Empreses de gestió internacional d'actius intangibles\nGestió internacional d'actius intangibles\nGestiona des d'Andorra els teus drets d'autor, dissenys, creacions, estudis científics, o qualsevol altra llicència o concessió pagant només un 2% sobre els teus beneficis.\nEmpreses Tipus Beneficis\nEmpreses internacionals de Actius intangibles\nLes empreses de gestió internacional d’actius intangibles són companyies que treballen la concessió de drets i llicències per a algunes activitats relacionades amb el disseny, el màrqueting, el saber fer o la ciència, entre d’altres.\nAndorra és un país molt popular en els darrers anys, i molt atractiu per a l’establiment d’empreses. Tant pel nivell de qualitat de vida que ofereix, com pels seus impostos per empreses. Aquest últim aspecte és avantatjós sobretot per a companyies que es dediquin a la gestió internacional d’actius intangibles.\nEls actius intangibles són uns dels més importants en l’empresa, ja que influeixen en els processos, sobretot en els econòmics. Aquest tipus d’actius són béns que pertanyen a una empresa, però que no es poden materialitzar físicament. Com per exemple, el valor de la marca, el coneixement d’una companyia, els logos i dissenys gràfics, patents, entre d’altres. Perquè algun d’aquests elements pugui entrar dins del que abasten les empreses de gestió internacional d’actius intangibles, ha de generar algun benefici econòmic.\nAltres exemples d’actius intangibles que tenen gran importància dins d’una empresa són el capital humà, el portafoli de clients, i el saber fer o coneixement intel·lectual. Aquests, en general, presten una gran contribució al desenvolupament i exercici de les activitats de l’empresa, i dels seus empleats o col·laboradors.\nBeneficis de gestionar actius intangibles a Andorra internacionalment\nLes empreses de gestió internacional d’actius intangibles són organitzacions encarregades d’atorgar concessió o cedir drets, llicències i patents per a la propietat gràfica i intel·lectual d’una empresa. Atès que aquestes companyies són andorranes però treballen amb actius intangibles a l’exterior, i compleixen amb els requisits fiscals d’aquest país, tenen algunes avantatges fiscals. Com en alguns casos, gaudir de fins a un 80% de reducció de la base imposable de l’impost de societats, i pagar només un 2% sobre els beneficis que s’obtinguin.\nPerquè les empreses de gestió internacional d’actius intangibles puguin optar a aquesta beneficiosa tributació andorrana, han de residir al país i comptar amb una oficina pel desenvolupament de les seves activitats d’almenys 20 m2 i tenir almenys un empleat. La companyia o persona que rebi els beneficis d’aquest tipus d’empresa, ha de residir en un altre país i no usar-los dins del territori andorrà.\nLes empreses de gestió internacional de gestió d’actius intangibles a Andorra, han de treballar també en alguns d’aquests camps:\nConcessions o llicències de drets d’autor per a fins artístics, literaris o científics.\nCessió o llicències sobre creacions gràfiques o dissenys industrials, entre d’altres.\nConcessió de drets d’ús de propietat intel·lectual i industrial.\nSi vostè està interessat en gestionar actius intangibles a Andorra, no dubti en posar-se en contacte amb Andorra Advisors by Augé Grup perquè l’assessorem sobre com començar.\nPreguntes freqüents sobre empreses de gestió d'actius intangibles\n🇦🇩 A què es dediquen les empreses de gestió d'actius intangibles?\nEl seu treball consisteix en la concessió de drets o llicències. Perquè un element pugui considerar com a actiu intangible ha de generar benefici econòmic per a l’empresa.\n🇦🇩 Quins són els avantatges de gestionar actius intangibles des d'Andorra?\nEn alguns casos podran reduir-se fins al 80% de la BI de l’impost de societats.\nPagar només el 2% dels beneficis generats per la seva activitat econòmica.\n🇦🇩 Quins requisits han de complir les empreses dedicades als actius intangibles amb seu a Andorra?\nHan de tenir una oficina per al desenvolupament de la seva activitat dins del territori d’Andorra d’un mínim de 20m 2 .\nTenir a mínim un empleat.\nLa persona o empresa que rebi els beneficis no pot residir a Andorra, ni usar-los en el principat.\n🇦🇩 Hi ha restriccions d'actius intangibles a Andorra?\nNomés podran establir la seva seu aquelles empreses que es dediquin a concessions o llicències de:\nDrets d’ús de la propietat industrial o intel·lectual.\nCreacions gràfiques o dissenys industrials.\nInici » Empreses de gestió internacional d’actius intangibles


el bloc de francesc matas salla: Els partits mantenen la Consulta 9 N per la pressió de la "V" i l'ANC\nEls partits mantenen la Consulta 9 N per la pressió de la "V" i l'ANC\nEl govern de CiU no s'aguanta sol. El suport ciutadà a CiU davalla. ERC s'enlaira amb suport procedents des de totes les conrades. Les eleccions floten a l'ambient sobretot si se suspèn oficialment la Consulta 9 N.\nEl president Mas, amb la cimera exprés dels grups parlamentaris dels partits (CiU, ERC, ICV-EUiA, CUP) pretenia repartir danys i costos, per unitàriament assumir la suspensió de la Consulta promoguda pel govern estatal del PP i decretada cautelarment pel seu dòcil instrument el Tribunal Constitucional.\nLes concentracions arreu davant dels Ajuntaments el dimarts dia 30, mentre el govern suspenia la campanya, deixa a CiU com un colador, on la seva base social tradicional s'escola cap a ERC.\nLa cimera de govern i grups parlamentaris ha oscil·lat embolcallada amb la presència de les eleccions i de fer pinya amb el president per fer el pas de cranc, enrere.\nLa pressió de CiU és pel govern de país, de concentració nacional, de fet entre ERC i CiU però mantenint la presidència de Mas de CiU, així com la política econòmica retalladora destructiva.\nMas ha hagut de plegar veles, si més no de moment, per cedir el protagonisme a les propostes de les esquerres de l'arc parlamentari pro Consulta 9 N.\nNi govern nacional CiU-ERC o ERC-CiU, ni eleccions anticipades. Govern i grups parlamentaris han acordat mantenir el compromís de la Consulta i anar endavant malgrat el govern de l'estat i el TC.\nOriol Junqueras (ERC), ho ha resumit: 'Tots som conscients de les enormes dificultats que ens posa el govern espanyol. Aquestes dificultats constitueixen un desafiament per a nosaltres. Hem parlat sobre què fer per poder votar el 9 de novembre. El nostre compromís és que els catalans votin amb totes les garanties."\nLa unitat és per la Consulta 9 N. La unitat necessita de la mobilització popular per orientar als responsables partidaris,parlamentaris i governamentals en el camí marcat per la magna "V" de l'ANV i Òmnium.\nEls dubtes i el temor escènic a l'escenari de la pre-ruptura democràtica es mou entre diversos guions, doncs els i les estreteges politòlegs es refien menys de la capacitat de la lluita del poble que de les combinacions parlamentaries als despatxos amb catifes vermelles ben gruixudes i llustrades.\nLa política catalana es mou entre la rauxa i el seny.\nA voltes sembla que una cosa és la rauxa per la Consulta i la Independència, inclòs el necessari desacatament, i una altre la pràctica que es considera assenyada i obligada d'obeir les imposicions contra el votar, del govern de l'estat i el seu TC.\nEl repte i el desafiament ha de motivar i mobilitzar al poble. La força veritable rau en la "V", al carrer, sobretot amb la referència de l'ANC i l'Ara és l'hora. Els partits i el Parlament, el Govern i el President han d'obeir la legitimitat popular conscient mobilitzada: "Poseu les urnes!", "Ni un pas enrere", "Volem Votar".\nLa discreció i la prudència poden ser una mesura d'astúcia, però el que no es pot ni somiar és que el govern de l'estat no sabrà, a l'instant i fil per randa el que s'ha tractat, el que s'ha acordat i el què no s'ha dit, però es pensa que es pot fer o no fer. No serà pas a la fi que qui no coneixerà el que es cou sigui la ciutadania catalana?\nNo explicar a la població amb exactitud del que es tracta a la reunió és crear una ficció de calma i que tot anirà sobre rodes que no es correspon amb la realitat. Si hi ha molt de responsable polític que pensa que la Consulta no es farà, perquè no es podrà fer, doncs es considera que l'estat és prou fort per impedir-la, aleshores cal alertar a la ciutadania per aconseguir la força suficient, val a dir parlar "clar i català".\n"Els comptes clars i la xocolata espessa" diu la dita. El millor és llum i taquígrafs, transparència. Tanmateix si fins i tot la CUP, per boca de David Fernández, diu a la roda de premsa de la cimera "Demano disculpes com a periodista en excedència per la necessària discreció i sigil que demanen els dies que ens separen de la consulta".\nSembla talment que el seny de la cosa va de trepitjar ous sense trencar-los.\nOcupar-se a fons de fer anar endavant la Consulta per part de l'esquerra vol dir també alertar i preveure que només podem seguir endavant construint i complint legalitat política i jurídica catalana.\nLa possibilitat d'una gran entesa o coalició d'esquerres pro Consulta amb legalitat emanada de la sobirania catalana és una referència política convenient per forçar a l'estat i a CiU ha contestar una estratègia democràtica de rel catalana.\nPer sort "Esquerres pel SíSí", l'ANC, Òmnium, no tenen ni necessiten aquesta discreció i sigil. Ben a l'inrevés. La campanya de mobilització pel SíSí i per la Giga-enquesta és ben pública, clara i amb les trompetes a ple so.


Judici a un agent acusat d'abusos sexuals a una mestra i internes del centre penitenciari - FÒRUM.ad\nJudici a un agent acusat d’abusos sexuals a una mestra i internes del centre penitenciari\nOn: 14/12/16 15:34\nAquest dimecres ha començat la vista oral del judici contra un agent penitenciari acusat d’agressió i abús sexuals a la mestra del centre i a internes. La fiscalia també creu que és responsable d’un delicte d’amenaces a un pres. El funcionari, que va ser dirigent sindical, nega les acusacions.\nLa mestra del centre penitenciari va informar fa anys la direcció que un agent li hauria fet diverses insinuacions sexuals i tocaments, tot i que havia mostrat el seu rebuig. També va declarar que havia sentit a una interna que explicava que havia tingut la mateixa conducta amb algunes preses. La mestra assegura que després de la denúncia la majoria dels funcionaris li van fer el buit, fet que li va provocar problemes psicològics.\nL’agent penitenciari, que ha tingut una posició destacable en el sindicalisme del Principat, ho nega tot. Afirma que abans de les acusacions havia tingut una conversa desagradable amb la mestra, a la qual hauria retret que parlés als presos de la vida privada dels agents. També nega que amenacés de mort un pres romanès, fet del qual també se l’acusa.\nS’ha d’afegir que la mestra hauria explicat que aquest pres va aconseguir el seu telèfon sense el seu permís i, constantment, ha intentat contactar amb ella, tot i que ella no li respon.\nPrevious Post: Les minories al comú d’Encamp demanen en quin estat es troba l’acord d’intencions amb Saetde\nNext Post: El tió solidari de l’Escola Albert Vives de la Seu recull 400 quilos d’aliments\nCon poder se puede todo en este país …


Ruttenen Hotels - PREUS AMB ELS DESCOMPTES MÉS GRANS a tots els hotels a Ruttenen\nexperiència [Ruttenen, Ruttenen]\nConvenientment situat a Langendorf, B&B Pension Marina és una base ideal des d'on explorar aquesta c\nConvenientment situat a Langendorf, B&B Pension Marina és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Langendorf. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix magatzem d'equipatge, aparcacotxes, transport hotel/aeroport, servei de bugaderia, servei de llançadora. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com piscina exterior, jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Langendorf, faci de B&B Pension Marina la vostra llar.\nDissenyat tant per oci com per negoci, Gästezimmer Galmisbach està situat idealment a Langendorf; un\nDissenyat tant per oci com per negoci, Gästezimmer Galmisbach està situat idealment a Langendorf; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Gästezimmer Galmisbach, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gästezimmer Galmisbach és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Langendorf.\nLlocs històrics de Ruttenen\nDescobreixi els barris de Ruttenen\nHotels Ruttenen populars


