, que era el dels ‘nacionals; perquè el dels ‘rojos’, que en deien, el van destruir” i afegeix un detall: “recordo que en algunes festes majors, les cadires volaven d’aquí cap allà.”\nA casa de la Dolors tampoc es parlava de la guerra civil, “no es discutia res ni ens informàvem de res, els pares no ens van explicar res, sort en tenia de l’àvia que encara anava fent una mica d’enllaç.” Filla de Barcelona, va néixer l’any 1939, acabada la guerra, en “una casa d’origen burgès, però un burgès de la cultura, no de la indústria. Tenia un avi que va ser arquitecte municipal de Barcelona i l’altre avi era poeta i secretari de l’ajuntament de Canet de Mar.” La Dolors ens comenta que “no teníem un duro, ho recordo com una etapa de molta contradicció, ens feien anar mudats, però havíem d’aprofitar les coses, fer veure que sí, però era que no”. Això i tot, la Dolors recorda que a casa seva la cultura era molt important, “malgrat tenir pocs diners, ens portaven al teatre i als concerts”.\nPer la Dolors, després de passar sense èxit per un col·legi de monges al carrer Elisabets del Raval, envoltada de filles de paradistes de la Boqueria, i després per l’Institut Montserrat, va conèixer l’escoltisme i “allà em van ensenyar un món crític, perquè a casa meva no es parlava de res”. Per ella l’escoltisme va suposar un aprenentatge molt important: “vaig descobrir que a la vida es podia portar la contrària perquè, llavors, no es podia portar mai la contrària; el que era bo, era ser crític amb les coses, això és una de les coses que vaig aprendre”.\nPer la seva banda, en Ramon, als onze anys va deixar el poble i ens diu que “me’n vaig anar a estudiar al seminari dels caputxins d’Igualada, vaig acabar la carrera, vaig cantar missa, vaig estar cinc anys exercint de caputxí”. Amb el temps, a la Igualada de finals del franquisme, “vam presentar un projecte de canviar tot el seminari on s’estudiava” i “amb un altre company ens dedicàvem al jovent d’Igualada, als centres excursionistes, i de tot; també havíem fet alguna acció clandestina”.\nLa presa de consciència i el contacte amb la política\nLa Dolors explica que després de viure l’escoltisme, “amb aquest sentit crític m’ha anat portant a situacions dins del món del treball.”, el seu pare havia deixat de treballar perquè ja no aguantava, “vaig anar treballant sense massa orientació concreta i al final vaig anar a parar a l’Escola Padmos”. A l’Escola hi va haver les primeres eleccions sindicals i la van escollir delegada “jo no sabia què representava, això, em van dir que seria interessant que anés a l’Institut Catòlic d’Estudis Socials (ICESB)  i allà vaig descobrir el món per un altre forat”. Va entrar a CCOO i al PSUC, “sempre a la branca d’ensenyament”. La Dolors, com en Ramon, després passaria a formar part del PCC, mantenint el carnet comunista fins a l’actualitat.\nEn Ramon, que al cap dels anys seria Secretari d’Arts Gràfiques de CCOO de L’Hospitalet de Llobregat, el primer contacte amb la política va ser al seminari dels Caputxins d’Igualada. Va viure de ben a prop la Caputxinada  sent el degà dels estudiants, “van fer una mica pressió perquè no els hi deixéssim anar, si no els haguéssim deixat els hagueren agafat de seguida; van ser-hi tres dies, era una cosa impensable.” El Ramon explica que “els frares més grans estaven esgarrifats, perquè havíem d’encabir a la gent als llocs on no poden anar-hi, dormint per tot arreu, homes i dones.” Quatre anys després, també “vam fer també la tancada amb en Xirinacs , a Santa Maria del Camí. Vam estar allà dos dies fins que va venir la policia i ens va treure d’allà”. Després d’això, va voler canviar al convent de Sarrià sense permís i ens diu que “em van cridar i em van fer una mena de consell, i em van dir: ‘O caixa, o faixa’”, això el va portar a agafar una excedència i començar a treballar en una impremta, entrant en contacte amb Comissions Obreres i el PSUC.\nLa Dolors i en Ramon es van conèixer en un casament, ella hi anava per part del nuvi i ell per part de la núvia. Una companya, que feia ben poc que els coneixia, li va dir a ella: “vine Dolors, que et presentaré un noi que fa per tu”, la Dolors li va respondre que ella què sabia, però devia tenir bon ull perquè “al final me’l va presentar i devia fer per mi”. Tot plegat ens porta al moment més esperat, us deixem la part de l’entrevista que explica amb tot detall com van acabar formant una comuna per viure en comunitat.\nP. Vosaltres vau començar la vida en parella en un moment en què es parlava de superar el model de família clàssic.\nD: A l’Institut Catòlic d’Estudis Socials de Barcelona! Allà hi vaig descobrir no només el món laboral, sinó també el món filosòfic, diria. A l’escoltisme m’ho vaig passar molt bé amb els campaments, on no hi havia una jerarquia imposada, que era una mica “estranya”. Hi havia una jerarquia, però hi podies participar. Quan era petita sempre em deien que seria “mare de família”. I allà [A l’ICESB] vaig pensar que a la vida hi havia altres coses, que podies muntar la teva vida, llegir, conèixer altres persones… Se’m va despertar tot un món diferent. Els fills… no hi han cabut. Quan va arribar l’hora, jo no estava per fer de “mare de família”, com m’havien dit tota la vida.\nP. I tu, Ramón, també tenies aquesta inquietud sobre el model de familia?\nR: [Ho coneixia] A nivell d’estudis filosòfics, que anaven buscant altres formes de fer i altres concepcions de la vida, i de les contradiccions que hi havia allà dins. Si volies canviar les coses, des de dins, era impossible. Jo vaig sortir dels caputxins no per cap dona, sinó per ideologia. Veia que allò no funcionava i que jo havia de decidir sobre la meva vida.\nP. Igual que la Dolors diu que “havia de ser mare de família” i va veure, després, que hi havia altres models de vida, i tu, que vas marxar del seminari… Com vau arribar a muntar una comuna i viure de forma comunal?