CFAH GRUP DEL PROGRAMA DE TUMORS GENITOURINARIS DEL SNC I SARCOMA – VHIO – Vall d'Hebron Institute of Oncology\nEns dediquem a promoure la recerca clínica i traslacional contra el càncer i tenim amplis coneixements i experiència en el tractament de diverses neoplàsies. Dissenyem i desenvolupem assajos clínics per neoplàsies genitourinàries en diferents etapes de la malaltia en col·laboració amb uròlegs i radioterapeutes.\nDurant 2019 vam continuar consolidant el nostre Grup de Treball de Pròstata especialitzat. Al connectar estretament als investigadors clínics i traslacionals del VHIO i el Vall d’Hebron Institut de Recerca (VHIR), hem iniciat projectes traslacionals centrats en el càncer de pròstata. També estem fent el mateix amb el càncer renal en la recerca d’objectius similars en col·laboració amb altres socis, inclòs l’Institut de Recerca Biomèdica de Bellvitge (IDIBELL).\nEn els últims anys, s’ha informat de diversos avenços en el tractament més eficaç de les neoplàsies malignes GU. La immunoteràpia (IO) està resultant cada vegada més important contra els càncers de bufeta i ronyó. Pel que fa a aquests últims, les teràpies de base immunitària en combinació amb altres o amb antiangiogènics es consideren el nou tractament de referència per al tractament de primera línia. Tots dos enfocaments han demostrat ser més eficaços en comparació amb la teràpia antiangiogènica per si sola.\nEn el càncer de bufeta, la immunoteràpia també ha demostrat ser superior a la quimioteràpia en segona línia i en primera línia per als pacients no aptes. S’ha demostrat recentment que la immunoteràpia en combinació amb quimioteràpia concomitant o com a manteniment després de 4 o 6 cicles de quimioteràpia en primera línia millora la supervivència sense progressió (SSP).\nEl nostre grup, juntament amb altres, ha observat que la immunoteràpia també podria ser eficaç per a certs subgrups de pacients amb càncer de pròstata resistent a la castració. Actualment participem en estudis de fase I per avaluar els medicaments contra el càncer de base immunitària per al tractament d’aquesta població de pacients.\nTambé hem participat en diversos assaigs clínics utilitzant inhibidors de punts de control per al tractament adjuvant de càncers de bufeta i ronyó amb alt risc de recurrència. En estreta col·laboració amb el Departament d’Urologia de l’Hospital Universitari Vall d’Hebron i altres experts en tumors d’alt risc, estem realitzant estudis destinats a millorar els resultats dels pacients amb càncer de bufeta no músculinvasiu.\nCol·laborem amb diversos altres centres d’investigació de prestigi, com la Clínica Cleveland (Ohio, EE. UU.) O la Universitat de Califòrnia a San Francisco (Califòrnia, EE. UU.). També vam participar en estudis realitzats en col·laboració amb l’Institut Gustave Roussy (París, França), el Barts Health NHS Trust – Hospital (Londres, Regne Unit) i el Kantonsspital St. Gallen (Suïssa).\nEl 2019 vam ampliar el nostre programa de recerca traslacional en càncer de pròstata treballant juntament amb el Grup de Recerca Translacional de Càncer de Pròstata de l’VHIO, dirigit per l’investigador principal Joaquín Mateo. Hem realitzat 20 biòpsies (16 biòpsies d’os i 4 de pròstata), amb l’objectiu de correlacionar les mostres de sang amb aquestes proves.\nHem consolidat el nostre Grup de Treball i el nostre Banc de Sèrums de Càncer de Pròstata. Això ens permet participar en diferents estudis traslacionals, a més de liderar el Projecte IRONMAN a Espanya.\nExpansió del nostre programa de fase I a tots els tipus de tumors estudiats pel nostre grup.\nFoment i desenvolupament de noves col·laboracions amb diferents VHIO, així com amb grups de recerca externs.


