ALP2500: Manifestacions Contra Que o Contra qui\nManifestacions Contra Que o Contra qui\nL'excusa era el tancament a la presó del Pablo Hasel, en un altre moment era el judici del procés, però el que de desde el meu punt de vista tot plegat es manifestar-se, cremar contenidors i tirar pedres als mossos.\nMossos que ara resulta que són els dolents de la pel·lícula, a veure senyors del govern aquesta gent que vosaltres esteu maltractant són els vostres treballadors , potser els darrers responsables de les seves actuacions són els polítics que hi ha al capdamunt de la piràmide, perquè ara mateix es la part mes dèbil del eslabón, que fàcil que es criticar-los, però tothom els demana quan les coses no van com ells volen.\nJo em demano el perquè de les manifestacions , i perquè aquests atacs a comisaries, crema de contenidors, tirada de pedres, pilotes de golf, la veritat que la violència es tal que un es demana que volen aquesta gent. Potser es una manera de treure els mals cóps que porten dintre, potser es una manera de plasmar la seva frustració, però això ha de tenir una resposta. Tota acció ha de disposar de una reacció i aquesta ha de ser de les mateixes mesures que l'acció. La resposta no pot esser amb el lliri a la ma, la veritat que la resposta policial ha de ser concorde a la violència dels manifestants. Si que es veritat que en tota manifestació sempre surt perjudicada alguna persona ,(i es una desgràcia per ella ) o empreses, però que ha de fer la policia en aquestes situacions. Deixar-los fer o actuar. aquest es la situació, Jo soc partidari de que actuïn i amb les forces proporcionals per acabar amb els disturbis. els polítics del govern han de avalar aquestes situacions i no criticar-les com ha fet la Laura Borras de junts. El govern ha de criticar-menys i avalar mes les actuacions policials.\nPublicat per ALP2500 a 14:54\nBen tornat Pere\n24 de febrer de 2021, a les 12:50\nalp2500@hotmail.com ha dit...\n15 de juny de 2021, a les 11:44\nNoticies que semblen tretes del Elmundotoday\nCap Geperut es veu la seva Gepa.


Na Alabyana Apartment Moscou Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nUlitsa Alabyana 15, Afores Nord, Moscou, Rússia, 125252 - Veure al mapa\nMés informació sobre Na Alabyana Apartment\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Na Alabyana Apartment és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Moscou. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, servei de despertador, balcó/terrassa, insonorització, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Na Alabyana Apartment és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Moscou.


Notícies breus – AFA Paco Candel\nby afapacocandel · 1 de Febrer de 2012\nUs deixem a continuació un seguit de notícies brevíssimes perquè estigueu al dia de tot el que passa a l’escola.\nEl pati de l’escola ja disposa d’un lloc habilitat per l’hort. Més informació al bloc de l’escola. L’hort de l’escola\nRecordar-vos que el proper dijous dia 9 de febrer comença l’activitat de Piscina, durant l’horari escolar.\nEl proper dilluns 13 de febrer i el dijous 23, hi haurà la jornada de portes obertes de l’escola pel curs 2012-2013. Informeu a totes aquelles famílies interessades. Més informació al bloc de l’escola. Jornada portes obertes\nRecordar-vos també que el proper dissabte dia 18 hi ha la rua de Carnestoltes. Cada nen anirà disfressat del que li correspongui segons la seva classe (girafes, sols, llunes o estrelles). Si voleu participar a la rua, apunteu-vos als llistats que hi ha a l’entrada de l’escola.\nTags: notícies breus\nFem dissabte! Jornada de neteja d’espais fluvials\nNou dia de portes obertes i informació sobre la Preinscripció\nNext story I aquest cap de setmana, què fem?\nPrevious story Teatre per a tota la família


Gestió discrecional | Andbank\nInici > Banca Privada > Els nostres serveis > Gestió discrecional\nAssistència i assessorament professional individual i permanent.\nDisponibilitat total del nostre equip d’experts gestors, que buscarà les inversions més adients per al vostre perfil.\nSeguiment continu de la cartera i adaptació als canvis segons el perfil definit per a cada client.\nÉs una gestió de volatilitat moderada, enfocada a la preservació del capital i a la recerca de rendibilitat positiva en qualsevol condició de mercat. L’estratègia amb què es gestiona aquesta cartera afavoreix la flexibilitat a l’hora d’adaptar el conjunt d’inversions que els nostres analistes considerin necessari en funció de la vostra visió de mercat.\nLa gestió direccional és la que pren com a referència un o diversos índexs del mercat.\nEls actius que constitueixen aquesta cartera són sensibles a les tendències i, per tant, la consecució de resultats queda subjecta al comportament general del mercat.\nL’estratègia portada a terme pels nostres gestors pretén mantenir un equilibri estable en cada tipus d’actiu, segons el perfil de risc de l’inversor. El binomi rendibilitat-risc es maximitza a llarg termini.


L’Associacció de Persones Sordes edita una publicació amb els signes corresponents a vint-i-dos jaciments arqueològics de l’Illa\nEl recull toponímic va ser presentat al Museu de Menorca. | Gemma Andreu\nL’Associació de Persones Sordes de Menorca (Assorme) va presentar el dijous el «Recull toponímic: Menorca Talaiòtica en llengua de signes», en un acte celebrat al Museu de Menorca, en el que van intervenir el president d’Assorme, Andrés, Cardona, el conseller de Cultura Miquel À. Maria (mitjançant un vídeo), la consellera de Benestar Social, Bárbara Torrent, el regidor de Serveis Socials de Maó, Enric Mas, i el representant de la Fundació Guillem Cifre de Colonya.\n«Recull toponímic: Menorca talaiòtica en llengua de signes» és el segon recull que Assorme publica en llengua de signes. El primer va estar dedicat a les diferents ciutats, pobles i urbanitzacions turístiques de l’Illa, mentre que en aquesta ocasió s’ha volgut dedicar el nou treball als diferents jaciments arqueològics de l’Illa, amb la finalitat de promoure el seu ús en la llengua de signes, per facilitar l’accessibilitat en l’àmbit sociocultural, i aprofitar l’avinentesa de la candidatura de Menorca Talaiòtica a Patrimoni Mundial de la Unesco.\nEs tracta d’un recull de 22 noms: necròpolis, talaiot, naveta, taula, dolmen, necròpolis de Cala Morell, naveta des Tudons, poblat talaiòtic de Son Catlar, cova des Coloms, poblat talaiòtic de Torre d’en Galmés, necròpolis de Calescoves, poblat talaiòtic de Son na Caçana, poblat talaiòtic de Toralba d’en Salord, naveta de Rafal Rubí, poblat talaiòtic de sa Torreta de Tramuntana, poblat talaiòtic de Talatí, poblat talaiòtic de Cornia Nou, poblat talaiòtic de Trepucó, poblat talaiòtic de Montefí, poblat de naviformes de Son Mercer de Baix, talaiot de Torelló i talaiot de Trebalúger.\nL’elaboració del recull toponímic s’ha fet a partir del treball d’una comissió formada per persones sordes que, a través de diferents mecanismes lingüístics, han analitzat i han decidit quins signes s’havien d’adoptar, tenint en compte el seu ús generalizat.\nEn el recull, apareix el terme en majúscula, la fotografia del jaciment arqueològic i la fotografia del signe amb la seqüència del moviment. També hi ha un codi QR que permet accedir al vídeo amb la seqüència completa del signe realitzat per una persona sorda.\nA més, les fotografies de cada un dels jaciments talaiòtics han estat realitzades per persones membres d’Assorme: Andrés Cardona Bosch, Anna Mascaró Taltavull i Marcos Pons Sansaloni.


Es crea el consell de defensa #DeltebreTerritori per fer front a les amenaces al Delta - Imagina Ràdio\nEs crea el consell de defensa #DeltebreTerritori per fer front a les amenaces al Delta\nL'organisme està format per una quarantena de membres de sectors diversos\nEl consell de defensa #DeltebreTerritori ja és una realitat. Aquest divendres s’ha constituït l’òrgan, que té com a objectiu principal ser una “corretja de transmissió” de les inquietuds i suggeriments relacionats amb el futur del Delta de l’Ebre. Es tracta d’un organisme format per una quarantena de membres de diferents sectors que busca fer front a les amenaces al Delta.\nL’any passat, #DeltebreTerritori va recollir prop de 8.900 signatures en la campanya de recollida d’al·legacions contra el pla estatal de protecció del Delta de l’Ebre. Segons l’alcalde de Deltebre, Lluís Soler, aquest consell de defensa és “una oportunitat” davant la “inacció històrica” envers el futur del Delta.\nActualment, el consell de defensa està format per Arrossaires del Delta de l’Ebre, Semillas Castells, Dones Rurals, Molde, Associació de Veïns de Riumar, el president del Consell de Riumar, la Síndica de Greuges, Unió de Pagesos, representants de tots els grups municipals de Deltebre l’exregidor Tomàs Castells. Per la seva part, l’agricultor Marc Bertomeu assumirà el càrrec de delegat de #DeltebreTerritori. Dimarts vinent se celebra la Comissió d’Estudi sobre la Protecció del Delta de l’Ebre al Parlament de Catalunya, on està previst que hi participi l’alcalde de Deltebre, juntament amb la resta de batlles del territori.\nArticle anteriorLa Taula de Consens rep els fons recaptats en una campanya solidària per a la preservació del Delta\nArticle següentElma: “Estem rodejats de grans músics i de molt bons grups, però tenim manca d’oportunitats”


Un home de 82 anys troba una dona jove per casar-se a canvi de 400.000 euros - Empordà\nVa publicar l'anunci a la pàgina de classificats d'un diari i ha obtingut múltiples respostes\nRedacció 14.11.2018 | 06:30\nL'anunci per paraules Regió7\nL'anunci per paraules\nUn ancià de 82 anys de Sallent és el protagonista d'una estrambòtica situació. Després de publicar un anunci per paraules a la sessió de classificats del diari Regió7 en el què s'oferia a deixar la seva herència a una dona de fins a 37 anys que el cuidés ha tingut una desena de candidates i assegura que s'ha decidit per una cubana i està «molt il·lusionat».\nA l'anunci explicitava un perfil molt concret. Textualment deia: «Senyor gran busca dona de fins a 37 anys, no fumadora, amb bona presència, sensible i amant naturalesa». El més cridaner del cas és al final de l'anunci, on l'home afirma que «deixa l'herència» a l'afortunada que decideixi fer-li costat.\nL'herència en qüestió estaria valorada en 400.000 euros, que és el valor que calcula que té el pis on resideix a Sallent i una casa amb terreny a Castellnou de Bages.\nDesprés de rebre una desena de respostes de dones joves, assegura que ha trobat el que buscava, una dona cubana separada de 38 anys que viu a Manresa amb la seva mare i que té dues filles.\nEs tracta d'un extreballador de Banesto a Sallent, que es va prejubilar als 55 anys quan la irrupció de la informàtica va dificultat als de més edat adaptar-se a les noves tecnologies. De la seva etapa de banca relata que havia arribat a anar amb maletins plens de diners en autobús entre Manresa i Sallent en moments puntuals quan feia falta urgentment líquid.\nEn aquella època feia també de comercial a la tarda i va aconseguir un patrimoni. Fa 13 anys va quedar vidu i amb el pas dels anys ha anat veient que necessita algú al seu costat en el tram final de la seva vida. D'aquí va sorgir la idea de posar anuncis a Regió7.\nExplica que primer se li van presentar tres noies hispanoamericanes de color. Una d'elles li va demanar que allotgés a casa seva una companya que no tenia on viure. Va accedir, però assegura que no li va agradar perquè encara no es coneixien i no li semblava bé tenir algú a casa en aquelles condicions.\nSegons explica, ella li va demanar matrimoni i «li vaig respondre que no. Em vaig veure a venir que em deixaria en calçotets i vaig tallar la relació». La família i les amistats li aconsellaven que busqués una companya de la seva edat per evitar malentesos, però ell afirma que «jo m'he cuidat molt al llarg dels anys, faig esport i hi ha moltes dones grans que no ho han fet, per això en l'anunci vaig posar un límit d'edat».\nAssegura que "la que he trobat ara em plau molt. Està bé física i intel·lectualment. M'agrada la seva bona presència física i la seva dialèctica".\nJa s'han vist a Manresa, on ella resideix, i creu que ha trobat el que buscava. Afirma que l'acord és que ella tingui cura d'ell i que és just que quan ell mori es quedi el pis de Sallent i la finca de Castellnou, "a la que li diem el paradís. Té molt bones vistes i molt terreny. Disposo de patrimoni però no de molt efectiu".\nEstà convençut que es tracta d'un acord just i no entén que hi hagi enrenou mediàtic al voltant d'aquesta relació amb herència explícita pel mig. "Se la mereixeria si dedica la seva vida a mi. Jo no sóc problemàtic. No busco mai la confrontació. Seria una bona relació".\nAssegura que hi ha molta diferència entre les tres primeres interessades, «que el que volien era caçar-me» i la seva relació actual. Així que la previsió és que «ens casarem després d'un parell de mesos de relació. Conviurem junts. Ella està interessada i jo també». Que estigui separada «no em preocupa». Després de rebre darrerament set o vuit trucades de dones interessades afirma que «ja tinc l'assumpte solucionat i estic molt il·lusionat».