\nD: En aquell moment jo havia conegut al Ramón, però cadascú anava pel seu compte. Teníem un altre company de l’Institut Catòlic d’Estudis Socials. Allà hi havia un abientillu molt sa. Allà jo vaig anar veient que s’havia d’organitzar la vida d’una altra manera. Que això de la família tenia moltes coses que estaven bé, però… [d’altres que no].\nJo em vaig trobar que, en aquell moment, ja tenia prop dels 30 anys, però encara vivia amb la meva mare, portava el pes de la meva família, perquè no estava bé. Quan es va morir mon pare la meva mare es va quedar molt trastocada i vaig haver de tornar a casa i agafar [el comandament de la llar]. Els meus germans estaven a la mili i el meu germà petit. Era l’època en què vaig poder treballar a les tardes en l’escoltisme. Quan la meva mare ja estava en millors condicions em vaig dir que jo ja no podia continuar fent aquesta vida. Jo necessitava fer la meva i volar del tot. Llavors vaig llogar un pis al Carmel i me’n vaig anar a viure sola. Llavors tenia molta relació amb el Salva, que era l’altre company, érem tres que sempre anàvem junts. Hi va haver un moment en què el Salva tenia problemes amb el [seu] pis, el Ramón i nosaltres volíem compartir pis, però cadascú amb independència. Llavors es va morir ma mare, que vivía [al carrer] República Argentina a un pis bastant grandet. Llavors vam dir que si tots tres volíem canviar de casa, per què no ens posem d’acord? I ens en vam anar tots tres a viure allà.\nHi havia una comunitat cristiana on eren més socials, de lluita sociopolítica, amb molta gent entre el PSUC i el PSC, i discutíem molt respecte a la situació d’aquell moment, que bullia de moltes maneres. Les nostres discussions passaven més per allà que per l’Església. Alguns ja havien fet alguna experiència, algunes famílies, que havien comprat dos pisos al mateix replà, i coses d’aquestes, però no havia reeixit res. I jo els hi explicava [com anava la convivència al nostre pis] i pensava, que si ells estaven molt interessats en els nostres progressos. Doncs si tenim aquests interessos, per què no intentem fer una nostra, de comuna, si estem tots tan engrescats? Els hi vaig anar dient al Salva i al Ramón. Un altre company va dir que la Rosa, que era una companya seva que tenia dues nenes, que era vídua, i vivia a Badalona, que també estava interessada. I vam decidir fer una reunió entre tots. Vam fer-la i vam decidir que sí que tiràvem endavant\nVam estar un any preparant-ho. Ens reuníem periòdicament, cada setmana, un dia de discussió teòrica. Teníem uns temes: Que si els diners, els nens i nenes, la convivència, les feines, la igualtat entre homes i dones… Tots els temes que s’anaven suggerint s’anaven tractant. Amb això hi va haver un company que treballava en una escola [de nois i noies amb necessitats especials], que buscaven una casa per l’escola. Un dia ens van dir que havien trobat una casa perfecta, però no per l’escola, sinó per nosaltres. I aquí va començar tot el rotllo.\nP. Llavors, pel que deies, hi havia un ideari polític comú?\nD: Bueno, el Salva també era del PSUC, Carnet, carnet… em sembla que no el tenia cap més, però eren molt pro-PSUC o pro-PSC d’aquella època. Hi havia un ideari socialista.\nP. Éreu totes persones de la mateixa edat, més o menys?\nD: Estàvem entre els trenta i quaranta, després més joves i més grans. I, després, els set nens, i cinc adolescents.\nR: La majoria en teníem trenta, el Cervelló i aquesta gent tenien trenta i picu. Haviem estat una vintena.\nP. Abans dèieu que, abans de tenir la comuna, a les reunions prèvies, parlàveu també el tema dels nens. Us ho plantejàveu com una criança compartida entre totes les persones de la comuna?\nD: Partíem de què els nens ja existien d’abans. Que ja venien fets i que això no es podia tocar així “a la brava”. Perquè tots aquests nens tenien avis i una història. Tothom qüestionava això. Tots els que no teníem fills érem els que menys ens ho qüestionàvem perquè no havíem començat. Hi havia uns mínims que havíem de fer: Si no, no servia per a res. Aquests mínims eren que els pares eren els que tenien la darrera paraula de tot. Per exemple, si havien de triar escola, encara que en parléssim, eren els pares els que triaven. Però hi havia la marxa diària, on tothom tenia a dir. Una era l’econòmica i l’altre era la criança dels nanos. Després de discutir vam decidir que l’economia havia de ser única, encara que ara m’ho replantejaria una mica. Però va ser molt interessant, perquè com va anar canviant de gent. Mai hi va haver un problema econòmic, on algú qüestionés que l’economia era única a la casa, i hi va passar molta gent.\nP. Quanta gent hi va passar, en total?\nD: No ho sé. Hi havia la vintena inicial i després… vint més, més o menys, de viure-hi. Hi va haver gent que hi va durar molt poc i hi va haver gent que va fer estada llarga. Tot plegat va durar sis anys. Els canvis són brutals, cada dia t’ho has de replantejar tot.\nL’economia havia de ser per tothom. Tothom s’havia de guanyar la vida o estudiar, ser autònom. Els petits i els adolescents havien de fer la seva feina. Tot el que teníem cadascú, en el moment d’entrar, ho va aportar a la comuna. Un va vendre un pis i es va portar el que valia el pis que es va vendre. Els altres els van llogar i el lloguer anava a la comuna. Jo no tenia res, però tenia uns mobles, doncs cap a la comuna. Cadascú va aportar el que tenia. I, a part, el sou. Allà hi havia un metge de la Seguretat Social, un enginyer… Hi havia, sobretot, mestres. Un altre que era gerent d’una botiga de mobles, però que estava com a directiu, i tenia diners… Tot ho vam posar al mateix sac.\nR: Un pot, hi havia un pot.\nD. Els diners no s’havien de demanar, sinó que s’ajuntaven i s’agafaven. Hi havia un que gestionava els comptes, que era rotatori. Es comptava en què es gastava, hi havia capítols: cultura, esplai, menjar… Perquè veiem que si mai van malament les coses podem saber per on s’ha de pujar. Em sorprendria molt que algú ens hagués enredat mai, de guanyar més i posar menys. Potser vaig amb el lliri, però hi havia una confiança total. Cadascú agafava el que necessitava, i s’apuntava si era per roba, per menjar, per esbarjo. Tot era de tots. A la gent que tenien fills els hi sortia més barat, perquè entre tots els hi manteníem els fills.