“Liberals ha intentat entrar a Govern amb un partit o un altre”\n“Liberals ha intentat entrar al Govern amb un partit o un altre”\nEl polític lauredià creu que hi va haver un pacte encobert fins a la composició de Sindicatura i afirma que el PS mai va poder somiar d’obtenir el seu suport a la investidura\nJosep Pintat sobre el nou Govern de coalició\nEl líder de terceravia, Josep Pintat, parla sobre el nou Govern de coalició i sobre l'acord d'associació\nJosep Pintat en un despatx del Consell General.\nActualitzada 05/06/2019 a les 07:01\nA Pintat no li preocupa no formar part del Govern perquè defensa que l’electorat va decidir que Espot governés en minoria i busqués el consens. També considera que és molt important guanyar-se la confiança i assegura que el tripartit no ho ha fet. Finalment, destaca que definir el model de país hauria de ser una prioritat.\nQuin serà el paper de terceravia aquesta legislatura?\nSerà constructiu i en clau d’Estat. L’anterior legislatura ja vam demostrar la nostra capacitat per contribuir i aportar solucions, i serà la mateixa línia la que mantindrem.\nCom valora el pacte de Govern que s’ha signat?\nHem vist com en aquest darrer mes s’ha format la mesa de Sindicatura, s’ha creat un nou grup parlamentari, alterant la voluntat manifesta pels resultats de les eleccions, i s’ha evidenciat un pacte encobert. Nosaltres crèiem que la millor opció era que governés Demòcrates i busqués amplis consensos enfocant els reptes del país i desenvolupant un pla d’acció detallat.\nÉs a dir, un Govern en minoria.\nSi es vol dir en minoria, bé, però és el que van reflectir els electors. Ells no van votar una nova majoria ni tampoc un acord de coalició. El que interpretem és que van dir prou d’improvisació, prou atropellaments legislatius, prou de no saber quin rumb portem i el que cerquem és determinar els principals reptes del país i com s’han d’enfocar.\nManté que la seva estratègia negociadora va ser la més encertada?\nTot és legítim però tenim clar que els electors s’havien pronunciat i que havíem d’afrontar els reptes de país des d’aquesta posició, sense evidenciar cap joc encobert com sembla que així ha estat ni demanar cap cadira. Que Espot volia una coalició? És legítim i respectable, però fins a la constitució de la Sindicatura s’havien de guanyar la confiança i no ha estat així. S’ha evidenciat que alguns volien un Govern de coalició al preu que fos.\nPerò els seus dos socis de la legislatura passada ara formen part d’aquest nou executiu.\nPer això sé de què parlo. No són retrets sinó que he vist la seva evolució i si els seus programes arriben al 90% de coincidència, vol dir que la gent no volia un altre Govern de Demòcrates. A partir d’aquí, també hem vist com un partit ha intentat entrar al Govern amb una formació política o una altra. Parlo de L’A.\nAl debat d’investidura va afirmar que Jordi Gallardo intentava justificar-se tota l’estona.\nLiberals ha fet tres pactes amb tres ideologies diferents en pocs mesos. No em correspon a mi fer les valoracions, ja les faran els ciutadans quan toqui, però el que sí que vam insistir molt és que era molt important el fet de generar confiança i de moment no l’hem vist ni crec que l’estiguin aconseguint.\nA vostès també els va temptar el PS. Pere López va poder somiar d’obtenir el seu suport?\nNo. Sí que vaig manifestar clarament que el seu discurs d’investidura era més concret que el d’Espot, però també que tenen posicionaments que evidentment no compartim, especialment en el model econòmic, en què plantegen un augment de la pressió fiscal i continuar apujant la despesa de l’Estat.\nEspera una legislatura llarga o curta?\nEsperem que duri quatre anys però el Govern s’ha fet per garantir l’estabilitat amb uns acords que busquen blindar-lo, no permetent ni mocions de censura ni qüestions de confiança. Això es pot entendre com que hi ha una majoria àmplia o que els uns estan a les mans dels altres.\nLi agrada veure un Govern paritari i una Sindicatura formada només per dones?\nEls llocs no s’ocupen per sexe sinó per talent i no dubtem que les persones electes el tenen. No és una qüestió de paritat.\nQuins són els principals reptes que haurà d’encarar el país aquesta legislatura?\nTenim reptes majúsculs com ara saber la sostenibilitat de l’Estat i el de les seves finances. Hem de veure quin estat del benestar ens podem pagar, com enfoquem el manteniment del nostre teixit productiu, el nou model econòmic que volem posicionar, com encarem el repte de les pensions i l’acord d’associació.\nEl cap de Govern els ha instat a signar tres pactes d’Estat. Ho faran?\nDiuen tres però nosaltres apostem per sis. Si no ens posem d’acord en el model econòmic, difícilment podrem abordar unes relacions amb la UE. Necessitem garantir el fons de les pensions, assegurar el teixit productiu o evitar que la despesa de l’Estat continuï desbocada tot i haver augmentat la pressió fiscal.\nEl cap de Govern accepta fer els informes econòmics sobre l’acord d’associació. Satisfet?\nEl més important és explicar els avantatges i inconvenients perquè si no el referèndum pot sortir que no. Caldrà veure si són per vestir alguns dels socis o bé si hi ha uns estudis reals que indiquin si és bo seguir o no.