"La veritat vos farà lliures" Jo 8:32: d’abril 2016\nLevante-EMV en valencià (LEVANTE-EMV, 29/04/2016)\nCom ha manifestat el President de l´AVL, l´edició digital del diari Levante en valencià que començarà a publicar-se el dia 1, que comença a publicar-se hui dia 1, és una bona notícia. És tracta d´ampliar el mercat editorial en la nostra llengua i alhora, fer normal allò que a la societat valenciana, a excepció de l´Església (i de l´Exèrcit), és normal.\nÉs veritat que tant l´Estatut d´Autonomia com la llei d´Ús i Ensenyament del Valencià demanen una protecció de la nostra llengua degut a la seua debilitat encara. Una llengua present en publicacions, tant en paper com en format digital, com El Temps, Saó, Cresol, Buris-ana, Barcella, Mètode, Vilaweb, La Veu del País Valencià, Camacuc i moltes altres.\nSegons els entesos, l´índex de lectura sempre ha estat baix al País Valencià. I més encara en la nostra llengua, degut en bona part a l´analfabetisme que el franquisme va propiciar en els valencians, prohibint l´ensenyament del valencià, una llengua que ha estat durant molts anys prohibida i després, només tolerada, des de la marginació.\nVa ser en la Transició quan la nostra llengua va eixir amb força del gueto on l´havien posat el dictador i els seus acòlits provincials, l´Església i la burgesia valenciana. De fet, el poble i d´una manera particular a les comarques, des dels Ports a la Marina i des de la Vall d´Albaida a la Costera, la Safor o el Maestrat, la majoria de la gent mai no havia abandonat el valencià, que això sí, quedava circumscrit a la llar, i al carrer i a les relacions del veïnat, i sobretot als trinquets, on el valencià sempre ha estat una llengua viva. I també va ser reivindicada pels grups més sensibilitzats amb la nostra cultura, com els jóvens universitaris o Lo Rat Penat, amb Carles Salvador o Ferrer Pastor, que van posar a l´abast dels qui volien aprendre la nostra llengua, l´ensenyament del valencià.\nAlguns poden creure inversemblant que durant els anys quaranta i més i tot, parlar valencià fóra vist com a propi de "patanes", com li digué a mon pare un guàrdia civil. O que fóra obligat en temps de postguerra, "hablar en cristiano". Per tot això i per la coentor de la burgesia del Cap i Casal que va renegar de la nostra llengua, el valencià era cosa de poble. De la gent dels pobles. L´excel·lent cançó "Tio Canya", dels amics d´Al Tall explicita ben clarament la marginació del valencià. Una marginació que va quedar palesa, només fa uns mesos (no en ple franquisme) amb les declaracions de la Sra. Carolina Punset, de Ciudadanos, que es va permetre el ridícul de qualificar de "aldeanos", aquells que volem per al valencià el mateix que per al castellà: Que siga una llengua normal. Una marginació la de la nostra llengua que ha vingut també del PP, acabant despòticament amb RTVV o clausurant els repetidors de TV3 i de Catalunya Ràdio, perseguint amb multes abusives ACPV, tancant línies en valencià de moltes escoles o atacant l´AVL.\nPer això l´edició en valencià del diari LEVANTE, és una bona notícia per a tots els qui estem compromesos en el redreçament nacional del País Valencià i en la normalització de la nostra llengua. Va ser mon pare un dels qui va començar a escriure en valencià al diari LEVANTE, sobretot les seus cròniques de Pilota, la seua columna: "Impressions d´un aficionat". D´ací que m´alegra i molt, que aquest diari, que també acull els meus articles, sempre en valencià, aposte ara per una versió en la nostra llengua.\nNo fa massa anys, mon pare es mostrava pessimista pel que feia a la llengua i a la Pilota. I per això deia que el valencià, com la Pilota, desapareixeria en dues generacions. Amb el temps va canviar d´opinió, en vore l´èxit de les Trobades de les Escoles en Valencià i el compromís dels mestres per la nostra llengua o les noves fornades de jugadors de Pilota. L´edició en valencià del diari LEVANTE confirma l´optimisme de mon pare: un País que mai no hem fet, sí, però també una País que ja anem fent. També des de la premsa. Enhorabona a tots els qui treballen a LEVANTE per l´aposta que han fet pel valencià.\nLa Marxa per la Natura (VILAWEB/ONTINYENT, 24/04/2016)\nConvocada per l’Associació Valenciana de Solidaritat amb l’Àfrica (AVSA), diumenge 1 de maig tindrà lloc a València una marxa per la natura i en defensa dels drets de les persones refugiades i dels immigrants.\nLa dramàtica situació de milions de persones que fugen de Síria, Iraq i Afganistan per salvar la vida, posa en evidència la passivitat, la indiferència i el menyspreu que els dirigents europeus mostren davant aquest drama. Per això l’AVSA ha presentat un document on manifesta el ‘rebuig absolut a unes polítiques europees irracionals i criminals’, de les quals els membres de l’AVSA ‘no volem ser còmplices amb el nostre silenci’. En aquest mateix sentit, fa unes setmanes l’arquebisbe de València, Antonio Cañizares, en visitar la Catedral de la Natura a Vallada, mostrava també la seua indignació davant una societat que ‘està oblidant els pobres’.\nL’AVSA, en convocar aquesta manifestació a València el pròxim 1 de maig, vol denunciar ‘la inoperància d’alguns polítics que no es regeixen, en les seues decisions, per l’interès superior de les persones a qui han de servir’. A més, l’AVSA també denuncia ‘el sense sentit de la “Normativa europea sobre immigració”, quan obliden’ que els polítics ‘estan per a regular la societat al servici de les persones i no a l’inrevés’.\nEl tercer punt que posa de manifest el document de l’AVSA és el de la ‘complicitat de determinats mitjans de comunicació i d’algunes institucions educatives, quan –al servici d’altres interessos- manipulen sentiments i consciències’.\nL’Associació Valenciana de Solidaritat amb l’Àfrica s’escandalitza també pel fet que les religions i les Esglésies, a vegades ‘no encerten a transmetre els seus alts valors ni a mostrar un testimoni convincent’. I en això tenim una part de culpa els cristians, quan no mostrem un esperit de pau en les nostres relacions mútues.\nL’últim dels punts que posa en evidència l’AVSA, és ‘la passivitat de bona part de la ciutadania benestant i les seues entitats socials, entretinguda en altres menesters i cega davant de la realitat global’.\nEl document de denúncia que ha donat a conèixer l’AVSA davant la tragèdia que viuen els refugiats i els immigrants, hauria de fer reaccionar la nostra societat per tal de donar suport al dret que tenen aquestes persones a viure en pau, amb dignitat i en llibertat, quan es veuen obligades a eixir de la pròpia terra. I és que ningú no abandona el propi país si no és veu obligat a fer-ho per la fam o a la violència. Per això aquesta Marxa per la Natura hauria de rebre un suport massiu, començant pels cinc bisbes del País Valencià (el de València i el seu auxiliar, el d’Oriola-Alacant, el de Sogorb-Castelló i el de Tortosa) que haurien d’encapçalar aquesta manifestació donant suport amb la seua presència al dret a la llibertat de tants i tants milers de persones desplaçades que continuen sofrint. I alhora, també, per denunciar la injustícia de les polítiques migratòries que marginen i menyspreen les vides humanes d’aquells que fugen de la guerra, de la por i de la fam.\nEls bisbes i els cristians valencians, així com tots els hòmens i dones de bona voluntat, i d’una manera massiva, haurien de fer costat a aquesta manifestació, imitant d’aquesta manera el gest de solidaritat del papa Francesc, qui el dia 16 passat va anar a l’illa grega de Lesbos per denunciar el retorn dels refugiats a Turquia, i per mostrar-los el seu suport en aquest moment de vergonya, quan els governs d’Europa actuen d’una manera infame.\nEl lideratge ‘global, moral i espiritual del papa Francesc, reconegut per creients i no creients’, com ha dit el professor Francesc Torralba, i la denúncia que ha fet de la insensibilitat d’Europa amb els més pobres, ens encoratja a comprometre’ns a favor de la justícia i de la solidaritat amb els refugiats.\n"És sectari imposar el valencià'' (LA VEU DEL PAÍS VALENCIÀ, 23/04/2016)\nEn vigílies de la festa de Sant Jordi i del 25 d’abril, així s’expressava la Sra. Elena Bastidas, subsecretària general del PP valencià, exalcaldessa d’Alzira i diputada a les Corts espanyoles. Per a la Sra. Bastidas, imposar el valencià en els concursos municipals és “sectari”. I imposar el castellà? Això no deu ser sectari per a la Sra. Bastidas. I és evident que s’imposa el castellà a tots els concursos municipals!! I imposar el francès a París és una actitud sectària? I imposar el portuguès a Lisboa? Per a la Sra. Bastidas, només és sectari imposar, és a dir, normalitzar el valencià al País Valencià!\nSegons el Diccionari Normatiu Valencià, sectari és ser intransigent i fanàtic d’un partit o d’una opinió. Per tant, imposar el valencià no és ser fanàtic, sinó intentar normalitzar la nostra llengua.\nEl que és sectari és furtar, enganyar i empobrir la societat valenciana amb Copes d’Amèrica, Terres Mítiques o aeroports de Castelló, Brugals, Emarses o Gürtels. El que és sectari és mentir i retallar els serveis més bàsics. El que és sectari és dir que no pujarien l’IVA, com va dir el Sr. Rajoy i després fer el contrari. Equiparar el valencià al castellà és sectari? El que és sectari és destrossar la nostra llengua, arraconar-la i tancar-la en un gueto,\nLa Sra. Bastidas té molt fàcil descobrir i vore on es troba el sectarisme. A quantes sales de cine pot anar en valencià i a quantes en castellà? Hi ha igualtat d’oferta? A quants teatres es fan obres en valencià i en quants en castellà? Quants llibres es publiquen en valencià i quants en castellà? Quantes revistes pot comprar la Sra. Bastidas en valencià i quantes en castellà? Quantes emissores de ràdio i de televisió pot escoltar i vore la Sra. Bastidas en valencià i quantes en castellà? O diaris? A quines parròquies pot anar a missa en valencià la Sra. Bastidas? Quants judicis es fan en valencià i quants en castellà? A les Universitats del País Valencià, quantes assignatures es fan en valencià i quantes en castellà?\nDemanar la mateixa igualtat per al valencià que per al castellà, això es relegar el castellà i ser un sectari? La Sra. Bastidas vol fer-nos creure que el valencià està en igualtat de condicions que el castellà, i a més, que el Govern Valencià està arraconant el castellà. I això és mentida!\nEl diumenge passat el diari ARA va publicar un estudi sobre el català a Catalunya, amb unes dades que no són per tirar coets. Ací estan:\nNomés hi ha el 33% de llibres en català.\n48% de teatre.\n19% de televisió.\n2,6% de cinema.\n4,4% de diaris.\n13% de música escoltada en català.\n63% de ràdio.\n9% als videojocs.\n12% en la justícia.\nSi aquestes dades s’allunyen i molt del bilingüisme, ja es pot imaginar la Sra. Bastidas la situació de la nostra llengua al País Valencià. Per això el professor Joan Francesc Mira deia en aquest mateix mitjà, diumenge passat: “El bilingüisme equilibrat no és real”. I recordava la campanya “Visquem en valencià”, a la qual el professor Mira responia així: “Sí, intentem‘ho, però no sobreviurem ni 48 hores”.\nEl valencià és la llengua pròpia del País Valencià i encara hui es troba en gran inferioritat a la Universitat, als jutjats, a l’Església, als mitjans de comunicació...... La Sra. Bastidas faria bé de llegir-se la Llei d’Ús i Ensenyament del Valencià, i voria com s’ha de protegir una llengua que està en inferioritat al País Valencià.\nEl singular del cognom de la Sra. Diputada, que troba “sectari” normalitzar el valencià, és bastida, que en la seua primera accepció, segons el Diccionari Normatiu Valencià, diu que és una “construcció provisional feta amb taulons o tubs de ferro que sostenen plataformes de treball perquè els obrers puguen accedir als llocs on han de treballar”. Això és el que volem per al valencià: una bastida, una construcció feta amb l’esforç de tots, perquè la nostra llengua esdevinga normal. Una construcció que des de fa anys està fent ACPV, l’Escola Valenciana i diversos partits polítics i sindicats i una part de la societat civil. Però hi ha una altra accepció de bastida, que no sé si li agradarà més a la Sra. Bastidas: “Màquina de guerra, molt utilitzada en l’Edat Mitjana (i també en la “Batalla de València” i després!)en l’atac contra muralles i castells, consistent en una espècie de torre mòbil feta amb barres i posts de fusta i amb un pont llevadís”. Màquina de guerra. Màquina per destruir una llengua i un País! Quina diferència entre bastida, com a construcció per permetre el treball d’un Poble i bastida, com a màquina de guerra per atacar un Poble.\nÉs sectari imposar el valencià? El que és sectari és marginar la nostra llengua, dividir-la i menysprear-la.\na d’abril 23, 2016 Cap comentari:\nJornada Mundial de Pregària per les Vocacions (LEVANTE-EMV, 17/04/2016)\nHui, quart diumenge de Pasqua, diumenge del Bon Pastor, l´Església celebra la Jornada Mundial de Pregària per les vocacions. En el missatge d´aquesta 53ena Jornada, el papa Francesc ens posa al davant les paraules de Sant Beda el Venerable referents a la vocació de Sant Mateu: "Misereando atque eligendo", quan Jesús va mirar amb misericòrdia aquell recaptador d ´impostos i l´escollí per a ser apòstol.\nLes vocacions al presbiterat, a la vida religiosa, al monaquisme i als Instituts Seculars, tenen en l ´Esglesia el seu origen i d´una manera especial, com ens ha dit el papa, en "la mirada compassiva de Jesús", que ens elegeix com a missatgers del Regne. Per això el camí vocacional que "es fa al costat d ´altres germans i germanes" i que "el Senyor ens regala, és una convocació".\nLes vocacions al si de l´Església ens han de portar a fer l´experiència, en la pròpia vida, del vore, el creure i el viure, que són els tres verbs que l´Evangeli de Sant Joan va repetint al llarg dels seus vintiun capítols. Vore per creure, però també creure per vore, i viure (per ser testimonis de la Pasqua) són tres expressions que es van succeint en el quart Evangeli.\nEn aquesta Pasqua que estem celebrant durant cinquanta dies, la vocació que Déu ens dóna com un do, és sempre anunci de la Bona Nova de l´Evangeli. La vocació és esdevenir testimonis del vore (hem vist el Senyor diuen els deixebles a Tomàs) i del creure en el Déu de la vida (Senyor meu i Déu meu, respongué l´apòstol anomenat incrèdul). La vocació és també viure allò que hem vist i que hem cregut, per tal d´anunciarho i de compartirho amb els nostres contemporanis. La vocació és viure enmig de la nostra societat, la fe que professem, allò que creiem.\nLes vocacions al presbiterat i a la vida consagrada, com ha dit el papa en el seu missatge amb motiu de la Jornada Mundial de Pregària per els vocacions, és "un antídot contra el verí de la indiferència i l ´individualisme", ja que els cridats per Déu vivim la vocació al servei de l´Església i del món. Per això els qui hem consagrat la nostra vida al Senyor, hem d´estar disposats "a servir l´Església allà on faça falta".\nEls qui hem estat cridats amb una vocació de servei al si de l´Església, hem de ser testimonis de com una vida evangèlica (nítida i sense falsedats) és capaç de transformar les realitats humanes i de portar pau al nostre món. Els qui hem estat cridats al presbiterat o a la vida consagrada, hem de ser testimonis de com una vida centrada en l´Evangeli, és capaç de construir una societat que avance cap a l´ideal fratern de compartir els béns materials i espirituals. Els qui hem estat cridats per Jesús a ser testimonis del Regne en el presbiterat i en la vida consagrada, hem de ser instruments de perdó i de fraternitat, d´esperança i de comunió, per tal de fer possible en el nostre món, com va dir el papa Pau VIè, la "civilització de l´amor".\nCompartint la nostra vocació amb els nostres contemporanis, serem, enmig de la nostra societat, deixebles del Ressuscitat, com els capellans Alexandre Alapont o Miguel Díaz, les caputxines de València, les cartoixanes de Benifassà, les dominiques de Xàtiva, les obreres de la Creu de València o les carmelites d´Altea: pelegrins en el camí de la fe i testimonis de misericòrdia i de consol.\nEl valencià i el copte a l'Església (VILAWEB/ONTINYENT, 17/04/2016)\nEls monjos sempre ens hem sentit arrelats a la terra i a la cultura del país que ens acull i per això hem estimat la llengua del poble on estem, per tal de no sentir-nos mai estrangers o forasters enmig de la societat on vivim. I no ara, sinó des de sempre. Una prova d’això la tenim en una carta que el bisbe Atanasi escriví al bisbe Draconisi, de la zona del Nil, on Atanasi li retreia la fugida davant les persecucions, i el comminava a retornar a la seua diòcesi. La importància d’aquest papir (on hi ha aquest text del bisbe Atanasi, i que ha descobert la professora Sofia Torallas en el fons de papirs de Montserrat) es troba en el fet que és l’única traducció del grec al copte, pensada per permetre que els monjos coptes pogueren entendre la carta d’Atanasi escrita en grec.\nSegons la professora Torallas, el contingut d’aquesta carta (en el papir més gran de la col·lecció de papirs de Montserrat) és pràcticament íntegre i la traducció del grec al copte és gairebé coetània de l’escrit original d’Atanasi. Aquest fet fa pensar, segons aquesta investigadora, en una ràpida difusió de la carta entre els monestirs d’Egipte que, gràcies a aquesta traducció, van poder conèixer el text d’Atanasi.\nLa sensibilitat dels monjos per la llengua i per la cultura dels pobles on vivim contrasta amb la indiferència de la jerarquia valenciana pel valencià. El dia 5 d’aquest mes, al Seminari de Montcada, es va reunir l’arquebisbe Cañizares amb els arxiprests valencians per presentar-los les propostes pastorals relacionades amb l’Itinerari d’Evangelització, perquè les puguen estudiar. De fet, l’arquebisbat de València ha enviat a les parròquies i a les comunitats, als religiosos i als laics, els materials a estudiar de cara a preparar el pròxim Pla Pastoral Diocesà d’Evangelització. La meua pregunta, senzilla i ingènua, és si en alguna parròquia o alguns laics, ha presentat com a tema d’estudi per incloure’l al Pla Pastoral, el ‘problema’ del valencià a la litúrgia. Perquè davant d’un nou Pla Pastoral, no seria ara el moment d’introduir la nostra llengua a l’Església?\nFa uns mesos, l’arquebisbe Antonio Cañizares va publicar la carta pastoral, ‘Evangelizar la cultura en Valencia’. Però, és possible evangelitzat la cultura d’un poble sense utilitzar aquesta mateixa cultura? És possible que un Pla Pastoral no tinga en compte la llengua dels cristians que hi han de participar?