\nR. Barat en diners, i també en temps.\nD. Sí, això és un altre capítol, clar. No anàvem a gastar el que hi havia, sinó el que necessitàvem. Tothom treballava, tothom tenia casa. Les coses anaven bé, i s’anaven fent, però després hi havia gent… En Jordi, per exemple, anava cada cap de setmana a esquiar… Però vam considerar que ell va venir amb aquesta afició, no va agafar l’afició quan estava allà, que com podia tirar de veta. Al contrari, ell era dels que aportava un sou alt. Ens va semblar que havia de continuar fent el que feia.\nDesprés, hi va haver un altre, que era metge i tenia un sou alt, i tenia programat anar a Estats Units. Ens va semblar que havia d’anar-hi, perquè ja ho tenia programat d’abans de formar part de la comuna. Es va intentar que tothom tingués el mateix ritme de vida que tenia abans. Tot i això, ens vam transformar tots en persones austeres. Tampoc en aquella època se sortia cada any a Honolulu ni a la Cotxinxina.\nP. Llavors, us consideràveu una família…\nD: No, una comunitat. En el tema de les feines, hi havia l’avantatge que es feia per torns. Hi havia setmanals i de cap de setmana. Es començava a les 17 h, quan tornava la canalla de l’escola, i a qui li tocava el torn havia d’estar amb els nens, preparar i donar els sopars, portar-los a dormir, fer el sopar dels grans… I a tots ens tocava un dia a la setmana.\nD. Hi havia dies que érem molta gent. El Salva, que ho apuntava tot, va calcular que hi havia una persona i mitja més a la casa cada vegada. Però vegades podies trobar-te que un dia et tocava fer el sopar i havien apuntat que hi havia 10 persones més… i espavila. I després, la resta de la setmana no fotia res, no tenies cap obligació.\nR. El dissabte era el dia del “xafarranxo”. Neteja de tot, tots junts, i posàvem música.\nD. Cadascú tenia la seva habitació, que ningú es ficava amb ella i que fins que la merda no sortís fora no hi havia cap problema. En acabat hi havia els espais comuns, i els dissabtes tothom els havia de netejar. I era molt divertit. Venia molt de gust. Preparàvem la xibeca, el vermut…\nP. Les tasques vau repartir-les entre homes i dones…\nD. Tothom passava pel mateix. Hi havia alguns que feien la compra setmanal, la mensual… Això a qui li tocava, li tocava. I si de cas, demanaves ajuda. Els torns anaven de tres en tres… Les adolescents tenien una habitació per netejar totes dues, les responsabilitats eren diferents, però també els fèiem col·laborar.\nP. Tenint en compte que el capitalisme ens vol individualitzats, amb personalització de roba, o la teva pròpia tassa amb el nom… com ho veieu?\nR. El sentit de la propietat no era tan fort. Els cotxes eren de tots, per exemple.\nP. Quan alguna persona marxava de la comuna, i per exemple tenia un cotxe…\nD. Aquesta persona havia de demanar que és el que necessitava per marxar, no pas què li tocava. Per exemple: si s’havia de comprar un pis, es podia aportar l’entrada. Mai hi va haver cap robatori. Pel que fa a la roba, qui volia se la comprava. El que guardaves a l’habitació era teu, però després si ho posaves a la rentadora, qui li tocava fer-la, la guardava en un lloc i allà. Si tu no ho retiraves d’allà, qualsevol ho podia agafar. Llavors ho havies d’endreçar per nassos. Les calces i els mitjons anava per separat, i això sí que era personal.\nP: Aquest model de la comuna, us ho plantejàveu com un model de convivència a llarg termini, o era un acte d’alliberament, de rebel·lia?\nD. A mi m’hauria agradat que hagués durat més. En el seu moment no estava tan marcat, tan pensat. Ens hauria agradat que durés més temps, però no sé si fins a quin punt és possible.\nR. Depèn… En aquell temps hi havia diverses comunes. Hi havia amb diferents maneres de funcionar.\nD. Vam arribar a muntar una coordinadora de comunes.\nR. Allò que avui es diu no sé què de proximitat, vam començar-ho. Vam intentar, amb totes les comunes del voltant, fer una compra conjunta, perquè sortís més barat. El problema era el repartiment, i va arribar un moment que no… Però bé, encara tinc la romana de pesar…\nP. Les persones que en formàveu part, eren de classe treballadora clàssica, o d’altres sectors socials…\nD. Hi havia metges, mestres… Eren més professionals. I més aviat gent despenjada… Però érem gent seriosa.\nR. Eren més anarcos. Molta gent que venia volien sortir de la família, era una forma d’emancipar-se.\nP. Entrant més en valoració, quins creieu que eren els conflictes més grans que vau tenir? Quins eren els punts més conflictius en l’organització o que calia parlar més?\nR. Era molt difícil de desfer els nuclis familiars que hi havia.\nD. Els nens. Va anar molt bé que n’hi hagués, així i tot, és molt difícil. I venien molt els avis. No acabaven d’entendre que els seus fills, que a més a més es guanyaven la vida, i que estiguessin allà. Sort que la casa era molt maca, estava allà al Tibidabo. Podíem tenir aquella casa perquè era col·lectiva, si no de què. Ningú, per més metge de la seguretat social que fos, no s’ho podia permetre.\nR. Però també va haver-hi gent estrangera que també s’hi va sumar, de forma temporal, però igual s’hi estava un any. Hi va venir una, que estava fent la tesi, que estava estudiant romàniques, i sabia castellà, però quan va veure que tothom parlava català, el va aprendre.\nP. Quin record positiu destacaríeu del temps en la comuna?\nD. Compartir els calés. Tal com ens ho vam prendre. No el fet de compartir-ho, sinó la seguretat que ningú enredava. Potser algú feia cisa…\nR. S’hauria sabut…\nP. No era tant els diners, sinó la confiança…\nD. La confiança, i que fent-ho d’aquesta manera s’anaven aportant coses. Una va aportar una rentadora de plats, i ningú se’l va emportar quan va marxar. Tots vam valorar que per casa meva, per dos plats, no cal. Vam arribar a interioritzar molt el que és el que realment necessites, a diferència del que et volen vendre.