– Teatre – LA EXILIADA, LA NEGRA, LA PUTA, EL CARACOL Y LA MÍSTICA (🐌🐌🐌 ) – Teatre Tantarantana – Sala Baixos22 – 04/09/2015 |\nEns va agradar molt l’escenografia simulant una presó fictícia on els barrots són realment cordes que permet sortir a les protagonistes del seu tancament voluntari, provocat per les seves pors a la realitat de la vida … per no voler trencar amb els seus convencionalismes i la vida que actualment porten. Ens va agradar també molt la barreja de dansa i de cançons interpretades magníficament per Vickyleaks, així com les interpretacions de les quatre actrius.\nUn altra cosa és el text, ja que en tractar-se de pensaments barrejats de diferents dones, es torna a vegades confús i poc entenedor.… l’exili, la república espanyola, el nacionalisme d’Espanya… ranci i caspós, el fet de voler donar un valor especial a la lletra “Ñ” com a símbol d’hispanitat, el fet de voler donar valor positiu en estar “centrat”, el fet de voler fer la revolució…. però respectant la llei i l’ordre establert i al mateix temps dibuixar a les quatre dones sotmeses a una presó imaginaria…. “La llibertat és la presó més gran de totes les presons“…. i no saber ben bé que recerquen, quins desitjos tenen…. són realment unes pijas que es queixen sense saber el que volen …. “Algú em pot dir quin és el meu drama?“…\nUna dona feliçment casada i amb fills, però que en realitat voldria ser puta, una dona que s’arrossega com un cargol però que desitjaria volar i ser lliure com un ocell, una exiliada que desitja l’amor d’un home de color, la mística que desitjaria estar embarassada i no pot…. totes elles desitgen quelcom diferent del que en realitat són.\nVàrem anar entrant en el que ens explicava cada personatge a mesura que l’obra s’anava desenvolupant, ja que al principi estàvem més que perduts; cap al final ens va agradar força mes i la vàrem acabar valorant positivament…. (🐌🐌🐌 )\nLa podreu veure únicament aquest cap de setmana al Tantarantana.\nTeatro de lo Inestable (Comunidad Valenciana)\nAutors: Anna Albaladejo, Maria José Guisado, Pedro Lozano, Patrícia Pardo y Maribel Bayona\nDramatúrgia i direcció: Maribel Bayona\nIntèrprets: Maribel Bayona, Maria José Guisado, Alejandra Mandli y Merce Tienda\nCantant/espai sonor: Vickyleaks\nDirecció i creació coreogràfica: Santi de la Fuente\nProducció: Rafa Palomares / Distribució: Jacobo Pallarés /Fotografia audiovisual: el Vincle\n← – Resum dels espectacles que hem vist i comentat al blog durant la temporada 2014 – 2015 – Teatre – ANDRÉ y DORINE ( 🐌🐌 🐌 🐌 + 🐚)- Teatre Poliorama – 05/09/2015 →


Activitats d'estiu - Biblioteca de Navarcles - juliol 2021\nActivitats d'estiu a la biblioteca - inscriu-te ja!\nEncetem un juliol ple d'activitats, totes amb inscripció prèvia! Tots els matins una activitat diferent per estiuejar a la biblioteca: tallers, manualitats, jocs de taula, descobertes d'àlbums...\nInforma't a la biblioteca o via correu b.navarcles.sv@diba.cat / 938276719 (4) i inscriu-te a la que més t'agradi!\nHorari d'estiu: del 22 de juny a l'11 de setembre: matins de dilluns a divendres de 9 a 14 i tardes de dimarts i dijous de 16 a 20 (dissabtes tancat). Us hi esperem!\nDijous 1 de juliol a les 10 del matí:\nEsport i salut: taller Curem-nos. Presentació de la guia de primers auxilis per a infants i joves a càrrec de la seva autora, la infermera Cristina Lliró Morell que ens explicarà coses que d’entrada semblen tan simples com què cal posar a la motxilla per gaudir d'una bona excursió o unes vacancetes.\nViatge al món dels àlbums il·lustrats amb Celia Blanco\nDel 5 al 9 de juliol de 10 a 12 del matí:\nViatge al món dels àlbums il·lustrats: fem descobertes acompanyats per la Cèlia Blanco. Grups reduïts. Places limitades. Inscripcions obertes, adreçat a nens i nenes de 6 a 12 anys. Gratuït\nDivendres 9 de juliol a les 10 del matí:\n(Re)MakeArt, reinterpretant l’art. Taller participatiu de reinterpretació i escenificació d’obres d’art, adreçat a nens i nenes de 8 a 14 anys. A càrrec de: http://www.avenir.cat/ amb l’ Oriol Gasulla, historiador de l’art, educador de museus i músic. Inscripció prèvia. Places limitades\nTaller creatiu: Viatge al Japó\nDijous 15 de juliol a les 10 del matí:\nViatge al Japó, taller d’art inspirat en els haikus de la poeta Felícia Fuster a càrrec de l’artista Núria Rossell. https://nuriarossell.com/obra/ Adreçat a joves. Inscripció prèvia a la biblioteca. Places limitades!\nDivendres 16 de juliol a les 10 del matí:\nPetit o gran? Un espectacle-experiència per presentar el personatge del pallasso als més menuts. Recomanat a mainada de 0 a 6 anys. Amb la companyia Albert Vinyes\nCalidoscopi, club de lectura d’assaig. Comentarem el recull d’articles La voluntat de comprendre del filòsof Xavier Antich. Guiat pel filòsof Xavier Valls. Passeu a buscar el llibre\nManualitats olímpiques amb RituArt\nDilluns 19 de juliol de 10 a 12 del matí:\nManualitats olímpiques! A càrrec de la Montse de RituArt . Adreçat a nens i nenes d’entre 3 i 6 anys\nDilluns 26 de juliol de 10 a 12 del matí:\nManualitats olímpiques! A càrrec de la Montse de RituArt . Adreçat a nens i nenes d’entre 7 i 10 anys https://www.instagram.com/rituart.montse/\nExposició Dins del bosc - busquem els personatges dels contes!\nDel 5 al 23 de juliol:\nExposició dins del bosc. Aquesta instal·lació proposa un joc de recerca de personatges de la tradició oral a dins d’una il·lustració d’un bosc. Per jugar-hi ha 4 postals que conviden a trobar els personatges indicats. La instal·lació s’acompanya de textos sobre boscos i de llibres. Produïda per Tantàgora, comissariada per Roser Ros, Miguel Bustos i Andrea Gusi.\nVine a buscar el teu lot per un Estiu Lector!\nDurant tot el mes de juliol repartiment de lots sorpresa per a un Estiu Lector. Sol·licita el teu i passa’l a buscar: 938276719 (4) i b.navarcles.sv@diba.cat\nI si vols que te'n preparem un personalitzat, només cal que ens ho diguis! Per a totes les edats, per a tots els gustos.\nI amb cada lot sorpresa, un ventall de regal!


La Sweet Aloha acull en la seva tercera edició a 250 noies esportistes posant de relleu que, l’afició femenina als esports de surf està en creixement.\nEsportistes d’èlit, afeccionades i principiants s’han reunit a la Sweet Aloha, la concetració surfista en femení, que s’ha celebrat aquest cap de setmana a Sant Pere Pescador, Càmping La Ballena Alegre *****, a la Badia de Roses, “Una de les Més Belles del Món”.\nL’esport i el bon ambient han regnat entre les més de 250 dones de diferents edats que no s’han volgut perdre la tercera edició. Les participants han compartit vent, platja i onades demostrant que aquestes modalitats són més que un esport, una filosofia de vida que afavoreix de forma harmónica i equilibrada cos i ment.\nPanxo Pi-Suñer de l’organització de la Sweet Aloha fa una valoració molt positiva d’aquesta edició tant pel format de la concentració, que reuneix a noies que s’inicien en aquests esports com a dones que ja els practiquen, com per l’entorn i ubicació de la Badia de Roses i de Sant Pere Pescador que són espectacu lars. És un esdeveniment que reivindica el poder femení entre onades i confirma que els esports de surf, també son cosa de noies”.\nMolt de sol, aigua i esports a més de noves sensacions han esta t les protagonistes d’aquest cap de setmana en el que han posat una nota femenina a la Costa Brava. Els esports de surf són cada cop més polulars entre les dones i la Sweet Aloha Costa Brava és una ocasió perfecta perquè puguin venir amb amigues i família, descobrir aquest món i fer un tast de les diferents modalitats (windsurf, kitesurf, paddelsurf, skimboard, SUP ioga, SUP pilates...) o millorar el nivell dels esports náutics que ja practiquen.\nL’any que ve se celebrarà una quarta edició després de l’èxit d’aquest any i de les ganes de més Sweet Aloha entre les noies.


TAC12 TV - Tarragona i Salou, reconegudes amb el distintiu Soc Smart de la Generalitat per la seva implicació tecnològica\nTarragona i Salou, reconegudes amb el distintiu Soc Smart de la Generalitat per la seva implicació tecnològica\nDijous, 21 Novembre 2019 17:42\nSalou i Tarragona han estat guardonades amb un dels premis distintius Soc Smart. Els ha lliurat la Generalitat als municipis catalans que fan de la innovació tecnològica una aposta estratègica per millorar la vida dels seus ciutadans.\nEl lliurament s'ha fet a l'Smart City Expo World Congress que aquests dies té lloc a Barcelona. El segell premia el compromís dels ajuntaments que apliquen solucions tecnològiques innovadores per esdevenir municipis intel·ligents.\nMés en aquesta secció: « El PSC de Tarragona critica la indefinició dels pressupostos del 2020 Comença el Gran Recapte amb la col·laboració de 350 supermercats del territori »


Hola, tinc un dubte sobre la bombona de co2 (segur que el Jaume em respondrà). És sobre els manòmetres, crec que s'està acabant la bombona i com que és la primera vegada...\nAra el Manòmetra Baixa marca a prop de 0 i el manòmetra alta a superat els 2.0 bar quan normalment estava entre 1.0 - 1.5.\nPer cert, JMª tens encara el difusor de co2?\nbookmark escribió: Ara el Manòmetra Baixa marca a prop de 0 i el manòmetra alta a superat els 2.0 bar quan normalment estava entre 1.0 - 1.5.\n¿És possible que ho estiguis dient just al revés...? És a dir, que el manòmetre d'alta pressió et marqui prop de 0 i el de baixa sobre 2.0 bars?\nJo faig servir ampolles de 1.5-2 kg, i quan són noves, el manòmetre d'alta marca per sobre de 50 bar. Quan es gasta, efectivament, cau a 0. De fet, el que passa és que està marcant per sobre de 50 bars durant molt de temps (2-3 mesos), però quan comença a baixar, ho fa de sobte, i en una setmana s'acaba l'ampolla.\nEl manòmetre de baixa t'hauria de marcar sempre el mateix (al voltant d'1.0 bar estaria bé...), excepte quan s'acaba, que també cau a 0.\nTotalment d'acord amb lo que t'explica el David\nSí teniu raó, el manòmetra d'alta marca pràcticament 0 i el de baixa marca al voltant de 1. Això vol dir que li queden dos dies, no?\nCorrecte Marc ja pots recarregar-la\n12-04-2006, 11:52 (Última modificación: 06-05-2011, 02:58 por Jaume71.)\nI l'explicació científica al misteri:\n(ja sé que pot semblar un rotllo però entendreu còm funciona la bombona )\nLes bombones de CO2 están plenes amb CO2 LÍQUID. Com que el líquid és molt més dens, hi cap molt més gas.\nPer a tenir CO2 líquid cal tenir-lo a presió molt alta. Dins la bombona coexisteixen sempre una part de líquid al fons i una part de gas a la part superior. A temperatura ambient aquesta presió es entorn els 50-60 bar i es característica el CO2.\n1) Una bombona recent carregada ha de marcar entorn dels 50-60 bar. Això vol dir que hi ha almenys una part de CO2 líquid. Si marqués menys voldria dir que no està prou plena i només hi hauria GAS pressuritzat. Si marca més de 50-60 bar és que l'han carregada MASSA, estaria plena NOMÉS de CO2 líquid i seria perillós perquè una pujada de temperatura provocaría un augment de pressió molt gran. El que fan quan les carreguen es PESARLES... és l'única manera de calcular la quantitat exacta de CO2.\n2) A mesura que es consumeix el CO2 el nivell anirá disminuint, però es mantindrá una part de líquid i una altra de gas... O sigui que seguirà marcant SEMPRE entorn dels 50-60 bar característics del CO2 (pujará o baixará lleument en funció de la temperatura).\n3) Quan l'agulla del manòmetre d'alta baixi dels 50 bar voldrá dir que a la bombona ja només queda GAS. Llavors la pressió de l'interior dependrá de la quantitat del gas que quedi i per tant anirá baixant a mida que es consumeix el gas.... és el señal de que la bombona s'està acabant.\nCURIOSITAT EXTRA (no entra a exàmen )\nUn extintor de CO2 no és res més que una bombona de CO2 Líquid com les que fem servir. La particularitat del diseny és que la sortida de CO2 es fà a través d'una cànula que arriba a la part baixa de l'ampolla. Així doncs, el que surt no es el gas de sobre (com en una bombona normal) sinó directamente el líquid de sota. El CO2 líquid en despresuritzar-se tant ràpidament forma NEU CARBÒNICA que no és res més que una barreja de CO2 solid y CO2 gas.\nMolt bona l'explicació Jaume!!\nNomés una cosa sobe la curiositat extra:\nEncara que surti el C02 en forma de neu carbònica (sòlid + gas) es pot utilitzar sense problemes per abonar no? No hi ha cap mena d'inconvenient en front les bombones que es solen utilitzar no?\nCarlos Naise escribió: Molt bona l'explicació Jaume!!\nOstres! algú s'ho ha llegit! :eek: :eek:\nDoncs en principi no hi ha cap problema.... la neu carbònica es forma per la descompressió abrupta del CO2 líquid. Com que nosaltres fem servir un flux molt molt petit, el CO2 es gasificara molt rápid sense problemes abans d'abandonar la boca de l'extintor. En tot cas mantenint l'extintor inclinat al revés conseguirem que la sortida sigui a través del gas (de la mateixa manera és recomanable que les ampolles "normals" es mantinguin amb la sortida elevada... per això la forma de les nanses que solen dur protegint la clau principal.)\nNOOOOOOOOOOOOOOOOO em dec estar tornant boig, :eek: :eek: :eek: tants acuaris aixo no pot ser, he disfrutat llegint la resposta d'en Jaume a que es una bombona de CO2. Ets un crack\nLlavors, es pot tenir la bombona o extintor tumbada en comptes de dreta? Per problemes d'espai una solució seria aquesta, però el que no se es si és viable.\nDubte entre mides pipes in/out fcolours 3 3.455 26-09-2014, 13:36\nDubte Il·luminació Ricard 8 6.694 25-02-2013, 12:38\nHora: 24-05-2022, 16:17 Powered By MyBB, © 2002-2022 MyBB Group.