\nSi els monjos antics (i els actuals) tenien aquella sensibilitat per assumir la llengua del poble on vivien, no hauria de fer també el mateix l’Església Valenciana per tal de ser autènticament valenciana? No és un contrasentit, en ple segle XXI, voler evangelitzar la cultura dels valencians sense utilitzar la llengua d’aquests cristians? No és un contrasentit que els cristians valencians hàgem de continuar deixant la nostra llengua a la porta dels temples, perquè l’Església no assumeix, sinó que rebutja el valencià? A quin altre país del món passa això? Que algú m’ho explique perquè no ho entenc.\nJosep Massot, Doctor Honoris Causa per la Universitat de València (LEVANTE-EMV, 19/04/2016)\nEls monestirs benedictins i cistercencs han estat sempre espais de fe i d´espiritualitat i també de cultura. Només cal recordar els scriptoriums medievals i les biblioteques monàstiques, amb el treball pacient dels monjos copistes. Diumenge passat en aquestes mateixes pàgines hi havia una notícia sobre el monjo vila-realenc, P. Rafel Barruè, prior de Poblet i les tombes reials d´aquell monestir. I és que la vida monàstica ha estat sempre un lloc de cultura. Així es va vore el divendres dia 15, quan amb l´entrada solemne del rector i dels doctors al Paranimf de la Universitat de València, i amb el cant del Veni creator, va començar l´acte acadèmic d´investidura del P. Josep Massot, monjo de Montserrat, com a Doctor "Honoris Causa.\nPresentat, amb una excel·lent laudatio, pel Dr. Vicent Simbor, que repassà la trajectòria i l´obra d´aquest eminent monjo de Montserrat, el P. Massot va ser investit Doctor Honoris Causa, de mans del rector Esteban Morcillo. Després de la seua investidura, el P. Josep Massot llegí la seua Lectio, centrada en "l´Obra del Cançoner Popular i les terres valencianes".\nEl P. Massot començà el seu discurs recordant la seua primera estada a València, el 18 d´abril de 1975, per tal de presentar, juntament amb Joan Fuster, el segon volum de l´edició catalana del "Viatge pintoresc i històric" d´Alexandre de Laborde, publicat per l´Abadia de Montserrat. El P. Massot recordà també, que va ser Joan Fuster que li va fer d´amable cicerone per la València de nit, fent-li conèixer "persones destacades del món cultural", i ensenyant-li "alguns racons característics de la ciutat vella".\nEl P. Massot recordà en el seu discurs d´investidura, que a més de tindre relació amb les Universitats de València, Castelló i Alacant, també havia estat en contacte amb d´altres indrets del País Valencià, "com Sueca, Gandia, l´Alcúdia, Alginet, Elx o Xàtiva".\nEl P. Massot va resumir a la seua Lectio, "les vicissituds d´una gran empresa cultural a la qual, per circumstàncies ben inesperades", ha dedicat molts anys de la seua vida i que en la seua "multiplicitat, inclou un bon nombre d´aspectes relacionats amb les terres valencianes". L´immens treball del P. Massot ha estat l´estudi de l´Obra del Cançoner Popular de Catalunya, "patrocinat a partir de 1921 pel mecenes Rafael Patxot i Jubert", projecte que va acabar "sobtadament el juliol de 1936 quan es va produir l´aixecament civicomilitar que va donar lloc a la guerra de 1936-1939".\nEl P. Massot va recordar que va ser Patxot, nascut a Sant Feliu de Guíxols el 1872, qui reuní el dia de Reis de 1922, al Palau de la Música Catalana, "una magna reunió per mirar d´aplegar al seu entorn la cooperació de tots aquells entitats i persones que coneixen, conreuen i estimen la Cançó tradicional del nostre poble". El P. Massot va recordar que un dels qui va acudir a eixa reunió va ser el valencià Eduard López-Chàvarri.\nLa primera circular d´aquesta magna empresa, la "Circular-proclama", va ser enviada a "91 adreces diferents de la província d´Alacant, unes 109 a persones i entitats de la capital i província de València, i 57 a la capital i província de Castelló". Degut a això, a l´oficina de l´Obra del Cançoner Popular van arribar diversos materials, com "un número extraordinari de la Correspondència de Valencia", de gener de 1925, on hi havia un article amb melodies sobre cançons i danses valencianes". Per altra part, López-Chàvarri envià "una sèrie de cançons populars valencianes recollides per ell". També el músic Manuel Palau i Boix, de Montcada, "deixà en préstec a l´Obra, un aplec de melodies de cançons i danses valencianes". Altres materials, recollits a Cocentaina, Ontinyent o Alcoi, arribaren al músic valencià Joaquim Sansalvador i Cortés, nascut a Cocentaina el 1900, i que en aquell moment estudiava a l´Escola Municipal de Música de Barcelona, que va presentar al concurs convocat per l´Obra del Cançoner Popular de Catalunya, el 1922, l´obra, "Recull de cançons populars valencianes".\nPosteriorment, en el concurs de 1924 convocat per l´Obra del Cançoner Popular, "hi hagué una bona presència valenciana", com el recull anomenat "Música popular valenciana", o el "Cançoner infantil de Cocentaina".\nA més dels concursos, l´Obra del Cançoner Popular de Catalunya "va encarregar una setantena de missions de recerca per tot el Principat, per la Catalunya del Nord, pel País Valencià i per les Illes Balears, que permeteren de recollir un nombre immens de tonades i lletres de cançons, amb un interès especial en les cançons llargues ara anomenem balades, però sense oblidar els balls, les cançons infantils, les cançons de treball, les cançons religioses, especialment els goigs, etc. "\nUns anys abans, el 26 de juny de 1922 el consell consultiu de l´Obra del Cançoner decidí organitzar tres missions, una de les quals "s´encomanaria a En G. Gomà per les terres de València". I el 1923, el bibliotecari Àngel Aguiló i Miró passà a l´Obra del Cançoner, "una bona part dels materials folklòrics aplegats pel seu pare, Marià Agiló i Fuster", que ja havia fet diverses enquestes el 1854, no només a València sinó també a "Catarroja, Alfafar i Massanassa". Com recordà el P. Massot, el 1864 "va passar una setmana a Alacant, Elx, Alcoi, Albaida, Xàtiva i a València". Per això, com digué el P. Massot, "no és estrany que a les seues carpetes hi haja referència a València i cançons recollides a diversos indrets del país, moltes de Borriana i de València, i algunes recollides a Dénia per Roc Chabàs".\nAltres valencians que van col·laborar en l´Obra del Cançoner, concretament en el treball de recerca, van ser "Francesc Piñol de València, mossèn Eloi Ferrer de Vila-real, mossèn Manuel Milian i Boix i Tomàs Remon, de Morella, Josep Mª Palau de Benicarló, mossèn Pasqual Bono de Vinaròs, Àngel Sànchez Gozalbo de Castelló de la Plana, mossèn Joaquim Garcia d´Oriola, Carles Salvador i Guillem Colom de Benassal i mossèn Juli Martí de Sant Mateu".\nEl discurs del P. Massot acabà reconeixent l´aportació de tot aquest material de cançons, danses i llegendes populars a la "cultura de les terres on és parlada la nostra llengua", aconseguint-se d´aquesta manera "un fons immens de material folklòric popular", que el P. Josep Massot ha estudiat durant anys.\nPrimer la Constitució i després les persones (LA VEU DEL PAÍS VALENCIÀ, 15/04/2016)\nEstà clar que per a molts, és més important laConstitución que les persones. Per això hi ha hagut gent que s’ha escandalitzat, perquè la periodista Empar Moliner ha cremat una Constitución. Curiosament, aquestes mateixes persones que s’han escandalitzat de l’acte d’Empar Moliner, i que a ben segur deuen tindre la casa climatitzada, llum i aigua calenta a la dutxa o a la banyera, no han denunciat la pobresa que pateix la gent que no té coberts els serveis més bàsics com la calefacció o l’enllumenat. I és que el Tribunal Constitucional, portantveu sistemàtic del Gobierno, ha suspès temporalment (una vegada més) a petició del Gobierno, el decret llei de pobresa energètica de la Generalitat de Catalunya, que impedia el tall de subministrament de llum i de gas a les famílies vulnerables.\nLa crema de la Constitución en un programa de TV3 el dilluns passat, ha alçat polseguera. Mai he estat partidari de cremar un llibre. Però la hipocresia d’aquells que s’escandalitzen de la crema d’un exemplar de la Constitución, mentre no piulen, és més, recolzen la mesura del Gobierno de España de negar unes necessitats bàsiques a les famílies que passen necessitat, és immoral i indecent.\nLa gent que no té llum\n¿A quin nivell d’insensibilitat (per les persones, no per la Constitución) ha arribat la nostra societat? ¿Com és possible que la crema de la Constitución (i la condemna del que ha fet la periodista Empar Moliner) òmpliga planes i planes de diaris i hores de tertúlies radiofòniques, mentre som insensibles davant la gent que no té llum o aigua calenta a les seues cases? No són primer les persones que la Llei? Ja ho va dir Jesús a l’Evangeli, quan els fariseus i els mestres de la Llei van vore que els seus deixebles menjaven amb les mans impures, sense seguir la tradició dels ancians: “Isaïes tenia tota la raó quan va profetitzar de vosaltres, hipòcrites, tal com diu l’Escriptura: Aquest poble m’honora amb els llavis, però el seu cor es manté lluny de mi. Vosaltres abandoneu els manaments de Déu per mantindre les tradicions dels hòmens” (Mc 7:6-8). I en una altra ocasió, quan els fariseus es van escandalitzar perquè els deixebles de Jesús collien espigues un dissabte, dia de repòs, Jesús els respongué: “El dissabte ha estat fet per a l’home, no l’home per al dissabte” (Mc 2:27).\nPerò aquells que s’han escandalitzat per la crema de la Constitución, és evident que deuen creure que primer és la Constitución (i el Tribunal Constitucional) i després les necessitats de la gent més vulnerable. A tots els qui s’han escandalitzat de la crema de la Constitución, els desitjaria que passaren només una setmana sense llum, ni aigua calenta, ni gas per a cuinar. Només una setmana! Després d’això voríem si continuaven escandalitzats per aquest fet, o bé s’escandalitzaven per la falta d’aquests serveis tan bàsics per a viure dignament.\nUn dret per a tots\nGràcies al Tribunal Constitucional (i al Gobierno de la Nación) més de 800 famílies catalanes que es beneficiaven d’aquest decret llei del Govern Català, tornaran a passar fred i estaran a les fosques durant la nit. Hipòcrites! ¿La Constitución i el Tribunal Constitucionalsón per als hòmens o els hòmens per a la Constitución i per al Tribunal Constitucional? ¿Algú s’estranya encara que una gran part de la societat catalana vulga desconnectar d’Espanya, del Tribunal Constitucional i del Gobierno de la Nación?\nAmb les seus crítiques, els qui han censurar l’acte d’Empar Moliner demostren que són hereus d’aquella sentència que deia el poeta Antonio Machado, quan assegurava que “a Espanya, un pensa i nou envesteixen”. I és que aquestes persones escandalitzades, en compte de denunciar la injustícia del Tribunal Constitucional que nega el dret a les famílies catalanes vulnerables a viure sense fred i a tindre llum a casa, s’escandalitzen de la crema de la Constitución.\nI pel que fa al Tribunal Constitucional, els seus membres poden sentir-se ben satisfets, en deixar més de huit-centes famílies que viuen en la pobresa, sense llum i sense gas. Podran dormir tranquils aquests prohoms del Constitucional?\nL'alegria de l'amor (LEVANTE-EMV, 11/04/2016)\nAquest és el títol de l´exhortació apostòlica post-sinodal, presentada el divendres passat al Vaticà, un document que sintetitza la visió que sobre la família té el papa Francesc. Aquesta exhortació apostòlica és un text format a la llum dels dos últims Sínodes, on el papa presenta els desafiaments que l´Església haurà de tindre en compte de cara a la família en aquests inicis del segle XXI.\n‘Déu i els diners són dos amos irreconciliables’ (VILAWEB/ONTINYENT, 10/04/2016)\na d’abril 10, 2016 Cap comentari:\nRetalle's vosté el sou, Sr. Montoro (La Veu del País Valencià, 08/04/2016)\nL’actitud del ministre Cristóbal Montoro envers els valencians és (una vegada més) del tot immoral. Les seues amenaces, exigint al Govern del País Valencià la congelació de la despesa i l’aplicació de noves retallades, és del tot indecent. Sabent (com sap) el ministre Montoro, el desastrós finançament que pateix el País Valencià, les seues exigències són un insult a la gent que continua suportant una crisi que se’ls ha tirat al damunt. I si a més, el Govern de l’Estat és el primer que incompleix tots els seus compromisos i totes les seues promeses, no deixa de ser un sarcasme que el Sr. Montoro tinga la barra d’exigir a la Generalitat del País Valencià l’aplicació de més retallades. Que el Sr. Montoro, que incompleix l’objectiu de dèficit, pretenga ofegar, encara més, la situació dels valencians, és una immoralitat. I si tenim en compte, com ens recorda l’amic Vicent Partal que a la Generalitat Valenciana, el Sr. Montoro “li encoloma el frau que ell mateix va consentir als seus amiguets del PP quan governava”, l’exigència del Sr. Montoro és una burla a tots els valencians.\nEl ric i el pobre Llatzer\nCom ha dit el Sr. Xevi Xirgo, director del diari El Punt Avui, ni cas. És el que hauria de fer la Generalitat del País Valencià. I si vol més retallades, que el Sr. Montoro comence ell mateix a retallar-se el seu sou! I si vol encara més retallades, que vinga ell al País Valencià i que tanque els hospitals o les escoles que ell crega que s’han de tancar.\nEl Sr. Montoro em recorda el ric de l’Evangeli “que vestia de porpra i lli finíssim i banquetejava cada dia esplèndidament”, insensible al patiment del pobre Llatzer, cobert de nafres, que desitjava “saciar-se del que queia de la taula del ric” (Lc 16:19-21).\nQuè podem esperar d’un Govern que condecora imatges de la Mare de Déu i alhora menysprea i xafa els més desvalguts?\nSant Vicent Ferrer (VILAWEB/ONTINYENT, 03/04/2016)\nPatró del País Valencià, la festa de Sant Vicent Ferrer se celebra cada dilluns de la segona setmana de Pasqua a nombrosos pobles valencians, alguns dels quals beneïts pel pas d’aquest insigne sant dominic pels seus carrers i les seues places, com és el cas de Morella, Teulada, Catí, Agullent, Xilxes, Llíria i no cal dir, València, la ciutat on va nàixer aquest gran dominic.\nVa ser mossèn Joan Puig qui recollí en el seu ‘Vocabulari de Catí’ les festes i els costums d’aquesta entranyable vila de l’Alt Maestrat. Nascut a Catí el 10 de febrer de 1880 i mort a Sant Mateu el 25 de setembre de 1955, mossèn Joan Puig aplegà les efemèrides més importants d’aquesta vila, com el Nadal i l’Arguilando, les festes de Cap d’Any i Reis, Sant Antoni i la Candelera, el Dijous Llarder, la Quaresma, el Dimecres de Cendra, Sant Josep, el Septenari de la Mare de Déu dels Dolors i la Setmana Santa, la Pasqua, el Corpus, Sant Joan, les festes d’agost, el Rosari d’octubre, Tots Sants, Sant Martí o Sant Nicolau i la Puríssima entre moltes més festes.\nMossèn Joan Puig dedicà un apartat important del seu ‘Vocabulari’ a la festa de Sant Vicent Ferrer, per la presència d’aquest dominic en aquesta vila de l’Alt Maestrat (on predicà el 1410) començant per anotar els fets més destacables d’aquesta efemèride que dura dos dies, ‘el diumenge i el dilluns després de Pasqua Florida’.\nEntre els fets més remarcables de la festa de Sant Vicent Ferrer a Catí, mossèn Joan Puig mencionava l’acapte de Sant Vicent, ‘que acostumen a fer els balladors de Sant Vicent Ferrer per les cases del poble’, el ball de nit, la berena de Sant Vicent, consistent en ‘truita que dins d’un pa porten els qui van a l’ermita per a esmorzar després de la missa major’, la pedra de Sant Vicent ‘ab una creu que li féu Sant Vicent i que està guardada en un nitxo de l’altar de dita ermita’ o ‘la provessó de Sant Vicent’, que es fa ‘pels carrers del poble després de vespres el dilluns de Sant Vicent portant la imatge del sant i acompanyada del jutglar’.\nMossèn Joan Puig recorda en el seu ‘Vocabulari’ la devoció de Catí a Sant Vicent Ferrer, pel fet que aquest sant ‘predicà al Carrer Major davant de casa Carme Martí de Borràs i dormí a la casa d’enfront, avui de José Blasco i Pràxedes García, en l’alcova de l’habitació entrant a l’esquerra’.\nMossèn Puig demostra documentalment la presència de Sant Vicent Ferer a Catí ‘per les despeses ocasionades segons el racional del consell de l’any 1410’. Catí, segons documenta mossèn Puig, ’va rebre ab devoció els seus sermons i l’acompanyà a l’eixir el sant cap a Sant Mateu’. Com diu mossèn Puig, ‘en senyal de la veritat predicada i de l’afecte que els tenia féu una creu ab el dit en una pedra qui es conserva a l’ermita del Sant Vicent’. Les obres d’aquesta ermita, que Catí va dedicar a Sant Vicent Ferrer i que començà a construir-se el 1610, foren dirigides pel ‘mestre d’esglésies Pere del Sol, qui la tenia acabada l’any 1618, com es pot veure en la clau d’una de les pedres dels arcs de dita església’.\nLa devoció de Catí per Sant Vicent s’ha manifestat d’una manera especial, quan aquesta vila ha implorat la seua protecció amb motiu de la sequera. Per això la imatge del sant va ser baixada de l’ermita al poble en ‘1693, 1702, 1712, 1726, 1730, 1738, 1739, 1748 i 1751’, afavorint-los el sant valencià ‘ab pluja abundant’.\nVa ser l’amic Pere-Enric Barreda i Àngela Buj qui feren l’edició i l’estudi del ‘Vocabulari de Catí. Festes i costums’, publicat el 2012 per Onada edicions, en un volum de gran interès cultural.\nQue Sant Vicent Ferrer continue protegint el País Valencià, del qual és patró. I que per la seua intercessió, l’Església Valenciana (especialment els bisbes i els capellans de les nostres quatre diòcesis) valore, estime i promoga la nostra llengua a la litúrgia, als estudis als Seminaris i a la catequesi. Que malgrat el rebuig que, des de segles, el clergat valencià ha fet de la nostra llengua, finalment l’ús del valencià esdevinga normal en les nostres celebracions litúrgiques, per tal que els cristians valencians puguem adreçar-nos a Déu en la llengua dels nostres pares i del nostre Poble.\na d’abril 03, 2016 Cap comentari:\nLa Marxa per la Natura (VILAWEB/ONTINYENT, 24/04/2...\n"És sectari imposar el valencià'' (LA VEU DEL PAÍS...\nJornada Mundial de Pregària per les Vocacions (LEV...\nEl valencià i el copte a l'Església (VILAWEB/ONTIN...\nJosep Massot, Doctor Honoris Causa per la Universi...\nPrimer la Constitució i després les persones (LA V...\n‘Déu i els diners són dos amos irreconciliables’ (...\nRetalle's vosté el sou, Sr. Montoro (La Veu del Pa...