\nR. També per remarcar, que amb tota aquesta gent, gairebé la majoria, conservem una molt bona relació.\nD. És una relació especial. Encara que fa temps que no els veus… no sé, és com un germà. Fa temps que no l’he vist, però saps que és el teu germà.\nP. Des del sindicat o des del partit entenien el model comunal?\nD. A Ensenyaments sí, potser perquè és una gent una mica especial. Fins i tot van venir a fer una executiva, a fer una costellada. Quan hi va haver un dels primers congressos de CCOO, vam oferir lloc per 2 i van aparèixer 4 de la cúpula, perquè volien veure com anava això. No es qüestionava qui entrava i qui sortia, tanmateix, la casa no havia de tenir un trasbals perquè convidessis a persones.\nR. Tinc una anècdota en aquest aspecte… A l’empresa en parlava i tot plegat, i em trobaven una mica al·lucinat, però per ells era interessant, perquè la meva actitud era més lliure… ells eren pares de família. Una vegada un del comitè s’havia separat, i un altre que estava malament amb la parella… I em va dir “és que tinc una amiga… podria…”. Home, mira, vés allà, jo no sé si hi seré, però sempre hi ha gent… Resulta que van venir amb una ampolla de cava, i els va rebre una que no sabia de què anava…\nD. Al final van estar tota la tarda fent tertúlia els tres. No es van atrevir… I al final es van beure el cava tots tres, i van marxar.\nR. El que era bo és que hi havia dies que allò semblava una universitat. Inclòs la Montserrat Roig havia vingut. Ens va portar dues noies que van estar un temps amb nosaltres.\n L’Institut Catòlic d’Estudis Socials de Barcelona (ICESB) va ser una institució fundada el 1951, depenent de l’arquebisbat de Barcelona, fundada per Joan A. Ventosa i Emili Boix i Selva. L’objectiu era promoure l’estudi, la documentació, la docència i les publicacions sobre temes socials des d’una òptica cristiana. Tenia diferents seccions internes, relacionades amb altres institucions religioses, culturals i socials, centrada en els àmbits del treball social, les ciències socials, la llengua i cultura catalana, els estudis sociològics o la joventut.\n La Caputxinada és el nom amb què es coneixen els fets que varen tenir lloc al convent dels Pares Caputxins de Sarrià (Barcelona), entre el 9 i l’11 de març de 1966 amb motiu de l’assemblea constitutiva del Sindicat Democràtic d’Estudiants de la Universitat de Barcelona (SDEUB) on s’havien d’aprovar la declaració de principis i els estatuts del sindicat. A l’assemblea de constitució assistiren més de 450 representants d’estudiants, professors i intel·lectuals, com ara Salvador Espriu, Pere Quart / Joan Oliver, Jordi Rubió i Balaguer, Lluís .\n Lluís Maria Xirinacs, que en aquell moment era rector a l’església de Santa Maria del Camí d’Igualada, va protagonitzar una vaga de fam de 21 dies a finals de 1970 que es va recolzar amb una tancada a l’església per part de gent de la ciutat i de l’Anoia. L’acció, encara en ple franquisme, volia exigir eleccions democràtiques, el dret a l’autodeterminació dels Països Catalans i rebutjava també el procés de Burgos, un dels darrers de la dictadura.\nArticle anteriorLes desigualtats maten, també als incendis\nArticle següentComunistes de Catalunya sobre la guerra a Ucraïna


Pingtwitter - huawei mate 30 pro no executarà gmail, youtube, google maps ni cap aplicació de google (però pot ser que hi hagi una solució alternativa)\nElHuawei Mate 30 PrSembla que compta amb un munt de característiques de camions, des deconfiguració de càmera quàdruple sobrealimentada, suport per aXarxes 5G, un disseny de pantalla completa amb un reconeixement facial millorat ... la llista continua.\nPerò una cosa que sínovenir al Mate 30 Pro és compatible amb les aplicacions de Google.\nHuawei Mate 30: preu, data de llançament, filtracions i tot el que ja sabem\nRevisió del Huawei Mate 20 Pro\nGoogle ha confirmat la nova generació de Huawei Matenoser capaç de llançar-se amb qualsevol aplicació o servei de Google, cosa que significa que no hi ha Google Maps, Gmail, YouTube, Google Hangouts ni tan sols Google Play Store per instal·lar aplicacions de tercers com SnapChat, Spotify, Facebook, Twitter, Netflix, així com compreu llibres electrònics, pel·lícules i pistes musicals i altres suports.\nS'ha restringit l'accés als serveis de Google a causa delprohibició comercial en curs dels EUAa Huawei. L’empresa amb seu a Shenzhen encara podrà utilitzar Android als seus dispositius, ja que el sistema operatiu mòbil és de font oberta. Tot i això, es restringiran les aplicacions i serveis de Google que són separats del SO.\nHuawei ha rebut una pròrroga de tres mesos del Departament de Comerç dels Estats Units que s’acaba el 19 de novembre de 2019 per permetre-li 'proporcionar servei i assistència, incloses actualitzacions de programari o pedaços, als telèfons Huawei existents que estaven disponibles al públic o abans del 16 de maig de 2019 '.\nTot i això, això només s'aplica als telèfons intel·ligents que ja estaven disponibles quan la prohibició va entrar en vigor a principis d'aquest any. Això significa Huaweipodrà oferir funcions d'Android 10fins alHuawei P30, huawei-p30-review-an-excellent-phone-pro-review, i molts altres, però no podran fer el mateix al plegableHuawei Mate X, o la sèrie Huawei Mate 30.\nPer descomptat, això no molestarà als clients de la Xina, que fa anys que no tenen accés a Google Play Store, ja que l’empresa californiana no opera els seus serveis al país. Com a tal, hi ha centenars de botigues d’aplicacions competidores, cadascuna amb una selecció d’aplicacions i serveis molt diferents.\nPerò podriaseriosamentdanyar les vendes al Regne Unit i a Europa, on la sèrie Mate 30 competirà amb altresOnePlus 7 Pro,Samsung Galaxy Note 10,Galaxy S10,Galaxy s10 plus, i una gran quantitat d'altres telèfons emblemàtics d'Android que tenen accés a Google Play Store i a totes les aplicacions esmentades anteriorment. Sembla poc probable que els clients, per molt que estimin el programari Huawei, les funcions de càmera líders en la indústria i el disseny industrial, estaran disposats a renunciar a WhatsApp, SnapChat, Netflix, Amazon, Google Maps, Prime Video i molt més.