Sisco Sapena: 'Lleida.net és capdavantera mundial en sms perquè ha seguit un criteri propi' - VilaWeb\nDivendres 11.02.2011 06:00\nEntrevista amb Sisco Sapena, director executiu de Lleida.net\nLa setmana entrant, en el Mobile World Congress que es farà a Barcelona, hi participarà el primer operador de sms mundial, Lleida.net. Sisco Sapena i Soler, director executiu i màxim accionista, explica que l'èxit els ha vingut per haver tingut criteri propi en lloc de cercar la rendibilitat immediata en un mercat tan canviant com el de la tecnologia.\nFormada el 1993, l'empresa lleidatana és capdavantera en serveis de missatges curts i multimèdia, amb seus comercials a Londres, Miami, Lleida, Barcelona i Madrid i amb una xarxa internacional de comunicació per sms que arriba a dos-cents països dels cinc continents. Des del febrer d'enguany la seu central és al Parc Científic i Tecnològic de Lleida, on obriran un centre d'iniciativa-risc per a promoure empreses de les TIC.\nSapena, que ha estudiat enginyeria tècnica agrícola i un màster en telemàtica per la UPC, té una dilatada experiència en la direcció d'equips i a engegar projectes de noves tecnologies. El 1989 va posar en marxa la BBS The Telematic Agronomist, nucli inicial de la futura Lleida.net, com a node de la xarxa Fidonet. Sis anys més tard Lleida.net va passar a ser una SL i una de les primeres empreses a proveir accés a internet de l'estat.\nTambé va presidir la xarxa IRC-Hispano (1999-2007) i la va convertir en un dels serveis més visitats d'internet, amb punts de més de 40.000 connexions simultànies, i ha rebut uns quants premis.\nCom hi vau entrar, en el món tecnològic?\nA Lleida un grupet d'afeccionats a la informàtica teníem ordinadors Commodore. L'any 1983 un company va portar un mòdem d'Andorra amb una subscripció al servei de CompuServe. Per connectar-te havies de telefonar als Estats Units. En aquells moments, com que no pagava la factura telefònica i no tenia gaire coneixement, vaig provar-ho i em va agradar molt, fins que va arribar la primera factura a casa, i vam ser a punt de volar, l'ordinador i jo... Però se'm va despertar el cuquet i vaig començar a mirar si hi havia serveis similars aquí i vaig trobar Nexus, una xarxa BBS que havia preparat Vicente Ballester. Em va agradar tant que els vaig fer de comercial.\nI el 1989 vau fundar BBS The Telematic Agronomist, oi?\nVaig muntar la meva primera xarxa i un dels nodes centrals aquí, a Lleida. Fins i tot hi vam fer un congrés internacional de telecomunicacions, Catacom, durant tres anys. L'any 1992 Barcelona i Catalunya eren moda. Va venir molta gent de tot Europa; també dels Estats Units. En aquell moment vaig decidir que passava pàgina de l'agricultura i vaig fer un màster de telemàtica a Barcelona que va ser força dur perquè era l'únic que no havia estudiat telecomunicacions, però vaig acabar essent segon de la promoció. Aquell màster em va donar la base científica que em faltava: de pràctica, ja en tenia molta, però d'acadèmica, no.\nEl 1993 fundeu Lleida Networks Serveis Telemàtics, empresa especialitzada en serveis tecnològics.\nVam ser els primers proveïdors de Lleida que vam oferir serveis d'internet, el setembre del 1995. I com que vam ser els primers, vam poder marcar els preus. Lleida.net ha tingut moltes èpoques i etapes i ha passat moltes crisis, però sempre hem tingut una gran capacitat d'adaptació. La primera crisi va venir amb l'arribada d'Infovía i la tarifa plana. Vam començar a proporcionar espai per a pàgines web, després serveis d'allotjament ('hosting') i de 'plaçament' ('housing', o allotjament físic). Van ser, successivament, les crisis de les 5.000 pessetes (connexió), de les 25.000 (allotjament) i de les 300.000 (‘plaçament’) mensuals, aquesta darrera, coincidint amb la crisi puntcom. En aquella època ens havíem especialitzat en xat. Els portals pagaven per tenir serveis que els captessin audiència. Ens va fer viure una època daurada fins al darrer alè de la crisi puntcom, els anys 2002-2003, amb baixades de facturació del quinze per cent.\nPer això vau centrar-vos en els serveis de mobilitat?\nSí, especialment de missatges sms. Ens vam dedicar al text perquè en aquesta empresa mai no hem tingut grafistes, i es pot dir que tots vam suspendre plàstica de xiquets... El 2001 vam començar a oferir els primers serveis i cap al 2003 vam enginyar les primeres versions de la nostra plataforma. Vam veure que anàvem molt limitats en numeració. En aquell moment començaven a sortir els números curts, però deixaven molt poc marge d'independència. Vam revisar tota la legislació de la Comissió del Mercat de Telecomunicacions i vam trobar una figura que ens permetia de tenir els nostres números sense haver de fer totes les inversions en infrastructura exigides aleshores als operadors.\nLa d'operador fix virtual. En condició de tal, podies tenir numeració, un cost d'interconnexió i no haver de fer inversions en infrastructura perquè la decidies tu. En aquest cas era clar que havia de ser internet, perquè ja teníem les infrastructures de connexió com a proveïdors. Els assessors ens deien que allò que volíem fer no ho havia fet ningú. Vam trobar una capacitat de transformació desconeguda. Però no va ser fins el 2006 que vam poder oferir servei d'interconnexió a tots els operadors. Ens va costar, doncs, tres anys. I quan va sortir la segona tongada d'operadors mòbils virtuals, els vam poder oferir serveis perquè ja havíem establert acords amb vuit-cents operadors mundials. Ara oferim servei de trànsit de sms al noranta per cent d'aquests operadors mòbils virtuals, estem a dos-cents països i treballem amb mil quatre-cents operadors.\nQuin mercat vau trobar?\nEn aquells moments hi havia molts serveis gratuïts de tramesa de sms a les webs perquè era una manera de captar audiència, que era allò que aleshores comptava. Però vam adonar-nos que hi havia mercat per a un servei professional de sms, i vam anar a buscar els molts que envien poc. Vam desenvolupar eines, programes i aplicacions per a enviar missatges i rebre'n. És una estratègia molt més llarga, però els fruits són molt més duradors; no depens d'un client que faci una campanya. Per exemple, no treballem per a les televisions, que haurien trobat ràpidament empreses més barates de serveis de sms premium.\nQuins serveis heu creat?\nEl servei de 'checker' per a verificar números de mòbil, l'sms certificat (una mena de burofax), el contracte sms (contractació via mòbil) i l'mms (certificació de fotos enviades per telèfon). Hem tingut capacitat d'adaptació i d'innovació, i el resultat final és que totes les coses que ven Lleida.net s'han desenvolupat aquí.\nCom us ho heu fet per esdevenir la primera operadora de sms de Lleida?\nAmb el nostre equip i posant-hi moltes hores. Tot es fa a Lleida i, per tant, podem controlar tot el procés i ens podem adaptar molt ràpidament. Una de les bases d'aquesta empresa és l'estabilitat del departament tècnic. Com que estem a Lleida, que és una ciutat petita, no ens ha afectat el mercenarisme que hi ha a Barcelona i a Madrid, sobretot en èpoques bones. A més, avui, des del punt de vista de la comunicació, Lleida és tan ben comunicada com qualsevol altra ciutat. Quan va arribar el TGV, els nostres polítics es van omplir la boca dient que tothom vindria aquí. Però les empreses informàtiques vam dir que tindríem més a l'abast uns altres mercats, bàsicament el de Madrid, perquè el TGV va venir, primerament, d'allà. Quan ja feia dos anys que funcionava el servei Lleida-Madrid, la nostra empresa va rebre la qualificació d'haver estat la que havia aprofitat més l'AVE.\nI què heu assolit?\nTot el trànsit de sms de la Xina a Espanya, el gestionem nosaltres. I ho hem aconseguit participant en moltes fires. Un dels grans errors de moltes empreses és de retallar, en temps de dificultats, màrqueting, personal i investigació, però també viatges. A nosaltres, ens va bé, perquè llavors som els únics que hi som. Fa quatre anys vam anar a la primera fira d'Hong Kong, vam fer una seguida de contactes, que van fructificar. El fruit és aquest acord.\nDel 14 al 17 de febrer es farà a Barcelona el Mobile World Congress. És important que s'hi faci?\nÉs la fira més cara i la més rendible per a nosaltres. Lleida.net participa cada any en setze fires internacionals i tenim el producte molt encarat a la internacionalització. Si es perdés, seria una tragèdia per a la ciutat. Però, curiosament, hi ha molt poques empreses catalanes que hi participin, perquè la majoria no tenen la preparació necessària per al mercat global.\nQuè n'espereu, del pròxim congrés?\nD'entrada, hi haurà més expositors que mai fins ara: 1.300 i tants. És a dir, que el sector torna a tenir una certa alegria i moviment. Als Estats Units hi ha hagut grans moviments corporatius, amb compres i vendes d'empreses; i al mercat intern, una certa revifada. Quant a productes, enguany s'hi presentaran moltes novetats per als mòbils intel·ligents; la tendència és imparable.\nQuines n'hi presentareu?\nHi presentarem dos productes molts adaptats internacionalment. És la primera vegada que n'hi presentem dos. Hem constatat que els nostres clients internacionals ja representen el seixanta-sis per cent del total; el 2009 eren el trenta-tres.\nPerò hi ha qui diu que, amb els nous mòbils intel·ligents, els sms van a la baixa...\nNo hi estic d'acord. Sí que és veritat que hi ha una certa tendència a l'estabilització dels missatges que s'envien dins el grup pròxim, que es connecta aprofitant uns altres serveis, però fora d'aquest grup –i aquí també hi ha les empreses–, l'sms encara es fa servir més. Segons la Comissió del Mercat de les Telecomunicacions, el tràfic és de 2.200 milions de sms trimestrals, a l'estat espanyol. És a dir, que el tràfic s'ha mantingut estable, aquests darrers anys, amb variacions del cinc per cent, amunt o avall. També és cert que han baixat els ingressos, perquè hi ha més competència. Però el servei que ha baixat en picat, per la nova legislació i per la crisi, és el premium, de números curts, que ha passat dels sis-cents milions d'euros d'ingressos trimestrals a menys de cent cinquanta mil. En canvi, l'sms internacional ha pujat. Fet i fet, enguany hem crescut un vint-i-cinc per cent!\nQuina orientació teniu...?\nUna de les coses que han guiat el nostre comportament a la xarxa és d'actuar seguint el nostre propi criteri, el de fer allò que creiem que s'ha de fer, no el de buscar la rendibilitat immediata. Sovint el pa d'avui és la fam de demà.\n...I quins projectes?\nDins el Parc Tecnològic, hi muntarem un centre d'iniciativa-risc (CIR), una mena d'incubadora de projectes TIC, o emparats en les TIC, en què Lleida.net tindrà un trenta-tres per cent de la societat, no en capital, sinó en espai i suport. Ajudarem a arrencar una quinzena d'empreses, sobretot administrativament, que és la gran mancança dels nous negocis 'start-up'. Aquests últims anys hem invertit molt en eficiència i capacitat de gestió, i la volem posar al servei d'aquestes noves empreses. Darrere aquest CIR també hi ha una certa funció social, perquè aquesta crisi arrossega avall moltíssim de teixit empresarial. I crec que els qui encara surem tenim un cert deure de contribuir a establir les bases perquè, quan aquesta crisi afluixi, tots plegats en sortim reforçats i amb nous llocs de feina.\nVau presidir durant nou anys IRC-Hispano. Cap on va el xat?\nAra hi ha una revifada de l'IRC-Hispano, gràcies al nou president. Totes les xarxes socials pateixen del mateix mal que tenia l'IRC-Hispano. Són formades per persones, hi ha els mateixos avantatges i inconvenients que podem trobar en la societat, els mateixos efectes bumerang... La diferència entre el xat i les xarxes actuals és que ara queda rastre públic. Potser canviaran els mitjans o els programes, però les ganes de comunicar-se hi són i hi seran. En el futur hi haurà una comunicació, encara molt més gran que no pas l'actual, facilitada pels mòbils. Podem anar a parar en una 'superpresó' de la comunicació. Una de les fites que haurem d'atènyer aquests anys vinents és la d'educar en criteri, saber seleccionar què és important i què no. Com que la informació es presenta de la mateixa manera, s'ha de ser capaç de decidir si un comentari fet en un lloc té la mateixa importància que un altre del mateix interès o que un altre amb un altre mitjà.\n10 preguntes sobre internet a Sisco Sapena\nEls inicis de Lleida.net\nSapena el 1995. Autor: Tony Alcántara.\nEn un congrés, parlant amb la ministra Anna Birulés i Borja Adsuara