Els Cinemes Majèstic de Tàrrega s’omplen de públic amb l’estrena de ‘Star wars: L’ascens de Skywalker’ – Comarques de Ponent\nEls Cinemes Majèstic de Tàrrega s’omplen de públic amb l’estrena de ‘Star wars: L’ascens de Skywalker’\nDesenes de fans d’Star Wars han omplert aquest vespre els Cinemes Majèstic de Tàrrega per assistir a l’estrena de la pel·lícula Star Wars. L’ascens de Skywalker, l’última entrega i el desenllaç de la nova trilogia de La Guerra de les Galaxies. Per animar l’assistència de públic, Circuit Urgellenc i la mostra de cinema Galacticat, amb la col·laboració de l’Ajuntament, han organitzat diferents activitats que han començat a mitja tarda amb la instal·lació d’uns videojocs de la saga. Després de la primera sessió del film, que ha omplert la sala, mig centenar de fans d’Star Wars han gaudit d’un sopar amb moltes sorpreses, que s’ha completat amb un concurs de preguntes per conèixer els fan més friki de la saga, que ha rebut un casc d’Stromtrooper, elaborat amb xocolata pel pastisser de la ciutat Joan Nicolau. Les activitats s’emmarcaven en una nova edició del GalacticTast.


Els ADF preparen un conte i un escape room per ensenyar els infants com s'ha d'actuar al bosc - Canal Terrassa\nResponsables del nou equip de govern municipal han acompanyat aquest dilluns els Voluntaris Forestals de Terrassa per conèixer de prop les tasques de vigilància i prevenció d’incendis que porten a terme a la ciutat. Uns treballs especialment importants en l’època més complicada de l’any al bosc.\nUna quarantena d’ADF dediquen el seu temps lliure a vetllar pel territori. Ho fan en col·laboració amb Bombers, Protecció Civil i Agents Rurals. Disposen de quatre punts de guaita que els donen una àmplia visió de la ciutat i bona part del Vallès. A més, netegen accessos i camins i abasten els punts d’aigua. També es desplacen per les urbanitzacions i àrees de pícnic on la seva funció és informativa i també dissuasòria davant de determinades accions incíviques.\nEls ADF han posat en marxa una iniciativa per incrementar la presència de dones al cos. D’altra banda, el treball dels Voluntaris Forestals arriba a les escoles amb campanyes de sensibilització. El proper curs disposaran d’un conte i un joc d’escapada per explicar com s’ha d’actuar al bosc.\nEls Voluntaris Forestals reben una ajuda per cobrir les despeses. L’ajuntament es fa càrrec del manteniment dels vehicles i de l’equipament necessari.\nTags: ADFAjuntament de TerrassainformacióJosé Antonio ChacónLluïsa MelgaresmantenimentprevencióterrassavigilànciaVoluntaris ForestalsXavier CorominasXavier Fernández Rivero