\n#7 St julià i finito\nLa vostra opcio de amplia consensos quand un grup no te majoria s ha de pactar.. heu perdut el Tren de pilotar el Govern .Ara ja podeu caminar mentres els altres van amb AVE vosaltres a peu i encara busqueu gent que estiri el Carro.. Aviam si evolucioneu esteu a la edat medieval encara. QUE CURTS DE MIDES. Per pescar un s ha de mulla' les mans..\nAndorrà va dir..En un to cinstructiu, penso que el model de país ha de canviar i evolucioanr. Viure de la banca, el tabac i alcol, està obsolet. El comers és de amazone. Mira la av benlloch Andorra la vella. Morta.\nAra be, tenim altres oportunitata, però aixo pasa per canviar el model de pais.\nI ara de que viurem,de REBENTAR LES MUNTANYES,venga aqui,parks d'atraccions,bicicletes,refugis guardats fent d'hotelets i restaurans,massificació de gent etc.etc.us esteu carregant Andorra,tot pel diner.Comuns i Govern els principals culpables.\nCanolich va dir..Jo lamento que no sigui UL qui fa prt del govern, en lloc del PLA. Ja ho defineix prou bé, 3 pactes en pocs mesos.....\nAmb UL al govern les coses serien més solides, però penso que han estat lents. Mai esperaven que fos el PLA que entrés al govern, i volien tensionar i fer-se valdre. Lo logic era que el Pla recolzés al PS, i UL donaria la\nMajoria en segona volta a espot..... però ai Las! Les cadires i el poder han pogut més, i han avançat a UL per la dreta. I s'han quedat, lamentablement, la força extremista. Tant defensar el gran pacte, i al final UL no fa pacte..... jo vaig votar el gran pacte Srs de UL, i no heu entrat a formar un govern sòlid que és el que voliem i on vostès portavau la batuta. Haureu d'anar deixant pas al Josep Majoral i la Celine Montané, a part que us guanyat en vots, ells són d'una generació més àgil politicament.\nSenyora, si es que realment ho sou, que ja ho dubto. Fa dies que "la" llegeixo i comença a fer pena lo seu. Potser sou dels que apretaven per pactar per que guanyaveu una cadireta? JA N'HI HA PROU. Precissament el que SÍ demanaven quasi bé TOTS els electors als candidats de Terceravia era NO PACTAR AMB DA. Precissament, el cuento del PS+LdA de dir-li a tothom que eren el "vot útil" i que "no voteu Terceravia! que son DA"!!, els hi va sortir bé i van fer perdre vots a Terceravia. El que s'està fent des de Terceravia és RESPECTAR ELS ELECTORS. Si vosté o algun amiguet us heu quedat sense càrrec o carreguet, miri, quina pena. Però deixeu de dir que Terceravia havia de pactar per que "per això es votaves", per que des de Terceravia MAI es va dir a ningú que es pactaria amb DA ni que s'entraria al govern a canvi de cadiretes. Al que vosté fa se li en diu "trollejar". I ja no cola. PROU. I una altra cosa, els Liberals o LdA no son el PLA. Ja els hi agradaria.\n#4 A que aspira UL?\nHa quedat clar que UL només aspira a que passi el temps, a fer politica per fer-ne, per inèrcia, a mirar només per casa (no pels ciutadans), a que Sant Julià es degradi cada cop més i que avui ja sigui la parròquia menys rellevant d'Andorra.... Quina pena i decadència.\nEn un to cinstructiu, penso que el model de país ha de canviar i evolucioanr. Viure de la banca, el tabac i alcol, està obsolet. El comers és de amazone. Mira la av benlloch Andorra la vella. Morta.\nJo lamento que no sigui UL qui fa prt del govern, en lloc del PLA. Ja ho defineix prou bé, 3 pactes en pocs mesos.....\nEl PLA després de la gran presa de pel als seus propis votant i simpatitzants está acabat només li queda continuar pactant amb DA,a les properes comunals,potser s'adonarán del mal que han fet."ho han perdut tot"


Última entrevista al Cardenal Sistach abans del seu viatge cap a Roma per acomiadar el Papa - Arquebisbat de Barcelona\nÚltima entrevista al Cardenal Sistach abans del seu viatge cap a Roma per acomiadar el Papa\nEl Cardenal Sistach assegura que les pregàries dels diocesans de Catalunya l’acompanyaran aquests dies a Roma per l’elecció pel nou Pontífex. Un cop més remarca la valentia del Papa en la renúncia Abans d’enlairar-se cap a Roma per a l’elecció del nou pontífex, el Cardenal Arquebisbe de Barcelona, Dr. Lluís Martínez Sistach, ha concedit una [...]\nEl Cardenal Sistach assegura que les pregàries dels diocesans de Catalunya l’acompanyaran aquests dies a Roma per l’elecció pel nou Pontífex. Un cop més remarca la valentia del Papa en la renúncia\nAbans d’enlairar-se cap a Roma per a l’elecció del nou pontífex, el Cardenal Arquebisbe de Barcelona, Dr. Lluís Martínez Sistach, ha concedit una entrevista al programa El Café de la república de Catalunya Ràdio, presentat per Joan Barril. El cardenal ha parlat sobre com preveu que seran aquests dies abans de l’elecció del nou papa i com se sent davant aquesta nova experiència dins el conclave. El Cardenal Sistach ha destacat els valors de Benet XVI fins al final del seu pontificat, i ha assegurat que la forma com l’ha portat l’ha conduit a fer més fort el prestigi de l’Església.