Els moros i cristians de l'Alqueria de la Comtessa compleixen deu anys - Diari Serpis\nEls moros i cristians de l’Alqueria de la Comtessa compleixen deu anys\nL’Alqueria de la Comtessa ha viscut des de dijous 6 de setembre unes peculiars celebracions que combinen les festes en honor als Sants de la Pedra i la festivitat dels Moros i Cristians. Éstes últimes commemoren enguany el seu desé aniversari.\nDurant cinc dies s’han dut a terme diferents actes i activitats per a tots els públics, com el tradicional taller de fanalets amb melons al parc del camp de futbol. Divendres es va celebrar el parlament, que era el punt de partida de la festivitat dels Sants de la Pedra i dels Moros i Cristians, i del qual s’ha encarregat l’Associació de Moros i Cristians de l’Alqueria de la Comtessa. Tot seguit, des de la Plaça Major començà la cercavila de fanalets, que desfilaren amb la colla de Dolçaines i Tabals de l’Alqueria de la Comtessa i amb la geganta Beatriu d’Urrea, seguit del tradicional sopar de putxero, a càrrec de l’Associació de Moros i Cristians, i “discomòbil” al pavelló multiús, a càrrec de l’Associació de la Divina Aurora.\nDissabte, 8 de setembre va tindre lloc l’entrada de bandes i l’entrada mora i cristiana, amb el seu corresponent recorregut pels carrers del municipi. La jornada acabà amb sopar i festa al pàrquing del camp de futbol, organitzat per l’Ajuntament.\nFinalment, diumenge, 9 de setembre, la romeria i la missa en honor als sants han clausurarat la setmana festiva. A les 9.30 hores, la romeria va fer el seu tradicional recorregut fins a l’ermita dels Sants de la Pedra, processó en la qual també participen la colla de Dolçaines i Tabals, l’Associació de Campaners i la geganta Beatriu d’Urrea.\nConeguts popularment com els “santets” de la Pedra, Abdó i Senén representen el patronatge de molts agricultors del territori valencià.\nAna López, regidora de Cultura i Festes de l’Alqueria de la Comtessa, afirma que “tant la festivitat dels Sants de la Pedra, com la dels Moros i Cristians, formen part de les tradicions del nostre poble, costums que hem de mantindre vius i passar generació rere generació”.


Oltra assenyala que és "una qüestió menor" però que "cal deixar-la clara" perquè "esquerda la confiança" | Valencia Extra\nLa vicepresidenta del Consell i candidata de Compromís a la Generalitat, Mónica Oltra, ha assenyalat aquest dimecres, sobre l’alçament del secret de sumari del cas Alqueria, que encara que és una “qüestió menor” perquè “no es parla d’un cas de saqueig sinó de si podia contractar unes persones” també cal “deixar-ho clar” perquè aquests casos “esquerden la confiança” dels ciutadans.\nOltra, després de presidir la reunió de la Mesa de Recuperació Social, s’ha referit així a l’alçament del sumari de l’operació Alqueria, en el qual la Fiscalia Anticorrupció responsabilitza l’expresident de la Diputació Jorge Rodríguez i la resta d’investigats de la contractació de persones per a càrrecs d’alta direcció en l’empresa pública Divalterra –abans Imelsa–.\nSobre este tema, ha comentat: “quan hi ha un cas d’aquest damunt de la taula sempre és preocupant perquè aquest tipus de qüestions esquerden la confiança dels ciutadans en el sistema i això no és bo”.\nPer açò, ha recordat que des de la Generalitat van engegar “tot un sistema de defensa democràtic per a previndre les irregularitats i casos de corrupció que hem viscut en aquesta Comunitat amb els Governs del PP, que van instal·lar de manera sistemàtica i sistémica el saqueig de les nostres institucions”.\nEn aquesta línia, ha mantingut que “es veu amb preocupació” però el “cert” és que a la cogerent de Compromís en Divalterra Agustina Brines quan es va saber d’aquest cas i es va iniciar la investigació judicial “li la va separar tant de l’empresa com dels càrrecs de partit en espera que se sàpia què ha passat”.\nEn qualsevol cas ha recalcat que “òbviament no estem parlant d’un cas de saqueig, sinó de si uns contractes d’unes persones s’ajustaven a dret o no i podien ser contractades o no”. “No estem parlant de Rus –expresident de la Diputació de València– que té 8 milions d’euros dels quals els va robar als valencians en paradisos fiscals”, ha comparat.\nAmb tot, ha subratllat que aquestes “qüestions menors” també hi ha “deixar-les clares” i fixar “què es pot contractar, què no, de quina manera i fins a on està el límit dels càrrecs tècnics”.\nPreguntada pel suport exprés del candidat de Compromís a les eleccions generals, Joan Baldoví, a Brines, per la qual va dir que posava “la mà en el foc”, Oltra ha replicat que “una investigació judicial no és una qüestió de fe” i que ella farà el juí de valor “quan acabe el procés judicial i se sàpia la veritat”.\nAixí mateix, davant la coincidència de l’alçament del secret del sumari amb les eleccions, ha recalcat que la Justícia “té els seus temps i cal respectar-los”. De fet, ha recordat que “aquesta setmana també s’ha obert el juí oral del saqueig que va fer l’exconseller de Cooperació Rafael Blasco dels fons de cooperació. “Eixes consideracions són bastant gratuïtes”, ha postil·lat.\nPer la seua banda, el portaveu de Compromís en Les Corts Valencianes, Fran Ferri, ha destacat que en el cas Alqueria “no estem parlant d’un cas de corrupció en el qual s’ha saquejat diners” sinó d’una causa en la qual “s’ha de dirimir si les contractacions d’uns directius d’una empresa pública es van fer bé o no es van fer bé”.\n“Estem parlant d’un cas per a dirimir si administrativament es va fer bé o no una qüestió de contractació de personal directiu d’una empresa pública”, ha insistit Ferri en la roda de premsa posterior a la Junta de Síndics celebrada en Les Corts Valencianes.\nAixí mateix, ha descartat opinar respecte a la decisió de deixar el PSPV de l’expresident de la Diputació de València i alcalde d’Ontinyent per ser “qüestions internes de partit” i ha optat per valorar “com ha actuat Compromís” respecte a la cogerent de Divalterra i representant d’aquesta coalició, Agustina Brines.\n“Nosaltres, en el moment en el qual va aparéixer tot açò, actuem amb rapidesa i apartem a la cogerente de Divalterra, que està apartada totalment de càrrecs i de llistes electorals des que va eixir aquesta informació i fins que s’acabe d’aclarir aquesta qüestió”, ha assenyalat el portaveu de Compromís en aquest sentit.\nFran Ferri ha lamentat que “els valencians han patit durant vint anys una etapa en la qual se saquejava els diners públics a mans plenes” i ha afirmat que “el que hem de fer i el que ha fet aquest govern –autonòmic– és posar mesures perquè els casos de corrupció no vagen a més i es puguen previndre”.\nReferent a açò, ha ressaltat “la mesura de Compromís perquè hi haja una unitat específica en l’Advocacia de la Generalitat per a recuperar els diners robats” i iniciatives “preventives” com “el sistema d’alerta primerenca que busca detectar de manera precoç les possibles contractacions i licitacions mal fetes”.\nFerri ha declarat que aquest sistema, “implantat en la Generalitat valenciana” es pretén estendre a “les empreses públiques i al sector públic de la Comunitat Valenciana”. “Tenim molt clar que davant la corrupció xorre dura i i intentar recuperar els diners que s’han robat”, ha subratllat el síndic, que ha assegurat que Compromís seguirà “lluitant contra tots aquests casos”.\nAixí mateix, ha subratllat que “mentre a Espanya la corrupció, els polítics i els partits són el segon problema”, a la Comunitat Valenciana “està deu punts per davall de la mitjana”, per la qual cosa ha dit que en el Govern del Botànic “alguna cosa haurem fet bé en aquests quatre anys per a canviar açò”. Igualment, ha dit que aquest és a més “l’únic territori d’Espanya que la Unió Europea posa com a exemple de lluita contra la corrupció”.


En Bernat és un camaleó molt malcarat. No li agrada canviar de color ni que els altres camaleons ho facin. Sempre està sol i té color denfadat, i li agrada estar així. Un dia, coneix en Serafí, un altre camaleó que li fa veure que el que en Bernat pensa que és el color denfadat és en realitat el color de la tristor. De mica en mica, en Bernat començarà a adonar-se que tenir amics i provar els colors de totes les emocions de la vida és molt millor que estar sempre sol, trist i malhumorat.


Què és la Glucèmia postprandial? | Grup Preving\nInici / Blog / Què és la Glucèmia postprandial?\nLa glucèmia postprandial (GP) és el nivell de glucosa en sang després dels àpats. És a dir, és la detecció de nivells de sucre en la sang després d’haver ingerit menjar.\nAbans d’entrar a conèixer els valors habituals, és important saber com funciona la regulació dels nivells de glucosa en el nostre organisme.\nLa regulació dels nivells de glucosa en el nostre organisme es porta a terme principalment gràcies a l’equilibri mantingut per dos hormones produïdes pel pàncrees: la insulina i el glucagó. Després de dinar, la glucosa s’eleva moderadament durant les dues primeres hores, la producció d’insulina augmenta i la de glucagó disminueix. Amb la reducció de la concentració circulant de glucosa, la insulina secretada es degrada, finalitzant així la resposta unes dues o tres hores després de la ingesta d’aliment.\nGlucèmia postprandial: els nivells més importants que has de conèixer\nEl valor de la glucèmia no ha de superar els 160 mg/dl després d’haver transcorregut 60-90 minuts des que s’ingereix algun aliment, independentment de la quantitat de menjar ingerit. Les xifres de glucèmia a més han de tornar als valors normals transcorregudes tres hores des de la ingesta.\nL’Organització Mundial de la Salut considera hiperglucèmia (quantitat excessiva de glucosa en sang) postprandial un nivell de glucosa en plasma per sobre de 140 mg/dl, a les dues hores d’haver ingerit aliments. Per al diagnòstic de diabetis, es consideren aquests valors:\nUna glucèmia en dejú (és a dir, sense ingestió de calories durant almenys 8 hores) igual o superior a 126 mg / dl.\nUna glucèmia postprandial igual o superior a 200 mg / dl transcorregudes dues hores d’una càrrega de 75 g de glucosa anhidra dissolta en aigua o equivalent, en una prova oral de tolerància.\nUna glucèmia a l’atzar igual o superior a 200 mg / dl en un pacient amb símptomes: poliúria (quantitat excessiva d’orina), polidípsia (augment anormal de la set amb augment de la ingestió de líquids) i pèrdua de pes inexplicable.\nLa importància de mesurar la glucèmia postprandial\nLa glucèmia postprandial és més important fins i tot que la d’en dejú, ja que portar un control de la seva mesurament serveix per saber si hi ha hiperglucèmia postprandial.\nD’una banda, estudis recents asseguren que és important conèixer les dues mesures ja que, pacients amb índexs normals en dejú, però amb alts nivells de glucèmia postprandial tenen risc també de patir malalties cardiovasculars.\nPer una altra, portar un control més exhaustiu del nivell de glucosa després dels àpats ajudarà al pacient a saber si la dosi d’insulina està sent la correcta o no, així com si la dieta que està seguint és beneficiosa per aconseguir l’objectiu marcat de glucosa en sang. Amb dades a la mà, la qualitat de vida del pacient de diabetis, així com la seva autonomia per administrar-se insulina en base al que va a menjar millorarà molt.\nNo obstant això, el més habitual és la no mesurament de la glucosa postprandial, alguna cosa que a poc a poc, entre especialistes i pacients es va aconseguint revertir. I és que, el control d’aquesta variable ajudarà al pacient a ser més conscient del problema que té i de com ha de posar-li remei.