Club Alforja Futbol Sala: GIMNASTIC TARRAGONA - ALFORJA FS ( 4 - 3 )\nGIMNASTIC TARRAGONA - ALFORJA FS ( 4 - 3 )\nPrimer desplaçament de l'Alforja a la Lliga que va acabar amb derrota per la mínimai amb dos imatges ben diferenciades durant el partit de l'Alforja. Els blaus arrastraven les baixes de Alexis i David i la ja coneguda de Quim Osete.\nEls visitants van sortir a la pista amb molt respecte al partit, i això va fer que juguessin unes revolucions menys que els locals, que aquests aprofitaven en cada pilota dividida. Cap dels dos equips triangulaven i es perdia la pilota molt ràpid. Una clara ocasió de l'Alforja en 1x1 va poder canviar la tònica del partit però va ser al cap d'uns minuts quan els locals s'avançaven amb una jugada individual. Als últims minuts de la primera part, els blaus van apretar una mica més sense que influïs al marcador.\nA la segona part, un canvi d'actitud dels alforgencs es va poder contemplar a la pista, quan es gaudien dels millors moments del partit en vista visitant, el Nàstic tornava a marcar amb un rebot de la defensa blava. Un clar penalt i l'expulsió d'un jugador local van ser les queixes inútils dels visitants. A falta d'uns 10min i amb 2-0 al marcador, l'Alforja se la jugava amb porter-jugador, on conseguia retallar distàncies amb certa sort després que un defensa desviés la pilota d'un xut visitant. L'Alforja, amb actitud d'anar a pel partit continuava amb atac de 5, però un parell de passades interceptades van ser la causa de que el marcador reflectís 4-1 a falta de 5min. Els visitants no es van donar per vençuts i a falta d'1 min el marcador reflexava 4-3 amb dos gols practicament calcats de John. El resultat final no es mouria.\nSegona derrota dels alforgencs que segurament es voldràn refer aquest dissabte contra el Fraga, un rival a un punt dels alforgencs tot i que aquests amb un partit menys, el pendent contra l'Altafulla que des d'aquí informem que sino hi han canvis d'última hora es jugarà dissabte 5 de desembre.\nUs esperem aquest dissabte al Pavelló d'Alforja per tal d'animar i portar l'equip a sumar la seva segona victòria en lliga, no hi falteu!


Jornada al Consorci de Salut i Social de Catalunya sobre l’aplicació de l’RGPD al sector salut . Autoritat Catalana de Protecció de Dades\nJornada al Consorci de Salut i ...\nJornada al Consorci de Salut i Social de Catalunya sobre l’aplicació de l’RGPD al sector salut\nLa directora de l’Autoritat Catalana de Protecció de Dades, M. Àngels Barbarà, ha pronunciat la conferència central de la jornada organitzada pel Consorci de Salut i Social de Catalunya (CSC).\nL’objectiu d’aquest esdeveniment ha estat donar a conèixer experiències del sector de la salut relacionades amb el Reglament general de protecció de dades (RGPD), d’aplicació obligada arreu d’Europa des del 25 de maig.\nMaria Àngels Barbarà, al llarg de la seva la conferència sobre les novetats més rellevants de la nova normativa aplicables en l’àmbit de la salut, ha incidit en el fet que l’RGPD ha ampliat les categories especials de dades, afegint les dades genètiques i les dades biomètriques a les que ja regulava l’LOPD.\nTambé ha comentat que en el sector de la salut s’ha de tenir en compte que hi ha col·lectius, com els de pacients, menors, gent gran o persones amb alguna discapacitat, que amb el Reglament són considerats col·lectius vulnerables. Per tant, el compliment del conjunt d’obligacions regulades a l’RGPD requereix una especial atenció.\nLa directora ha exposat que l’RGPD basa la concreció de les obligacions per als responsables del tractament en dos pilars: el principi de la responsabilitat proactiva i l’enfocament en el risc. Aquests dos elements defineixen les obligacions precises i la forma de complir-les. Al llarg de la intervenció també s’han tractat aspectes cabdals, com ara la figura del delegat de protecció de dades i quan s’ha de nomenar, i les avaluacions d’impacte.\nFinalment, ha conclòs que en l’àmbit sanitari les principals qüestions que cal revisar són les que afecten la gestió de la informació. Aquest sector tracta dades molt sensibles i, en molts casos, relatives a persones que es troben en situacions d’especial vulnerabilitat. Una gestió adequada de la informació ajudarà a generar més confiança en els usuaris i, per tant, afavorirà la prestació del servei.\nL’acte ha tingut lloc el 30 d’octubre, a la seu del Consorci de Salut i Social de Catalunya.


Ordenança sobre la tinença d’animals: Hi tens molt a dir! – Ajuntament de La Pobla de Segur\nOrdenança sobre la tinença d’animals: Hi tens molt a dir!\nFòrum participatiu previ a l’aprovació de l’ordenança de tinença d’animals de companyia i d’autoconsum\nEn aquest vídeo podeu veure un resum dels continguts de l’Ordenança reguladora de la tinença d’animals de companyia i d’explotacions ramaderes en règim d’autoconsum. Aquesta és una ordenança que encara no està aprovada i que volem debatre amb tots vosaltres. Si tens un animal de companyia o animals per a l’autoconsum, aquesta ordenança t’interessa!\nOrdenança reguladora de la tinença d'animals de companyia i d'explotacions ramaderes en règim d'autoconsum [pdf - 659,61 KB]\n1 thought on “Ordenança sobre la tinença d’animals: Hi tens molt a dir!”\nÀngels puche rius ha dit:\n2 d'octubre de 2020 a les 22:10\nCrec que seria convenient per facilitar i conseguir que no es deixen les caques dels gosos al carrer, cosa que a pobla es vergonyos la de gent que ho fa, posar papereres especifiques per això ja que ultimament la manca de papereres fa que els que tenim mascotes ens tinguem que pasejar pels carrers fins trobar un contenedor amb la bossa plena a la mà. I clar no tot_hom está disposat a fer_ho, som molts a la Pobla que tenim gos, jo he notat desde que falten papereres hiha mes bruticia pel carrer, crec que no ha estat acertat treure_les, gràcies per la vostra consideracio per tenir en conte la opinio dels poblatans\nActivitats esportives i piscina cobertaNoves troballes en la tercera campanya d’excavacions al Pui i les Esplugues de Segur