Divendres de jocs: Alien Arena 2011 – GNULinux||||CAT\nDivendres de jocs: Alien Arena 2011\nalienarena, fps, Jocs\nAquesta mateixa setmana, ha sortit una nova versió d’Alien Arena, l’excel·lent joc lliure multiplataforma. Alien Arena és un veterà FPS (First Person Shooter), que cada any es va renovant i millorant.\nL’Alien Arena 2011, que en realitat és la versió 7.50, i presenta les següents novetats:\nS’ha millorat els càlculs de física per als moviments dels personatges mitjançant Open Dynamics.\nS’ha modernitzat el client IRC del joc.\nUtilitza GNU Auto Tools per a l’instal·lador de Linux i Mac.\nS’ha afegit el suport per a lletres True Type.\nS’ha afegit dos mapes al joc, i se n’ha modernitzat un de ja existent.\nS’ha canviat la música que acompanya a les partides, i les noves sintonies han estat composades per Paul Joyce.\nI moltes altres millores…\nJa teniu el joc disponible per a la pàgina de descàrregues d’Alien Arena. Per als que utilitzeu Ubuntu, segurament aviat tindreu aquesta versió disponible des dels repositoris de PlayDeb (tot i que actualment encara hi tenen Alien Arena 2010). A la Guia d’Instal·lació d’Ubuntu de la nostra documentació hi trobareu com configurar-vos els repositoris de Playdeb.\nPer últim, us deixem el Trailer d’Alien Arena 2011.\nGoogle Maps 5.0 per Android ja disponible!\nRecull 18/12/2010 – llei Sinde i la importància de la cultura lliure\nCatalanoic on 17 de desembre de 2010 at 19:29\nUn dels millors per a Linux, cada vegada li posen més coses… Però realment el que em té més distret i mira que tinc consola, és el Cube 2: Sauerbraten, per la facilitat d’editar grans mapes d’alta qualitat i l’afegiment de models, m’encanta jugar online als dos jocs i tot en Linux!!!!!!!!!!!!!!\noriolsbd on 17 de desembre de 2010 at 22:19\nTot i que jo sóc més aviat de RPGs, sempre he trobat molt divertit l’Alien Arena. No he provat el Cube 2, me l’apunto (per quan tingui una mica més de temps). 🙂\nPer cert, no sé si has provat de jugar a l’Alien Arena amb el comandament de la Wii, però és una manera diferent, i molt interessant de fer-ho:\nSuposo que el mateix perfil de Wiican que vaig pujar per a l’Alien Arena també anirà bé amb el Cube 2.\nCatalanoic on 18 de desembre de 2010 at 16:24\nOstres! Ara que comentes això de jugar als jocs de Linux amb comandaments (encara que no siguin inalambrics), estic buscant algun per poder-hi jugar bé als shooters de linux. Jo tinc l’Xbox360 i no la wii (el meu germà en tindrà una per nadal), espero poder provar-ho.\nEns veiem, o ens llegim!!!\nCatalanoic on 18 de desembre de 2010 at 16:28\nFa poc m’he construit un HTPC amb un Linux i XBMC per poder veure pel·lícules, música i jocs tot connectat a la HDTV per HDMI, però el problema és el comandament. El ratolí i el teclat al final es fa passat.


Cicle Pons d’Icart 500 anys. La Tarragona del segle XVI – Reial Societat Arqueològica Tarraconense\nCicle Pons d’Icart 500 anys. La Tarragona del segle XVI\nrsat7 de maig de 2018GeneralBibliofils, Biblioteques, llibres, Pons d'Icart, Segle XVI, Tarragona siglo XVI\nAquesta setmana s’endega el cicle d’actes Pons d’Icart 500 anys. La Tarragona del segle XVI. Recorda una època especial d’història de la ciutat tot coincidint amb Antoni Agustí de qui també s’ha fet un recordatori recentment.\n(Destacades les que es faran a la nostra seu)\nDimarts, 8 de maig a les 19 h a la Biblioteca Pública de Tarragona\nConferència: Lluís Pons d’Icart, pioner de l’arqueologia tarragonina, a càrrec de Jaume Massó Carballido, arqueòleg de l’Institut Municipal Reus Cultura. La tasca portada a terme per Lluís Pons d’Icart (1518?-1578) sobre l’arqueologia i l’epigrafia romanes de la seva ciutat natal -i del seu entorn immediat- és el primer antecedent qualificat de la recerca sobre Tàrraco i una font encara molt útil per als investigadors actuals.\nDijous, 10 de maig a les 19 h a la Reial Societat Arqueològica. Presentació bibliogràfica: Bibliofília i col·leccionisme del llibre antic: Antoni Agustí i Lluis Pons d’Icart, a càrrec d’Eloy Hernández Fernández, Associació de Bibliòfils de Tarragona. Exposició i comentari de diversos exemplars antics d’obres originals i primeres edicions d’Antoni Agustí i de Lluís Pons d’Icart.\nDimarts, 15 de maig a les 19 h a la Reial Societat Arqueològica Tarraconense\nConferència: Lluís Pons d’Icart i Anton Van den Wyngaerde (Tarragona, 1563), a càrrec de Josep Anton Remolà, conservador del MNAT i professor de la URV\nDijous, 17 de maig a les 18 h a l’Antiga Audiència. Plaça del Pallol.\nSortida cultural: Ruta per la Tarragona de Wyngaerde i Pons d’Icart, a càrrec de Josep Anton Remolà, conservador del MNAT i professor de la URV. Itinerari comentat per la Tarragona del XVI, seguint la topografia que van viure i descriure aquests dos il·lustres personatges. Anton Van den Wyngaerde i Lluís Pons d’Icart. Activitat complementària a la conferència del dimarts 15 de maig. Inscripció prèvia a bptarragona.cultura@gencat.cat.\nDimarts, 22 de maig a les 19 h a la Biblioteca-Hemeroteca Municipal. L’Arxiu M2. Espai Tabacalera.\nConferència: Tarragona en temps de Lluís Pons d’Icart: institucions, política i dret, a càrrec d’Antoni Jordà, catedràtic d’història del dret de la URV. Durant el segle XVI, època en què va viure Lluís Pons d’Icart, Catalunya quedà incorporada plenament a la monarquia hispànica i a l’Imperi. Per la seva banda, la ciutat de Tarragona intentà superar crisis passades i recuperar un cert prestigi en el Principat de Catalunya.\nDijous, 24 de maig a les 18 h a l’Arxiu Comarcal de l’Alt Camp. Passeig dels Caputxins, 18 Casa de Cultura. Valls.\nEstranys viatges, com arriben els fons i col·leccions als arxius: els manuscrits de Lluís Pons d’ Icart, a càrrec de Salvador Cabré, director de l’Arxiu Comarcal de l’Alt Camp. Visita a l’Arxiu Comarcal de l’Alt Camp per veure els manuscrits originals del llibre de les Grandeses de Tarragona, entendre com i quina documentació arriba als arxius, com es conserva, es tracta i es posa a disposició dels usuaris. Inscripció prèvia a bptarragona.cultura@gencat.cat\nDimarts, 29 de maig a les 19 h al Seminari de Tarragona.\nConferència i cloenda: Agustín i Pons d’ Icart: entre llibres i biblioteques, a càrrec de Joan Alcina Rovira, catedràtic emèrit en Filologia Llatina de la URV. Llibres i biblioteques a Tarragona en època renaixentista, a partir de la descripció de les biblioteques de l’arquebisbe Antoni Agustí i de Micer Pons d’Icart.\nActe de cloenda. Lectura dramatitzada del Llibre de les Grandeses de Tarragona, de Lluís Pons d’Icart, amb les veus de Laura Casas i Josep Suñé.\nDijous, 31 de maig a les 18.30 h a la Biblioteca Pública\nClub de lectura En record de Jordi Tiñena. Inscripció prèvia a bptarragona.cultura@gencat.cat\nDies a la ciutat (1998), club de lectura. En record de Jordi Tiñena, a càrrec de Joan Cavallé. Guanyadora del Premi Pin i Soler, és una història ambientada en el segle XVI que posa en contacte a un vell inquisidor i a un contrabandista provençal als carrers de la Tarragona universitària de l’arquebisbe Antonio Agustín. Una novel·la en què ningú és exactament qui sembla ser.\nBiblioteca-Hemeroteca Municipal. Ajuntament de Tarragona\nBiblioteca Pública de Tarragona. Departament de Cultura\nDepartament de Filologia Catalana de la Universitat Rovira i Virgili


L’Ajuntament de Mislata dóna 30 tones d’aliments no peribles a Creu Roja – RiberaTV\nL’Ajuntament de Mislata dóna 30 tones d’aliments no peribles a Creu Roja\nL’Associació de Creu Roja de Mislata ha rebut per part de la regidoria de Serveis Socials aquesta ajuda amb l’objectiu d’arribar al nombre màxim de persones en risc d’exclusió social.\nA més, s’han donat més de 200 joguets perquè cap xiquet o xiqueta es quede sense un Carlos F. Bielsa: “La demanda d’ajuda a Creu Roja s’ha triplicat durant aquest terrible 2020. L’Ajuntament de Mislata no podia mirar cap a un altre costat i per això, hem volgut redoblar la nostra col·laboració durant aquestes dates i no deixar a ningú arrere”\nLa col·laboració entre l’Ajuntament de Mislata i l’associació local de Creu Roja ha sigut una constant al llarg dels anys, encara que durant aquest 2020, a causa de les dramàtiques circumstàncies de moltes famílies aquesta cooperació s’ha intensificat. Des de la regidoria de Serveis Socials, que dirigeix el regidor Ximo Moreno, s’ha volgut incrementar aquest esforç per a poder arribar a més gent i agilitar l’ajuda a les famílies més necessitades.\nCom a cometa Moreno, “l’Ajuntament ha volgut aportar el seu granet d’arena amb aquesta donació de 30.000 quilos d’aliments no peribles i que arribaran a més de 600 famílies de Mislata, a més de 200 joguets lúdics i educatius per als xiquets i xiquetes d’aquestes famílies”.\nL’alcalde de Mislata, Carlos Fernández Bielsa, ha destacat el suport, no sols de l’Ajuntament, “sinó de tota la societat civil de la ciutat.\nLa solidaritat que han mostrat associacions festives, culturals, col·legis o empreses entre molts altres, demostra que Mislata és un societat solidària que aposta per ser un poble més igualitari per a tots i totes.”\nAl costat de Moreno i Pepi Luján, 2a tinenta d’alcalde, els qui han visitat el magatzem de menjar de Creu Roja Mislata, ha estat el seu president, Asensio Varea, que ha mostrat l’agraïment de tota Creu Roja per el “inestimable suport de l’Ajuntament. Sempre que hem sol·licitat la seua ajuda han estat disposats a tirar una mà. I enguany aqueixa col·laboració ha sigut especialment notable i necessària, ja que la pandèmia està afectant molta més gent i més diversos perfils dels que anteriorment s’acostaven a sol·licitar-nos ajuda”.\nDes de Creu Roja Mislata destaquen l’any 2020 com un any molt difícil i complex en el qual han hagut d’augmentar tant el personal laboral com incrementar l’esforç per a captar fons, nous socis i les col·laboració de nous voluntaris, alguna cosa que des de l’associació han aconseguit gràcies a l’enorme solidaritat que mostrat la ciutadania de Mislata.\nL’Ajuntament de Mislata dóna 30 tones d’aliments no peribles a Creu Roja added by Ribera Televisió on 30 Desembre, 2020