Olga Xirinacs: de novembre 2008\nSobretot, ho hem de recordar, Nadal és TEMPS DE PAU. Algú ens va venir a portar la pau i no la vam voler. Més de dos mil anys després encara estem molt lluny d'aconseguir-la, perquè, com Freud va respondre a Einstein en una carta del 1935, als inicis del nazisme, "sempre hi haurà guerres perquè l'home porta dins l'instint de destrucció".\nJa ho sabem per experiència: el món és un projecte fallat.\nTot i així, conscients d'aquesta realitat, estem en deute amb els pacífics. És temps de pensar la pau.\nPer això, encara que alguns en prescindeixin amb falses excuses, molts d'altres desitgem la pau, almenys per un dia, i per això ho diem, ho cantem i ho escrivim.\nNo som constants ni sincers en el desig i pràctica de la pau. LA PAU és el vertader i únic sentit de Nadal, i cal celebrar-lo i mantenir-lo.\nPer aquestes i moltes altres raons, treuré de la capsa els meus àngels de la glòria i els posaré a tots els racons de la casa. Són els testimonis de molts anys i molts fets, de projectes i desenganys.\nPer aquestes i moltes altres raons, comprendreu, lectors amables, que necessiti més temps que una setmana estricta per distribuir tanta vivència i esperança. Amb aquests escrits responc la pregunta d'un familiar que em demanava el perquè de tanta preparació. Novembre i fins a començaments de febrer, per la Candelera. L'Advent comença ara. Obriré la meva finestreta cada dia per trobar la xocolatina.\nVull als meus ulls, mentre visqui, el somriure d'altres mirades i la claror de les llantietes. En tinc una de vidre nòrdic, gruixut i transparent, com glaç; figura una llar de foc i la llàntia de darrera sembla que faci moure les flames de vidre. Altres són antigues vetlladores de peu, de vidres de colors amb anagrames. Com tota antiguitat, van carregades d'històries ocultes.\nPosaré sobre l'antiga arca de núvia les figuretes de fang, quatre, que vaig fer de noia i que encara sobreviuen.\nObriré els antics devocionaris de vori per les il·lustracions gravades. I els contes d'ara, amb boniques figures i arbres de Nadal de cartolina que s'il·luminen de nit. Sense oblidar el luxe que representa el llibre senzill que avui exposo, traduït per Josep Carner i il·lustrat per d'Ivori, pare d'en Cesc. Abans del 36 vam tenir edicions populars a molt bons preus - n'he heretat i n'he comprat-, i amb els millors dibuixants i traductors. Ara és tot a l'inrevés.\nEm tornaré nena amb el nen i somriuré amb la seva mare.\nNo hi ha costums nadalencs importats d'Amèrica, per molt greu que els sàpiga als antinordamericans. I encara que n'hi hagués, com que som multiètnics, no ens n'hauríem de fer creus, com aquells que les rebutgen.\nTot el que tenen els nordamericans i que fa referència a Nadal i altres costums és portat d'Europa, fins i tot les carbasses de Tots Sants i Difunts, que ja feien servir els nostres pagesos fa molts anys. Fins i tot la beguda de cola, que en origen s'extreia dels arítjols de les nostres muntanyes (zarzaparrilla). ¿I què, si van canviar el color del vermell al verd? Tots dos són simbòlics de Nadal. També el treball de patchwork va ser portat allà per pioners i emigrants europeus. Les antigues cases populars russes ja el feien servir, per aprofitar retalls.\nL'arbre sant era el gran avet on els antics evangelitzadors que anaven als països nòrdics deien la missa en absència encara de capelles. La Missa de Crist. Martin Luter va incorporar les pomes vermelles a l'arbre de Nadal, perquè significaven la vida.\nO sigui, els costums són europeus. La doctrina i els Reis Mags, orientals. Nosaltres només tenim els raïms, excedents de collites d'Alacant al temps de la seva instauració per Cap d'Any, aproximadament el 1921.\nMúsica. Les bellíssimes composicions del temps de Nadal són un patrimoni que tothom hauria de conèixer. Des de les senzilles i populars nadales fins els oratoris més solemnes. Des de la cançó anònima fins el gran pare Bach i el seu contemporani Haendel amb El Messies.\nSento un gran plaer quan toco "Perquè avui és santa Llúcia, dia de l'any gloriós...", d'en Toldrà i Sagarra. I quan toco i escolto el "Nadal blanc", cantat per Bing Crosby.\nBing Crosby, mentre escriu les felicitacions de Nadal, recorda el seu temps d'infant i torna a sentir les branques que cruixen amb la neu, els trineus dels nens... Una vertadera delícia. I les delicades "Lullaby's"...\nNo oblido les nostres cançons populars. Me les va ensenyar la iaia, en aquell àlbum que ja vaig mostrar, del 1910. Amb ironia les unes, com "La filadora" o "Fum, fum, fum". Amb extrema tendresa altres, com "El Cant dels Ocells", anònima.\nDemà serà l'últim capítol.\nEstampa de filigrana daurada, que prové de la família Gran, de Barcelona / Mont-roig del Camp.\nLa compota de pomes i fruits secs heretada de la meva mare cou la vigília de Cap d'Any almenys dues hores, i la casa es perfuma de vi i canyella, confortant. La Maria Àngels Anglada me n'havia demanat la recepta, i m'imagino que casa seva també devia fer aquella olor única i irrepetible: la de la festa. La preparació de la festa.\nÉs més satisfactòria la preparació d'una festa que, a vegades, la mateixa festa. Perquè hi ha l'esperança.\nNo oblidem, per això, la petita venedora de mistos, d'Andersen, que va morir congelada sota la finestra il·luminada dels rics. Eren altres temps, també. Uns estudis d'Àlex Masllorens, de Joaquim Gomis i altres, publicats a Foc Nou (n.415), demostren que la pobresa es pot eradicar. Fins i tot els casos més reticents dels sense sostre a les nostres ciutats. Són informes de Justícia i Pau. Convé que tothom ho sàpiga i que hi hagi voluntat de coordinar i col·laborar.\nAl dia d'avui, integradors com som, tenim arbre -ecològic-, pessebre, adorns, fem regals per Nadal als qui els volen aquell dia, i per Reis als qui s'estimen més aquesta data.\nEn els Reis cal creure-hi, perquè són al santoral. Van existir. Tot aquell que s'adreça a un esperit o símbol parla a una presència que creu actual. Que es pensa que l'escolta, vaja. L'eternitat no compta el temps. Els reis o mags sembla que van portar regals bons, però llavors Jesús ja era un nen crescudet.\nPer Nadal, en canvi, els pastors van portar al nadó de l'establa els presents que tenien més a mà: formatge, fruits secs, mel, una cassoleta de fesols, pells d'abric... potser un bressol i tot, perquè hi ha pastors molt traçuts que treballen bé la fusta, esclops, flautes, etc. Devien fer una mica de música, també. I, segons la tradició i el costum, si arribaven de lluny devien esmorzar allà. Josep i Maria compartien les olives, l'embotit, el pa, bevien de la boteta del vi, perquè el temps és fred, allà, a l'hivern.\nSant Nicolau de Bari, un altre immortal, estimava els nens. Segons els països, se'l coneix amb el diminutiu de Klaus, o Santa. Els de països càlids arribaven en camell. Els de terres fredes, en ren. A cadascú el seu.\nO sigui, que Nadal o Reis són bons dies per fer regals.\nIl·lustració: carta del Pare Noel des del Pol als fills de Tolkien. Les dibuixava ell per als seus fills i les deixava a la xemeneia. Aquesta és de 1928.\nEl temps que ens acosta a Nadal és temps d'esperança. D'espera. D'atenció als petits detalls. Una noia jove espera un fill. Cada dona que espera un fill ho pot comprendre. Ja des de molt abans ha preparat les coses, ha dialogat amb l'infant, s'ha alegrat, ha pensat com serà...\nPer això Nadal és un temps humà. No es tracta d'una Infanta i de la clínica millor. És una dona del poble, en trànsit, de viatge, sense altra assistència i companyia que l'home.\nHem crescut pensant en ella com una noia compassiva a qui després van assassinar el fill encara tan jove. Ens hi solidaritzem. Ella és invocada perquè ens consoli, però en el nostre diàleg interior, la consolem nosaltres a ella; l'acompanyem. Alhora pensem en tantes altres mares en circumstàncies difícils. Forasteres, desvalgudes.\nParticularment m'agrada el temps fred perquè justifica el meu retir interior. Encenc les llànties, escolto música, em tiro la manteta per sobre quan sóc al sofà, escric, llegeixo, miro el dia rúfol a través de la finestra.\nQuan neva, els infants s'alegren, surten a fer ninots; els grans es tiren boles, llisquen amb trineus... Es dibuixen cases amb teulades blanques, paisatges nevats, es tira farina o àcid bòric al pessebre. Però aquí no neva mai i per això escolto Bing Crosby.\nLa casa és confortable i els menjars no són ostentosos per força, tot al contrari: un forn on es couen pomes, moniatos, pollastre o conill, bolets, rosques d'anís... és un forn senzill, que fa olor per tota la casa i ens inclina a somriure suaument.\nPartitura de casa, del 1910, il·lustrada per Utrillo.\nQuarta cerimònia profana. La nit de Cap d'Any era una festassa. Venien amics i parents, es cantava, es bevia, es menjaven torrons i neules i es comptaven els raïms amb tota solemnitat. El meu pare tocava el piano. Els meus oncles ballaven a la russa, a la gatzoneta, amb aplaudiments generals.\nCom que els dos pisos comunicaven, es ballava la conga amb una enorme serp de gent alegre.\nAquella nit ens disfressàvem, i allò encara va durar anys, perquè al meu sogre, ja gran, el van disfressar de princesa russa, amb una tiara platejada i un llarg vestit de vellut granat amb cua que tenia la meva mare, dels antics Carnavals. Hi havia a casa preciosos vestits de Carnaval: el de veneciana, de seda verda, amb el tricorni;el de Cleopatra, de gasa, amb un cocodril d'acompanyament, fet de cartró. D'abans de la guerra, als balls del Club Nàutic.\nLa iaia celebrava l'Any Nou, costum que jo conservo, perquè vaig viure amb ella des dels 11 anys. Feia penjar cintetes de seda de colors del llum del sostre i al final hi havia un petit obsequi davant de cada plat. Es plomaven les aus, es polien llautons i cristalls, tot brillava, com en certs passages de les pel·lícules de Bergman.\nEls meus pares celebraven els Reis. La mare preparava pastes i vi bo per als patges, al menjador; i galledes d'aigua amb anís per als camells, al balcó. Hi havia un trasbals de sabates d'un cantó a l'altre, per dispositar els regals. Era postguerra. No teníem uns Reis esplèndids, però a nosaltres ens ho semblaven.\nVam créixer. Ells van morir. Nosaltres en som hereus.\n(Recordeu els Auster del primer capítol)\nAquarel·la de Carl Larsson.\nSegona cerimònia senzilla: jo era del cor de col·legi i anava a cantar la Missa del Gall a les monges. Després ens quedàvem a dormir als llits de les internes, que eren als seus pobles.\nLes monges condescendien a ballar nadales en rotllana amb nosaltres i ens donaven torrons. Tot era alegria i, per a nosaltres, sorpresa, familiaritat, aventura, lluny de la severitat dels dies lectius. L'endemà ens venien a despertar "los angelitos", que en deien elles: una pinta amb paper fi que sona com una flauteta prima, feu-ne la prova. Ens donaven esmorzar, i cap a casa. Aquesta era la part espiritual.\nTercera cerimònia: a casa dels avis es feia el solemne dinar de Nadal, amb capó, vol-au-vents, etc. El capó el rostien en una greixonera amb llard; el llard també s'havia elaborat a casa, i els llardons eren una llaminadura. A la cuina surava una olor irresistible de Festí de Babette. Els preparatius ja alegren el cor dels infants, que sempre esperen. El cap de taula trinxava el capó amb uns estris daurats especials. L'avi Gustau era molt exigent i polit. Un senyor de Barcelona en tots sentits, però integrat a Tarragona, també en tots sentits, començant per la casa on vivim, aquesta preciosa herència. Va morir massa jove; seqüeles de la guerra. Tenien la xerraire cuinera Maria i l'eixerida minyona Paquita, que acollia les meves llàgrimes d'infant. L'avi rebia alguna cistella al despatx de la Delegació, i allò, a la canalla, encara ens agradava més. En quedar vídua la iaia, tot va canviar.\nPerò recordeu Paul Auster.\nNit de Nadal. Aquarel·la de Carl Larsson\nAvís als 'modernets' pretensiosos: Paul Auster, ídol i mirall dels 'progres' mal entesos, té una dona d'ascendència noruega, Siri Huvstedt. Siri, al seu llibre "En llunyania", explica el Nadal viscut amb tota l'alegria que comporta la tradició en terres nòrdiques: allà cuina amb les seves germanes, es muden, ballen al voltant de l'arbre i un llarg etc. També a Nova York, on viuen ara. Ella considera necessària i fonamental aquesta estabilitat de la tradició, perquè és el que més endavant permet viure l'aventura.\nEntre nosaltres, i ja fa alguns anys, resulta 'modern' dir pestes de Nadal. En tinc notables exemples. Així és com els nostres 'progres' de pega contradiuen l'ídol Auster i el seu entorn.\nNo necessito cap pretext. En tinc prou i sobrat amb la meva vida. De manera que durant alguns capítols, explicaré, en resposta a preguntes formulades, el Nadal que he viscut i visc.\nPrimer, al fons de tot, hi ha la memòria. Per a mi, infant de postguerra i de temps fred, Nadal significava llum, calor, regals, acolliment, festa, diversió.\nLa meva mare muntava un gran pessebre en una habitació buida del pis que era el despatx dels Explosius. Folrava un angle de paret amb paper blau dibuixat de muntanyes. Amb un riu d'aigua corrent gràcies a un dispositiu alt que contenia l'aigua i una aixeta. Era molt riallera i animada, la nostra mare. Compassiva, generosa amb els necessitats.\nPrimera cerimònia senzilla: era el moment d'obrir amb tota solemnitat les grans caixes de fusta que arribaven al despatx amb els preciosos calendaris d'Unión Española de Explosivos, i que tothom venia a demanar. Tots nosaltres al voltant de les caixes amb olor de fusta i d'impremta, el meu pare ens feia gruar, ara traient un clau, ara fent palanca per treure'n un altre. Ell era així. Irònic i amb parsimònia. Li agradaven les festes, com a una criatura. Els donava solemnitat.\nCesare Pavese va acompanyar la meva joventut amb els seus llibres. Torí, els turons de Torí, tot ell concentrat en el foc dels turons. Converses lacòniques, desmenjament del viure. Vaig comprar gairebé totes les seves obres.\nVa morir l'estiu de 1950. Va néixer el 1908, i aquest any és el seu centenari. A partir del seu dietari, vaig elaborar una teoria sobre el seu suïcidi en un hotel, la mateixa nit que li concedien un premi de prestigi. La seva mort tenia uns altres ulls que els de la fama.\nSi escolteu el seu poema potser més famós, "Vindrà la mort i tindrà els teus ulls", en la veu de Vittorio Gassman, en quedareu marcats. És a la xarxa.\nEditorial Òmicron, de Badalona, ha homenatjat Pavese amb l'edició d'un volum dels seus poemes, "Vindrà la mort i tindrà els teus ulls", en català-italià, a cura d'Israel Clarà i Maria-Isabel Segarra. Val la pena tenir-ho en compte, sobretot els historiadors literaris, creguts, que tant sovint "ignoren" la realitat.\nJo sé quins ulls tindrà la meva mort. Per això vaig escriure: "Força de les rutes nocturnes, que desborda qualsevol límit: anem-hi".\nSi pot ser un capvespre encès, com aquest d'estiu a Mont-ral, millor.\nFotografia: Capvespre a Mont-ral. O.X.\nBon dia, jove i bonica Cecília. Decidida i culta Cecília. Degollada Cecília. Patrona nostra, dels músics. Bon dia.\nA l'entrada de casa de l'excel·lent concertista i bona amiga Teresa Llacuna hi tenien pintada una reproducció de Cecília morta, obra impressionant de l'escultor Stefano Maderno, a Roma. Teresa tocava i jo l'associava a la noia Cecília, per bonica i per notable pianista. Llargs estius, sempre acompanyats de bona música.\nVaig estudiar la carrera de piano al Conservatori, llavors a l'Antic Ajuntament, edifici construït amb la nostra pedra daurada: escalinata, arcades, un brollador al pati central, i centenars de sons alegres que s'encadenaven des de les aules diverses.\nMentre m'esperava per tocar les lliçons, portava el meu bloc de dibuix, de paper canson, i prenia apunts. Aquest representa una avantatjada condeixebla. La nostra professora va ser Carme Flexas, també concertista. Única.\nLa meva època d'estudi va ser mística. ¿Què vull dir? Mística com a misteri. Sovint ens aturàvem i parlàvem de les nostres intuïcions, les que ens portaven més enllà; les que la música feia sortir de dins nostre amb tota la passió i la finesa que l'expressió musical i parlada requerien.\nQuan em van donar les orquídies de la Rambla de les Flors, als Jocs Florals de Barcelona, vaig voler que la reina dels Jocs d'aquell Retrobament democràtic fos la Carme. Ja ens veieu, totes dues. Felices.\n¿Somiàvem, amb la Carme? Quan vaig acabar la carrera vaig plorar molt: perdia un paradís.\nCecília, Carme, ¿heu trobat realment aquell paradís que intuíeu?\nEduard Toldrà i Josep Maria de Sagarra feien bona parella: música i poesia. La preciosa i viva CANÇÓ DE PASSAR CANTANT ens convindria saber-la, goig musical apart, fins i tot com a teràpia.\n"Si una vella murmurant / t'augura una mala estrella, / i et diu que se't marciran / aquest aire de poncella, / i aquesta galta tan bella / no durarà ni un instant, / noia, riute'n de la vella, passa cantant, ¡passa cantant!"\nEn conseqüència, si et fan la punyeta, tu passa cantant. Que et diuen jaia arrossinada, tu passa cantant. Si els programes literaris de televisió t'ignoren, noia escriptora, passa cantant. Si els mandarins culturals del moment llepen culs determinats, tu, noia, passa cantant. Si les editorials 'deixen caure' les col·leccions de poesia, tu, xiqueta, passa cantant.\nAlguns matins em canto l'encertada cançó de Cole Porter BEGIN THE BEGIN: començar de nou. Perquè cal començar cada dia, i a vegades costa. Ens hem d'agafar nosaltres mateixos, alçar-nos i moure'ns. Més val cantant.\nFotografia: col·lecció Enric Leor\nM'agrada molt aquell anunci de l'home que es troba casa seva plena de caramells amenaçadors, que no se li claven als dits del peu per miracle. Al final es queda amb el telèfon enganxat a l'orella per efecte del glaç. (Potser és aquell glaç que impedeix RENFE arribar puntual).\nNo voldria ser o seure sota de certa cúpula flamant - no glaçada- quan comenci a deixar caure les seves estalactites com formidables punxons sobre el personal.\nFotografia: Temps borrascós. O.X.\nFa fred i com a conseqüència, els trens porten 30 minuts de retard (encara és poc), informa ADIF.\nCom deia aquell, no em fa ni fred ni calor.\nPerquè tota la vida que viatjo en RENFE (pateixo RENFE, vull dir) i sempre ha portat retard. Tecnologia avançada, sísenyor.\nEl meu pare escrivia versos en lloc excusat. S'hi portava el diari, fumava i escrivia. Sort que entre casa i el despatx, que era en un pis de la casa, de vàters n'hi havia per tothom, sinó ja hauríem mort asfixiats.\nEscrivia, imitant un poeta avantguardista de l'època: "No neva ni plou / no hi haurà cap ou/ fins a l'any nou (...)"\nDeu me'n reguard d'emular el geni creador del meu pare, però em permeto imitar-lo, amb perdó del poeta avantguardista, que reposi en pau: " No neva ni plou, / i si el tren no es mou/ és que hi falta l'ou."\nDibuix: Hivernal 1-O.X.\n"Tarragona ocupa el lloc 47 en valoració de residència, entre 78 grans localitats espanyoles", informa el Diari de Tarragona. No és per presumir-ne gens ni mica.\nLa segona afirmació de l'estudi assegura que " Tarragona és millor per treballar-hi que per viure-hi".\nDel que se'n pot deduir que treballar és millor que viure. Som aplicats i sacrificats, aquí.\nFa dècades que se'n parla: lloguers alts, pèssimes comunicacions viàries (trens, carreteres), mal accés a platges, pudors de fàbrica, taxis més cars, mendicitat, robatoris...\nSap greu que et trobin la casa tan malparada.\nFotografia: Miratge 1. O. X.\nUna dona que ha superat greus malalties afirma decidida, en una entrevista de premsa, que el suïcidi és una covardia.\nTothom té el dret d'opinar.\nNingú no té la veritat absoluta.\nQui pontifica, erra (la caga).\nQui dubta, l'encerta.\nCollage d'O. Xirinacs\nSurto del son i arribo a una llum fascinant. Cada dia.\nMiro el mar i veig un veler blanc, orgullós com una au marina.\nEl contemplo i em penso que el faig avançar amb els meus ulls.\nNo podem fer altra cosa que deixar-nos dominar pel paisatge d'aquest planeta que es diu Terra.\nHi creixem sense saber que ens porta i que decideix per nosaltres.\n- Collage "Aire", propietat d'Olga Xirinacs-.\nEl concurs internacional de culs l'ha guanyat una brasilera. Felicitats. ¿Deu ser per allò de les pilotes?\nEspanya ha quedat en mal lloc a pesar dels castissos i les nuclears. Si hi afegim les recents conclusions mèdiques sobre la mala llet dels catalans, haurem de reconèixer que s'acaba el país. Potser que ens injectem Gazprom.\nPerò ja ho diu santa Teresa d'Àvila: "En temps de crisi, val més no bellugar-la".\nMassa sovint bolquen camions de porcs i autocars de jubilats.\nDeu ser que els vehicles no són de gamma alta.\nLlibre "Miró-Royo. La Farinera de Tarragona, el teler del món". Esplèndid el llibre il·lustrat escrit per Josep Maria Rosselló, publicat per Viena Edicions amb el patrocini de la Diputació de Tarragona i tutelat pel Museu d'Art Modern. Vaig tenir l'honor de presentar-lo ahir al vespre.\nLa Farinera, en efecte, els anys 70 va ser el teler del món. Miró i Royo, però molts altres que ens acompanyaven. Va ser el temps de la glòria, de la projecció internacional de Tarragona. Després, la Farinera va ser enderrocada. Un dels grans i famosos tapissos es va cremar amb el World Trade Center. Simbòlic tot.\nEl dibuix de Miró que avui exposo no és pas del llibre La Farinera, sinó d'un molt més modest. Però com que ens vam endinsar amb la memòria particular i col·lectiva a la dècada dels 70-80, faig aquí el record del Miró que vaig conèixer. Joan Miró em va acompanyar de bracet perquè jo havia guanyat la Flor Natural als Jocs de Barcelona. Marxa interpretada per la Guàrdia Urbana, vestits llargs, solemnitats al Saló de Cent: era el temps dels primers ajuntaments democràtics. El llibre guardonat es diu "Llençol de noces" (Proa, Óssa Menor). Miró, amb el seu somriure, en va voler il·lustrar un poema. Ventura Gassol em va atorgar el títol de Mestra en Gai Saber.\nPer Tarragona, amb la Farinera i els tapissos universals, els 70 van ser rutilants. Per a mi, en la meva mesura particular, també.\nM'estic fent l'autobiografia en collages. Sense lletra, només títols. Autobiografia de nena a jove, ja és suficient. La idea és sempre la mateixa: una dona (el meu jo figurat) mira la nena que va ser ( també figurada). Amb els meus símbols: música, pintura, llibres, l'osset Mateu, els cavalls -les nines no m'han agradat mai, però els cavalls sí-, les muntanyes, el mar... ¡són universos!\nRevistes de tota mena, tisores, pega, paper, llapis. Material simple. Costa de trobar, classificar, harmonitzar. Però, quina riquesa en surt.\nQuan sóc a la tauleta retallant, desapareix el món que m'envolta i sorgeixen la memòria i el desig: palaus, teulades confortables, ambients, moments. Sóc viscontiniana i es nota.\nCom li ocorria a Lampedusa, la memòria es torna infinita i sense límit.\nEl meu temps és el de nena, de noia, de dona i ara de dona gran. El d'ahir i el d'avui.Tots són el meu temps.\nDóno vida i art al paper.\nCOPLILLAS DE LAS DE ANTES\nDEL CABALLERO CARVANTES\n- Dedicadas al poeta\ndon Israel Gargameta-\nEstaba el tal caballero\ncabalgando en su jamelgo\nde nombre Currocinantes.\nAl caballero le cuelgan\nlos dos güevos por la silla:\nson los que penden del cinto\na modo de campanilla.\nCuando llegan a la venta\nde la bella Dulcinilla,\nven una fuente de güevos\nque es todo menos sencilla:\ngüevos pasados por agua,\ngüevos duros, güevos pochos\ngüevo hilado, güevos fritos,\ngüevo amasado en bizcochos.\nEncima de cada loncha\nde bien curado tocino,\ndescansaban tres güevines\nde tórtola o palomino.\nDulcinilla, la más bella,\npuesta en jarras, voz en grito,\ncantaba aquella coplilla\nque fabla del arbolito:\n“Tres huevitos madre tiene el árbole,\nel uno en la rama los dos en el pie,\nme robaron dos, me robaron tres.\nInés, Inés, Inesita, Inés. »\nEl caballero Carvantes,\nen oír canción tan triste,\ndescabalga del jamelgo\ny ataca, su lanza en ristre.\n“¿Quién osa robar los güevos\n“de la hermosa Dulcinilla?\n“Aquí está este caballero,\n“¡ved esta lanza que brilla!”\n“No hay tal ladrón, don Carvantes”,\ndicen la madre y la abuela.\n“Para güevos, los de antes,\n“ aquí tenéis la cazuela,\n“preparados los veredes:\n“comedlos y que aproveche,\npero no deis esos gritos\nque se os cortará la leche.”\nAsí terminó el asunto;\ncomió huevos don Carvantes\nmientras que las campanillas\nle sonaban por delante.\nReus dissabte a la tarda. Llum neta amb cúmuls que es desfan. Arxiu Històric. Biel Ferré, amb paraules acollidores i originals, presenta la conferència que faré per als Joves Escriptors, en convocatòria d'Òmnium Cultural del Baix Camp. Públic atentíssim. Com m'agrada comunicar les troballes de la meva vida literària... Les contemplacions pausades, l'escriptura veloç, l'ínfim i l'universal. Viure totalment el nostre temps. Em vaig descuidar de dir el que sempre em recorda el bon amic Xavier Amorós, a la vista de la indiferència de diaris i televisions generals vers la gent literària de les nostres comarques: "Olga, "ells" són sempre de més amunt, on el paisatge és verd i ric. Nosaltres som de secà, i no comptem per a res". Genial.\nDe tornada, passem pel tanatori. Ha mort de sobte la nostra bona amiga Núria Delclòs. Núria, ja des de ben jove tocaves el piano als concerts que organitzava a casa el meu avi Gustau Xirinacs. Has estat concertista, professora, activista, present a tot acte cultural amb un entusiasme encomanadís que ara ens farà falta. ¿Com serà Tarragona sense tu? Per això, per les cançons d'en Toldrà, d'en Xavier Gols i pels tangos del nostre Josep Sentís que vas tocar amb tant de sentiment i que estimaves a fons, et dedico la fotografia original del dibuix de De Valerio en una edició de Salabert dels anys vint: UNA LLÀGRIMA.\nJa fa molts anys, en un sopar literari, Daniel Giralt-Miracle em va recomanar ferventment la pel·lícula "El festí de Babette". És un conte de l'escritpra danesa Isak Dinesen (Karen Blixen), dins del volum "Anécdotas del destino" (Alfaguara). Al mateix llibre hi ha també un conte, "Una historia inmortal", portat al cinema, amb Orson Welles i Jeanne Moreau. Vet aquí una altra dona que va enlluernar els cineastes, si comptem les seves "Memòries d'Àfrica".\nExhaurit el llibre, la meva feina va ser buscar-lo per treballar "El festí de Babette" amb els meus alumnes de les diferents aules on he ensenyat narrativa a Barcelona. Una alumna de l'IDEC (Pompeu Fabra) va arribar a trobar el curiós exemplar que mostro a la fotografia (Encuentro Ediciones), en forma de dues postals que contenen mig conte cada una. Perquè aquest text s'ha de tenir present, s'ha d'aprendre, per la mestria narrativa i pels valors profunds que conté. No ens quedarem només a la superfície. El director danès Gabriel Axel n'ha fet una memorable pel·lícula que recomano, com el conte. Fidel a la narració i amb belles i expressives imatges. Una de les meves preferides.\nPer això quan he llegit al suplement de Cultura de l'Avui (8.11.08) que Ignasi Aragay comentava aquest conte, n'he tingut una alegria. Edicions Viena l'ha publicat, i Ignasi Aragay en diu encertades i amables paraules. Un bon regal que els lectors puguin accedir de nou a aquesta petita joia. I que Ignasi Aragay se n'hagi fet portaveu.\nPosted by Olga Xirinacs at 1:41 AM 0 comments\nMes de les ànimes, novembre.\nLes ànimes són presents a la història humana, en vius i en morts.\nEsperits, espectres, fantasmes, éssers celestials o demoníacs.\nLa gent que prega s'adreça sempre a un esperit, ànima, etc.\nLa que no prega, també. I no cal dir en somnis.\nAhir érem al bosc, a Mont-ral. El 'nostre' bosc.\nEl bruc encara floria, i un pit roig ens vigilava, tafaner.\nEls bolets preferits dels gnoms ja eren recollits, sobretot l'amanita muscària. Ells en fan les seves destil·lacions.\nEl nostre bosc és poblat, i li coneixem cada pedra, branca, torrent, arbre i, sobretot, els elfs.\nEl barranc dels teixos (no el que en diem Cau de Blocs) és el més feréstec i fosc que mai hàgiu vist. El silenci es fa espès i verd, allà dins. Notem que els esperits furtius s'amaguen a les balmes quan ens hi acostem. Coberts de molses poroses, xopes, amb aquella olor de vegetació molla i descomposta.\nEnormes roques despreses des de temps immemorials, jeuen amuntegades al llit del barranc o formant coves i forats en les verticals.\nAl jardí boscós de casa hem recollit les cireretes d'arboç, molt apreciades pels ocells, i que tenen propietats etíliques, per enganyar el fred.\nI uns fredolics portentosos. Se'n diu així, certament: tricholoma portentosum, i és que són de mida paraigua de pagès. Els agrada casa nostra. Som acollidors, com el bosc de les ànimes, que és un collage dels meus.\nHi ha aficionats que escriuen als diaris assegurant que els jurats no ens llegim els llibres presentats a concurs.\nGent més verda que els espàrrecs de marge.\nEls bons jurats -desconec si n'hi ha de dolents- tenim la solera de molts anys de llibres.\nCom els que es veuen al meu punt de llibre, perquè la fotografia és d'un dels nombrosos punts que m'agrada fer en collage.\nEls jurats llegim les obres amb gust. En prenem notes. Discutim els llibres i les seves circumstàncies. Cada pàgina, per poder debatre, si cal, amb els autors interessats.\nAixò sí: procurem fer avançar la literatura. Perquè la literatura, ciutat de llibres, creix, es renova, cal vestir-la, donar a cada edat la seva mesura.\nEl jurat és pacient i ha de ser savi.\nNo és feina de caps verds.\nAquest és don Venancio Carvantes. Viu a Oviedo, a la Calleja de los Huevos número cinc.\nÉs corrector de castellà de les publicacions d'Editorial Òmicron, de Badalona.\nCom que el vaig conèixer jo per mitjà de la meva família asturiana, m'envia les correccions a mi, i jo a l'editorial. Faig d'intermediària.\nÉs un home molt especial, curiós, fet a l'antiga. Té una casona amb terres a Pola de Somiedo. La casona asturiana és un edifici singular, de pedra, amb denominació protegida.\nVaig prometre que en parlaria, perquè fins fa dos anys no es va fer confiança.\nAra sabemque la seva mare va ser model i que vestia pells de sardina, com en la fotografia que vaig passar anteriorment.És un corrector molt primmirat, el que en diríem un asturià empedreït, que ens renya i no ens en deixa passar ni una.\nEn continuaré parlant.\nTinc per costum mirar-me el Calendari del Pagès. Amb l'escriptor Joan Cavallé a vegades comentem els sants del dia, perquè les biografies són al·lucinants, terrorífiques, sempre xocants. Ell consulta la Llegenda Àuria i m'il·lustra a mi.\nAvui trobo que és santa Sílvia, mare.\nAixò mateix. Només hi posa mare.\nJa ho diem, les mares: som santes. La canalla és una prova que fa guanyar el cel.\nEl món comporta aquestes coses, ja ho deien Xinghian i altres.\nLa meva mare era model i es vestia amb pell de sardina.\nMentida. Aquesta és la biografia d'un heterònim que algun dia desvetllaré.\nAvui és dia de difunts.\nEl mar ha volgut fer honor al dia i es mostra fosc, brama. Diuen els mariners: "la mar, com més té, més brama."\nHe encès les llànties al balcó i a l'estudi. La de l'estudi és de vidre compacte, nòrdic, i figura una llar de foc, de manera que quan la flameta belluga, sembla que la llar sigui viva.\nEl doctor Axel Munthe, suec, en la seva estada a Anacapri ( "Història de San Michele" ) explica que es va fer muntar una llar de foc amb el fons transparent gràcies a un espès vidre Zeiss, i des de fons del foc veia la mar... Fantàstic.\nA casa estem confortables. El mar ens saluda. Ve als nostres peus.\nEl mar, tot i la seva fúria, no passa de la platja.\nCal recordar, com a lema de vida, les paraules de Paul Valéry al seu "Cementiri marí": "(...) la mar, la mar que sempre recomença...".\nÉs això mateix, recomençar cada dia. En la ira i en la calma.\nDiu el Nobel Gao Xinghian: "El món no ha estat fet per a l'home; no obstant, l'home hi ha de viure."\nSi ha de ser la teva, que sigui de brillants, perquè almenys els lladres de tombes tinguin una alegria.\nSi un peix se't menja el braç,\na la plaça el trobaràs.\nUn dia com demà, que és el de difunts, i no avui, s'han d'encendre les llànties per orientar els esperits al seu lloc. Pot ser que te n'entri un a casa. Sempre l'has d'acollir, o no et deixarà en pau. El que vol un difunt és la memòria, l'escalfor del record.\nA l'Avui Cultura (1-11-08) surt un bon -i extens- reportatge crític del llibre PER NATURAL DESIG. Són els poemes i cançons de carrer escrites pel Magnífic, o sigui Lorenzo de Medici. Les ha traduït i publicat Israel Clarà, editor en cap d'Òmicron. Comentari d'Isabel Segarra, especialista en el tema. L'edició és bilingüe: català-italià. Felicitats, Israel, perquè fas que la nostra cultureta no sigui només de pa sucat amb oli.