\nÉs per això que el conseller delegat de Huawei Consumer Business Group, Richard Yu, ha confirmat els plans per incloure una solució alternativa per permetre als clients instal·lar els seus serveis i aplicacions de Google preferits al telèfon.\nEn resposta a una pregunta sobre si la companyia inclouria garanties per deixar que els usuaris instal·lin aplicacions de Google al Mate 30 i Mate 30 Pro per altres mitjans diferents de la Play Store, Richard Yu va dir que el procés seria 'bastant fàcil per als usuaris', i va assenyalar que La naturalesa de codi obert d'Android permet 'moltes possibilitats'.\nPer descomptat, si el maquinari Mate 30 i Mate 30 Pro serà convençut adequadament amb els clients per afrontar el colossalfaffencara queda per veure la instal·lació d’aplicacions Android sense la facilitat de Google Play Store.\nTambé hi ha problemes de seguretat en animar els usuaris a carregar el programari lateral a Android, ja que això deixa el telèfon obert al programari maliciós. Ja hem vist que els delinqüents cibernètics s’aprofiten de la popularitat de Fortnite, que no està disponible a Play Store i que s’ha de carregar de forma lateral per atendre els jugadors amb programari maliciós.\nLes millors ofertes d'avui per a Samsung Galaxy S10e, Samsung Galaxy S10, Samsung Galaxy S10 Plus, Samsung Galaxy Note 10 i Samsung Galaxy Note 10 Plus Ofertes contractuals Exclusiu gratuït sense estalviar 10 € amb el codi IDMOFF10 Estoc baix Samsung Galaxy S10e Negre24 mesos Il·limitatminIl·limitattextos1 GBdades de 99,99 £ per avançat 27,99 £ / mes Veure a ID MobileVeure tots els preusGalaxy S10 128GB NegreSamsung Galaxy S10EE24 mesos Il·limitatminIl·limitattextos25 GBdadesGratuïtper avançat29 GBP / mes VeureaMòbils assequibles Veure tots els preusGalaxy S10 Plus 128 GB NegreSamsung Galaxy S10 PlusEE24 mesos Il·limitatminIl·limitattextos50 GBdadesGratuïtper avançat35 £ / mes VeureaMòbils assequibles Veure tots els preusSamsung Galaxy Note 10 Samsung Galaxy Note 10 EE24 mesos Il·limitatminIl·limitattextos60 GBdades Gratuït per avançat de 53 £ / mes Veure a buymobiles.netVeure tots els preusGalaxy Note 10 Plus Aura BlackSamsung Galaxy Note 10 PlusEE24 mesos Il·limitatminIl·limitattextos100 GBdadesGratuïtper avançat47 GBP / mes VeureaMòbils assequibles Veure tots els preusComprovem més de 130 milions de productes cada dia per obtenir els millors preus\nEls millors telèfons intel·ligents disponibles per comprar ara mateix\nTots els millors telèfons 5G en un sol lloc\nRevisió del Chromebook HP Pavilion 14\nSamsung Galaxy A80 compta amb un increïble sistema de càmera digne del Note 10\nEl millor seient de cotxe 2020: mantingueu al vostre nadó o nen segur amb aquests seients auxiliars


El Barça guanya un líder\nRonald Araujo comet un error incomprensible, però assumeix la responsabilitat de l’empat contra l’Eibar i deixa molt clar que vol liderar la reconstrucció esportiva\nEl Barça ha perdut dos punts que l’allunyen encara més de la lluita per la Lliga. El conjunt blaugrana ha estat incapaç d’imposar-se a l’Eibar i ha tornat a deixar molt clar que aquesta temporada serà de transició. Acceptar aquesta realitat és el primer pas per evitar una frustració constant. Els culers han tornat a pagar molt cars un error incomprensible; el d’avui l’ha comès Ronald Araujo, qui ha completat un bon partit en línies generals però ha perdut una pilota quan era l’últim home que li ha costat dos punts al seu equip.\nLluny d’abaixar el cap, quan l’àrbitre ha xiulat el final del partit el central uruguaià ha alçat la mà i ha demanat ser el futbolista del Barça encarregat d’atendre la televisió amb drets d’emissió de la Lliga. Araujo, de només 21 anys, no ha tingut cap mena de problema a donar la cara i confessar que s’havia equivocat. “El nostre estil és arriscat, però no es poden perdre pilotes com la que he perdut. No he vist que el davanter estava tan a prop. Assumeixo la responsabilitat. És una llàstima. Hem jugat i no hem pogut aconseguir els tres punts”, ha lamentat. Després ha enviat un missatge d’optimisme: “Estic segur que si corregim algunes coses, els resultats arribaran”.\n“El seu gol és una distracció que no es pot concedir”\n_ @RonaldAraujo939 _ pic.twitter.com/qJq6JWTWKG\nLes coses com siguin, Araujo ha protagonitzat un error greu. Un central del Barça no es pot permetre el luxe de patir una desconnexió com la de l’uruguaià. Avui, no obstant això, l’equip culer ha guanyat un líder. La reconstrucció de l’equip s’ha de basar en futbolistes amb personalitat i capaços de donar la cara, demanar perdó per les equivocacions i treballar de valent per millorar. Tot canvi de cicle necessita gent que estigui disposada a capitanejar-lo. I gestos com el d’Araujo demostren que ell, amb les seves virtuts i els seus defectes, pot ser un dels pilars que sustenti el futur blaugrana.\nKoeman comença a donar la Lliga per perduda\n"Serà molt difícil retallar punts a un equip sòlid i que encaixa pocs gols com l'Atlètic de Madrid", ha afirmat el tècnic del Barça després de l'empat contra l'Eibar al Camp Nou


Cartes du Ciel - Softcatalà\nLloc web: http://www.ap-i.net/skychart/\nBaixa'l Per al Windows (32 bits) , versió 3.6 Baixa'l Per al Linux (64 bits) , versió 3.10 Altres versions\nPer al Linux versió 3.10 (64 bits)\n2,82 (85 vots)\nCartes del Cel és un magnífic atles del cel. En la versió bàsica inclou milers d’estels i objectes de cel profund. Hi ha disponibles molts catàlegs descarregables per arribar a milions d’objectes. Una eina molt bona per a astrònoms afeccionats.\nNota: la instal·lació d’aquest programa està en català, s’ha de descarregar la versió per a Windows. Un cop instal·lada, si teniu l’ordenador configurat en català, el català ja s’instal·la per defecte. Si no fos així cal fer clic a l’opció System del menú en anglès, i en la pestanya Language escollir el català.