L’Associació Catalana per al Parkinson visita l’IBEC – IBEC Faster Future\nEl passat 18 de novembre, membres de l’Associació Catalana per al Parkinson van visitar l’Institut de Bioenginyeria de Catalunya (IBEC) per conèixer, de primera mà, el treball de Silvia Muro i el seu grup de recerca, els quals utilitzen la nanotecnologia per tractar de trobar solucions a aquesta malaltia. El treball de la professora Muro ha comptat, entre d’altres, amb el suport de les donacions rebudes a través del programa Faster Future de l’IBEC.\nParkinson, una malaltia amb moltes cares i desafiaments\nLa malaltia de Parkinson és una patologia neurodegenerativa crònica i, de moment incurable, que afecta entre 7 i 10 milions de pacients a tot el món. Encara que la incidència es dona principalment entre persones més grans de 65 anys (representen un 70% dels casos), al voltant d’un 15% dels afectats és menor de 50 anys. El Parkinson és una malaltia que afecta el sistema nerviós central, provocant una gran varietat de símptomes, entre els quals es troben, trastorns en l’equilibri i en caminar, tremolors i rigidesa muscular.\nEn aquest context, els investigadors de tot el món treballen per desxifrar els mecanismes exactes per prevenir la malaltia, però encara queden moltes preguntes sense resoldre. El que sí es coneix és un element clau que frena el seu tractament: la dificultat dels medicaments existents per superar la barrera hematoencefàlica, la protecció natural del cervell. Precisament en aquest camp és on la Professora de Recerca ICREA a l’IBEC, Silvia Muro, i el seu equip treballen sense descans, utilitzant la coneguda com nanotecnologia, que aprofita les propietats d’objectes diminuts preparats al laboratori.\nVisita de l´Associació ACAP a l´IBEC\nAquest any, coincidint amb la setmana de la ciència, un grup de pacients i familiars de persones afectades pel Parkinson, membres de l’Associació Catalana per al Parkinson (ACAP), van poder visitar els laboratoris de la Professora Muro a IBEC.\nDurant la visita, la professora Muro va explicar als convidats, quines són les bases conegudes, i les preguntes sense respondre, sobre el Parkinson. Els membres de l’equip de Silvia Muro van mostrar, també, als assistents i de forma divulgativa, alguns dels principis i tècniques que utilitzen al seu laboratori per investigar aquesta malaltia.\nL’Associació Catalana per al Parkinson (ACAP) és una entitat sense ànim de lucre que va iniciar la seva activitat el gener de 1985. La seva missió és fer atenció i assessorament a les persones afectades per la malaltia de Parkinson i les seves famílies. Complint els criteris de qualitat, claredat i actuació va ser declarada, pel Ministeri de l’Interior, entitat d’utilitat pública el juliol de 1999.\nPrograma Faster Future\nEl programa IBEC Faster Future de l’IBEC ha fet possible, durant els darrers dos anys, i gràcies a les aportacions dels donants, l’estudi d’anticossos com a base d’un producte terapèutic per al tractament del Parkinson. Els investigadors presenten ara els avenços científics, i seguiran treballant per tractar de donar resposta a uns dels desafiaments més grans de la medicina moderna: les patologies neurodegeneratives com el Parkinson.\nPrograma IBEC Faster Future\nCada cop més a prop d’un tractament contra el Parkinson\nAngels Lopez2021-12-16T08:55:31+00:00desembre 16th, 2021|


L'últim cap de setmana de març deixa nous contagis en 123 municipis valencians - À Punt\nL'últim cap de setmana de març deixa nous contagis en 123 municipis valencians\nEl 80% de poblacions continua en risc mínim per coronavirus, encara que repunta lleument la incidència en municipis com Alzira, Sagunt, Aldaia i Vinaròs.\nAgents de la Policia Nacional fan controls a l'estació Joaquim Sorolla de València / Manuel Bruque (Efe)\n30 de març 2021 - 18:43\nDesprés de quasi dos mesos amb tendència a la baixa, la corba epidèmica del coronavirus a la Comunitat Valenciana sembla haver tocat terra i l'últim cap de setmana han començat a notar-se els primers repunts de contagis als municipis, encara que de manera molt lleu. Un total de 123 poblacions han diagnosticat 554 positius entre el veïnat des del passat divendres, segons el balanç territorialitzat que ha publicat aquest dimarts la Generalitat, quan les xifres corresponents al mateix període de la setmana anterior eren 118 i 505, respectivament.\nEl repunt d'incidència acumulada (IA) de Covid-19 a set dies amb què el territori valencià ha començat la setmana (s'hi ha passat de 12 a 15 contagis per cada 100.000 habitants) ja dona una primera alerta del canvi en l'evolució de la pandèmia, que arriba a les portes de les vacances de Pasqua. De moment, es tracta de xicotets increments en algunes localitats, que no varien sustancialment el semàfor de risc en el mapa valencià, ja que pràcticament el 80%, un total de 431, continuen en l'anomenat escenari de "nova normalitat". És el que comporta un nivell de risc mínim pel que fa a la transmissió del virus, segons els paràmetres del Ministeri de Sanitat, amb taxes d'incidència inferiors a 25 casos per cada 100.000 habitants en els darrers catorze dies.\nBarxeta (500 d'IA), Sot de Xera (271 d'IA) i Gàtova (265 d'IA) són els tres únics municipis que hi ha ara en risc extrem, perquè encara tenen una proporció alta de contagis en relació amb la seua població. En cap d'aquests municipis viuen més de 2.000 persones i sols a Barxeta s'ha notificat una nova infecció des de divendres, per la qual cosa la situació epidemiològica es manté estable.\nDe les 123 poblacions on s'han detectat contagis des de divendres, només la ciutat de València ha superat el centenar (124). El gruix dels casos es concentren sobretot a les zones més poblades: Alacant i Elx n'han sumat 23, Sagunt 15, Torrent 14, Castelló de la Plana 13, Alaquàs i Xàtiva 12 cadascun, i Aldaia i Alzira 11. Junt amb la capital del Túria són les úniques que han reportat més d'una desena de noves infeccions durant el cap de setmana.\nSi s'analitza l'evolució de la corba de contagis a una setmana, la baixada d'incidència s'ha revertit en algunes dels 18 municipis més poblats (més de 40.000 habitants). Alzira és el que presenta l'increment més notable i multiplica la taxa per més de dos, ja que ha passat de registrar 11 positius per cada 100.000 habitants el 21 de març a 34, segons el balanç del 29 de març (l'últim disponible). També repunten les infeccions a Sagunt (+86%) i Gandia (+54%), tot i que la taxa d'incidència segueix en nivells de risc baix (39 i 20, respectivament). Torrent continua sent l'única de les grans ciutats de la Comunitat Valenciana en risc mitjà per propagació del virus (60 d'IA), però de moment la tendència es manté descendent respecte a la setmana anterior (-22%).\nAltres punts on creixen els contagis en comparació a la setmana passada són Aldaia (+87%), Xàtiva (+41%) i Vinaròs (+29%). Han passat de tindre incidències acumulades de 47, 35 i 41 casos per cada 100.000 habitants, a 88, 45 i 58, respectivament.\nPer a evitar que aquests, de moment xicotets, repunts del coronavirus cobren força els pròxims dies, la Generalitat multiplica els missatges que criden a la responsabilitat ciutadana i demana complir les restriccions sanitàries, especialment de cara a les vacances de Setmana Santa, quan s'espera un increment de la mobilitat.\nLes autoritats, contra la picardia: els pretextos més usats per a botar-se els tancaments perimetrals