Fosbury » Ciclisme » Les 5 etapes del Tour que no et pots perdre La selecció de tardes en què t’has d’alliberar l’agenda ’sine qua non’\nDel 6 al 28 de juliol, la 106a edició del Tour de França rodarà durant tres setmanes completant un total de 3.480 quilòmetres per les carreteres franceses. Com sempre, hi haurà jornades per a tots els gustos: finals a l’esprint, ocasions per a aquells que busquen les escapades, grans dies per als escaladors i dues etapes contra el rellotge.\nVal la pena seguir-les totes però, amb dificultat per la tria, hem seleccionat cinc etapes del Tour 2019 que qualsevol bon aficionat del ciclisme no es pot perdre:\n6a etapa: Mulhouse-La Planche des Belles Filles (160,5 km)\nLa gran primera etapa del Tour 2019 arribarà aviat, tot just el sisè dia, i no serà ni als Alps ni als Pirineus sinó en un recorregut incessant de puja i baixa per les muntanyes dels Vosges, a l’Alsàcia. Venint d’una jornada prèvia de mitja muntanya ja exigent, el pilot haurà d’afrontar en aquesta sisena etapa fins a set ascensions, tres d’elles de primera categoria: el Markstein, l’emblemàtic Ballon d’Alsàcia i, finalment, la pujada a La Planche des Belles Filles. Es tracta d’un port no gaire llarg (7 km) però amb un desnivell mitjà del 8,7% i rampes que arriben al 20%. L’italià Fabio Aru va ser l’últim a guanyar-hi, l’any 2017. En les tres ocasions que s’ha ascendit, el ciclista que ha sortit amb el maillot groc de La Planche des Belles Filles ha acabat pujant a dalt de tot del podi a París.\n8a etapa: Mâcon-Saint-Étienne (200 km)\nSense cap port de muntanya espectacular, la vuitena etapa podria passar desapercebuda. Si la mirem bé, però, veurem que en els 200 km de recorregut hi ha cinc ports de segona i dos de tercera, en un camí constant trencacames fins a Saint-Étienne. En total, 3.800 metres d’ascensió en una etapa que els grans equips hauran de controlar al detall i qye confirma que la primera setmana del Tour aquesta vegada no serà cap regal.\n14a etapa: Tarbes-Tourmalet (117,5 km)\nEl Tour de França ha ascendit 86 vegades el coll del Tourmalet des que el 1910 ho va fer per primera vegada, amb Octave Lapize al capdavant. Però el Tourmalet tan sols ha estat final d’etapa en dues ocasions, l’última el 2010 amb Andy Schleck com a vencedor. L’etapa que hi finalitza enguany tindrà la nova marca de les jornades de muntanya del Tour, amb un quilometratge escàs, només 117,5 km. A mitja etapa els ciclistes afrontaran el Soulor, de primera categoria, per encarar-se cap a la pujada al Tourmalet per la vessant que comença a Luz-Saint Saveur. Seran 19 llargs km amb una carretera que es preveu replena d’aficionats, un desnivell mitjà del 7,4% i un tram final que és el que més pica de tot el port, sense concessions fins la línia d’arribada.\n15a etapa: Limoux-Foix Prat d’Albis (185 km)\nSense temps per descansar del Tourmalet, el diumenge el pilot seguirà als Pirineus amb una etapa formada per un port de segona i tres de primera categoria. Entre aquests destaca el Mur de Péguère, no especialment llarg amb 9,3 km, però amb uns tres últims que fan por, tots tres per sobre l’11% i amb rampes de fins el 18%. Després de passar per Foix, una última pujada fins al Prat d’Albis amb 11,8 km al 6,9% que poden acabar de sentenciar a qualsevol després de quatre jornades pirinenques formades per tres etapes de muntanya i una contrarellotge.\n18a etapa: Embrun-Valloire (208 km)\nEn el primer dels tres dies alpins arribarà la que pot ser considerada l’etapa reina d’aquest Tour 2019 tant pel seu llarg quilometratge com per les seves tres ascensions a ports que superen els 2.000 metres, dos dels quals d’aquells considerats mítics. El primer roc de la jornada serà el Col de Vars, amb 9,3 km al 7,5%, i després vindrà l’Izoard, amb el seu cim d’aspecte lunar a 2.360 metres d’alçada al qual els ciclistes hi arribaran després de pujar 14,1 km, dels quals els darrers set són d’una duresa considerable. Baixada fins a Briançon i tornar a pujar, aquest cop cap al llarg Galibier. 23 km amb un desnivell mitjà suau (5,1%) però amb una alçada que arriba als 2.642 km i que els ciclistes notaran després de tant d’esforç. Des del cim quedaran vuit quilòmetres d’intens descens fins a Valloire.\nCiclismeEtapesTour de França