\nViatge a Roma per a l’elecció del nou Papa\nEl Cardenal Sistach, un dels 116 cardenals que participarà en el nou conclave, ha viatjat aquest dimarts al matí al Vaticà per acomiadar al Papa. El cardenal ha assegurat que entre els cinc cardenals espanyols que participaran al conclave “no hi ha cap candidat preconcebut”, i que serà durant aquests propers dies, durant les congregacions i reunions generals que en parlaran sobre els cardenals més adequats per a aquesta tasca. Segons el Cardenal Sistach, una missió “complicada i difícil que serà per al bé de l’Església i del món”. El Cardenal, que assegura que ara fa quaranta anys no hauria imaginat que ocuparia un lloc dins un conclave, ha dit que “portarà tots els diocesans al seu cor i que la seva pregària l’“ajudarà a triar”.\nLa valentia del Papa Benet XVI\nEl Cardenal ha deixat constància de l’agraïment i afecte que deixa el Papa Benet XVI, i del bon record que es té arran de la seva visita a Barcelona l’any 2010. Ha remarcat que la renúncia del pontífex ha estat un “gest de valentia i lucidesa”, i que els casos de pederàstia els ha afrontat amb tolerància fins al final. Segons el Cardenal Sistach, la manera com el Papa ha afrontat el pontificat, dóna prestigi i dignifica l’església, i ha afegit que “quedarà sempre a la nostra història i al nostre cor”.\nUna creu pectoral amb simbologia\nEn aquesta viatge hi durà la creu pectoral que sempre l’ha acompanyat des que va ser nomenat bisbe l’any 1988. Una creu que manté una simbologia d’anys enrere per la pedra que hi ha just al mig. Segons ha explicat, l’origen d’aquesta pedra porta al camí que feia la seva mare cada dia durant la guerra per anar a buscar llet, per a ell i les seves germanes. El pectoral simbolitza l’esforç que demostrava la mare quan caminava aquests “dos quilòmetres de fred, pluja, neu, sol, calor…”, explica el Cardenal Sistach.


Continuen les millors de la via pública al carrer Plaça Major de Torrent | Valencia Extra\nTorrent continua amb el seu Pla de Millora i Manteniment de les Vies Públiques, amb la reparació i renovació de la llamborda del carrer Plaça Major.\nL’actuació, que es durà a terme en tres trams de la calçada, ha començat amb l’alçament de la rigola central i els embornals. L’objectiu és millorar la imatge i l’accessibilitat de la zona, amb la col·locació d’una nova solera, una nova malla electrosoldada i un empedrat renovat.\nLa regidora de Desenvolupament Sostenible, Inma Amat, ha destacat “la necessitat de fer un manteniment efectiu de les vies públiques per a fer de Torrent una ciutat més segura i accessible per a tots i totes”.\nEs preveu que les obres estiguen finalitzades abans de l’inici de les festes patronals, que se celebraran l’última setmana de juliol.


Inici > Geodèsia > ETRS89\nComençant el setembre de 2011 i fins l'1 de gener del 2015, l'ICGC publicarà tots els productes i serveis en ETRS89 i ED50L'ICGC publica la metodologia emprada per a la transformació de les seves bases per tal que els usuaris puguin realitzar la transició a ETRS89 de manera coherent amb la cartografia.\nIntroduccióLa Comunitat Europea mitjançant el programa INSPIRE promou l'harmonització de la geoinformació arreu d'Europa. Amb aquest objectiu s'estableix la transició al nou sistema de referència ETRS89 per tots els estats membres per tal de facilitar la interoperabilitat entre els territoris. El Decret 1071/2007 que oficialitza el sistema ETRS89 estableix la transició del ED50 al ETRS89 amb tres dates clau.\nDes de la publicació del Decret l'ICGC ha estat treballant per adaptar al sistema ETRS89 els seus productes i serveis i alhora facilitar la transformació dels productes existents. Finalitzada la fase d'estudi i d'implantació s'inicia la fase de publicació dels productes i serveis que serà efectiva el setembre de 2011, i la comunicació a l'usuari per tal d'informar dels procediments emprats a l'ICGC per la transformació dels seus productes. Aquesta transformació ha estat aprovada per la Comissió de Coordinació Cartogràfica de Catalunya, i permet als usuaris realitzar llur transició a ETRS89 de forma coherent amb les bases cartogràfiques de l'ICGC.Transformacions específiques per al canvi de sistema de referència Més informació\nRecursos: calculadora, guies pràctiques de transformació...\nFòrum ETRS89: trobeu respostes a les vostres preguntes sobre ETRS89\nConsultes (seleccioneu el tema "Canvi a ETRS89")


crani, element d'una col·lecció o exposició i fòssil\nMuseu Arqueològic Comarcal de Banyoles, Banyoles\nEs tracta d'un crani sencer, llevat de la mandíbula, d'un mascle adult d'un gran felí del Quaternari inferior (1,3 milions d'anys abans d'ara). Es tracta d'una espècie (Homotherium latidens) que popularment és coneguda com a tigre amb dents de sabre. Hi destaquen al maxil·lar les seves enormes dents canines, una característica d'aquesta espècie. Fa 27 per 13 cm. Procedeix del jaciment paleontològic d'Incarcal (Crespià, Pla de l'Estany) i està exposat a la sala de Paleontologia del Museu Arqueològic Comarcal de Banyoles (MACB).\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Gran_felí_amb_dents_de_sabre_d%27Incarcal&oldid=24028826»\nDarrera modificació: 9 jul 2020 a les 10:00\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 jul 2020 a les 10:00.