Inici > El Niu i Hive Five uneixen esforços per donar un nou impuls a l'emprenedoria\nAndorra vol donar un nou impuls a l'emprenedoria. Així ha quedat palès en l'acord de col·laboració per un termini de tres anys que han signat aquest dimarts el director general d'Andorra Telecom, Jordi Nadal, i el director de Bomosa, Manel Garcia. L'acord té com a principal objectiu que tot l'ecosistema d'empreses emergents que s'impulsen des del Niu, el viver d'empreses de la parapública, pugui continuar creixent al nou espai de coworking Hive Five, on els emprenedors disposaran d'un ambient empresarial que els permetrà seguir creixent i generar sinergies.\nEl responsable del Niu, Miquel Gouarré, ha explicat que el conveni també busca la finalitat de permetre a les 'start-ups' disposar d'un espai de treball innovador a un preu reduït, ja que s'oferirà un 50% de descompte en el lloguer; beneficiar-se dels coneixements que puguin tenir els mentors de Hive Five, i disposar sempre d'una zona on celebrar reunions, activitats i esdeveniments que puguin sorgir en qualsevol moment per part dels emprenedors. Precisament, el director de Hive Five by Bomosa, Martí Batalla, ha posat en relleu que la signatura d'aquest acord "és una molt bona notícia", ja que permetrà una estada de fins a dotze mesos, i ha reconegut que tots els actors del país implicats en el món de l'emprenedoria han d'aprofitar aquests moments d'incertesa econòmica per fer realitat els seus projectes.\nA banda de donar continuïtat als projectes que puguin anar sorgint del Niu, Batalla ha assegurat que la voluntat també és retenir talent i fer-lo evolucionar per tal que el Principat no aculli només el sorgiment d'una idea, sinó que s'arribi a la creació real d'un negoci i es mantingui. "Aquests acords haurien de ser obligatoris a nivell moral", ha afegit el dirigent de Hive Five. Cal destacar, a més, que tots els beneficis que genera l'espai de coworking i que no absorbeix, es destinen a Bomosa i, al final, "reverteixen cap al país".\nEl Niu compta actualment amb la incubació de dues 'start-ups', que a causa de la crisi sanitària es troben teletreballant. Gouarré ha indicat que, malgrat que els projectes es troben en fase de desenvolupament, estan relacionats amb el món de la comunicació i els mitjans. Per la seva banda, Batalla ha manifestat que la rebuda del nou espai de coworking per part dels consumidors ha estat bona, i actualment compta amb una vintena d'empreses 'freelance' a les seves instal·lacions. Un cop s'aixequin les restriccions en els aforaments, des de Hive Five es creu que es podrà anar tenint una fotografia més clara de la situació.\nURL d'origen: https://www.bondia.ad/economia/el-niu-i-hive-five-uneixen-esforcos-donar-un-nou-impuls-lemprenedoria


En Manel i el seu hort | 17190 univerSalt\nS.A.\tComparteix a:\nEn Manel i el seu hort\npublicat el 17/juny/2011 • 23:48 No hi ha comentaris\nNi famosos, ni il·lustres, aquesta secció és un homenatge a la gent corrent, la del carrer, la més valuosa, a aquelles persones que amb les seves petites accions, amb el seu dia a dia, silenciós, invisible, construeixen i fan més agradable i habitable el món, des de Salt.\nText i Foto: Judit Font\nEntre el carrer Manuel de Falla i el carrer Pius XII, prop del passeig, han crescut calçots aquest hivern i ara s’enfilen les tomateres. Sembla impossible, però és cert.\nEn un pati interior, entre els blocs que encara deixen arribar la llum, hi ha un hort, invisible als ulls del carrer, però sí visible als ulls dels balcons. L’hort d’en Manel, un veï de Manuel de Falla 28.\nFa temps aquest pati interior era ple de deixalles, brutícia, runa, de tot… tanta era la brutícia que les filtracions arribaven a l’aigua del pou de la comunitat i s’havia contaminat. Per aquest motiu, en Manel, un home que sorprèn i enamora per l’energia i ganes de fer que desprèn, va decidir posar-hi remei i transformar aquell espai que s’havia convertit en un abocador. Després de treure’n les deixalles i netejar-lo, va començar a fer-hi un hort.\nAvui s’ha llevat d’hora i torna vestit amb l’equipació de ciclista “als matins, vaig en bici o a la piscina, després vinc a l’hort”. Ja fa temps que hi planta hortalisses i verdures, durant tot l’any, que quan cull reparteix entre els veïns: “vaig passant per les cases i si en volen, els en dono”. Aquest hort, ha permès, no només recuperar la qualitat de l’aigua del pou, sinó també dignificar el pati interior que abans era un abocador, i a més, permet ara, recollir els fruits d’una terra que poc a poc recupera la vida. “Molta pedra i molta runa es troba a sota terra”, i mentrestant s’ajup, es va sentint el clic, clic de les pedres que va desenterrant i llençant al marge de l’hort.\nEn Manel, però, no el considera seu, és l’hort dels veïns “jo m’en cuido i reparteixo…, vols un enciam?”, ja que de fet, el pati és de la comunitat. És així com neix, de la mà d’en Manel, el primer hort urbà comunitari de Salt, sense grans aplaudiments, però sent l’inspirador de projectes de continuïtat, que han après de la seva experiència i iniciativa, com és el projecte d’Hort urbà de la Casa d’Oficis de Salt, des d’on es veu l’hort d’en Manel per les finestres.\nEntrada anteriorUn cop d’ull a l’Escola d’Adults de Salt Entrada següentTros de cultiu, bocí de cultura