Abordant les patologies otorrinolaringològiques (ORL) des de la farmàcia - Blog COFBBlog COFB\nEstàs aquí: Inici > Destacats > Abordant les patologies otorrinolaringològiques (ORL) des de la farmàcia\nEl passat 5 de juny, el COFB va acollir “Abordatge de les patologies otorrinolaringològiques (ORL) a la farmàcia”, conferència que va repassar les patologies més comunes d’oïda i laringe de la mà de la doctora Marta Sandoval, especialista en otorrinolaringologia i patologia cervical-facial de l’Hospital Quirónsalud de Barcelona i Cap del Servei d’Otorrinolaringologia de l’Hospital Moisès Broggi. La xerrada va ser introduïda per Aina Surroca, vocal de la Junta de Govern i responsable de la Comissió Delegada de Formació Continuada.\nUn moment de la xerrada “Abordatge de les patologies ORL a la farmàcia” celebrada al COFB.\nA la sessió, patrocinada per FAES Farma, es van facilitar eines per poder abordar les diferents patologies otorrinolaringològiques – els taps de cera, les otitis, l’odinofàgia, l’afonia i la disfonia, la sinusitis i la mucositat o rinorrea- des de la farmàcia. També es va donar informació sobre les causes, les manifestacions clíniques, les opcions de tractament disponibles i consells per a facilitar-ne la detecció, la possible derivació al metge i les recomanacions a transmetre als pacients.\nTractaments i identificació de cada patologia\nLa doctora Sandoval va tractar detalladament cada cas. Pel que fa als taps de cera, va exposar les zones on es poden donar de manera més freqüent, va recordar que està prohibit manipular el conducte auditiu i va alertar sobre la influència de l’aigua, que incrementa la hipoacúsia i el tapament. Per aquest motiu, la ponent va aconsellar evitar l’ús de solucions amb gotes o líquids i substituir-les per esprais, mesures antisèptiques o per la neteja dels canals auditius amb rentades a microscopi o per aspiració.\nDurant la conferència, la doctora Marta Sandoval va facilitar eines per poder abordar les diferents patologies otorrinolaringològiques.\nSobre les inflamacions de l’oïda, conegudes com a otitis, la doctora va parlar dels símptomes generals i dels específics per a poder-los diferenciar i els tractaments que els farmacèutics poden oferir en cada cas, depenent del context i la patologia de base: antiinflamatoris no esteroides, analgèsics, gotes tòpiques i antibiòtics orals.\nPel que fa a l’odinofàgia, el dolor a empassar, la doctora Sandoval va insistir que el tractament s’ha de fer amb analgèsics i posant atenció als hàbits tòxics. Aquesta alerta també la va estendre a l’afonia o la disfonia, patologies de les cordes vocals. Per últim, la sinusitis o la rinorrea són variants de mucositat nasal que es tracten, bàsicament, amb rentades nasals, aconsellablement amb banys al mar.\nTractament de les alteraciones otorrinolaringològiques de més prevalença (Febrer 2017)\nafonia alteracions otorrinolaringològiques disfonia FAES Farma laringe Marta Sandoval mucositat odinofàgia oïda ORL otitis otorrinolaringologia rinorrea sinusitis taps de cera