Apunts de Viatge: julio 2009\n(Per als qui no sigueu socis del CIB, copio aquí el meu article publicat a la revista Fondària número 71 d'aquest Juliol)\nMiro cap a la costa i veig que a l’horitzó s’aixeca el perfecte perfil de l’escut volcànic del Mauna Loa. Des de la meitat dels seus 4.170 metres d’alçada, una cascada de verdor de cultius de cafè i d’esplendorosa vegetació tropical davalla fins al precipici de lava negra amb què la terra deixa pas al mar, a només cinquanta metres de l’embarcació on em trobo. Sóc davant de l’aeroport de Kailua-Kona, a la Big Island de Hawaii, al mig de l’Oceà Pacífic, i sota meu es troba un dels considerats deu millors punts d’immersió del món.\nLa presència dels avions tan a prop, abocats al cel en comptagotes cap a les altres illes de l’arxipèlag o cap al continent, fan creure impossible que sota la nostra embarcació, a només deu metres sota l’aigua, puguem veure d’aquí a poc un dels espectacles submarins més impressionants de tots els oceans.\nQuan hem arribat davant de l’aeroport, els nostres guies ja ens tenien preparat l’equip. Cadascun dels vint passatgers té un lloc assignat, i a cada lloc ja hi ha el jacket de la mida adequada amb la botella plena i connectada. El repartiment de guies el fa el capità Colin, un caribeny de Trinidad i Tobago que amb una espessa perilla esfilagarsada, les orelles farcides d’arracades de plata i l’esquena negra tatuada amb motius polinesis podria passar pel perfecte pirata. M’assigna a mi i a dues parelles d’americans de Kansas l’Scott Blain, un fotògraf aquàtic que fa de guia.\nLa immersió per a veure les mantes la farem de nit, però hem sortit a mitja tarda per a poder fer una primera immersió de reconeixement abans no es pongui el sol. Quan baixem a l’aigua descobreixo que si la bona ha de ser la nocturna, de moment la primera de reconeixement ja és impressionant. El terreny de lava que entra al mar continua sota l’aigua, però aquí els milers d’anys de vida marina han anat acumulant enormes quantitats de corall blanc que s’arrapa a la lava negra, en formacions digitals o en aglomeracions que recorden enormes col-i-flors. I entre aquest corall s’observa una col·lecció de fauna tan variada que dins l’aigua cristal·lina contrasta amb tons de Technicolor: el cap blanc piguejat de vermell d’un Pili-ko’a (Paracirrithes forsteri), la franja taronja d’un Nae Nae (Acanthurus olivaceus), el groc canari del Lau’ ipala (Zebrasoma flavescens) i les franges blanques cobertes de verola blava del Roi (Cephalopholis argus). Traient el cap per entre unes digitacions de corall, apareix el cos piguejat de blanc d’una morena Puhi o’ni’o (Gymnothorax meleagris). Un nassut i groc Lau Wiliwili Nukunuku ‘Oi’Oi (Forcipiger longirostris) balla amb un grup de peixos d’ulls desorbitats. Més enllà, un estol d’una seixantena de Weke (Mulloidichthys flavolineatus) ens sobrevola en formació, i un peix trompeta Nunu (Aulostomus chinensis) ens observa immòbil per entre el corall, mentre un solitari ídol moresc Kihikihi (Zanclus cornutus) patrulla insolent i una parella de Kikakapu (Chaetodon ornatissimus) de franges vermelles juga a perseguir-se prop de les espines gruixudes i vermelles d’un eriçó Heterocentrotus mammillatus.\nQuan comencem a pujar cap a la superfície, l’Scott ens indica amb la mà que mirem cap al fons, allà on el corall es submergeix en el profund blau de l’abisme. Aletejant pausadament però amb força, veiem la nostra primera Hahalua o manta gegant que se’ns acosta. Elegant i gràcil, ens passa nedant pel costat sense espantar-se. Tots ens quedem quiets, immòbils contemplant l’evolució de la manta fins que desapareix de nou en la penombra aquàtica.\nAl vaixell recuperem forces amb un entrepà i refrescos, i l’Scott ens explica que la manta que hem vist té nom i tot. Es diu Cousteau, i és un mascle de sis peus d’amplada (uns dos metres) que va ser fotografiat per primer cop el 1997. Des de fa més de quinze anys, la Manta Pacific Research Foundation està estudiant aquest grup de mantes gegants (Manta birostris). De moment en tenen 162 de fotografiades i controlades, i les distingeixen pel patró de clapes negres al ventre blanc.\nAquesta nit en veurem moltes més. Mentre el sol desapareix rera l’horitzó marí i la llum es fon en una posta memorable, l’Scott ens explica com serà la immersió nocturna. A cadascú de nosaltres ens han donat una llanterna aquàtica, a més d’un palet de llum química per a col·locar penjat a la botella. Dels vint passatgers, la meitat farem immersió i l’altra meitat farà snorkel. A dos quarts de vuit ens fiquem a l’aigua fosca i seguim els nostres guies amb els llums apagats. Al cap de pocs minuts, veiem una columna de llum i uns quants focus dispersos. Hem arribat al que en diuen el Foc de Campament, una rotllana de pedres sobre el fons marí on han col·locat una caixa plena de llanternes submarines que enfoquen cap al cel. I al voltant d’aquest a caixa, com si es tractés d’un veritable foc de camp, una quarantena de submarinistes ja s’hi han assegut formant una ampla rotllana. Ens situem al costat, encenem els nostres focus, els situem a l’alçada del cap amb la llum mirant cap amunt i esperem que comenci l’espectacle.\nCom cada nit, les mantes es congreguen en aquest punt atretes pels llums artificials dels submarinistes. La llum atreu els milers de crustacis i petits organismes del plàncton que hi ha en suspensió a l’aigua, i aquesta aglomeració de menjar atreu les mantes. Una a una i després a grups, les mantes apareixen de totes bandes i comencen a dansar davant nostre, recorrent amb llargues passades, en picats vertiginosos, en rasants mil·limètrics i en giragonses contorsionistes, l’aigua amarada de llum. Amb els focus mostrant parcialment l’escena i les bombolles dels submarinistes encerclant el foc de camp, l’espectacle sembla una fusió entre Encontres a la Tercera Fase i Abyss, fent-ne una nova pel·lícula amb actors animals. Fins a catorze mantes es concentren en aquell petit tros de mar il·luminat, passant un i altre cop amb l’amplíssima boca oberta per sobre els nostres caps, tan a prop que hem d’ajupir-nos perquè no ens freguin amb el ventre.\nCom esperits del mar en una orgia de ball i menjar, durant mitja hora volen per l’aigua, il·luminades per sota pels nostres focus i per dalt pels que fan snorkel i que ens oberven des de la superfície de l’aigua. Neden i s’alimenten, indiferents a la presència dels bussejadors. Quan al cap d’una estona ja tenen l’estómac ple de plàncton, d’una a una les mantes retrocedeixen cap a les fosques solituds de l’abisme i tornen d’on han vingut. Quan l’última de les mantes desapareix rera l’ombra de les profunditats, ens mirem entre els companys amb ulls encara esbatanats i la convicció que hem viscut una experiència inoblidable.\nMentre retornem a les fosques cap al vaixell, comprenc finalment perquè la consideren una de les deu millors immersions del món.\nEtiquetas: Català, Hawaii, Oceania\nLa Gerra de Pandora\nTothom ha sentit a parlar de Pandora. O almenys de la seva caixa.\nPer a aprofundir en aquest mite, ahir al vespre al Caixafòrum de Barcelona dins el Cicle de Mites Grecs que actualment es duu a terme aquesta entitat, el professor Francesc Casadesús va desgranar l’origen i evolució de Pandora.\nTot el que sabem d’aquesta dona primigènia ve d’una sola font, el poeta grec Hesíode (Beòcia, s.VIII-VII a.C.). Els dos llibres en què la menciona (la Teogonia i Els Treballs i els Dies) són clarament misògins, tal com era normal a l’època en que van ser compostos, per la qual cosa l’aspecte del mite té una subjectivitat misogínica inherent que fan que la lectura actual no sigui gaire recomenada per a modernes feministes.\nEn els dos casos, Hesíode introdueix Pandora de la mateixa manera. Durant l’Edat d’Or, quan encara els homes i els déus convivien a la mateixa terra, Prometeu va enganyar a Zeus, el déu pare de l’Olimp. Primerament l’enganyà mentre es repartien el sacrifici d’un bou, va fer que a Zeus només li toquessin els ossos (per això després els sacrificis als déus consistirien en cremar els ossos, per cert, una manera molt educada dels homes per a quedar-se amb la carn sacrificada). I després, i més greu, Prometeu robà a Zeus el coneixement del foc, que donà a la humanitat. Prometeu mateix va patir un càstig terrible per la seva gosadia, i des d’aleshores està encadenat en una muntanya del Caucàs amb una àliga que constantment li està menjant el fetge.\nPerò la ira de Zeus no s’acabà en castigar Prometeu, i envià una plaga encara més terrible als homes: els envià la dona.\nPer ordre de Zeus, Hefest agafà terra i en modelà una figura de dona, feta a semblança de les deesses immortals, d’una bellesa suprema, que Atena s’encarregà d’augmentar a base de vestimentes i garlandes.\nLa Teogonia és prou explícita en els efectes que la introducció de la dona causà entre els homes:\nDesprés de fabricar aquest bell mal [kalon kakon, per a qui els soni l’expressió], per compensar aquell guany, la va portar on vivien déus i homes, adornada per la deessa d’ulls blancs, filla de pare poderós. L’estupefacció s’apoderà dels déus immortals i dels homes mortals en veure el terrible engany, mal ineludible dels homes. D’ell prové la funesta gernació de les dones, flagell que habita entre els homes mortals, no gens resignades a suportar la penúria funesta, sinó l’abundància.\nLlegint les paraules d’Hesíode s’entén que a l’antiga Grècia el paper de la dona fos poc actiu. En realitat, la dona clàssica feia poc més que estar-se a casa teixint. De fet, tant ho feia en sentit literal, teixint roba, com sentit figurat, teixint i ordint trames per a poder-se defensar en un món d’homes misògins. Penèlope, Helena i tota la colla de grans dones de l'antiguitat grega que la seguiren foren unes grans artistes del teler i de la conxorxa.\nHesíode va més enllà en la Teogonia i en un dels passatges informa que la dona és un mal necessari. L’home que no es casa, explica, no pot tenir descendència que el cuidi quan sigui vell ni que continuï i heredi el seu llegat. Per contra ”aquell a qui ha tocat per sort el matrimoni i posseeix una esposa fidel i dotada de prudència, veu que en tota la seva vida el mal és igualat pel bé”. O sigui, que si tens la sort de trobar-te amb una bona dona, com a mínim els inconvenients empaten amb els avantatges. Déu n’hi do amb l’Hesíode, aquest. En canvi, “aquell que constitueix una família dissortada, porta per sempre una pena que li destrueix l’ànima i el cor en el seu pit, i esdevé per a ell un mal inguarible”.\nEls déus van crear la dona i la van regalar als homes (d’aquí vindria l’etimologia de la paraula Pandora: Pan: tots, i Doron: regalar; és a dir, el regal de tots els déus). Que sigui un bon o un mal regal, això ja depèn de qui ho miri. Segons Hesíode, està clar que va ser un regal amb males intencions. Sobretot perquè, segons ell, va ser la dona qui va obrir la caixa dels trons. O més aviat la gerra.\nAl cant XXIV de la Ilíada, Aquil•les menciona que Zeus posseeix dues gerres, una amb tots els béns del món i una altra amb tots els mals. I el déu els va distribuint a tort i a dret entre els homes. A la Teogonia d'Hesíode, la gerra dels mals apareix subreptíciament davant de Pandora, possiblement oblidada per Zeus mateix per a castigar els homes, sabent que la dona, el primer que farà en veure-la, serà obrir-la:Abans, la raça d’homes vivia sobre la terra al marge de penes, de dures fatigues i de malalties penoses que porten els homes a la mort. La dona, però, traient amb les seves mans la tapa de la gerra, les va escampar i va proporcionar neguits dolorosos als homes. Només es quedà l’esperança allà dins, en les seves estances indestructibles.\nÉs curiós que l’esperança es trobés en la gerra dels mals, però és que en grec, esperança i expectativa són la mateixa paraula, elpis, i en aquest sentit, és un mal quan els homes es generen falses expectatives que al final no es duen a terme i agreugen el mal.\nEl text original menciona una gerra, i no una caixa. La confusió ve molt\npossiblement d’Erasme de Rotterdam, que en un escrit del 1608, possiblement recordant de memòria, confòn la gerra (Pithos) de Pandora amb la caixa (Pyxis) de Psique, protagonista d’un altre mite que cau en la mateixa temptació d’obrir el que els déus els havien prohibit.\nÉs curiós que tant en la mitologia grega com en la judeocristiana (el cas fragrant d'Eva i la poma) siguin les dones les que originin els mals dels homes. L’origen del mite, però, podria haver estat molt diferent, com recullen les fàbules de Babri, autor del segle III d.C., que escriu que en realitat, foren els homes els qui obriren la gerra. La diferència també es troba en que en comptes de ser la gerra dels mals, fou la gerra dels béns, la que obriren. Malauradament l’efecte va ser el mateix: els béns “volaren i fugiren de la terra al cel. Només romangué l’esperança, perquè quan es tornà a posar la tapa, l’esperança es quedà a dintre. Per això, només l’esperança es troba entre els homes, prometent que ella ens donarà cada un dels béns que han fugit”.\nEn fi, els homes sempre han estat una mica beneits. Ja quan vivien a l’Edat de l’Or, entre els déus, no eren més que nens despreocupats que jugaven al jardí del paradís. Una existència que devia ser d’allò més monòtona, per cert. Encara sort que Zeus ens envià a Pandora, sinó encara estaríem jugant a polis i cacos entre les palmeres de l'Edèn. Com a mínim l’arribada de la dona va servir com a efecte de gran humanitzador. L’home-nen va passar, gràcies a la dona, a home-gran.\nObrint la gerra, Pandora va aconseguir fàcilment treure l’home del seu infantilisme amb el missatge més clar possible que mai s'ha donat a la humanitat: Nen posa’t les piles, que has de madurar!\nEtiquetas: Català, Mites


El Dia » Vídeos\nJoaquín Lorente: “La nova campanya de la DGT és una estupidesa”\neldia - 6/03/2012\nL’escriptor i publicitari Joaquín Lorente carrega contra els anuncis de la Direcció General de Trànsit que protagonitza l’humorista Leo Harlem.\nHem regalat per veure 5 entrades individuals per veure LCMDF\ndivendres 18 de Novembre 00:30\n1) Cool and Bored\nJean Wells Soul on Soul (DeLuxe edition) (2011)\n2) Broomstick Horse Cowboy\n3) What Have i Got To Lose\nUna pregunta/ una cançó\nThe Rightons presentant GET OUT!!! (2011)\nLos Lagos de Hinault vidas\n4) El verano no nos quiere\nCom podem triar el millor pernil?\nFem un tast de pernils amb el director de l’espai gourmet Reserva Ibèrica, Manel López. Per ell, no hi ha secrets a l’hora de triar el millor pernil i tallar-lo a la perfecció per gaudir al màxim d’aquest plaer de la dieta mediterrània.\nUs heu fixat mai en el color de la ungla de la pota del pernil? Doncs, segons el director Manel López, és una de les característiques que hem de tenir en compte per triar-lo.\nRemendaos fan un “Reset”\nRemendaos han col·laborat amb Estopa, Melendi o Ojos de Brujo i ara ens presenten “Reset”, el seu nou treball.