i Bulgària | enciclopèdia.cat\nNom oficial deRepública de Bulgària, Nom oficial deRepublika Bŭlgaria (bg)\nEls recursos econòmics i l’economia\nLes ètnies, les religions i l'ensenyament\nDe la prehistòria a l’estat búlgar sorgit de la Primera Guerra Mundial\nDe la Segona Guerra Mundial al règim comunista\nDe la fi del comunisme ençà\nEstat de l’Europa del SE, a la part oriental de la península Balcànica, limitat per Romania al N, la mar Negra a l’E, la Turquia europea i Grècia al S, i Macedònia i Sèrbia a l’W; la capital és Sofia.\nComplex en detall, el relleu de Bulgària presenta, tanmateix, una estructura relativament simple. Hom hi pot distingir quatre grans unitats, disposades en bandes paral·leles de direcció general est-oest: la plataforma danubiana, els Balcans, una àmplia depressió discontínua que enclou la conca de Sofia i la plana de Tràcia, i el massís del Ròdope. La plataforma danubiana és una superfície constituïda de calcàries cretàcies i terciàries subhoritzontals, cobertes d’un capa de llims i loess que dels Balcans davalla vers el nord, fins al Danubi. Els afluents de la dreta del curs inferior d’aquest (Lom, Cibrica, Ogosta, Iskâr, Vit, Osǔm Jantra) han donat origen a unes valls encaixades, on s’han establert preferentment les poblacions, voltades de regadiu, mentre que a les parts altes de la plataforma es desenvolupen els conreus extensius. A molts indrets, la plataforma cau abruptament sobre el Danubi i forma cingleres d’unes desenes de metres d’altitud; la plana fluvial del Danubi és molt discontínua a la ribera búlgara. A l’oest, el riu Iskâr enllaça la plataforma danubiana amb la conca de Sofia i solca profundament l’alineació muntanyosa balcànica. El sector més oriental de la plataforma (altiplà de Ludogorie) és una regió més alta, semiàrida, que enllaça amb la Dobrudja meridional. Els Balcans s’estenen al llarg d’uns 600 km, des de la vall del Timok, prop de la frontera iugoslava, fins a la mar Negra. La depressió subbalcànica, unió de diverses valls de direcció est-oest (conques de Levskigrad i de Kazanlâk, etc.), separa els Balcans pròpiament dits, o Stara Planina, dels Antibalcans, o Sredna Gora, que es drecen al sud, des del sud-est de Sofia fins a Jambol. Entre aquestes alineacions alpines i el massís, també alpí, del Ròdope, situat a l’angle sud-occidental del país, s’estén un vast sector de depressions terciàries, que formen el nucli essencial de Bulgària, amb la vall de Sofia, drenada per l’Iskâr vers el Danubi, i la plana de Tràcia, drenada pel riu Marica. El Ròdope és una important regió muntanyosa, profundament solcada per les valls, de direcció nord-sud, dels rius Struma i Mesta, i modelada per l’erosió glacial, sobretot al sector occidental on els massissos de Rila i de Pirin assoleixen les màximes altituds del país (Musala, 2.925 m; Vikhren, 2.915 m).\nBulgària Paisatge, a prop de Këfrivctica, als Balcans\nEl clima és de tipus continental moderat, obert a les influències de les altes pressions d’Euràsia, perquè les cadenes muntanyoses fan que no hi arribin les influències mediterrànies. Ruse, vora el Danubi, té una mitjana de temperatura anual de 13,1°C i 862 mm de pluja anual; a la Dobrudja, les temperatures són més baixes, les pluges més escasses (450 mm), i les glaçades fan molt de mal a l’agricultura. Les àrees muntanyoses de la Stara Planina, Ròdope, Pirin i Rila, per contrast, registren temperatures més baixes, i les pluges hi són més elevades (1.905 mm als Rila). La plana de Tràcia, protegida per les muntanyes, té un clima de transició entre el continental i el mediterrani: Plovdiv té una temperatura mitjana anual de 14,8°, i 625 mm de pluges; per contra, a la conca de Sofia, més elevada, les temperatures són més baixes (Sofia, mitjana anual 18,5°C, i 589 mm de pluja). Un clima d’estiu sec de tendència mediterrània només es dona a les valls dels rius Struma i Mesta i al vessant meridional del Ròdope. La costa de la mar Negra té clima marítim, amb estius frescs (Varna temperatura mitjana de 13,2°C, i 757 mm de pluja anual) i amb molt de vent.\nBulgària fou, fins després de la Segona Guerra Mundial, un país essencialment agrícola, però tot i les polítiques industrialitzadores del règim socialista (1947-91), el sector agrari no ha deixat de tenir un pes molt important, sobretot si hom el compara amb el dels països occidentals: el 2001 aportava el 12,1% del PNB i ocupava el 22% de la població activa. Durant el període socialista la propietat agrària fou col·lectivitzada i la producció s’organitzà en granges col·lectives. Hom afavorí la modernització del sector amb plans de mecanització (amb un èxit relatiu), d’adob i d’irrigació (pantans Vasil Kolarov, Iskâr, Studen Kladenet, Batak). Però ja el 1990 foren legalitzades les explotacions privades i, els anys immediatament posteriors, amb la introducció de l’economia de mercat, aquest sistema es generalitzà. L’any 2000 el sector privat generava prop del 80% de la producció agrària. El 40% de la superfície del país és conreada. Els cereals, especialment el blat, l’ordi i el blat de moro, ocupen la major part de la terra de conreu, sobretot a les planes del Danubi i de Tràcia. Altres conreus són dedicats a l’exportació, com el gira-sol, el tabac, la patata, el tomàquet i la bleda-rave, la qual abasta les refineries de sucre del país. Un altre conreu molt característic és el de roses a la vall del Tundza per a productes de perfumeria i confitures. També són importants la fruita d’arbre i d’horta (maduixes, melons i síndries) i la vinya, que fa de Bulgària un destacat exportador de vi. Destaquen com a cabals ramaders l’oví i el boví. Els productes ramaders essencials són: carn de porcí, aviram i boví, llet de vaca i de cabra, ous, llana i pells. El bosc (35% de la superfície del país), sobretot dels vells massissos del SW, forneix el país de fusta. La pesca topa amb l’esterilitat parcial de la mar Negra i és anada a cercar als rius, a la Mediterrània, a l’Atlàntic i fins al Pacífic.\nEl sector secundari (mineria i indústria) fou desenvolupat després de la Segona Mundial a partir de les directrius del govern socialista. L’any 2001 aportava el 28,5% del PNB i ocupava el 31% de la població activa. Els recursos minerals són variats. Hom explota hulla a les àrees mineres de Svoge, Draganica, Berkovica i Stakervi, i lignit a les conques de Pernik, Sofia, Bovovdol Brezani, a l’oest, i a les de Dimitrovgrad i Trojanovo a la plana de Tràcia. Hi ha una modesta extracció de petroli a la costa de la mar Negra (Dolni Dâbnik, Gigen i al NE de Varna) i refineries a Pleven, Ruse i Varna); hi ha gas natural a Ciren i a Staro Orjakhovo i urani a Bulkovada. El petroli importat entra pel port de Burgas, on és refinat. És notable la producció de ferro, plom (quinzè productor mundial el 1998), zinc i coure, a la frontera amb Iugoslàvia, i urani a Bulkovada. En la indústria té una gran rellevància la indústria pesant, especialment la siderúrgia (important producció d’acer) i la mecànica. Les instal·lacions es concentren a Sofia, Kremikovci, Pernik, Pirdop, Kârdzali, Plovdiv. Hi ha drassanes a Varna. Els principals centres de les indústries químiques i farmacèutiques són a Sofia, Dimitrovgrad, Plovdiv, Stara Zagora, Razgrad i Burgas. L’expansió -o creació d’indústries noves- fou notable en els camps de la petroquímica, lligada sobretot a la refineria de Burgas, els plàstics i les resines, l’asfalt, pneumàtics i la carboquímica per destil·lació del lignit: coc, química pesant clàssica (àcid sulfúric, sosa normal i càustica), adobs nitrogenats i fosfatats. La indústria tèxtil és a Sofia, Gabrovo, Pernik, Varna, Ruse, Plovdiv; les fibres artificials i les sintètiques es produeixen a Vidin i a Burgas. Ruse, Burgas, Sofia, Plovdiv i Vidin són els grans centres de la indústria alimentària (sucre, vi, cervesa, carn, lacticinis; Bulgària és la pàtria del iogurt i variants) i del tabac. També són notables les indústries de materials de construcció (ciment) i de paper i pasta química. Aproximadament el 50% de l’energia és de producció nacional. Les centrals hidroelèctriques, que aprofiten les aigües de les muntanyes Rila, Pirin i Ròdope, i genera el 8% de l’energia elèctrica consumida, però la major part prové de la central nuclear de Kozlodui (44%) i de les centrals tèrmiques (47%) alimentades sobretot amb carbó del país i petroli importat. Des del 1986 funciona un gasoducte que abasta Bulgària des de l’antiga URSS, i el 1993 entrà en vigor un acord per a l’abastiment de gas natural des d’Ucraïna. La presa hidroelèctrica sobre el Danubi, construïda conjuntament amb Romania, produeix uns 4.000 GWh, repartits entre tots dos països.\nEl 2000 Bulgària tenia uns 37.000 km de carreteres, la major part de les quals asfaltades. Hi ha uns 300 km d’autopistes. La xarxa de ferrocarrils assolia els 6 518 km. D’entre les línies més famoses cal esmentar l’antic Orient Express de Viena a Istanbul, i també la transbalcànica. Els ports marítims i comercials més importants són Burgas i Varna, als quals el 1995 s’hi afegí Carevo; Varna és el centre de l’àrea més internacional i turística (platges de la mar Negra), que havien estat un punt d’atracció de nombrosos visitants de l’antiga URSS. Les vies navegables internes tenen uns 500 km; els principals ports del Danubi són Ruse, Vidin, Lom. Aeroports a Sofia, Plovdiv, Varna, Burgas, Ruse, Stara Zagora i Gorna Orjakhovica i set més. Només els de Sofia, Varna i Burgas, però, tenen línies internacionals regulars.\nFins el 1990, el comerç exterior de Bulgària presentava un predomini absolut dels intercanvis amb l’antiga URSS, estat que el 1983 absorbia el 58,1% de les importacions i el 56% de les exportacions. La resta dels intercanvis tenien lloc majoritàriament amb estats del bloc socialista, especialment dels estats veïns, com ara les desaparegudes Txecoslovàquia i República Democràtica Alemanya, i Polònia. Amb la desintegració de l’URSS (1991) es produí una tendència a la diversificació, en la qual una dècada més tard només Rússia ocupava un lloc destacat. L’any 2001 les importacions (petroli i gas natural: 22,5%; components i equipaments metàl·lics: 14%; tèxtils: 11%; productes químics i plàstics: 6,4%; material elèctric i electrònic: 4,4%; articles alimentaris, begudes i tabac: 2,7%) provenien, per ordre d’importància, de Rússia (20%), Alemanya (15,3%), Itàlia (9,6%), Turquia (3,8%), Ucraïna (3,2%) i els EUA (2,6%). Quant a les exportacions (tèxtil i calçat: 20%; petroli 13%, metalls: 8%; ferro i acer: 7%; maquinària i equipament metàl·lic: 6%; articles alimentaris, begudes i tabac: 2,7%), els clients principals són Itàlia (15%), Alemanya (9,6%), Grècia (8,8%), Turquia (8,1%), França (5,6%), Bèlgica (5,6%) i EUA (5,5%). El saldo comercial de Bulgària és en general deficitari: en 1990-2000 la mitjana anual fou de -3,5%. Pel que fa al turisme, que els anys vuitanta havia assolit una existència modesta però real, especialment a la costa de la mar Negra, resultà especialment perjudicat a causa de la greu crisi econòmica que seguí a l’esfondrament de l’antic bloc soviètic, procedència, d’altra banda, majoritària dels turistes que visitaven Bulgària.\nBulgària, país tradicionalment agrícola, modificà la seva economia a partir de l’establiment d’un règim comunista (1947), el qual, amb esquemes copiats de la planificació centralitzada de l’URSS, impulsà un desenvolupament basat en la industrialització accelerada, que situà el país, els anys vuitanta, en un dels primers llocs del COMECON. El nou règim constituí una banca nacional, establí un impost sobre els beneficis, sotmeté les empreses privades al control dels sindicats i col·lectivitzà la propietat de la terra. L’any 1945 començaren a funcionar les primeres cooperatives agrícoles segons el model soviètic, i també les estacions estatals de maquinària agrícola. Així, el 1981 el sector privat representava tan sols el 3,4% de la producció industrial. La planificació búlgara, realitzada en plans quinquennals, es caracteritzà per l’èmfasi sobre el sector secundari, i dins d’aquest, la indústria pesant rebé una atenció preferent, en bona part a causa de la seva importància per a la fabricació d’armament. Assolits aquests primers objectius, a partir dels anys setanta hom intentà reorientar l’economia prestant més atenció a la demanda interna. La indústria lleugera, l’alimentària i la producció de béns de consum directe en general tingueren a partir d’aquests anys un discret creixement. Aquesta orientació prengué més protagonisme a mitjan anys vuitanta, quan el govern reintroduí alguns aspectes de l’economia de mercat, en particular la participació en els beneficis, l’accés limitat a la propietat privada, sobretot en l’agricultura, i una certa autonomia en la gestió de les empreses. Amb la dissolució del sistema comunista i la introducció de l’economia de mercat, l’economia búlgara mostrà les seves deficiències producte de les més de quatre dècades de planificació centralitzada (baixa productivitat, instal·lacions obsoletes i hipertròfia de la indústria pesant en detriment d’altres sectors, etc.). Des del 1990, el col·lapse econòmic dels països del COMECON, amb els quals Bulgària efectuava prop del 80% dels intercanvis comercials, com també la inestabilitat política als Balcans empitjoraren la situació, palesa en una forta inflació i en un atur elevats. Per a fer front a la crisi, Bulgària ha hagut de recórrer als ajuts de les institucions financeres internacionals i és membre fundador del Banc Europeu de Reconstrucció i Desenvolupament. La conversió a l’economia de mercat, guiada i finançada pel FMI, ha estat també plena de dificultats pel ritme sovint lent de les reformes i l’insuficient sanejament de l’economia (especialment pel que fa a la inflació i al deute extern). Així mateix, els conflictes bèl·lics de la Iugoslàvia excomunista i la inestabilitat política dels Balcans en general han repercutit molt negativament en l’economia búlgara. Com a resultat d’aquesta situació, el PIB decresqué a un ritme del 3% de mitjana anual en 1990-97, però a partir de l’any següent hom constata un canvi de tendència, i els índexs han estat positius (1998: 3,5%, 1999: 2,4%, 2000: 5,3% 2001: 4,1% 2002: 4,8%). Altres indicadors, com la inflació i l’atur, també mostraren una evolució en el mateix sentit (del 70% al 10,3%, i del 23,8% al 16,5% entre 1993 i 2000, respectivament). L’any 2000 la renda per habitant era de 1 520 $.\nEl creixement de la població búlgara és lent, a causa del progressiu descens de la taxa de natalitat que ha acompanyat la urbanització i la industrialització del territori; el 1982 el creixement era del 2,7‰, el 1987 de l’1‰ i a partir de la greu recessió del país iniciada els anys noranta, el creixement ha estat negatiu: (- 5,1‰ el 2000), conseqüència del descens de la natalitat (10,7‰ el 1991 i 9‰ el 2000) i l’augment de la mortalitat (12,2‰ el 1991 i 14,1‰ el 2000). Una moderada però constant emigració interna cap a les ciutats ha incrementat el volum de població urbana del 51% el 1969 al 64,2% el 1983, tendència que ha sofert un estancament a la dècada següent (67,4% el 2001). La xarxa urbana és reduïda, i només vuit ciutats superen els 100.000 habitants. Sofia, la capital de l’estat des del 1878, és situada en l’occident del país, en un pas estratègic vora les grans serralades. Concentra més de la quarta part de l’activitat industrial del país i és el nucli vital de les activitats terciàries i seu universitària i de diverses escoles superiors. Plovdiv, sobre el riu Marica, és la segona ciutat de l’estat quant a nombre d’habitants i s’ha convertit en el centre comercial i industrial d’una àmplia regió agrícola de la Tràcia. A la costa de la mar Negra, Varna, la tercera ciutat del país, s’ha desenvolupat com a centre comercial a partir del seu important port. Al sud, Burgas, el segon port de Bulgària en activitat pesquera i comercial, és també un centre industrial siderúrgic. Altres ciutats importants són Stara Zagora, a la regió muntanyosa central, Ruse, important port fluvial al Danubi, i Pleven, tradicional mercat agrícola i avui centre d’indústria química i de refineries de petroli.\nÈtnicament, la població de Bulgària és bastant homogènia: el 80% és búlgara, el 9,6% turca, el 5,4% gitana; un 0,9% de la població són pomaks (búlgars islamitzats) i la resta pertany a d’altres ètnies, com la macedònia, l’armènia o la russa, principalment. La llengua oficial és el búlgar. Bé que no hi ha cap religió oficial, la més estesa és el cristianisme de tradició ortodoxa, que constitueix una Església autocèfala (Església ortodoxa de Bulgària), sota la jurisdicció d’un patriarca. Hi ha també minories catòliques i protestants. L’islam domina en la població d’origen turc. L’educació és obligatòria de set a setze anys i gratuïta en tots els graus.\nBulgària era antigament una monarquia, però el 15 de setembre de 1946 el rei Simeó II fou deposat i hom proclamà la república. La constitució del 1947 preveié la creació d’una república popular, la base econòmica de la qual és la propietat nacional. Aquesta constitució fou reemplaçada per una de nova al maig del 1971. El poder polític era a les mans del Partit Comunista Búlgar (PCB), el qual dominava el Front Patriòtic. El Front, que fou una organització creada durant la Segona Guerra Mundial per la resistència, era l’única força política que es podia presentar a les eleccions. L’any 1991, després de la desfeta del règim comunista, hom adoptà una nova constitució. Aquesta defineix Bulgària com una república parlamentària on el poder legislatiu és exercit per la Gran Assemblea Nacional, unicameral, amb 240 membres elegits per sufragi universal per un període de quatre anys. El president de la República és elegit per sufragi universal directe per un període de cinc anys. Bulgària és membre de l’ONU, del Consell d’Europa, del BERD, de l’FMI, de l’Associació per la Pau i de la comissió del Danubi. Administrativament, Bulgària és dividida en 29 províncies.\nMapa històric de Bulgària\nDurant el primer mil·lenni aC el territori fou habitat pels tracis i els il·liris, sotmesos per Macedònia i després per l’imperi Romà, que hi establí (15 aC) la província de Mèsia; formà part de l’imperi Romà d’Orient. Des del començament del s VI fou envaïda pels eslaus, i aviat per les primeres tribus dels anomenats protobúlgars, que, a partir del 679, amb el kan Asparukh (que travessà el Danubi pressionat pels khàzars), foren reconegudes per Bizanci; l’estat búlgar, amb capital a Pliska, s’amplià amb el sector oriental de l’imperi àvar. El domini s’afermà amb la victòria del kan Krum sobre l’emperador bizantí Nicèfor I, el 811, i es consolidà en el regnat del seu successor Omurtag (814). L’organització tribal del país (en el qual s’havien fusionat els eslaus, més avançats culturalment, amb els búlgars, que conservaren el predomini militar) s’anà transformant en una estructura política estatal impulsada especialment per Borís I (852-889), que amplià el territori vers el sud-oest i es convertí al cristianisme oriental (864). Aquest primer imperi búlgar arribà a la màxima esplendor amb Simeó I (893-927), que obtingué de Bizanci el títol de basileu o tsar i afegí a la conquesta de les costes d’Albània la de gran part de Sèrbia, Bòsnia oriental fins a la costa de l’Adriàtica, Macedònia i Tràcia. La capital havia estat traslladada a Preslav i l’eslau eclesiàstic (adoptat pel patriarcat búlgar, independent del de Constantinoble) esdevingué també llengua literària. Aviat s’inicià, però, la decadència, motivada per dissensions internes, de caràcter dinàstic i religiós (s’estengueren les doctrines del bogomilisme), per la revolta dels camperols, per la separació dels serbis (933) i pels atacs a les fronteres del nord. Sota Borís II (969-972) el país fou envaït per Sviatoslav, duc de Kíev, i per Joan I Tsimiscés de Bizanci, que s’apoderà de la part oriental del país (972). Des de Macedònia intentà de restaurar l’imperi búlgar l’aristòcrata Samuel (980-1014), que recobrà una part del territori, però finalment fou derrotat totalment per Basili II de Bizanci, dit Bulgaròctonos (hom li atribueix d’haver fet treure els ulls a 15.000 presoners búlgars), i el 1018 Bulgària passà a ésser província bizantina.\nEl 1185 la revolta dels búlgars, dirigits pels germans Ivan i Pere Asen i aliats amb els valacs, tornà la independència a la Bulgària septentrional; la capital de l’anomenat segon imperi búlgar fou Târnovo, que esdevingué un important focus cultural. Kalojan Asen (1197-1207), gràcies en part a la debilitació de Bizanci arran de la intervenció dels croats, estengué els seus dominis pel baix Danubi, Sofia, Macedònia i Tràcia fins a la mar de Màrmara, i aconseguí d’ésser coronat el 1204 pel legat d’Innocenci III (que atorgà el títol de primat de Bulgària al bisbe de Târnovo). Amb Ivan II Asen (1218-41) el país tingué un moment de gran esplendor, política i cultural, i s’estengué per Albània, l’Epir (1230), Macedònia i Tràcia; hom portà a terme la separació definitiva de l’Església búlgara de la de Roma, d’acord amb la cort bizantina de Nicea. Els seus successors, però, no pogueren conservar l’extens territori, una gran part del qual tornà a poder de Nicea. El poder dels nobles o boiars prevalgué sobre el central; els asènides foren succeïts per la dinastia de Jordi Terter (1280) i la dels sismànides (1323-96). La situació s’agreujà a partir de la invasió dels mongols (1272), que senyorejaven l’imperi, desmembrat en diversos principats. El 1330 els serbis s’annexaren, després de la desfeta de Kjustendil, els territoris de la Macedònia búlgara. A partir del 1340, d’altra banda, començaren les incursions dels turcs: Sofia caigué en llur poder el 1382 i Târnovo el 1393. Vidin, el darrer dels principats independents, fou pres el 1396, fet que representà la total annexió de Bulgària a l’imperi Otomà fins el 1878.\nTot el territori, incloses Macedònia i Tràcia, dividit en cinc districtes, fou posat sota l’administració d’un governador o beglerbeg de Rumèlia, amb capital a Sofia. Una part de la població es refugià a les zones muntanyoses, i colònies turques s’establiren a les planes més fèrtils. Malgrat el dur sistema feudal imposat pels turcs, la situació dels búlgars s’anà estabilitzant. Un gran nombre adoptà l’islamisme (pomaks), però en general mantingueren llur llenguatge, els costums i la religió; el clericat, tanmateix, suprimit el patriarcat de Târnovo, s’anà hel·lenitzant, i les escoles eclesiàstiques ensenyaven grec. La resistència búlgara restà reduïda a la lluita dels bandolers o haiducs i a esporàdiques revoltes, ja als segles XVI i XVII, amb el suport dels Habsburg. La decadència de l’imperi Otomà a partir del final del segle XVII comportà una època d’anarquia.\nLa recuperació del sentiment nacional per part dels búlgars tingué el suport de Rússia, que assumí el paper de protectora de l’Església ortodoxa als Balcans. Els capdavanters de la renaixença cultural foren Otec Paisij, que escriví el 1762 una història nacional dels búlgars, i el bisbe Sofroni de Vraca; el 1835 sorgí la primera escola búlgara a Gabrovo, la qual seguiren moltes d’altres, i prengueren un gran impuls les edicions en búlgar modern. El 1870 hom obtingué, malgrat l’oposició del patriarcat grec, l’autonomia de l’Església búlgara, establerta com a exarcat, amb jurisdicció sobre 15 diòcesis. Des de la dècada de 1860-70 foren organitzats comitès clandestins d’alliberament, dirigits per L’uben Karavelov, Vasil Levski i el poeta Khristo Botev. Una primera revolta esclatà el 1876, durament reprimida pels turcs (foren assassinats més de 20.000 búlgars i 58 pobles foren destruïts). El 1877 Rússia declarà la guerra a Turquia, i un gran contingent de voluntaris búlgars lluità al seu costat. Els russos s’apoderaren de Sofia, de Târnovo i de Plovdiv el 1878, i en la pau de San Stefano, signada el mateix any, hom preveié la creació d’una Gran Bulgària, amb Macedònia i Tràcia, que representava tres cinquenes parts de la península Balcànica i 4 milions d’habitants. Però la intervenció de les potències europees al congrés de Berlín, el mateix 1878, reduí aquest projecte a un principat autònom, la Bulgària danubiana, al nord (tributària, però, del soldà), i a una província otomana, la Rumèlia Oriental, amb un governador cristià, al sud. El 1879 una assemblea constituent votà a Târnovo un règim constitucional democràtic, aviat controlat pel partit liberal. Fou elegit sobirà el príncep Alexandre de Battenberg, nebot d’Alexandre II de Rússia. Alexandre I intentà, forçat pels liberals, de sostreure el país a la influència russa (en 1881-83, però, suspengué la constitució d’acord amb els conservadors, russòfils). La Rumèlia Oriental s’uní voluntàriament el 1885 al principat de Bulgària (unió confirmada el 1886 pels turcs), fet que provocà l’oposició russa i una breu guerra amb Sèrbia, victoriosa per als búlgars. Alexandre I es retirà el 1886, obligat per una conspiració, i després d’un breu retorn, abdicà la corona. L’assemblea o Sobranie elegí com a príncep (1887) Ferran de Saxònia-Coburg-Gotha, que en caure el primer ministre Stambolov inicià una política prorussa. Turquia i les grans potències reconegueren Ferran I el 1896. La revolució dels joves turcs facilità que Bulgària, amb la Rumèlia Oriental, es declarés independent el 1908, i Ferran I es proclamà tsar dels búlgars. La creació de la Lliga Balcànica (1912) entre Bulgària, Grècia i Sèrbia per tal d’alliberar els Balcans del domini turc portà a les guerres balcàniques; en la primera, favorable a la lliga, Bulgària suportà el pes principal de la lluita i conquerí Adrianòpolis; però les discòrdies pel repartiment del territori obtingut motivaren la segona guerra, en la qual una coalició romanesa, sèrbia, grega i turca derrotà Bulgària. Pel tractat de Bucarest (1913) aquesta hagué de cedir la Dobrudja meridional a Romania i renuncià a Macedònia a favor de Sèrbia i Grècia, però aconseguí una sortida a la mar Egea.\nDurant la Primera Guerra Mundial, Bulgària s’adherí a les potències centrals, a causa de la seva vinculació financera amb Alemanya i amb la intenció de recuperar Macedònia. Malgrat els èxits militars inicials a Sèrbia i a Dobrudja, el 1918 l’exèrcit aliat penetrà al front macedoni i Bulgària hagué de demanar un armistici. La participació en la guerra havia produït un gran descontentament en la població (l’oposició fou dirigida pel Partit Agrari, radical, el cap del qual, Stambolijski, fou empresonat) i en l’exèrcit (que intentà de proclamar la república). Ferran I abdicà en el seu fill Borís III el 1918. Pel tractat de Neuilly (1919) Bulgària hagué de pagar elevades reparacions, reduir l’exèrcit i cedir els territoris conquerits (fins i tot la costa de l’Egea, que passà a Grècia el 1920). El Partit Agrari obtingué el poder el 1920, i Stambolijski portà a terme una radical reforma agrària i la imposició d’un any de treball obligatori per a l’estat; malgrat la seva pressió contra la burgesia, perseguí els comunistes. La reducció del territori comportà que un gran nombre de búlgars de Macedònia i Tràcia es refugiessin al país, fet que augmentà les tensions; hom creà la VMRO (Organització Revolucionària Interna Macedònica), formada principalment per nacionalistes macedonis, en desacord amb la política conciliatòria del govern amb els seus veïns, especialment amb Iugoslàvia. Un cop d’estat enderrocà Stambolijski (1923), que fou assassinat. Hom portà a terme una dura repressió contra els membres dels partits agrari i comunista; tanmateix, fins el 1926 el terrorisme continuà (atemptat contra el rei, bomba a la catedral de Sofia amb 123 morts, el 1925). La situació s’estabilitzà sota el govern del Liapchev (1926-31), que dugué a terme una liberalització política. Sota la influència del feixisme europeu, el 1934 un cop d’estat de la Lliga Militar o grup Zveno portà al poder una dictadura militar; a partir del 1935 Borís III refermà el seu poder, però es mantingué dins una línia autoritària, a la vegada que pactava (1937) amb Iugoslàvia. El 1938 fou oficialment autoritzat el rearmament del país.\nDurant la Segona Guerra Mundial Bulgària s’adherí al pacte Antikomintern. Les tropes alemanyes hi establiren bases militars, mentre tropes búlgares ocupaven Tràcia, Macedònia i una part de Sèrbia. El 1942 el govern declarà la guerra a la Gran Bretanya i als EUA. En morir Borís III (1943) un consell de regència, aviat controlat pels nazis, governà en nom de Simeó II. Malgrat la política de distanciament d’Alemanya duta a terme pels darrers governs de la regència i l’intent de pactar un armistici amb els aliats, l’URSS declarà la guerra a Bulgària el 5 de setembre de 1944. Coincidint amb l’entrada de les tropes soviètiques al país, el Front Patriòtic (moviment de resistència des del 1942 que agrupava des dels comunistes fins a la Lliga Militar) pujà al poder; signat l’armistici, l’exèrcit búlgar, sota el comandament soviètic, prengué part en les darreres operacions bèl·liques a l’Europa oriental. A l’interior hi hagué una forta repressió (prop de 2. 700 execucions) i una purga de l’exèrcit i de l’administració, que donà un paper preponderant al Partit Comunista.\nAixò provocà l’enfrontament dins del Front Patriòtic, del qual se separaren els agraris i els socialdemòcrates; amb tot, pel setembre del 1946 un govern de coalició organitzà un referèndum, que aprovà la proclamació de la república. Pel novembre del mateix any, Georgi Dimitrov, cap del Partit Comunista, presidí un nou govern, que accelerà la transformació revolucionària de la societat (limitació de la propietat agrària a 20-30 ha, col·lectivització del 50% de la terra, planificació industrial) i establí (1947) una nova constitució, segons el model soviètic. L’oposició anticomunista fou neutralitzada (el 1947 fou executat el líder del Partit Agrari, Nikola Petkov) i aviat els estalinistes iniciaren purgues dins el partit (execució de Trajčo Kostov el 1949). L’alineació al costat de l’URSS restà reforçada pel fracàs de la federació comunista balcànica que Dimitrov havia proposat a Iugoslàvia.\nEl 1955 Bulgària, membre del COMECON ja des del 1950, ingressà al Pacte de Varsòvia i també a l’ONU. La liberalització del règim soviètic durant el mandat de Nikita SergejevičKhruščov permeté una descentralització limitada de Bulgària. El 1962 Todor Živkov, secretari general del Partit Comunista des del 1954, assolí la direcció del govern, i d’aleshores ençà el país accelerà el seu procés d’acostament cultural i ideològic a l’URSS, fins al punt que Bulgària fou l’estat socialista europeu més identificat amb la política soviètica. El 1971, un cop aprovada una nova constitució, Stanko Todorov substituí Živkov en la presidència del govern i aquest darrer fou nomenat president del consell d’estat. El 1984, després de la substitució de Stanko Todorov per Georgi Filipov (en el càrrec de primer ministre des del 1981), Živkov dugué a terme un remodelatge a fons del govern per tal d’agilitar la burocràcia i perseguir-ne la corrupció. En aquest procés, Filipov fou substituït per Georgi Atanasov. El 1986, Živkov fou confirmat per tercera vegada com a president del consell d’estat i, al juliol del 1987, impulsà una sèrie de mesures tendents a una certa obertura. Així mateix, d’acord amb la seva línia de fidelitat a l’URSS, anuncià al començament del 1988 mesures anàlogues a la perestroika de Mikhail Gorbačov.\nAl novembre del 1989 el ministre d’afers estrangers Petăr Mladenov dirigí una conspiració per a destituir Živkov, que fou exclòs del partit i condemnat sota l’acusació d’abusos de poder (gener del 1990). El mes següent el partit Comunista acceptà el multipartidisme i es redenominà Partit Socialista de Bulgària (PSB). Tot i que aquest partit guanyà les eleccions del juny, la coalició Unió de les Forces Democràtiques (UDF), de centredreta, aconseguí la formació d’una assemblea constituent. Žel’u Želev fou designat cap de l’estat. Després d’un assalt a la seu del Partit Socialista (agost) i d’una vaga general de quatre dies, Lukanov, el primer ministre, es veié obligat a dimitir (novembre). El 3 de gener de 1991 se signà un acord de transició pacífica i al juliol entrà en vigor una nova constitució aprovada pel Parlament que definia Bulgària com una república parlamentària i unitària. Els resultats electorals de l’octubre del 1991 confirmaren l’ascens de la UDF, seguida de prop pels socialistes. L’anomenat Moviment dels Drets i les Llibertats (MDL) –representant de la minoria turca– quedà com a àrbitre dels dos partits majoritaris. Al febrer del 1991 Živkov esdevingué el primer líder comunista deposat de l’Europa de l’Est que fou jutjat i condemnat, en el seu cas a vint anys de presó.\nLa població sofrí aquests anys importants penúries causades pel desordre econòmic que acompanyà el desmantellament de l’anterior sistema socialista i per la reducció de les importacions de cru procedent de l’antiga Unió Soviètica. En l’àmbit polític l’establiment de l’estat democràtic anà també acompanyat d’una gran inestabilitat i d’una greu extensió de la corrupció. El 1992 Želev es convertí en el primer president de Bulgària per elecció directa.\nA la caiguda del govern de coalició de Dimitrov, primer ministre de la UDF, per la retirada del suport de l’MDL (1992) succeí un govern tècnic encapçalat per L’uben Berov, el qual posà en marxa un programa de privatitzacions. En les eleccions anticipades del 1993, els socialistes retornaren al poder però el fracàs de les privatitzacions i el desordre financer comportaren una nova crisi. A l’octubre del 1996 Petar Stojanov, de la UDF, fou elegit nou president, i al desembre el govern del PSB, encapçalat per Žan Videnov, dimití. En les eleccions legislatives anticipades de l’abril del 1997 la UDF s’imposà amb claredat, i Ivan Kostov accedí al càrrec de primer ministre.\nContinuà aleshores, amb el suport de l’FMI, el programa de privatitzacions i d’estabilització financera, amb el qual aconseguí controlar la inflació. Aquests anys, durant les guerres de descomposició de Iugoslàvia, el govern búlgar (especialment el de la UDF) donà suport a les posicions occidentals, coherent amb les aspiracions d’ingrés a l’OTAN, que es produí el 2004, i a la UE, el 2007. El govern sorgit de les legislatives del juny del 2001, amb l’exrei Simeó II com a primer ministre i en coalició amb l’MDL, no modificà substancialment la política econòmica. La contradicció entre el seguiment de l’ortodòxia macroeconòmica de l’FMI, que imposava reformes i alhora importants sacrificis, i el malestar d’una població que continuava empobrida, es posà de manifest amb l’elecció a la presidència de l’excomunista Georgi Părvanov, el qual revalidà el càrrec el 2006. Les eleccions legislatives del juny del 2005 suposaren el retorn dels socialistes al poder a través de la Coalició per Bulgària. El seu líder, Sergej Stanišev fou nomenat primer ministre amb el suport de l’MDL. Tanmateix, les condicions d’ingrés a la Unió Europea donaren poc marge d’actuació al nou govern. Malgrat els informes en què es dubtava de la seva viabilitat tant econòmica com institucional, Bulgària ingressà a la Unió Europea al gener del 2007, però en les eleccions al Parlament Europeu del maig la participació fou tan sols del 30%. Aquest any estigué marcat també per una llarga crisi diplomàtica amb Líbia, en què set sanitaris búlgars foren condemnats a mort pel dictador Moammar al-Gaddafi, els quals finalment pogueren ser repatriats.\nAl llarg del 2008 la Unió Europea congelà part dels ajuts pel fracàs en la lluita contra el crim organitzat i la corrupció. En aquest context, la situació s’agreujà pels talls de subministrament de gas a conseqüència de les disputes entre Rússia i Ucraïna. Al juliol del 2009 el partit de centredreta Ciutadans pel Desenvolupament Europeu de Bulgària (GERB), liderat per l’alcalde de Sofia Bojko Borisov, s’imposà clarament als socialistes. La crisi de credibilitat amb la Unió Europea, tanmateix, no es tancà, i al desembre del 2010 França i Alemanya exclogueren Bulgària de l’espai de Schengen. A l’octubre del 2011, Rosen Plevnelijev, del GERB, guanyà les eleccions presidencials. Al febrer del 2013 el govern de Borisov dimití després dels enfrontaments entre manifestants contra l’austeritat i la policia, els quals causaren una quinzena de ferits. El president Plevnelijev nomenà aleshores un govern interí per organitzar noves eleccions al maig.