A Quim Monzó li passen coses. I a totes, transcendents o trivials, els atorga una rellevància indistintament obsessiva. Ahir al matí es va topar amb un taxista dislèxic que l’esperava al número 73 del carrer on viu i no al 37, que seria la porteria correcta. Monzó explicava la historieta detalladament a Els Matins de TV3, que és on el taxi havia de portar-lo. Magnificava l’assumpte, com sempre, perquè Monzó es deleix pels detalls, per les petites coses, és un hedonista. D’aquí el pes que té la paraula en els seus relats, sovint més descriptius que narratius. I ahir, a banda de la confusió, l’escriptor també rebia el 50è Premi d’Honor de les Lletres Catalanes al Palau de la Música. Un tema que l’ha enderiat (“ai, quina vergonya passaré”) però no gaire més que l’existència de taxistes amb dislèxia: “No se’n parla prou”. Òscar Dalmau presentava la cerimònia.\n“Us parlaré de la infantesa, que és on comença tot”, va dir per introduir el discurs d’agraïment. Un discurs breu on es va permetre poques ocurrències. Monzó va recordar els escassos recursos de distracció dels que podia disposar a casa quan era petit: “Una ràdio i gràcies”. A la ràdio hi escoltava “radionovel·les i contes infantils, dels quals vaig aprendre molt”. Tampoc vivia en una casa pròdiga en llibres, “tres i poc més”, entre els quals, un diccionari i un manual d’instal·lacions elèctriques del pare “per saber com funcionaven els circuits elèctrics i estalviar-se haver de pagar un lampista”.\nEl món canvia (“odiava el món que m’envoltava”) quan un dia es topa amb un bibliobús a la Plaça de Sants. Tenia vora catorze anys. S’informa, omple la fitxa de soci i comença a endur-se llibres. En poc temps s’empassa Beckett i Kafka. Més gran, al préstec va sumar-s’hi el furt. A la Drugstore de Passeig de Gràcia va arrambar més d’un volum, “igual que hi ha polítiques que, sense voler, es posen pots de crema antiarrugues a la bossa”.\nEntre préstecs i furts, arriba l’escriptura. “Llegir em feia escriure i escriure em reconfortava. No sé si volia ser escriptor”. El cas és que començà a omplir folis i llibretes. Primer amb llistes del que detestava (“era com una teràpia”) i després amb els primers relats. El primer, que només recorda perquè ha estat impossible trobar-lo, es titulava El suïcidi (“vaig haver de mirar si la paraula portava dièresi”). El tema indica els fantasmes del Monzó adolescent (una mare dèspota, per exemple). El conte el protagonitza un home que es vol suïcidar llançant-se per un celobert però no ho aconsegueix, l’altura no és suficient.\nAcabava el discurs tornant al bibliobús. Recordant que justament en un d’aquests vehicles, el 23 de gener de 1939, Mercè Rodoreda, Joan Oliver, Francesc Trabal i Armand Obiols fugien cap a l’exili. “Em pregunto si haurem de tornar a utilitzar aviat un bibliobús perquè persones, escriptors o no, puguin escapar de la injustícia, l’opressió i la tirania”.\nD’exiliats, encara que no hagin fugit amb bibliobús, en tenim. També presos. Entre ells, Jordi Cuixart, president d’Òmnium Cultural, l’associació que entrega el premi. El president, des de Soto del Real, va enviar una carta al guardonat. Carta llegida en off per l’actor Lluís Marco. Entre els missatges: “La paraula és la nostra finestra al món”, “tenim el repte de salvar els drets humans” o “no cauré en la broma fàcil de definir l’actual situació amb títols dels teus llibres”. Ja saben: Tot és mentida, El tema del tema o Mil cretins.\nAixò pel que fa a les paraules de Monzó i Cuixart. Final i principi d’un acte de lliurament que va ser eminentment una celebració de l’escriptor. S’hi va desplegar tot el seu univers. Amb convidats de luxe i música marca de la casa (la que el contista penja a Twitter, un pou que el fascina). Inenarrable escoltar Las Supremas de Móstoles (supremacistes, segons Monzó) al Palau; emotiu complaure’s amb A change is gonna come de Sam Cooke i Pregherò d’Adriano Celentano.\nVa sortir Albert Pla a cantar Juerga catalana, el relat de la nit desfermada d’en Quimet, que no para de trincar cervesa: “Bona nit, me’n vaig al llit, estic borratxo, sóc feliç”. Monzó té l’alcohol rotundament prohibit. Van aparèixer també Jordi Basté i Mònica Terribas, companys de ràdio i televisió. Amb Terribas va coincidir al Persones humanes: “És capaç de dir les coses abandonant la correcció política i amb tota la correcció periodística. Té rigor, cura pels detalls”. I tot i el rigor: “Poca gent sap que és el millor improvisant”, afegia Basté. El professor Manel Ollé va valorar el seu perfil literari: “La seva escriptura és imparable, ràpida, feta de curtcircuits de lucidesa, eficacíssima. Una màquina de precisió”.\nEntre tot, va llegir-se La sang del mes que ve, el relat més breu de Monzó, inclòs a Mil cretins. Un relat on la Verge es nega a tenir descendència. Jesús no naixerà. Però… I si fos Monzó qui no hagués nascut? En aquest cas, no hauríem tingut Las Supremas al Palau o ningú com ell per obrir-nos els ulls: “El columnisme també és literatura”.