Segons The Guardian "No hi ha gaires artistes que puguin combinar el cicle de vida d'una medusa amb el breakbeat de la música electrònica i fer que funcioni”. I justament això és el que va fer la islandesa Björk en el seu disc “Biophilia”, compost durant els anys de la gran crisi financera d’Islàndia en què l’artista es va fer visible com a activista medio-ambiental, i en els quals va explorar els vincles entre la natura, la música i la tecnologia.\nBjörk Guðmundsdóttir (Reykjavík, 1965) és una cantant islandesa, multi-instrumentista i compositora experimental. Després dels seus inicis en bandes punks i alternatives, la seva carrera en solitari va començar l’any 1993 amb el seu àlbum de debut on ja començava a experimentar amb música electrònica, House, jazz i trip-hop. Després de més de 20 anys de carrera, Björk ha desenvolupat el seu propi estil d’un eclecticisme extrem en què barreja la música electrònica, la música clàssica d’avantguarda, el trip-hop i la música vocal tradicional islandesa. No en va, els seus referents musicals són compositors d’avantguarda com Stockhausen o Brian Eno i cantautors confessionals com Abida Parveen o Chaka Khan.\nDefensada constantment pels crítics pel seu enfocament innovador, l’ús pioner de bases electròniques i la seva visió artística i de futur, el seu àlbum Biophilia [One little indian, 2011] va ser el primer de la història que es publicà conjuntament amb una sèrie d'aplicacions interactives – anomenades Biophilia- per a tablets i mòbils, les quals l’any 2014 van ser les primeres a ser incloses a la col·lecció permanent del MoMa de Nova York. El disc també va anar seguit d’un seguit de workshops per a escolars perquè exploressin la relació entre música i ciència.\nEl disc, que va ser parcialment compost usant una tablet, destaca sobretot pel fet que la majoria d’instruments que s’utilitzen van ser fabricats expressament i a mida pel projecte: el “gameleste”, una barreja entre una celesta i el gamelan manipulat de forma remota des de la tablet, una bobina de Tesla o uns pèndols que transformen els seus moviments oscil·lants al so d’una arpa. I la música també va ser pensada conceptualment com un joc de patrons provinents de la natura. La cançó “Moon” està escrita a partir dels cicles de la lluna, “Thunderbolt” conté arpegis inspirats en el temps que hi ha entre un tro i el llamp o “Solstice”, en homenatge a la rotació de la terra, segueix els patrons del pèndol de Focault. En aquest disc, Björk també trenca els patrons rítmics de 4/4 per situar-se en patrons més complexos com el 17/8 , el 5/4, el 7/4 o els tempos lliures de “Dark Matter”.\n“Virus” és un cançó que relata la relació fatal entre una cèl·lula i un virus mutant, tal i com diu la pròpia artista “És una mena d'història d'amor entre un virus i una cèl·lula en la qual, per descomptat, el virus estima tant la cèl·lula que la destrueix”. En la cançó s’utilitza una base electrònica repetitiva interpretada pel “gameleste”, que representa el virus que es multiplica fins que obté el control al final de la cançó mentre la seva peculiar veu es va entrellaçant amb –el ja habitual- cor a l’estil islandès que quasi sempre l’ acompanya. En l’App per a tablet, l’usuari ha de protegir la cèl·lula de l’atac del virus mentre aquesta va sonant de fons i va repetint el bucle que l’ataca.


Lideratges [radicalment] responsables per a reinventar les nostres organitzacions | beethik\nPublicat el 2020-06-18 per admin\nVivim un moment històric que ningú hauríem pogut imaginar fa tan sols uns mesos. Tot trontolla i les organitzacions s’enfronten a situacions totalment noves i incertes.\nI encara que ja comencem a estar cansats de l’anomenada “nova realitat” la veritat és que ningú sabem en què es concretarà, com serà la vida a les organitzacions d’aquí a uns mesos. Ni tan sols demà.\nL’única cosa certa és, per tant, la incertesa i davant seu són necessaris més que mai uns lideratges [radicalment] responsables que permetin marcar i acompanyar el nou rumb que haurem de prendre.\nEn una conversa recent, Cristina Monge ens parlava que ara hem de ser capaços de valorar, més que mai, els lideratges honestos, que en aquests moments són lideratges humils. Humils perquè han d’assumir que no tenen les respostes, però honestos perquè estan disposats a construir-les amb totes les parts interessades.\nPerquè, passi el que passi, a les organitzacions no podem – o no hauríem – deixar de prendre decisions, cada dia, en tots els àmbits. I si no desenvolupem processos de presa de decisions conscients, que vetllin per la integració de l’ètica en totes les seves etapes i per la inclusió de totes les veus en la seva consecució, correm el risc de deixar-nos arrossegar per la immediatesa i el curt termini que tendeixen a empènyer-nos a una presa de decisions allunyada d’aquests criteris.\nHem de ser conscients que les decisions que prenem configuren la nostra cultura ètica, el nostre “caràcter” com a organització, el compromís de l’equip i també la confiança que ens legitima per actuar. I és per això que hem de comptar amb uns lideratges, en plural, que vetllin per un exercici responsable i ètic en totes les dimensions organitzatives.\nAquests lideratges, a més de la humilitat i honestedat que esmentàvem abans, han de poder incorporar, desenvolupar i aplicar un conjunt de competències que garanteixin aquest exercici ètic i [radicalment] responsable:\nLa integritat, exercint l’exemple d’excel·lència en ètica i responsabilitat [radical] en totes les nostres accions.\nA les nostres polítiques de persones parlem de creixement i desenvolupament, de cuidar les nostres persones, però estem sent capaços d’acompanyar-les en les dificultats derivades de la conciliació de la vida laboral i personal en aquesta situació? Som, realment, flexibles en la construcció de la pròpia carrera professional de cada persona a la nostra organització?\nLa coherència entre [el que diem] i [el que fem], sempre, sense excepció.\nTenim codis, valors, propòsits escrits, però tenim eines per aterrar-los en el dia a dia? Mesurem i gestionem l’estrès ètic que pot derivar d’una vivència de poca coherència entre els nostres valors i el dia a dia corporatiu?\nL’alteritat, des de la cura de [l’altre] com a essència de la confiança en les relacions.\nSegurament hem identificat als nostres grups d’interès, però gestionem, realment, la relació amb ells per construir una base de confiança que ens permeti avançar en una gestió responsable? Escoltem, de veritat, el que han de dir-nos o simplement articulem mecanismes de consulta que no impacten en les nostres decisions? Tenim en compte a les parts més vulnerables?\nLa transformació, orientant la nostra acció a la creació i captura de l’impacte ètic.\nImplementem complexos sistemes d’indicadors per mesurar els resultats de la nostra activitat, però tenim en compte si aquests resultats generen canvis certs? Estem aconseguint un impacte transformador coherent amb el nostre propòsit? Gestionem aquest impacte?\nI el diàleg: la base que fonamenta la presa de decisions.\nMoltes vegades presumim que tenim en compte a les diferents persones de l’organització quan prenem decisions, però establim processos de diàleg transparents i sincers en aquests processos? Incorporem mètodes que integren la perspectiva ètica en la construcció conjunta de solucions davant els conflictes als quals s’enfronta l’organització?\nEl lideratge i la presa de decisions són dues cares d’una mateixa moneda i a l’introduir l’ètica en els nostres processos de presa de decisions estem reduint l’estrès ètic, impulsant a través de l’acció nostre propòsit [el que volem ser], augmentant de forma radical la coherència i legitimant l’exercici dels nostres lideratges.\nDisposar d’una cultura ètica arrelada, saber-nos alineats amb uns valors compartits, pot suposar una garantia de coherència amb el propòsit de l’organització: una demanda cada vegada més evident per part de la societat i una necessitat de les organitzacions que vulguin aprofitar aquest moment per avançar en la gestió ètica i responsable.\nLa crisi provocada per la Covid-19 està suposant, i suposarà, profundes transformacions en el món organitzatiu. De cop, ens hem adonat que som, tots, humans. Som més conscients que mai que hem de cuidar-nos els uns als altres i, per això, resulta imprescindible comptar amb uns lideratges que ens acompanyin en aquest camí. Només si som conscients d’això i obrem en conseqüència tot això, almenys, haurà servit d’alguna cosa.\nLlegir l’article a Diario Responsable\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Publicacions beethik per admin. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Coed Y Fron Maentwrog Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 6 allotjaments a Maentwrog.\nMaentwrog, Maentwrog, Regne Unit - Veure al mapa\nMés informació sobre Coed Y Fron\nAl visitar Maentwrog, vosté es sentirà com a casa a Coed Y Fron, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Maentwrog. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com magatzem d'equipatge.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, reproductor de DVD/CD, nevera, renta vaixelles, rentadora per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Coed Y Fron és una selecció idònia per a la vostra estada a Maentwrog.\nAllotjaments a Maentwrog


Excavacions arqueològiques Vilars 2013 / ..Notícies des de la Fortalesa. / Activitats / aHome - Vilars\nDarrera modificació: 13/07/2013\naHome / Activitats / ..Notícies des de la Fortalesa. / Excavacions arqueològiques Vilars 2013\nL’objectiu durant aquest mesos continuarà sent la investigació i la recuperació de la fortalesa. Els principals punts d’actuació seran, durant la primavera-estiu, l’excavació del pou-cisterna i dels espais productius i d’emmagatzematge situats al voltant; a més, s’efectuaran sondeigs a les basses del fossat i es restauraran el pou i l’escarpa nord-oest. Durant la tardor-hivern, s’excavarà el barri est i es restaurarà la muralla i la torre nord est.\nEl Grup d’Investigació Prehistòrica tindrà sobre el terreny l’equip format per Jordi Martínez, Joan Bernal, Sergi González, Ariadna Nieto i Josep Antoni Oliva. Les qüestions a resoldre exigeixen una aproximació multidisciplinar i, a l’equip de recerca de la UdL, s’afegiran Carles Balasch i Rosa Maria Poch (Departament de Medi Ambient i Ciències del Sòl, ETSEA, UdL) i Santi Riera i Andrés Currás (Seminari d’Estudis i Recerques Prehistòriques, Universitat de Barcelona).\nEls treballs arqueològics en curs s’han iniciat en el pou-cisterna i en els espais situats a l’oest d’aquest.\nFuncionament i moviments d'aigua al subsòl de la Fortalesa (Imatge GIP - MACS, UdL)\nEl pou-cisterna ha estat objecte de publicacions recents (Junyent, Poch, Balasch, Sala 2011 i Junyent, Balasch, Poch 2012). En elles s’exposen certeses i hipòtesis sobre el seu funcionament en relació amb els recursos hídrics. L’Aixaragall alimentava el fossat i aquest el pou, quan la cota d’aigua es situava pel damunt de les argiles oligocèniques (figura); el volum d’aigua emmagatzemat asseguraria reserves durant mesos si la cota es mantenia per sota. També es valora el seu paper clau en la lectura poliorcètica de la fortalesa, com a indicatiu de que els seus defensors, a resguard d’un assalt darrera dels murs poderosos, sentien l’amenaça d’un possible bloqueig o setge. La darrera intervenció al pou-cisterna s’efectuà l’any 2009 amb motiu de l’enregistrament del programa de TV3 Sota Terra, sense arribar a assolir el fons (figura).\nL’actuació te per objectiu excavar totalment el pou-cisterna i procedir, després, a restaurar la part inferior i deixar-la condicionada a la visita.\nDes del punt de vista de la investigació, l’excavació ofereix un gran interès, doncs els sediments dipositats en el fons, pel fet d’haver-se conservat sempre submergits, és a dir, en condicions d’humitat estables -i úniques en el recinte- fan possible la conservació de matèria orgànica en condicions excepcionals. Per altra banda, convertit en un gran abocador en el darrer moment, el fons del pou atresora un tipus de deixalles i d’informació no habituals en l’interior de les cases; en el cas dels ossos, per exemple, per no tractar-se de restes del consum diari, el gos i el cavall.\nSecció nord - sud del Pou-Cisterna.\nPerò, encara més, l’excavació ha de permetre assolir els nivells d’ús, comprendre els darrers dies anteriors a l’abandonament i el posterior procés de colmatació, confirmar amb noves datacions el moment final pels vols del 300 a.n.e. i contrastar les hipòtesis formulades sobre el seu funcionament, així com recuperar gran quantitat de materials i informació sobre l’assentament i l’entorn, bàsicament la vegetació i els cultius, les activitats econòmiques i la vida quotidiana dels seus habitants. I Això voldrà dir moltes coses, per exemple: analitzar les característiques i procedència de l’aigua i si era apta pel consum dels ocupants de la fortalesa, obtenir informació palinològica (pol·len) i antracològica (carbons), macro i microfaunística (ossos), recuperar importants conjunts de materials ceràmics, estris i objectes metàl·lics (bronze i ferro) del segle IV a.n.e. i altres o la possibilitat d’identificar informació sobre el sistema de coberta que protegiria l’aigua de la llum.\nLes expectatives són, doncs, enlluernadores… Veurem si els resultats estaran a l’alçada…\nEls espais situats a l’oest del pou-cisterna\nAl voltant de l’espai central, durant la fase Vilars II, es situen un compartiments dels quals desconeixem la seva utilitat. Podem afirmar que no són cases, per les seves dimensions i, sobretot, pel fet de no disposar de llars, i els hem interpretat, hipotèticament, com llocs destinats a activitats productives i emmagatzematge. Entre ells s’obre una petita placeta, on s’emplacen dos forns circulars, i el que sembla ser un carreró que comunica el carrer de circumval·lació i l’espai central. L’excavació d’aquesta zona ha de contribuir significativament al coneixement de la organització urbanística i socioeconòmica durant l’època ibèrica antiga.\nCom aquests espais, fins ara, no han proporcionat en el seu interior objectes o estris ni estructures de treball que ens informin sobre la seva finalitat, intentar esbrinar les activitats que s’hi desenvolupàvem exigirà extremar la documentació i recórrer a l’anàlisi dels sediments.