3. Cap a un possible món d’aplicacions | B·DEBATE\nBiologia sintètica: construir la vida per millorar-la (i entendre-la)\n3. Cap a un possible món d’aplicacions\nSynthetic Biology. From Standard Biological Parts to Artificial Life\nLa biologia sintètica és la ciència que tracta de dissenyar (o redissenyar) organismes vius, per entendre el seu funcionament i també per tractar d’adaptar-los. L’objectiu: aconseguir fer allò que la naturalesa encara no fa per si mateixa. Alguns dels millors experts internacionals van comentar els últims avenços en aquest àmbit en el B·Debate, una iniciativa de Biocat i l’Obra Social “la Caixa” per promoure el debat científic.\nEncara que les fronteres entre la biologia sintètica i l’enginyeria genètica tradicional són en certa manera difuses, la modificació de genomes de microorganismes ja té diverses aplicacions. Per exemple, el 1978 es va aconseguir que un bacteri produís insulina, i avui en dia la insulina administrada als pacients diabètics prové de bacteris transgènics. Més recentment, l’any 2013, es va aprovar l’ús d’artemisina sintètica, un fàrmac contra la malària que llevats modificats aconsegueixen produir amb gran eficàcia. En el futur s’especula amb sistemes bacterians que, un cop introduïts en el nostre cos, alliberin “de forma intel·ligent” medicaments com antibiòtics o la mateixa insulina just quan el necessitem.\n“Però són sistemes molt complexos i que han de tenir la màxima seguretat. Encara estem lluny”, matisa García-Ojalvo. Més a prop semblen estar altres aplicacions com la immunoteràpia contra el càncer, el disseny de nous antibiòtics o el reciclatge de plàstics. Fins i tot la possibilitat de crear organismes modificats més segurs, que depenguin d'aminoàcids sintètics, inexistents a la natura.\nA la recerca de nous antibiòtics\nL’ús creixent i indegut d’antibiòtics està provocant l’augment de microorganismes resistents a ells, i suposa una amenaça cada vegada més gran. Al laboratori de Sven Panke, professor del Department of Biosystems Science and Engineering a l’ETH de Zurich, utilitzen com a base dos prometedors antibiòtics generats de forma natural per bacteris. El seu equip està provant modificacions, com la incorporació d'aminoàcids artificials que poden donar lloc a noves funcions.\n“Molts dissenys industrials estan fets per durar, per què no puguin ser degradats” –explica Víctor de Lorenzo, professor del Programa de Biologia de Sistemas al Centre Nacional de Biotecnologia de Madrid–. “Els bacteris no han tingut temps encara per saber com fer-ho”.\nEn el seu laboratori treballen amb un tipus particular de bacteri, l’anomenat Pseudomonas putida, que és capaç de degradar certs plàstics com els emprats amb les ampolles d’aigua. Però són molt poc eficients, de manera que s’han de millorar. Per aconseguir-ho tracten d’organitzar-les per a què s’uneixin i treballin en grups: “És el que anomenem origami bacterià”, apunta. Per aconseguir-ho eliminen part del seu genoma i afegeixen la informació necessària per produir noves adhesines, “adhesius” moleculars a disposició de l’investigador. Fins i tot treballen per a què els bacteris no només degradin el plàstic, sinó que el converteixin en un nou compost biodegradable que es pugui utilitzar.\nFuncions desconegudes en microorganismes\nPer a Farren Isaacs, professor a la universitat de Yale, “estem passant de l’era de llegir a la d’escriure genomes”. Fins i tot a la d’afegir un nou llenguatge. Aquest científic utilitza una tècnica coneguda com a MAGE, que permet introduir nombrosos canvis en un genoma d’un sol cop, i llavors amplificar-los enormement, donant lloc a una bateria immensa de noves combinacions. És una “màquina d’evolució” que accelera els processos naturals de manera que en pocs dies van aconseguir, per exemple, fer que un bacteri produís grans quantitats de licopè, el pigment vermell típic del tomàquet.\nPerò també permet introduir els canvis necessaris per a què certes seqüències de lletres de l’ADN canviïn el seu significat. Existeixen centenars de possibles aminoàcids, però la natura amb prou feines en fa servir 20 per a la vida. L’equip d’Isaacs ha aconseguit que, amb aquest canvi de significat, es puguin incorporar aminoàcids que cap ésser viu utilitza. Ha expandit, literalment, el codi genètic. Això pot servir per aconseguir noves funcions, com ara que microorganismes produeixin nous biopolímers, però també per millorar la seguretat: els nous organismes moririen fora del laboratori, ja que la natura no els subministraria els aminoàcids que per ells són essencials.\n2. Cap a la creació de vida artificial\n4. Immunoteràpia, gran promesa contra el càncer\n1. Què és la biologia sintètica?\n“L’objectiu de la biologia sintètica és dissenyar i redissenyar amb precisió organismes vius”, resumeix Jordi García-Ojalvo, director del laboratori de Sistemes Biològics...\nL’any 2010, un estudi de l’Institut Craig Venter va donar la volta al món: havien aconseguit sintetitzar per primera vegada un organisme viu. Segons Craig Venter, era “la primera cèl·lula on la seva mare...\nEncara que les fronteres entre la biologia sintètica i l’enginyeria genètica tradicional són en certa manera difuses, la modificació de genomes de microorganismes ja té diverses aplicacions. Per exemple, el 1978 es va aconseguir que un bacteri produís insulina, i avui en dia la insulina...\nLa immunoteràpia és una de les grans promeses contra el càncer. De fet, l’any 2013 va ser escollida per la revista Science com l'esdeveniment...