Presentació d'esbossos Cullera 2020 | L'Expressió\nPresentats en societat els esbossos dels monuments fallers de Cullera 2020\nCullera ja coneix els projectes dels monuments que es plantaran en els carrers de la ciutat el proper mes de març.\nL’acte, organitzat per la Junta Local Fallera, destaca per la seua treballada posada en escena\nEls esbossos es podran veure en l’exposició que estarà oberta fins el 27 d’octubre a l’Auditori del Mercat.\nMira els esbossos de cada falla\nAcurada posada en escena i aforament quasi ple per a un esdeveniment que ja s’ha convertit en data ineludible en el calendari faller cullerenc.\nLes falles de Cullera van descobrir el passat 25 d’octubre quins seran els monuments que lluiran els carrers de la localitat el proper mes de març.\nL’acte de la Presentació d’esbossos va reunir a la família fallera de la ciutat riberenca en l’Auditori Municipal, i va servir per a que cadascuna de les comissions descobrira els dissenys que es plantaran en els seus indrets a partir del proper 16 de març.\nL’esdeveniment també va comptar amb la presència de l’alcalde de Cullera, Jordi Mayor, del regidor de falles, Javier Cerveró, i del President de la Junta Local Fallera, José Luis Renart, així com de les Falleres Majors i presidents de cada falla.\nAmb dues parts diferenciades, la primera estigué dedicada a destapar les sorpreses, que en forma d’esbossos van aportar cada comissió. La segona va estar centrada en reconèixer el treball dels artistes fallers de l’any anterior. Així, els artistes guanyadors dels primers premis de cada secció, tant monuments grans com infantils, van rebre un recordatori del que van aconseguir en les falles de 2019. Un emotiu acte amb el qual es posà en valor el treball del col·lectiu d’artistes fallers que tant treballa, i que de vegades, tan poc reconegut és, i que tant pateix al llarg de l’any. Els artistes que van recollir el guardó foren:\nSecció segona: en infantils, falla El Canet pel seu monument. En gran, Erik Martínez per la falla Plaça Alboraia.\nSecció primera: en infantils, Inma Aragó per la falla de la Plaça d’Espanya. En grans Alfredo Bayona per la falla de la Bega.\nSecció especial: Gonzalo Rojas, per la falla infantil de la plaça Taüt i Antonio Pérez Mena, per la falla del Raval de Sant Agustí.\nL’homenatge als artistes va donar pas a la projecció dels nous esbossos i serví per cloure un acte en què va destacar l’emotivitat del treball realitzat i el protocol seguit. Ben organitzat per una Junta Local que, vist amb el prisma de no estar dintre, funciona com un rodament perfecte en què cadascú sap què i com ha de fer les seues tasques. I això és positiu per a les falles, per al poble i per a l’espectacle faller


Recurs:Marx: el fetitxisme de la mercaderia - Wikisofia\nMarx: el fetitxisme de la mercaderia\nA primera vista, sembla com si les mercaderies fossin objectes evidents i trivials. Però analitzant-les, veiem que són objectes molt intricats, plens de subtileses metafísiques i de regusts teològics. Considerada com a valor d'ús, la mercaderia no tanca res misteriós, donant el mateix que la contemplem des del punt de vista d'un objecte apte per a satisfer necessitats de l'home o que enfoquem aquesta propietat seva com a producte del treball humà. És evident que l'activitat de l'home fa canviar a les matèries naturals de forma per a servir-se d'elles. La forma de la fusta, per exemple, canvia en convertir-se en una taula. No obstant això, la taula continua sent fusta, continua sent un objecte físic vulgar i corrent. Però en la mesura que comença a comportar-se com a mercaderia, la taula es converteix en un objecte físicament metafísic. [...]\nCom veiem, el caràcter místic de la mercaderia no brolla del seu valor d'ús. Però tampoc brolla del contingut de les seves determinacions de valor. En primer lloc, perquè per molt que difereixen els treballs útils o activitats productives, és una veritat fisiològica incontrovertible que totes aquestes activitats són funcions de l'organisme humà i que cadascuna d'elles, qualssevol que siguin el seu contingut i la seva forma, representa una despesa essencial de cervell humà, de nervis, músculs, sentits, etc. En segon lloc, pel que fa a la magnitud de valor i al que serveix per a determinar-la, o sigui, la durada en el temps d'aquella despesa o la quantitat de treball invertit, és evident que la quantitat es distingeix fins i tot mitjançant les sentits de la qualitat del treball. El temps de treball necessari per a produir els seus mitjans de vida va haver d'interessar per força a l'home en totes les èpoques, encara que no li interessés per igual en les diverses fases de la seva evolució. Finalment, tan aviat com els homes treballen els uns per als altres, de qualsevol manera que ho facin, el seu treball cobra una forma social.