Les principals mesures - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLes principals mesures Regió7\nHabilitar el Registre d'Entitats Esportives de la Generalitat per a la prestació de serveis de certificació digital i l'emissió de signatura electrònica dels càrrecs directius.\nValidesa de les reunions dels òrgans de govern de les entitats celebrades de forma telemàtica.\nHabilitar una línia de subvenció, en cofinançament amb el departament responsable d'innovació, per al desenvolupament de projectes que permetin l'organització de competició oficial digital de les federacions.\nIncorporar en els plans formatius dels ensenyaments esportius de caràcter reglat o titulacions pròpies.\nEstablir el gravamen al tipus super-reduït del 4% sobre serveis esportius quan els prestadors no siguin federacions esportives o clubs reconeguts com de caràcter social, que n'estan exempts. Suprimir l'IVA en inversions d'equipaments.\nEstablir l'exempció de presentar l'impost de societats per a entitats sense afany de lucre amb ingressos que no superin els 100.000 ?.\nEstablir la deducció en l'impost sobre la renda de persones físiques per l'import de les quotes satisfetes per l'abonament a instal·lacions esportives, per l'obtenció de la llicència federativa i pels que desenvolupin les tasques de voluntariat.\nImplementar el contracte formatiu en l'esport, com a règim específic de les formacions federatives.\nExcloure de l'àmbit de la laboralitat, i de l'obligació d'alta a la seguretat social, les prestacions realitzades en l'àmbit esportiu amb caràcter voluntari a les quals s'atorgui un rescabalament de despesa no justificada per import màxim de 450 ? mensuals.\nIncorporar les federacions esportives d'àmbit autonòmic en el repartiment de la recaptació derivada de l'impost sobre activitats de joc; afectació de la taxa fiscal sobre rifes, creació i afectació d'impost sobre aliments per destinar-los a programes esportius.\nAtorgar sense tràmit el 50% de l'import corresponent a la subvenció 2019 a les federacions; flexibilitzar les bases reguladores de la subvenció 2020; preveure com a despesa elegible per a la justificació de subvenció el pagament de quotes a la seguretat social per un ERTO.\nLa Unió de Federacions presenta un reguitzell de mesures per salvar l'esport català de la crisi. Esports


Macbrabant: treball en xarxa - arditec: cloud gestionado, asesoría informática\nBlogPortada » Blog » Macbrabant: treball en xarxa\nMacbrabant: treball en xarxa\nCasos de éxito, Seguridad, Sistemas informáticos, Virtualización\nMacbrabant disposa ja d’un equip servidor que permet centralitzar tots els processos de treball.\nMacbrabant és una empresa compromesa amb l’excel·lència, que ofereix serveis de consultoria especialitzats en implantació de Sistemes de Gestió de Qualitat, Medi Ambient, Seguretat Salut Laboral, Gestió Energètica i de Responsabilitat Social Empresarial certificables d’acord amb estàndards internacionals com ISO, OHSAS o d’altres.\nL’equip servidor instal·lat a Macbrabant permet centralitzar en un únic lloc dades i documents de projectes, i fer-los accessibles al personal dins i fora de l’oficina.\nLa comunicació remota amb el servidor es fa mitjançant comunicacions segures VPN, i s’han habilitat els serveis d’escriptori remot i de FTP.\nEl servidor utilitza Windows 2008 R2 x64, que ha estat virtualitzat amb la plataforma Xenserver, de Citrix. Aquesta virtualització permet generar imatges del sistema sencer de forma automàtica, i permetria, en cas de fallida física del servidor, recuperar l’equip en un altre, encara que fos diferent, a través de la importació de la màquina virtual, guanyant temps i estalviant costos d’instal·lació.\nLa solució tecnològica implantada per ARDITEC SISTEMAS inclou també còpia automatitzada de les dades de treball, i configuració de diferents perfils d’accés al servidor, restringint l’accés a usuaris no autoritzats.\nS’ha habilitat també la opció de bloqueig del compte d’usuari en cas de repetides errades a l’hora d’introduir la contrasenya, prevenint de possibles atacs des de l’exterior.\nAquest sistema informàtic permetrà als tècnics de Macbrabant accedir i utilitzar informació de projectes des de qualsevol ubicació, evitant problemes de sincronització de dades i de diferents versions de documents de treball.\nARDITEC SISTEMAS portarà també la gestió d’allotjament, domini i correu electrònic de Macbrabant, incloent una avançada eina de filtre anti-spam online, que permet filtrar el correu no desitjat abans de que arribi als equips de Macbrant.\nacceso remotoanti-spamCitrixescritorio remotoSeguridadterminal serverVirtualizaciónVPNXenserver


Fent dreçera: 15/02/2013 Novetat literaria: 18 contes\n15/02/2013 Novetat literaria: 18 contes\n15/02/13 Em faig ressò d´una molt bona iniciativa d´un jove escriptor, que val molt la pena.\nDiu en Maurici Capdet:\nAra que falten poc més de dos mesos per Sant Jordi i que les editorials encara no han presentat les seves novetats, el responsable d’aquest blog aprofita el moment i en presenta una: 18 contes. Es tracta d’un recull dels contes que m’han premiat i/o publicat des del 2005 fins a dia d’avui. El títol del recull és un petit i modest homenatge als Nou contes de J.D. Salinger, sabent, com no podria ser d’una altra manera, que un servidor està a anys llum del creador de Holden Caulfield, encara que dupliqui el número de relats.\nQui avisa no és traïdor: no busqueu a les prestatgeries, perquè aquest recull no el podreu comprar a cap llibreria. Tampoc el trobareu en paper (si alguna editorial s’anima en aquest projecte, jo encantat de la vida!). Es ven només en format digital i, alhora, també artesanal. Així que si algú compra el llibre i hi troba alguna errada, que m’ho comuniqui per correu electrònic (mauricicm@gmail.com) o mitjançant un comentari a aquest post i miraré d’esmenar-lo. El recull està disponible en els següents formats electrònics: EPUB, MOBI, AZW, LIT, LRF i FB2, si bé us recomano que el demaneu en qualsevol dels tres primers formats, que estan més ben maquetats. I si no el podeu comprar, cap problema; podeu llegir tots els contes en aquest mateix blog (aquí al costat, a la dreta, hi ha els enllaços directes als contes premiats i publicats).\nI el preu? El preu el poseu vosaltres. Què us sembla? Però, que quedi clar: a mi no me’l digueu perquè no el vull saber. Aquells que vulguin el llibre només cal que facin un donatiu (el que bonament es pugui) a una ONG; si no sabeu amb quina organització col·laborar, aquí teniu un enllaç que us pot orientar. Un cop fet el donatiu, només cal que m’aviseu, sigui amb un comentari a aquest post o, si preferiu la discreció, per mitjà d’un correu electrònic, especificant sobretot el format d’arxiu. Acte seguit, jo us enviaré el recull de contes tan aviat com pugui.\nQuè me’n dieu? Us animeu a convertir 18 contes en un supervendes? Serà un best-seller? Somiar encara és gratuït...\nEscrit pel Ignasi Mateu a 14:52:00\nEs tracta de Familia, Llibres\nMoltes gràcies per la difusió, cosinot!\nDeixo aquí un enllaç a l'entrada del blog per si algú vol demanar el llibre.\n15 de febrer de 2013 a les 19:15\nIgnasi Mateu ha dit...\nEl que faci falta, mestre!!!\n16 de febrer de 2013 a les 19:07\n25/02/2013 Arratzain, l´ultima excursió\n20/02/2013 Travesia Donosti - Far de la Plata, un ...\n17/02/2013 Ascensió fallida al Cruz de Alda per la...\n16/02/2013 Basondo, un refugi pels animals


Casa de la Premsa: Els periodistes estrenen la nova etapa històrica de la Casa de la Premsa\nEl passat 6 de maig es va fer a la Casa de la Premsa el primer acte públic de la nova fase d’aquest edifici com a equipament del barri del Poble Sec. L’edifici encara s’ha de rehabilitar, però disposa d’una sala ja en condicions per acollir actes amb una quarantena d’assistents. Diverses organitzacions de periodistes van fer-hi una jornada reivindicativa del dia del Treball i el de la Llibertat d’Informació sota el lema “Periodistes, ni al dictat ni mal pagats”.\nLa celebració de l’acte de forma tan exitosa va suggerir als membres de la comissió la celebració d’altres esdeveniments en el futur immediat, sense haver d’esperar a la rehabilitació de l’edifici. Així, s’ha valorat la possibilitat de fer-hi una fira de cooperatives del barri o una mostra dels artistes que treballen al Poble Sec.\nGil Toll, coordinador de les organitzacions de periodistes a la comissió de la Casa de la Premsa\nPublicat per Comissió per a la recuperació del Palau de la Premsa a 2:01


Melmelades: cinc usos gastronòmics originals | Consumer\nMelmelades: cinc usos gastronòmics originals\nLes melmelades i confitures de fruites poden aportar infinitat de matisos als plats més senzills, des d'amanides i formatges fins a peixos o carns\nAutor: Per Peio Gartzia / Laura Caorsi\nLes melmelades i confitures són típiques dels berenars i els desdejunis. Dolços, molt dolços, estan associades a aquests moments del dia, més que als menjars o als sopars. Per tradició i costum, és més fàcil imaginar-les sobre una torrada que en un mos de carn. I no obstant això, els resultats poden ser espectaculars quan acompanyen plats salats. Alguns maridatges sorprenen al paladar, generen un interessant contrapunt de sabors i converteixen les receptes més quotidianes en plats de luxe (més encara si la melmelada és casolana). A continuació es llisten cinc idees per gaudir de les confitures i melmelades més enllà del desdejuni.\nCinc idees per usar melmelades, al marge del desdejuni\nLa comesa original de les melmelades i confitures casolanes és conservar les fruites de temporada, evitar que s’espatllin i no malgastar l’abundància dels mesos més generosos. Igual que la fruita en almívar, utilitza al sucre com a mitjà de conservació i permet gaudir de la varietat i la qualitat a qualsevol moment de l’any. Si ben no són aliments grassos, per raons òbvies contenen molts sucres. Est és un tret nutricional per tenir en compte, especialment quan s’intenta portar una dieta hipocalórica o es pateix diabetis.\nEncara que, en general, el consum de melmelades i confitures de fruites se circumscriu a l’àmbit del desdejuni -en torrades de pa, tortitas o crepes-, també es poden trobar altres usos gastronòmics. Els següents són alguns d’ells:\n1. Amb paté i foie. Les melmelades es poden utilitzar per contrarestar sabors més grassos; per exemple, acompanyant als derivats de l’ànec i oca, com el foie i paté. És molt comú servir foie fresc, lleugerament daurat a la planxa, i amb una reducció de melmelada de raïm vermell o de gerd. Si s’usa el foie en format “micuit” (semiconserva), es pot presentar amb uns panets per untar i després, per al toc refrescant, es poden incloure uns trossets de confitura de mores o de maduixes.\n2. Amb quallada de foie. En la mateixa línia de sabors es pot elaborar una suau quallada de foie. Aquesta consisteix en triturar el foie amb una mica de nata, escalfar la barreja a 45 ºC i deixar que es refredi. Així s’aconseguirà una textura molt suau, idònia per col·locar en un vasito -a manera d’entrant- amb una cucharadita de melmelada de poma o melmelada de pruna, encara que la combinació amb melmelades de fruits del bosc és la més encertada.\n3. Amb carns. Les melmelades i confitures també casen de meravella amb altres productes cárnicos, des del magret i el confit d’ànec, fins a l’entrecot i el rellom de boví o de cabirol. Quan es cuinen aquestes carns a la planxa, a la brasa o al forn, va molt bé afegir un hilillo de melmelada reduïda entre les seves guarnicions i salses d’acompanyament. Les de préssec, albercoc i taronja queden molt riques, ja que són refrescants quan s’unten sobre el mos de carn.\n4. Amb peixos. L’ús de melmelades fruiteres no és tan comuna amb els peixos, no obstant això, destaca la melmelada de llimona. El punt cítric, àcid, marida bé amb els sabors del mar. Així mateix, es pot elaborar una melmelada de tomàquet i all, molt adequada per acompanyar un peix rostit. La melmelada d’albercoc o la de préssec amb un toc cítric (per exemple, amb gingebre) també poden ser bones opcions per als peixos o carns blanques, com a be o aus, i fins a amb rostits de cochinillo.\n5. Amb amanides i formatges. La combinació del dolç de les melmelades amb el sabor salat del formatge és molt rica. Així, les confitures i melmelades són molt interessants quan complementen una taula de formatges, rematen un punxo o formen part d’una amanida temperada, que inclou formatge feta (el típic grec) o de cabra. Les millors eleccions: melmelades de préssec, de taronja i d’albercoc.\nUsar les melmelades com a base d'altres salses\nMés que veure a les melmelades com un aliment acabat, és possible tenir-ho en compte com un ingredient per preparar salses agridulces, fins i tot vinagretes. De fet, és una manera estupenda d’aprofitar fins a l’última escletxa d’un flascó de melmelada: s’aboca en el seu interior una mica d’oli d’oliva i vinagre, s’afegeix un toc d’espècies per donar notes de sabor, es tapa i agita, fins que es barregi bé. Amb aquesta vinagreta, a més d’aprofitar els aliments, s’aconseguirà millorar les amanides més simples.\nUna altra opció és barrejar la melmelada amb una mica d’oli, un toc de kétchup, tabasco i suc de taronja, afegir-li un polsim de sal fumada i aconseguir així una salsa barbacoa molt ràpida i saborosa per acompanyar carns, amanides o canapès.\nDe la mateixa manera, es pot jugar amb els ingredients bàsics que gairebé sempre hi ha en la cuina. Per exemple, es tosta una mica de pa, se li afegeixen una base de melmelada al gust, unes gotetes d’oli d’oliva, un polsim de sal, pebre, una boleta de formatge cremoso i una hojita d’alfàbrega fresca. Amb això, s’haurà elaborat una torrada original i molt versàtil que pot servir per un tentempié a mitjan matí, un saborós berenar o un entrant per al menjar o sopar.\nconfitura cuinar entrants mermelada-ca