Psicologo en Mollet y Pareja\nLa psicologia és una disciplina que cada vegada s'ha tornat més popular. Tot i que molt poca gent reconegui anar a un professional de la salut mental, cada vegada és més habitual i l'estigma està desapareixent. Trastorns com la depressió i l'ansietat s'estan convertint en epidèmies globals, la qual cosa es podria explicar, per exemple, perquè cada vegada l'entorn és més exigent.\nLa psicologia és la ciència que s'encarrega de l'estudi dels processos mentals i de la conducta, ja sigui d'individus o de grups. És la ciència que estudia la ment humana i permet conèixer els camps que estudia la psicologia tradicional, com, per exemple: l'atenció, les relacions personals, la motivació, etc.\nHi ha diversos tipus de psicologia o branques de la psicologia, les principals són tres:\nLa psicoanàlisi: branca que crec Sigmund Freud i que es basa en l'estudi del món oníric. En la seva època va ser tota una revolució i postulava que la conducta de l'ésser humana es basaven en pulsions de natura, sobretot, sexual.\nEl conductisme: es basa en no a explicar la conducta, sinó en analitzar-la i treure conclusions. Es basa en el mètode científic i segueix els patrons de causa-efecte.\nEl cognitivisme: s'encarrega de l'estudi dels processos mentals. Estudia àmbits molt diversos, com la presa de decisions i l'aprenentatge.\nPsicologo mollet, psicologos mollet del valles, xavier conesa psicologo, psicologo en Mollet, sexologo en mollet, terapia de pareja en Mollet\npsicologo en Mollet Psicologo mollet psicologos mollet del valles sexologo en mollet terapia de pareja en Mollet xavier conesa psicologo\nsexologo en mollet\nterapia de pareja en Mollet


Els Castellers de Vilafranca porten el castell de nou a Sants - Castellers de Vilafranca\nArnau Mañé2018-05-15T12:54:35+01:0014 Maig 2018|Notícies castelleres|0 Comments\nEls Castellers de Vilafranca han actuat aquest diumenge a la Plaça Benet i Muixí de Barcelona, coincidint en el 25è aniversari dels Castellers de Sants. Els vilafranquins s’hi han presentat amb la intenció de portar-hi un castell de nou. La colla ha decidit optar pel 3d9f, en segona ronda, que ha quedat en carregat.\nPer completar la diada, els Castellers de Vilafranca han fet la Td8f i el 4d8, a més de dos pilars de cinc i dos de quatre. L’actuació ha comptat amb la presència dels amfitrions Borinots i els Xiquets de Tarragona.\nLa propera diada dels Castellers de Vilafranca és aquest diumenge al migdia, a Vilafranca. Serà a la diada castellera de les Fires de Maig, a la Plaça de la Vila i amb la participació de les altres dues colles de la ciutat: els Xicots de Vilafranca i la Colla Jove. L’objectiu dels Verds és poder-hi fer dos castells de nou, però dependrà de cm vagi l’assaig de dimecres (20:30h) i el de divendres (21.30h).


ANÀLISI EXCESSIU DE TOT? PER QUÈ TENIU UNA 'PARÀLISI D'ELECCIÓ': BLOC SIZTA2SIZTA - ANSIETAT I ESTRÈS\nPrincipal Ansietat I Estrès Anàlisi excessiu de tot? Per què teniu una 'paràlisi d'elecció'\nAnàlisis excessius de tot? Voleu conduir els vostres socis i amics pel revolt amb la vostra 'paràlisi d'anàlisi'? Heus aquí per què sou excessivament analítics\nAnàlisis excessius de tot, fins a la vostra exasperació interminable amics ? I perdeu l’oportunitat quan obtingueu una 'paràlisi d’anàlisi' i no prengui cap decisió ?\nPer què analitzem excessivament?\nAlguns de nosaltres tenim tendències intel·lectuals més fortes de forma natural. O pot ser un comportament apresa per ser analític, si hem crescut amb pares que posa el focus en pensar i discutir.\nPerò, a banda de la inclinació genètica i la zona de confort, sovint es dirigeix a l’excés d’anàlisi problemes psicològics .\nProblemes psicològics que provoquen un excés d’anàlisi\ni l’excés d’anàlisi són germanes. La diferència és que ansietat El repensament ha estat completament il·lògic i por -basada. Fins i tot petit preguntes o les opcions iniciaran un seguit de solucions de problemes: 'Com puc evitar el perill i passen coses dolentes ? '.\nDarrere perfeccionisme és la por a 'equivocar-se'. La ment analitza frenèticament en un esforç per evitar-te ser vist com un ‘fracàs '.\n3. Baixa autoestima.\nSi nosaltres no tinguis confiança en nosaltres mateixos, suposem que farem les coses 'malament' i 'malament'. Per tant, ho analitzem excessivament tot en un intent desesperat de 'no tornar-ho a desordenar tot'.\nPer descomptat, acostuma a ser una profecia autocomplerta - baixa autoestima està impulsat per forts i limitant les creences fonamentals això ens empeny a prendre males decisions constantment.\nLa baixa autoestima també ens pot portar a fer una anàlisi excessiva com una forma endarrerida d’atreure l’atenció que no creiem que mereixem d’una altra manera. Si sempre tenim un gran 'drama', hem de dirigir-lo sense parar d'altres, fins i tot ens fa sentir 'interessants'.\nPer: Vall de Taymaz\nSi som codependents , cada decisió que prenem esdevé una oportunitat per obtenir l'aprovació o ser defugits. Per tant, analitzem desesperadament per fer-ho complau els altres .\nCom vaig acabar amb la 'paràlisi de l'elecció'?\nDe nou, entra en joc la criança . Si els vostres pares donaven suport a l’anàlisi com una forma positiva de portar la vida, naturalment sereu més analítics.\nPerò la criança també ens pot conduir a una anàlisi excessiva per raons negatives. Vegem com funciona això.\n1. Parentalitat crítica.\nSempre t’havien mirat i explicat quan feies les coses malament? Quan ho vau fer tot el possible, us van dir com podríeu fer les coses encara millor?\nMolts de nosaltres interioritzem aquesta veu crítica dels pares en la nostra i ens convertim en adults amb una banda sonora interior que ens espera i ens mira per desordenar. No és estrany que tinguem paràlisi d’anàlisi.\n2. Altes expectatives .\nAquest pot ser el cas dels nens identificats com a 'dotats' o 'amb talent'.Tota la família pot veure el nen com el 'salvador', esperant que creixi i faci una marca, o bé guanyar prou diners per tenir cura de tothom.\nÉs massa pressió.De petit et pots sentir massa responsable. I, com a adult, aquest sentiment de responsabilitat pot filtrar-se en un por de defraudar els altres amb cada decisió que prengueu ... senyalitzeu l'excés d'anàlisi.\n3. Criança en helicòpter.