\nD'on procedeix, llavors, el caràcter misteriós que presenta el producte del treball, tan aviat com revesteix forma de mercaderia. Procedeix, evidentment, d'aquesta mateixa forma. En les mercaderies, la igualtat dels treballs humans assumeix la forma material d'una objectivació igual de valor dels productes del treball, el grau en què vas segar la força humana de treball, mesurat pel temps de la seva durada, revesteix la forma de magnitud de valor dels productes del treball, i, finalment, les relacions entre uns i uns altres productors, relacions en què es tradueix la funció social dels seus treballs, cobren la forma d'una relació social entre els propis productes del seu treball.\nEl caràcter misteriós de la forma mercaderia estreba, per tant, purament i simplement, en què projecta davant els homes el caràcter social del treball d'aquests com si fos un caràcter material dels propis productes del seu treball, un do natural social d'aquests objectes i com si, per tant, la relació social que intervé entre els productors i el treball col·lectiu de la societat fos una relació social establerta entre els mateixos objectes, al marge dels seus productors. Aquest quid pro quo és el que converteix als productes de treball en mercaderia, en objectes físicament metafísics o en objectes socials. És alguna cosa així com el que succeeix amb la sensació lluminosa d'un objecte en el nervi visual, que sembla com si no fos una excitació subjectiva del nervi de la vista, sinó la forma material d'un objecte situat fora de l'ull. I, no obstant això, en aquest cas hi ha realment un objecte, la cosa exterior, que projecta llum sobre un altre objecte, sobre l'ull. És una relació física entre objectes físics. En canvi, la forma mercaderia i la relació de valor dels productes del treball en què aquesta forma cobra cos, no té absolutament res a veure amb el seu caràcter físic ni amb les relacions materials que d'aquest caràcter es deriven. El que aquí revesteix, als ulls dels homes, la forma fantasmagòrica d'una relació entre objectes materials no és més que una relació social concreta establerta entre els mateixos homes. Per això, si volem trobar una analogia a aquest fenomen hem de remuntar-nos a les regions nebuloses del món de la religió, on els productes de la ment humana són semblants a éssers dotats de vida pròpia, d'existència independent, i relacionats entre si i amb els homes. Així esdevé al món de les mercaderies amb els productes de la mà de l'home. A això és al que jo anomeno el fetitxisme sota el qual es presenten els productes del treball tan aviat com es creen en forma de mercaderies i que és inseparable, per tant, d'aquest mode de producció.\nAquest caràcter fetitxista del món de les mercaderies respon, com ho ha posat ja de manifest l'anàlisi anterior, al caràcter social genuí i peculiar del treball productor de mercaderies.\nSi els objectes útils adopten la forma de mercaderies és, purament i simplement, perquè són productes de treballs privats independents els uns dels altres. El conjunt d'aquests treballs privats forma el treball col·lectiu de la societat. Com els productors entren en contacte social en canviar entre si els productes del seu treball, és natural que el caràcter específicament social dels seus treballs privats només ressalti dins d'aquest intercanvi. També podríem dir que els treballs privats només funcionen com a baules del treball col·lectiu de la societat per mitjà de les relacions que el canvi estableix entre els productes del treball i, a través d'ells, entre els productors. Per això, davant aquests, les relacions socials que s'estableixen entre els seus treballs privats apareixen com el que són; és a dir, no com a relacions directament socials de les persones en els seus treballs, sinó com a relacions materials entre persones i relacions socials entre coses.\nÉs en l'acte de canvi on els productes del treball cobren una materialitat de valor socialment igual i independent del seu múltiple i diversa materialitat física d'objectes útils. Aquest desdoblament del producte del treball en objecte útil i materialització de valor només es presenta pràcticament allí on el canvi adquireix l'extensió i importància suficients perquè es produeixin objectes útils amb vista al canvi, on, per tant, el caràcter de valor dels objectes s'acusa ja en el moment de ser produïts. A partir d'aquest instant, els treballs privats dels productors assumeixen, de fet, un doble caràcter social. D'una part, considerats com a treballs útils concrets, tenen necessàriament que satisfer una determinada necessitat social i encaixar, per tant, dins del treball col·lectiu de la societat, dins del sistema elemental de la divisió social del treball. Però, d'altra banda, només seran aptes per a satisfer les múltiples necessitats dels seus propis productors en la mesura en què cadascun d'aquests treballs privats i útils concrets sigui susceptible de ser canviat per qualsevol altre treball privat útil, o cosa que és el mateix, en la mesura en què representi un equivalent seu. Per a trobar la igualtat toto coelo de diversos treballs, cal fer forçosament abstracció de la seva desigualtat real, reduir-los al caràcter comú a tots ells com a desgast de força humana de treball, com a treball humà abstracte. El cervell dels productors privats es limita a reflectir aquest doble caràcter social dels seus treballs privats en aquelles formes que revela en la pràctica el mercat, el canvi de productes: el caràcter socialment útil dels seus treballs privats, sota la forma que el producte del treball ha de ser útil, i útil per a uns altres, el caràcter social de la igualtat dels diferents treballs, sota la forma del caràcter de valor comú a tots aquests objectes materialment diversos que són els productes del treball.