mentrestant...: Pols som, i en pols ens convertirem\nPols som, i en pols ens convertirem\nJust ara mateix, fa una setmana que se'm feia saber la trista notícia que el germà de la meva mare -el tiet Pere, per a nosaltres- ens deixava per sempre. Jo era enmig d'un acte, dels molts que se celebren a la nostra ciutat, quan va sonar el meu telèfon.\nCom i quan n'és de fàcil que un sentiment sobtat faci que et canviïn les prioritats, els valors, els estigmes. La mateixa tarda de dissabte, allò que desprenia el meu cor i que ja no podria explicar al meu tiet mirant-lo als ulls, sorgia al paper amb una rapidesa inimaginable. En aquelles estrofes no va haver-hi cap esmena a fer un cop rellegides després. Al full de paper embrutat per la tinta del bolígraf quedava plasmat el meu interior, aquell meu instant.\nImpotència, tristesa, nostàlgia, ràbia, ressentiment... Quantes buidors més omplien les meves entranyes...\nFins dilluns al matí, el tanatori de la Ronda de Dalt seria l'últim repós de pedra del tiet Pere. Mentre esperàvem l'avís que es traslladava al difunt a la sala del comiat final, vaig sortir a la terrassa de la primera planta de l'edifici. L'ampli espai s'obria a unes immillorables vistes a la ciutat. El sol, testimoni del moment, agraïa amb els seus raigos el lloc omnipotent. A l'interior, a "l'hotel" dels difunts, però, familiars i amics, mentrestant, cobrits els ulls sota fosques ulleres, ploràven inconsolables la pèrdua dels estimats. Un cúmul de pensaments, l'angoixa, la por... caminaven amb mi mesclats entre si. Vaig apagar la cigarreta per entrar a la capella. Jo també duia posades les ulleres de sol -que vaig treure'm al travessar les vidrieres, netes com una patena- descobrint els regalims de l'aigua salada que no deixava de brollir dels meus ulls.\nAlbinoni, amb el seu Adagio, va rebre el tiet a la sala. En Pol -el seu nét de només nou anys- m'havia demanat si podria llegir-li al iaio la carta de comiat que li havia escrit just el vespre anterior per dir-li, quan ja no podia fer-ho, com se l'estimava, quan li estava afectant la seva pèrdua, com el recordaria sempre. I li assegurava treballar en ferm per aconseguir tot allò que ell li havia demanat tants cops: "sigues un bon estudiant, has de treure bones notes a escola". Li preguntava, també, com ho farien des d'ara, quan calgués arrenjar el jardí, sense el seu ajut... I li havia fet un dibuix a l'anvers de la carta que, més tard, l'avi s'enduria a l'interior del fèretre cap al crematori de Collserola.\nDesprés de llegir la carta d'en Pol, la meva. Impossible dedicar-li sense sanglotejar reiteradament. Després, un silenci etern trencat pels plors, i pel piano i la veu de la soprano amb les "paraules d'amor", d'en Serrat. Un poema d'en Martí i Pol, orat pel pàrroc i més silenci, i plors, i pors, i més nostàlgia, i molts arrepentiments... I un altre cop el piano i la flauta travessera interpretant aquest cop -crec, ja havia perdut la noció- l'obra pòstuma d'en Chopin, Nocturne...\nEmoció, tristesa i més plors... i adéus, molts adéus... I al cap de poca estona, l'entrada al forn crematori de la persona amb qui només feia uns dies celebrava la seva salut entre els vius... En uns segons, tota una vida.\nLa tarda de dilluns ens va deixar descobrir un cel cromàtic diferent, ben diferent del dels dies anteriors. Els núbols entrellaven el blanc i el vermell, perfilant fils de foscor, alhora...\nHola tiet, avui no serà un poema el que et dedicaré com deus creure’t, venint de mi.\nTots els qui som aquí sabem, -et coneixíem bé- que tu no n’éres pas massa d’aquests tipus de lletres. De ben segur, que si ara mateix sonés l’himne dels teus “pericus” des de la teva ànima ens delectaries amb aquell somriure, a mitjos llavis, que tan bé sabies fer…\nPerò, ara, en aquests moments, jo, i la resta dels que omplim aquest espai adormit,\nhem vingut per a donar-te el nostre últim adéu aquí entre nosaltres. Sona molt trist… I és que des de dissabte al matí, quan els maleïts mòbils van començar a sonar per alertar-nos que marxàves lenta, però sobtadament cap al teu espai de cel, no he deixat de pensar quant curta n’és la vida terrenal…\nAra, és ben bé un d’aquells moments en què acostumem a dir, quan les famílies ens trobem ens ocasions com la que ens reuneix avui aquí: “a veure si quan ens tornem a veure és per alguna cosa més agraïda”…\nI és una llàstima, si, perquè en la majoria dels casos no ens adonem de la importància que representa sentir-nos, tocar-nos, comunicar-nos, estimar-nos i abraçar-nos mentre ens és plausible el moment i, en canvi, malauradament, no aprofitem les oportunitats que la vida viva ens brinda a fer-ho.\nHo varem intentar, tu hi éres en l’últim dinar de fa més de dos anys, en què ens vam reunir tiets i tietes, cosins i cosines, parelles respectives i fills i filles comuns, a un dinar, al restaurant del costat d’una granja a on els més petits, -entre ells els teus néts- gaudien escoltant el renec de l’ase, i travessant el rierot o menjant-se un gelat de xocolata. Recordes?, recordeu?. Volíem reseguir els costums que la teva mare havia imposat feia tant de temps, sempre coïncidint amb el dia del seu sant, Santa Mercè. Però no, no n’hem sabut, nosaltres.\nD’ençà fins avui han passat massa hiverns. No ens vam veure gaire més sovint perquè no va donar la casualitat de cap boda, ni de cap bateig, ni de cap enterrament fins avui mateix. Sabiem que hi érem, tots i totes, cadascú de nosaltres al nostre aire, en la nostra línia egoïsta, inconscient, però perdedora dels valors més fonamentals que viure aquest món ens ensenya i -està demostrat- deixem de banda.\nPer quan temps més?, em pregunto. Tu, tiet, avui em fas mirar enrere i pensar-hi. En cap moment sabem, ningú, quin serà l’últim instant de la nostra vida. L’últim moment en què podrem regalar un somriure al germà, a la mare, al fill… L’última oportunitat de dir-nos, mirant-nos als ulls un: t’estimo.\nHe arribat tard, me’n adono. Me’n penedeixo, també. I et dóno les gràcies per fer-me’n pensar, tot i la tristesa que m’embarga ara mateix per perdre’t. T’agraeixo que hagis aconseguit que, potser, més d’un i d’una dels que ens hem reunit al teu costat, perdem una espurna del nostre temps per recordar que el Carpe Diem, el “viu el moment” tan escoltat, és la frase més breu, la més senzilla i la més certa. Aquella que ens hem de penjar a la motxilla cada matí, dia rere dia. Voldria que amb aquestes paraules que t’expresso ens en sentíssim al•ludits tots, tot i que hagi estat a costa d’haver-te de tenir davant, immòbil.\nAdéu, tiet, i fins d’aquí una breu estona. Ens tornarem a trobar, segur que si. Camina ferm cap allà a on sigui que vagis i viu amb tota plenitud el que hi trobis esperant. Aprofita el moment que se’t regala, tot i que t’esgarrifin les nostres llàgrimes d’avui. I quan arribis allà a on els àngels seran el teu esguard, saluda al meu pare, abraça la teva mare, els teus germans. Des de dissabte que t’esperen amb ells. I viu-los. Viu diferent i viu plenament, i descansa per sempre més, en pau. Adéu, tiet. Seguiré estimant-te. T’estimarem sempre.\nPublicat per Mercè Mulet a les 13:08\nEtiquetes de comentaris: dol, família, sentiments, valors, vida\nAlbert Alejandro ha dit...\nles teves paraules de comiat al "tiet Pere-al meu pare", encara resonen al meu interior. La teva carta d'avui torna arrivar al meu cor i, en fa tornar a recordar "al teit-al meu pare", ¡¡cert es que mai deixarè de recordar-l'ho per mes temps que pass-hi".\nGracies. Una abraçada de tots nosaltres.\nTieta Maria, Albert, Gemma, Pol, Albertet\n9 d’octubre de 2010 a les 16:06\nGràcies a vosaltres, estimats!!! Cuideu-vos molt i molt!!!\n9 d’octubre de 2010 a les 16:30