\nA l’altre extrem de l’espectre hi ha una infància en què no vau prendre decisions en absolut.La vostra pare helicòpter va prendre totes les seves decisions per vosaltres. Quan sigui adult, només es pot sentir perdut davant de les opcions i deixar-se atrapat pel repensament, ja que les decisions se senten aclaparadores.\n4. Paternitat massa estricta.\nCastigat per cometre errors de petit? Particularment si se us ha castigat físicament, això pot crear un fitxerpor a les decisions com a adult. El vostre cervell encara entrarà en mode de por.\n5. L’atenció com a recompensa en lloc de correcta.\nTeoria de l’adjunt és una escola de pensament que creu que, per tal de créixer en forma segura i confiat adults, necessitem com a mínim un cuidador, especialment en els nostres primers set anys, en qui podem confiar estar allà per a nosaltres i estimar-nos, importa què.\nPer: Pierre Tourigny\nSi ens trobem davant d’un cuidador que només ens dóna amor si som «bons» o «agradables»? Però ens ignora o menysprea el contrari?Acabem adults indecisos amb ‘ afecció ansiosa ‘, Constantment preocupats, no agradarem als altres.\nEl trauma i la tendència a una anàlisi excessiva\nT'ho vas fer? experimentar traumes de petit ? O una infància generalment traumàtica i inestable, amb ' experiències infantils adverses (ACE’s) ?\nEl trauma ens deixa creences fonamentals això el món és un lloc perillós . Sense adonar-nos-en, tret que busquem ajudar a processar un trauma , ens passem la vida buscant perillositat, amenaces i coses que no funcionen bé. Això, per descomptat, condueix a una anàlisi excessiva de cada situació.\nEl trauma també perjudica completament la nostra capacitat de confiar no només en els altres, sinó en nosaltres mateixos.Tot i que lògicament sabem que el trauma no és culpa nostra, ho interioritzem. Si vam permetre que ens passés un trauma, com podem confiar en nosaltres mateixos?\nI com que el trauma destrueix la confiança, ens pot portar a ser obsessivament independents.Tenim poques relacions fiables o connectades, ho fem tot nosaltres mateixos i prenem totes les decisions nosaltres mateixos.\nÉs una gran responsabilitat amb poc marge d’error si no hi ha ningú més que pugui agafar la marxa.Hi ha alguna meravella que cada pas de la vida s’observi obsessivament sobre com funcionarà o no?\nCom puc deixar d’analitzar massa tot?\nTenir una idea de la paràlisi de l’anàlisi està relacionada amb problemes molt més grans? L’anàlisi excessiu no serà un procés d’un dia per l’altre, sinó un viatge compromès.\nHi ha moltes eines que us poden ajudar a ser-homés present amb vosaltres mateixos i el que realment voleu. Això pot incloure diari , atenció plena , i autocompassió .\nPerò també comença mirant el vostreamagat i limitant les creences fonamentals . En el fons, creieu que el món és un lloc perillós? Que heu de prendre les decisions 'correctes' ja que no podeu confiar en que ningú més hi sigui? Què tan veritables són aquestes creences? Quina pot ser una creença més útil?\nI hem d’aprendre a confiar. No només els altres, i nosaltres mateixos, sinó també la vida mateixa.Hem de confiar que aquesta vida no sempre està en contra nostra. Que no som nosaltres, sols, contra una estranya força negativa. Que si desordenem, cosa que inevitablement farem, probablement estarà bé.\nÉs hora de deixar d’analitzar excessivament i començar a viure? Us connectem amb alguns dels millors psicoterapeutes i psicòlegs d’assessorament de Londres. No a Londres? La nostra plataforma de reserves ofereix terapeutes registrats a tot el Regne Unit o proveu assessorament en línia des de qualsevol lloc.\nEncara teniu alguna pregunta sobre quant analitzeu excessivament? Voleu compartir amb altres lectors com atureu la paràlisi d’anàlisi? Comparteix a continuació. Tingueu en compte que tots els comentaris es supervisen i s’aproven per protegir els nostres lectors.\nAndrea Blundell és escriptora de psicologia i desenvolupament personal i actualment és l’editora d’aquest bloc. Ha realitzat formació en assessorament i coaching centrats en la persona.


Recollida de burilles a 4 parcs de la ciutat de Lleida – OSMON\nRecollida de burilles a 4 parcs de la ciutat de Lleida\nUna de les nostres voluntàries, la Belén, va prendre la iniciativa de començar una recollida de burilles a un parc infantil prop de casa seva on, sempre que hi passava, hi trobava moltes burilles de cigars pel terra. D’aquesta manera, en un sol dia, va arribar a recollir 100 burilles d’una zona de 5 mentres.\nVoluntaris/es recollint les burilles dels parcs infantil.\nAixí va començar el nou moviment d’OSMON on ens dediquem a recollir les burilles dels parcs infantils de Lleida. Vam començar el dia 20 d’abril en 4 parcs infantils de Pardinyes: al parc infantil de davant el Parc de la Mitjana, a la plaça de Josep Pinyol, a la Plaça de Marracoi a la plaça de Josep Gort. Sol van poder col·laborar 4 voluntaris/es en la recollida però en sol dues hores van acabar recollint 700 grams de burilles!\nI per què només burilles de cigars? Us estareu preguntant… Doncs la resposta es troba en que totes aquestes burilles tarden d’un a deu anys en descomposar-se. A més a més, contenen més de 4.000 substàncies químiques i cancerígenes com ara la nicotina, l’aquità, l’amoníac o el poloni 210. Per això és molt important que els parcs, i encara més els parcs infantils, siguin espais lliures d’aquests tipus residus i que, d’aquesta forma, els més petits i/o els animals no poguin entrar en contacte amb les substàncies tòxiques.\nDes d’OSMON us demanem que, si us plau, NO TIREU LES BURILLES AL TERRA. Podeu apagar-les i tirar-les als contenidors d’escombraries de rebuig.\nAnterior Previous post: 2ª Recollida de brossa al Riu Segre\nSegüent Next post: 3ª Recollida de brossa al Riu Segre