Avís legal - farmavila\nLa navegació per accés i ús de la pàgina web FARMAVILA.COM, i tots els subdominis i directoris inclosos sota la mateixa, així com els serveis o continguts que a través d'ell es puguin obtenir i tots els portals de domini propi sota titularitat de Mª MONTSERRAT VILA FERNÁNDEZ, atorga la condició d'usuari, per la que s'accepten, en navegar per la pàgina FARMAVILA.COM, totes les condicions d'ús que s'estableixen aquí sense perjudicar l'aplicació de la corresponent normativa d'obligat compliment legal segons el cas.\nLa pàgina web FARMAVILA.COM, proporciona gran diversitat d'informació, serveis i dades. L'usuari assumeix la seva responsabilitat en l'ús correcte del lloc web. Aquesta responsabilitat s'estendrà a: La veracitat i licitud de les informacions aportades per l'usuari en els formularis emesos per FARMAVILA.COM, per accedir a determinats continguts o serveis oferts per la web.\nL'ús de la informació, serveis i dades ofertes per FARMAVILA.COM, contra les disposicions d'aquestes condicions, la Llei, la moral, els bons costums o l'ordre públic o que, en un altre cas, puguin suposar lesió dels drets de tercers o del funcionament dels llocs web. A aquest efecte, l'Usuari s'abstindrà d'utilitzar qualsevol dels continguts amb fins o efectes il·lícits, prohibits en aquest text, lesius dels drets i interessos de tercers, o que de qualsevol forma puguin danyar, inutilitzar, sobrecarregar, deteriorar o impedir la normal utilització dels continguts, altres usuaris o de qualsevol usuari d'Internet (maquinari i programari).


Sin teta hay paraíso suspèn la Pink Run MiR per segon any consecutiu - La Veu - Societat\nSin teta hay paraíso suspèn la Pink Run MiR per segon any consecutiu\nLa Pink Run MiR ha celebrat quatre edicions, amb un gran èxit de participació.\nL'entitat torna a organitzar una campanya de recollida de donatius a través del seu web\n08/09/2021 - Sílvia Alquézar\nL’entitat Sin teta hay paraíso ha decidit suspendre, per segon any consecutiu, la cursa-marxa solidària Pink Run MiR a causa de la situació sanitària. Malgrat tot, l’entitat torna a organitzar enguany una campanya de recollida de donatius, que es lliuraran a l’Institut d’Oncologia de l’Hospital de la Vall d’Hebron per a la investigació del càncer de mama. Les persones interessades poden fer les seves aportacions a través del web de l’entitat fins al 15 de novembre. L’any passat, Sin teta va donar al centre hospitalari un total de 5.000 euros, dels quals 2.000 es van recaptar mitjançant els donatius en línia.\nLa Pink Run MiR és una cita consolidada al calendari d’actes al municipi, que ja ha celebrat quatre edicions. A l’última realitzada abans de la pandèmia, a l’octubre del 2019, Sin teta va recollir 18.000 euros i va comptar amb més de 2.500 participants. Enguany, l’entitat anima la ciutadania a col·laborar en la iniciativa i a fer pel seu compte el recorregut de la cursa-marxa, un circuit d’uns tres quilòmetres pel barri del Pla d’en Coll i Montcada Nova, amb sortida i arribada davant del pavelló Miquel Poblet.


Alumnes més intel•ligents - Kumon Cataluña\nAlumnes més intel•ligents\nA través del mètode Kumon, els alumnes adopten un paper actiu en la seva educació mitjançant la pràctica diària i aconsegueixen desenvolupar al màxim el seu potencial. Això els dona l’oportunitat d’aprendre per ells mateixos i al seu propi ritme, guanyar autonomia i incrementar la seva autoestima i la confiança en ells mateixos.\nPau Bernaldo, concloent de Kumon Matemàtiques del centre Kumon Sabadell - Centre:\n«Mentre feia Kumon, de vegades pensava que podria estar fent alguna cosa més divertida. Quan vaig voler deixar Kumon, la meva mare em va donar per llegir tres històries d’alumnes concloents. En aquell moment, ja estava elucubrant què faria quan fos concloent i el gran orgull que en sentiríem tant jo com la meva família. Després del meu pas per Kumon, he desenvolupat l’hàbit de no rendir-me mai passi el que passi, perquè el que costa treball en el present és un alleujament en el futur. Quan sigui gran, vull ser enginyer aeronàutic, ja que m’agraden molt els avions i dissenyar diferents tipus d’avions. Crec que Kumon m’ajudarà a resoldre càlculs i superar els tan difícils exàmens de matemàtiques a la universitat».\nGonzalo Candel, concloent de Kumon Matemàtiques del centre Kumon València - Petxina:\n«Kumon m’ha ajudat en Física i Química amb les equacions. Encara no sé què vull ser de gran, però possiblement Kumon em facilitarà triar la carrera que vulgui. Vaig més cap a les ciències, perquè acabar el programa m’ha aportat grans coneixements sobre matemàtiques que em serviran en el futur».\nClaudia Blanco García, concloent de Kumon Matemàtiques del centre Kumon Vva. Pardillo - Pueblo:\n«Haver conclòs Kumon em va a ajudar molt a la universitat. A més d’ajudar-me en Matemàtiques, Kumon m’ha servit molt en assignatures com Química o Física, ja que ara tinc més facilitat en càlculs i operacions complicades».\nAna Daroca Gutiérrez, concloent de Kumon Matemàtiques del centre Kumon Madrid - Aravaca:\n«El que més m’agrada de les matemàtiques és que, encara que hi hagi molts procediments diferents, el resultat és únic. Kumon m’ha ajudat en matèries relacionades amb les matemàtiques, com Física o certs aspectes de Química. A més, també m’ha inculcat, en certa manera, ordre en altres aspectes de la meva vida. Vull ser arquitecta i crec que Kumon m’ajudarà en qüestions de càlcul».


Diego Coello autor del cartell del IX Certamen de Música Festera - Altea Digital\nDiego Coello autor del cartell del IX Certamen de Música Festera\nEl concurs se celebra el pròxim 26 de febrer al Centre Cultural d’Altea la Vella\nEl fotògraf Diego Coello és el professional que ha sigut triat per la Societat Recreativa Musical per a l’elaboració del cartell anunciador del IX Certamen de Música Festera que esta entitat organitza. Coello ha presentat hui la seua obra amb la presència de l’alcalde, Andrés Ripoll, el regidor de Cultura, Miquel Zaragoza, representants de la corporació municipal, el president de la SRM, Vicente Ripoll i familiars de l’homenatjat en este certamen, Juan Pérez . Este acte es realitza previ al desenvolupament del concurs que serà el pròxim 26 de febrer al Centre Cultural d’Altea la Vella a les 18 h.\nEl fotògraf ha explicat el procés d’elaboració del cartell i la selecció dels elements que ho componen on la tuba, l’instrument de l’homenatjat, està present ocupant el tema fonamental del cartell i l’acompanyen la foto d’Altea la Vella reflectida en l’instrument amb la Serra de Bèrnia a més de tindre sobreimprés de manera subtil l’obra obligada del Certamen. Així ho ha comentat Coello “El tio Joan tocava la tuba, i amb esta informació vaig treballar mentalment per a intentar plasmar el millor possible en una imatge el cartell anunciador del Certamen i l’homenatge a Juan Pérez” indicant “per a mi era important que el cartell mostrara també a Altea la Vella, i a la nostra protectora serra de Bèrnia”.\nLa idea li va sorgir al demanar-li a Andrés Colomina, “la seua preciosa tuba daurada per a fotografiar-la en l’estudi i també vaig fotografiar Altea la Vella des de diverses perspectives, per a després, inserir la imatge triada dins de la tuba a manera de reflex, tal com es pot observar en el cartell. Finalment vaig decidir col·locar damunt de tota la imatge la partitura de la tuba de la marxa cristiana “Bastaixos”, de Pere Sanz, obra obligada del certamen”.\nTant Andrés Ripoll, com el regidor del Cultura han destacat la professionalitat de Coello però també la seua forta vinculació amb la música. El president de la SRM, Vicente Ripoll, per la seua banda ha volgut recordar els nou anys d’existència del Certamen “pel que han passat ja 61 bandes i 3.500 músics interessats tots per participar el que demostra la gran labor que la Societat Musical està desenvolupant en pro de la música festera”. El jurat enguany el compon Pedro Sanz (Meliana, València); Antoni Vidal (Potries, València) i Mario Roig (Albaida, València) com a components.