TABAQUISME I HIPNOSI – Xavier Pellicer\nHIPNOSI I DOLOR\nTABAQUISME I HIPNOSI\nMULTIMÈDIA / PREMSA\nPREMSA / RADIO\nMés de 20 anys ajudant a centenars de persones a deixar de fumar amb hipnosi.\nEl 70% dels pacients deixen de fumar i continuen abstinents mesos després.\nLa majoria a penes tenen síndrome d’abstinència (ànsia per al tabac, malhumor, etc.) o manifesten que és molt lleu, tolerable i de curta durada.\nAbandonaràs el tabac a la tercera sessió.\nTrobaràs les 5 característiques que ha de tenir una teràpia psicològica d’èxit:\nEl tabaquisme és una drogoaddicció. Els elements més importants de la síndrome de dependència de la nicotina són la tolerància, l'abstinència, la pèrdua de control i la persistència en el consum malgrat el mal físic que aquest comportament produeix. El 70% dels fumadors desitjaria deixar de fumar, però només un 8% són capaços de fer-ho sense ajuda. Segons l'OMS el tabac mata fins a la meitat dels fumadors. La majoria dels perills del tabac no s'evidencien en la salut del fumador fins que hagin transcorregut uns anys o fins i tot dècades després d'iniciar el consum. El consum de tabac és un dels principals factors de risc de diverses malalties cròniques com el càncer i les malalties pulmonars i cardiovasculars. Segons dades de l'OMS, en total l'epidèmia de tabaquisme mata cada any gairebé sis milions de persones al món. A més, es produeixen més de 600.000 morts anuals al món entre persones no fumadores exposades al fum del tabac.\n10 MOTIUS PER DEIXAR DE FUMAR:\n1. Evitarà el risc de malalties cardíaques produïdes pel tabac.\n2. Reduirà les probabilitats de patir càncer de pulmó, boca, laringe, bufeta, ronyó.\n3. Baixarà la seva tensió arterial i colesterol.\n4. Millorarà el seu sentit del gust i el seu olfacte. Els aliments tindran millor sabor i aroma.\n5. Acabarà amb la bronquitis crònica, la tos i el refredat crònic.\n6. Es cansarà menys en fer exercici.\n7. Millorarà la seva fertilitat.\n8. Millorarà l'aspecte de les seves dents i genives.\n9. Tindrà una despesa menys i estalviarà molts diners.\n10. Millorarà la seva autoestima i, en conseqüència, el seu estat d'ànim.\nEn definitiva, i com a corol·lari d'aquest decàleg, deixant de fumar vostè viurà més i millor.\nHIPNOSI PER DEIXAR DE FUMAR\nHi ha diversos mètodes per deixar de fumar no oferint cap d'ells un èxit del 100%. La hipnosi ocupa un lloc destacat entre les tècniques eficaces per a la deshabituació del tabac, havent-se començat a publicar els primers estudis sobre la seva eficàcia en els anys seixanta del segle passat. El tractament amb hipnosi permet reduir notablement els símptomes d'abstinència com són l'ansietat, la irritabilitat i el desig de fumar. El nostre programa de tractament es basa principalment en l'ús de la hipnosi encara que incorporant també -segons les característiques particulars de cada cas- tècniques de teràpia cognitiu-conductual. El protocol que seguim consisteix en la realització d'una primera visita de recollida d'informació (història clínica completa, etc.) i avaluació del patró de tabaquisme, del tipus de fumador-a i del grau d'addicció. A la segona sessió es completa la recollida d'informació i es procedeix a avaluar la susceptibilitat hipnòtica del pacient per tal de perfilar el tipus de tractament hipnòtic que s'emprarà i perquè el pacient comenci a familiaritzar-se amb la hipnosi.\nAquesta forma de procedir permet dissenyar una estratègia de tractament molt personalitzada, augmentant així les probabilitats d'èxit del tractament. En la sessió número tres és quan el pacient deixa de fumar. Posteriorment es duen a terme sessions de reforç (d'una a tres, segons el cas) amb una periodicitat setmanal, quinzenal o mensual segons les característiques i evolució del pacient. En total, el protocol de tractament emprat oscil·la entre un mínim de tres sessions i un màxim de sis. L'eficàcia d'aquest tractament és d'aproximadament el 70% al cap de 6 mesos. És a dir, de cada 10 pacients, 7 deixen de fumar i continuen abstinents al cap de 6 mesos.\nConsultorio 154 08022 Barcelona\n+34 933 933 154\nC/ Berlín 9\n+34 934 308 899\nPsicòleg clínic al Centre Mèdic Teknon. Barcelona. Membre de el cos facultatiu des de 1995. Docent en diversos programes de formació postgrau en l'àmbit de la Psicologia Clínica i de la Salut.\nTractament en línia: Skype Email: pellicer@copc.es\nSocietat Catalana de Recerca i Teràpia del Comportament (SCRITC)\nAsociación para el Avance de la Hipnosis Experimental y Aplicada (AAHEA)\nGrup de Treball d’Hipnosi del Col·legi Oficial de Psicòlegs de la Comunitat Valenciana\nAlimmenta : Dietética y Nutrición\n© 2020 Xavier Pellicer. All Rights Reserved. Designed by Xcom