Marzá: «El PP está obsesionado con los juzgados» - Levante-EMV\nMarzá: «El PP está obsesionado con los juzgados»\nEl conseller defiende en Castelló el decreto de plurilingüismo al señalar que «es muy pedagógico»\nMarzá: «El PP está obsesionado con los juzgados» c.r.\nEl conseller de Educación, Vicent Marzà, se refirió ayer en Castelló al anuncio de movilizaciones y acciones legales del PP contra el decreto de plurilingüismo y ha afirmado que la formación popular «está obsesionado con los juzgados», lo que ve «normal» porque «van todos los días».\nMarzà realizó estas declaraciones en la Universitat Jaume I de Castelló, donde se celebró el acto de apertura del curso 2016-2017 de las universidades valencianas, al ser preguntado por la «aversión» del PP a este decreto y su anuncio de movilizaciones.\n«Mientras nosotros hablamos de pedagogía, ellos hablan de juzgados», ha asegurado el conseller, para quien el Partido Popular «está obsesionado con los juzgados, es normal, van todos los días».\nEn este sentido, el conseller de Educación, momentos antes de iniciarse el acto académico de inauguración del curso universitario, manifestó que el gobierno valenciano piensa que «es un decreto muy pedagógico que tiene clarísimo su objetivo y es que todos nuestros alumnos dominen el valenciano, el inglés y el castellano, y que llegue realmente al conjunto de la población viva donde viva, en Castelló, Morella o Sagunt».


La plaça d’Urquinaona tindrà il·luminació de Nadal | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nL'Ajuntament decideix incloure un dels espais més castigats en els disturbis com a símbol de voluntat "de pau i concòrdia"\nBarcelona 25 OCT 2019 - 17:11\tCEST\nEls guardonats en la 22ª edició del Premi Comerç de Barcelona amb l'alcaldessa, Ada Colau, i Jaume Collboni, primer tinent d'alcalde.\nEl primer tinent d'alcalde, Jaume Collboni, ha anunciat la nit d'aquest dijous, en el lliurament de la 22a edició dels premis Comerç de Barcelona, que aquest any s'il·luminarà amb llums de Nadal la plaça d'Urquinaona "com a símbol de la voluntat de la ciutat de renéixer com a ciutat de pau i concòrdia". La citada plaça va ser un dels punts més durs dels disturbis a la capital catalana després de la sentència del Tribunal Suprem. Aquest any, també, ja estava previst il·luminar la Via Laietana, que va deixar d'estar-ho en les últimes campanyes.\nEn relació a la il·luminació de plaça d'Urquinaona, l'alcaldessa, Ada Colau, que ha presidit l'acte al Born Centre Cultural, ha apuntat que el comerç d'aquesta ciutat "ajuda a fer el més difícil, teixir comunitat, preocupar-nos pels veïns, cuidar-nos". "En moments especialment difícils, com els que estem vivint, és quan es valora més tenir un teixit empresarial ric, distribuït entre tots els barris. Tenir el teixit de proximitat que té Barcelona és el que ens permet ser resilients", va afegir Colau en el mateix acte.\nEls premis reconeixen els professionals més innovadors i els que més destaquen en el comerç de proximitat i als quals contribueixen a la promoció, innovació i a la sostenibilitat. A l'edició d'aquest any s'han presentat 92 candidatures. Entre els premiats aquest any hi ha, entre uns altres, l'associació professional del Mercat del Llibre dominical de Sant Antoni, en la categoria de comerç innovador, l'empresa Freeel Electric Bikes; com a comerç sostenible, Back to Eco, i en la categoria de comerç de proximitat Eroica Cafeè Barcelona.


Quin és el teu anunci de videojocs preferit de tots els temps? - Notícies\nwhat s your favorite video game advertisement all time 119052\nEls anuncis publicitaris no sempre han de fer mal\nDe vegades, quan ens sentim sentimentals, els meus amics i jo traurem recopilacions d'antics anuncis de videojocs de quan érem nens i els veurem durant hores. Els jocs ja fa més de quatre dècades que existeixen i, al llarg d'aquest temps, hi ha hagut, naturalment, alguns anuncis de jocs força impressionants.\nDes d'anuncis impresos mínims però efectius fins a anuncis veritablement estranys fins a murals als costats dels gratacels: els anuncis de jocs poden ser qualsevol cosa, des de desconcertants fins a intel·ligents o francament. inspirador . Pot ser que els anuncis per a mòbils hagin anat a l'extrem profund, però hi va haver un moment en què les empreses van dedicar molt de pensament i esforç al seu màrqueting.\nHi ha moltes llistes que classifiquen el millor que hem vist mai, però hi ha uns quants anuncis de videojocs que em surten molt al cap. Els anuncis són sempre una mena de càpsula del temps de l'època en què es van crear, la qual cosa fa que sigui molt divertit i nostàlgic tornar-los a veure com a adults. Fins i tot després de revisar la superfície de tots els anuncis clàssics que tenim de jocs, crec que podria haver-hi tot un camp d'estudi dedicat només a la manera com les empreses ens venen jocs. En alguns casos, ho han fet completament alterat el rumb de com pensem els jocs fins avui.\nAnunci imprès de Resident Evil, 2002. des de jocs\nUna de les campanyes que sempre em ve al cap és la sèrie d'anuncis que Sony va fer per promocionar la PS3 a mitjans dels anys 2000. El veritable pateador va ser que ni tan sols els vaig veure en estat salvatge quan era petit perquè em desanimava de jugar de petita al sud, però són tan bons que fins i tot els veia com un adult, s'han quedat amb mi. En primer lloc, hi ha l'icònic Anunci de ninots de PS3 , que captura aquest temor existencial realment esgarrifós d'una manera que no pots ignorar. És tan estrany que no pots evitar parlar-ne, i jo crec que és un gran anunci. Després hi ha la campanya protagonitzada Kevin Butler , que era un carismàtic personatge executiu fictici que el públic dels anuncis de jocs estimava en el seu dia.\nUn altre gran anunci que em ve al cap és Fortnite ‘s Nineteen Eighty-Fortnite comercial que Epic va llançar el 2020, en el moment àlgid del seu feu amb Apple. Em va sorprendre saber que molta gent no sabia que aquest anunci era en realitat una paròdia tret per pla d'un Comercial d'Apple de la dècada de 1980, que es considera àmpliament un dels millors anuncis de tots els temps. Li he de donar suport per ser tan intel·ligent, i a qui no li agrada algun petit drama corporatiu?\nProbablement el millor que he vist mai en un anunci de jocs des de jocs\nCom que sóc esbiaixat al seu favor, també he estat un gran fan de la sèrie d'anuncis que el grup de noies de K-pop Twice va fer per a Nintendo Switch. Són adorables, els jocs als quals estan jugant són adorables i saber que la meva consola preferida està aprovada pels meus artistes musicals preferits només em dóna la càlida i difusa. Normalment no sóc víctima de l'aval de celebritats, però no puc evitar-ho amb ells.\nAixí que volem saber: quins són alguns dels vostres anuncis de videojocs preferits de tots els temps, independentment del mitjà? Quins són els anuncis que realment t'han enganxat al llarg dels anys? Alguna vegada t'has sentit obligat a comprar un joc o una consola perquè tenia un gran anunci? Parlem a continuació!\nel millor convertidor de youtube a mp4\nel millor programari espia per a mòbils per a Android\nBungie es salta defensant el preu d’expansió de Destiny\n(Actualització) Més títols d'Assassin's Creed es dirigeixen a Nintendo Switch\nEntrevista: Harems i sorra a Crusader Kings II\nEs busca: Dead ofereix una massacre del dia de Sant Valentí\nMetroid Dread acaba de rebre una demostració per a aquells que encara estan pendents d'això\nDe vegades, aquest mod de Resident Evil 2 VR sembla prou bo per ser real


Carles Martí i Feced - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCarles Martí i Feced (Alzira, Ribera Alta 1901 - Barcelona 1982) fou un metge i polític valencià establert a Catalunya. Estudià medicina a la Universitat de Barcelona. El 1931 fou elegit regidor republicà a l'Hospitalet de Llobregat i s'afilià a ERC. Durant els fets del sis d'octubre de 1934 fou empresonat pel fet d'haver cercat un refugi per a Manuel Azaña.\nEn el transcurs de la guerra civil espanyola fou sots-secretari de finances de la Generalitat de Catalunya, i des del 1937 conseller de governació, de finances i de cultura. El 1939 marxà a l'exili a la Catalunya del Nord on fou encarregat pel president Lluís Companys d'ajudar els catalans internats als camps de concentració i als que volien emigrar a Amèrica. El 1941 fou arrestat per ordre de la Gestapo juntament amb Ventura Gassol i Josep Tarradellas, amb qui va fugir a Suïssa el 1942.\nEn acabar la Segona Guerra Mundial s'apartà de la política i el 1947 s'establí al Marroc, on hi exercí de metge i publicà treballs sobre medicina. El 1977 tornà a Catalunya amb el president Josep Tarradellas, que el nomenà membre de l'Organisme Consultiu de caràcter assessor en el context de les negociacions per al restabliment de la Generalitat provisional.\nCarles Martí a memòriaesquerra.cat\nCarles Martí i Feced | Galeria de Metges Catalans\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Carles_Martí_i_Feced&oldid=23857354»\nDarrera modificació: 23 juny 2020 a les 00:53\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 juny 2020 a les 00:53.


Notícia del Centre Jove de Salut: Alarma per l'augment de Infeccions de Transmissió Sexual | Ajuntament de Girona\nAlarma per l'augment de Infeccions de Transmissió Sexual\n04/06/18 ¤ Augmenta el contagi d’I.T.S. com la SIDA, la Sífilis i la Gonorrea. Amb dues dècades s’han passat de 700 casos de Sífilis a gairebé 4.000; la Gonorrea s’ha multiplicat per cinc i hi ha 600 nous casos de SIDA en el darrer any. El que més preocupa és que les persones infectades són cada vegada més joves.\nSífilis, Gonorrea, Clamídia i SIDA són paraules que semblen del passat, però és actualment quan estan més presents i, en contra del que a vegades es pensa, no solament afecten al col•lectiu LGTBI.\nTeresa Puerta, coordinadora d’I.T.S. de la AEDV, assenyala que és important que les persones coneguin quines són les pràctiques de risc. A més a més en els darrers anys els grups més afectats han estat els d’entre 25 i 34 anys en el cas de la Clamídia; entre 20 i 55 la Sífilis i d’entre 16 i 34 en el cas de la infecció per gonococ. Les causes són la manca d’educació afectiva i sexual i la manca de polítiques de prevenció.\nMalgrat els i les joves diuen utilitzar el preservatiu en les seves relacions sexuals, sovint obliden el risc existent en les practiques sexuals orals on la majoria de persones rebutgen l’ús del preservatiu.