Científics i gestors discutiran avui a l’IEC com podem conservar els sistemes naturals que envolten les grans ciutats – Lo Campus diari\nCientífics i gestors discutiran avui a l’IEC com podem conservar els sistemes naturals que envolten les grans ciutats\nLa jornada «Els ecosistemes metropolitans davant del canvi global», organitzada pel Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals (CREAF) , la Societat Catalana de Biologia i la Institució Catalana d’Història Natural, servirà per a analitzar els impactes del canvi global sobre les regions verdes metropolitanes; proposar mesures d’adaptació als impactes presents i futurs, i planificar solucions viables que ens permetin seguir gaudint dels béns i serveis que proporcionen.\nActualment, el 80 % de la població europea i el 70 % de l’espanyola viuen i treballen a les grans ciutats. Els espais naturals que envolten les regions metropolitanes són essencials per a la qualitat de vida dels ciutadans: són un espai de lleure i de salut, eviten riuades i inundacions i capturen CO2 de l’atmosfera, amb la qual cosa contribueixen a mitigar el canvi climàtic. Tot i això, aquests boscos i parcs naturals reben una forta pressió de les àrees urbanes properes i sovint corren el risc de degradar-se.\nSegons les previsions fetes per la Unió Europea, es calcula que d’aquí al 2020 la superfície construïda creixerà entre un 1,4 % i un 2,5 %, anualment. A aquest ritme, les zones urbanes es podrien duplicar entre el 2035 i el 2055. Quan les àrees metropolitanes creixen les infraestructures de transport fragmenten aquests espais verds, les terres agrícoles s’abandonen i són ocupades per boscos, i sovint hi apareixen noves espècies invasores. Si a tots aquests canvis s’hi suma el climàtic, el resultat és un canvi global contra el qual cal combatre des de la ciència i la gestió.\nAmb l’objectiu de discutir sobre els impactes presents i futurs en les regions verdes metropolitanes, proposar mesures d’adaptació i planificar solucions viables, el CREAF, la Societat Catalana de Biologia (SCB) i la Institució Catalana d’Història Natural (ICHN) organitzen la jornada Els ecosistemes metropolitans davant del canvi global, que tindrà lloc a la Sala Prat de la Riba de l’IEC (carrer del Carme, 47, de Barcelona) avui, dimarts 12 de novembre, a partir de les 9 del matí. La conferència inaugural, titulada «L’ecologia de les ciutats i les regions metropolitanes davant el canvi global», serà a càrrec de Jaume Terradas, catedràtic de la Universitat Autònoma de Barcelona, membre de l’IEC i fundador del CREAF. Podeu consultar el programa de la Jornada en aquest enllaç.\nDurant la resta de la Jornada, es pronunciaran nou conferències més en les quals s’abordaran qüestions com ara els ocells comuns com a indicadors del canvi global en regions metropolitanes, la planificació dels espais oberts de la regió metropolitana de Barcelona o la problemàtica dels rius que hi ha al voltant de les àrees urbanes.♦\nLes universitats de la Xarxa Vives publiquen “Criteris multilingües per a la redacció de textos igua...


IDÒ...INDIA!!: Mar i muntanya\nPublicat per Joan i Carme a 15:06\nI no us han atropellat encara? quin caos de bicicletes i gent... suposo que podria ser pitjor... hehehe!! quan quedem per sopar i veure les fotos? ja ho sé, encara no heu tornat i ja pressiono... típic de mi ;)\nUn petonet i fins aviat! ens veiem dissabte/diumenge?\n6 d’octubre de 2008, a les 14:15


Les defensores busquen aliances per millorar la protecció de les seves comunitats – Defensem\nLes defensores busquen aliances per millorar la protecció de les seves comunitats\nLa tercera sessió de les jornades va abordar els programes de protecció per a les activistes que es desenvolupen dins i fora dels seus territoris.\nLes conculcacions de drets que es registren a les comunitats afecta totes les esferes de la vida quotidiana. Provoca morts, desplaçaments de famílies senceres i, a causa de la presència de grups armats i de multinacionals extractives lligades a l’agroindústria i altres sectors, lesiona un model de relacions humanes on el més preuat són els recursos naturals i la mare terra. Tota la població en surten greument perjudicada, en particular els segments més vulnerables, com són els infants, la gent gran i també les activistes implicades en la defensa dels drets humans.\nEspecialment les defensores pateixen en carn pròpia aquesta espiral depredadora amb el qual el neoliberalisme saqueja les terres i atempta contra la vida humana. Són víctimes d’agressions sexuals, amenaces i sovint es veuen obligades a acollir-se en algun dels programes de protecció que funcionen a l’exterior. És l’única manera que tenen de salvaguardar la seva integritat i iniciar un procés de cura amb l’objectiu que, si les condicions ho permeten, retornar algun dia a la comunitat per reprendre la lluita.\nAixí com al matí d’ahir es va tractar la mirada feminista que han de tenir aquests programes, a la tarda es van abordar les activitats que realitzen les ONG a fi que la protecció de les defensores sigui beneficiosa, tant per a les afectades com per la comunitat que representen.\nLa conferència, titulada ‘Èxits i reptes en la protecció de les persones defensores’, va venir precedida per la presentació del ‘Programes d’acollida temporal a l’exterior. Guia pràctica per a defensors i defensores de drets humans’, a cura de Vicente Vallies, expert internacional i coautor d’aquest monogràfic que, entre altres coses, fixa l’agenda de prioritats que les organitzacions humanitàries apliquen amb el propòsit de facilitar l’acompanyament de les defensores en els seus processos de sanació i posterior reconnexió amb la comunitat d’origen.\nLa taula rodona, que va omplir la sala d’actes del Pati Manning del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB), s’emmarcava també en les jornades que la Taula Sobre Colòmbia organitza per dissetè any consecutiu.\nTan bon punt va acabar, la xerrada va donar pas a un diàleg en què diversos representants públics van analitzar el rol que les institucions juguen en l’àmbit de la salvaguarda i protecció de les defensores. Van prendre la paraula Manel Vila, director general de cooperació al desenvolupament de la Generalitat de Catalunya; David Llistar, director de justícia global i cooperació internacional de l’Ajuntament de Barcelona; i Sergi Perelló, vicepresident de la Taula Catalana per la Pau i els Drets Humans a Colòmbia.\nIgual que la vigília, la tercera sessió de ‘Defensem!’ va cloure amb una actuació musical, aquesta vegada a càrrec de la cantant d’arrel afrocolombiana Paola Arias.


Relat "TU SERÀS..."\nInici > detall del relat: TU SERÀS...\nVa estar pendent de la pantalla de l´ordinador fins que va sortir la nota de tall. Sabia que les proves no li havien anat del tot bé, i s´esperava alguna sorpresa negativa.\nTan bon punt van sortir les dades a l´ordinador va saber que la tormenta s´estava preparant, pel seu cap van passar en un moment les mil i una recomanacions que li havia fet el seu pare els darrers anys.\n- Estudia, tu seràs un bon advocat! - i afegia, com jo. Tu seràs un alumne modèlic i un referent de la teva generació, tu seràs el seguidor de la estirp advocadesca de la nostra família....\nAra tot s´esmicolava, es dil-luia, els somnis dels pares s´allunyaven. Quedava poc per a l´hora del dinar, i era el moment propici per a que es desenvolupés el sermó. Sabia que el seu pare esperava els resultats de les notes de tall i no s´empescava la manera com dir-li que ja no seria...\nMalgrat que l´adolescència li marcava la fugida com a opció, va decidir, per una vegada o potser per la primera vegada, plantar-li cara a l´assumpte i dir que no seria, i dir-li al seu pare, mirant-lo a la cara. N´estava decidit.\nVan seure a taula i, just quan el seu pare li anava a preguntar pel tema, van començar les notícies per la televisió , començant amb notícia bomba d´esports: "En Messi abandonava el Barça". El seu pare es va oblidar del nen, de les notes de tall, de l´advocacia i de dinar....aquell día havia aconseguit la minivictòria, havia après que en aquesta vida també pots dir que no, si et volen escoltar.\nHas descrit perfectament el que significa fer-se gran. Els fills han d'aprendre a ser responsables de les seves decisions.\nEl més important...[Ofensiu]\n...és escoltar els teus fills, encara que a vegades no són capaços d'explicar-te el que senten per por. En la parella sempre hi ha un que es més empàtic i els fills semblen més propers a explicar les coses. La comunicació entre els pares també és molt important. (Encara que una notícia com la que surt per la tele no deixa indiferent, potser fins i tot el fill s'oblida de les notes)


Els objectes preferits per als nostres jocs no provenien de l'aparador de cap botiga ni de les carrosses reials\nUn braç de nina entre les tomaqueres, una roda de camió vora la porta de la comuna, un indi despintat surant pel rec… Les joguines que ens portaven els reis duraven poc, la nostra curiositat infantil ens empenyia a voler saber què hi havia dintre i com estaven fetes, tampoc ens havien avesat a tractar amb coses delicades. Els objectes preferits per als nostres jocs no provenien de l’aparador de cap botiga ni de les carrosses reials.\nQuan plovia, fèiem mones de Pasqua amb el terra argilós de l’eixida. Una caixa de sabates i quatre fulles d’enciam bastaven per muntar un aixopluc als caragols. Amb els cartonets de les capses de mistos i els talons de les espardenyes velles de l’àvia jugàvem a Sants. Les branques de la pomera eren el nostre gimnàs i el safareig, a part d’emmagatzemar l’aigua de la pluja per a regar l’hort, era la nostra piscina dels dies de calor. Aquest univers tan orgànic i casolà, de tant en tant, es complementava amb materials més exòtics obtinguts en petites expedicions no gaire lluny de casa que a nosaltres ens semblaven grans aventures. Si havent dinat el pare deixava que l’acompanyéssim al cafè de la cantonada, mentre ell feia la partida de botifarra, nosaltres estàvem amatents a les anades i vingudes del cambrer. Observàvem com destrament obria les ampolles i com, amb barroeria, anava deixant un seguici de xapes pel terra del local; ens n’omplíem les butxaques i, una vegada a casa, ens les repartíem. Tant jo com el meu germà Joan no teníem preferències marcades, ens agradava que fossin de colors diferents per poder diferenciar-les bé durant les curses que organitzàvem; amb un espetec de polze i índex enviàvem la xapa tan lluny com podíem, intentant no sortir de la pista que havíem marcat amb un tros de guix al terra del cobert. La nostra germana Carme, en canvi, volia les que tenien estrelles daurades i, de moment, només les anava acumulant. Sense que ni la mare ni l’àvia se n’adonessin, havia matxucat mitjons, calcetes i mocadors en un mateix calaix, deixant lliure l’altre per a la seva particular col·lecció.\n—Per a què en vols tantes? —li demanàvem.\n—Quan en tingui moltes, moltes, me’n faré un cel.\nEra més petita i era una nena, no cal que us en digui res més.\nCoincidint amb la Festa Major, prop del Pito de Can Barba, feien tir al plat, ens agradava anar-hi. Després de cada tirada, encara no havien caigut els trossos del darrer plat a terra que la canalla ens barallàvem pels cartutxos buits. Serien uns fantàstics soldats, amb els seus uniformes taronges, verds, vermells i el casc daurat. La nostra germana també ens seguia, menuda com era s’esmunyia entre les cames i els braços dels més ganàpies per recollir les beines encara calentes i amb fortor de pólvora. Aquell any, van fer una darrera tanda de desempat per veure qui guanyava; la Carme, pensant que ja havia acabat la competició, va fer una correguda cap als pins per arreplegar els plats que haguessin restat sencers. Alguns perdigons de plom del darrer tret li van trobar les cametes, la pinassa es va tacar de vermell.\n—Volia plats per a la fireta —va somicar.\nNo vam haver d’anar a avisar a casa, algú ja ho havia fet per nosaltres. Ens va caure un ruixat dels grossos per no haver-la vigilat prou bé: era més petita i era una nena.\nAquell any els reis van passar a la Carme una fireta de porcellana decorada amb unes floretes roses molt boniques. No cal que us digui que abans de Rams només li quedaven un parell de platets escantonats.\nRelat costumista molt ben escrit i que ens du a paratges de la memòria compartida per molts de nosaltres, ja granadets, de quant podíem anar pel carrer sense passar gaires angunies, que no provoquéssim nosaltres, com en aquest relat. Molt bé Viladoms!\nÉs un dels contes més bonics que he llegit fins ara.\nEm transporta a la meva infantesa.\nFelicitats a l’autora!\nÉs ta senzill i agradable llegir-te que fa venir ganes de saber escriure; tu no deixis de fer-ho, sisplau.\nLluís Serrano Serrat\nM’ha semblat que m’hi trobava, mentre et llegia. Havíem d’esmolar la nostra imaginació, que la teníem, per donar vida als nostres herois i futileses complementàries. Tot, un joc d’il·lusions irrepetibles, un grat record escrit amb bona lletra. Gràcies, E.Viladoms!\nAquells meravellosos anys. Felicitats pel conte.\nM.ha encantat!! Et transporta.. i com no…ella coneix la mirada de l.infant..preciós relat ets una artista!!! Muaa