\nPer tant, els homes no relacionen entre si els productes del seu treball com a valors perquè aquests objectes els semblen embolcalls simplement materials d'un treball humà igual. És al revés. En equiparar els uns amb els altres en el canvi, com a valors, els seus diversos productes, el que fan és equiparar entre si els seus diversos treballs, com a modalitats de treball humà. No ho saben, però ho fan. Per tant, el valor no porta escrit en el front el que és. Lluny d'això, converteix a tots els productes del treball en jeroglífics socials. Després, vénen els homes i s'esforcen per desxifrar el sentit d'aquests jeroglífics, per descobrir el secret del seu propi producte social, perquè és evident que concebre els objectes útils com a valors és obra social seva, ni més ni menys que el llenguatge. El descobriment científic tardà que els productes del treball, considerats com a valors, no són més que expressions materials del treball humà invertit en la seva producció, és un descobriment que fa època en la història del progrés humà, però que no dissipa ni molt menys l'ombra material que acompanya al caràcter social del treball. I el que només té raó de ser en aquesta forma concreta de producció, en la producció de mercaderies, a saber: que el caràcter específicament social dels treballs privats independents els uns dels altres resideix en el que tenen d'igual com a modalitats que són del treball humà, revestint la forma del caràcter de valor dels productes del treball, continua sent per als esperits captius a les xarxes de la producció de mercaderies, àdhuc després de fet aquell descobriment, alguna cosa tan perenne i definitiva com la tesi que la descomposició científica de l'aire en els seus elements deixa intangible la forma de l'aire com a forma física material.\nEl que abans de res interessa pràcticament als quals canvien uns productes per uns altres, és saber quants productes aliens obtindran pel seu propi, és a dir, en quines proporcions es canviaran uns productes per uns altres. Tan aviat com aquestes proporcions cobren, per la força del costum, certa fixesa, sembla com si brollessin de la mateixa naturalesa inherent als productes del treball; com si, per exemple, 1 tona de ferro tanqués el mateix valor que 2 unces d'or, de la mateixa manera que 1 lliura d'or i 1 lliura de ferro tanquen un pes igual, no obstant això les seves diferents propietats físiques i químiques. En realitat, el caràcter de valor dels productes del treball només es consolida en funcionar com a magnituds de valor. Aquestes canvien constantment, sense que en això intervinguin la voluntat, el coneixement previ ni els actes de les persones entre els qui es realitza el canvi. El seu propi moviment social cobra als seus ulls la forma d'un moviment de coses sota el control de les quals estan, en comptes de ser ells els qui les controlin. I fa falta que la producció de mercaderies es desenvolupi en tota la seva integritat, perquè de la pròpia experiència neixi la consciència científica que els treballs privats que es realitzen independentment els uns dels altres, encara que guardin entre si i en tots els seus aspectes una relació de mútua interdependència, com a baules elementals que són de la divisió social del treball, poden reduir-se constantment al seu grau de proporció social, perquè en les proporcions fortuïtes i sense parar oscil·lants de canvi dels seus productes s'imposa sempre com a llei natural reguladora del temps de treball socialment necessari per a la seva producció, a la manera com s'imposa la llei de la gravetat quan li cau a un la casa damunt. La determinació de la magnitud de valor pel temps de treball és, per tant, el secret que s'amaga darrere de les oscil·lacions aparents dels valors relatius de les mercaderies. El descobriment d'aquest secret destrueix l'aparença de la determinació purament casual de les magnituds de valor dels productes del treball, però no destrueix, ni de bon tros, la seva forma material.\nLa reflexió sobre les formes de la vida humana, incloent-hi per tant l'anàlisi científica d'aquesta, segueix en general un camí oposat al curs real de les coses. Comença post festum i arrenca, per tant els resultats preestablerts del procés històric. Les formes que converteixen als productes del treball en mercaderies i que, com és natural, pressuposen la circulació d'aquestes; posseeixen ja la fermesa de formes naturals de la vida social abans que els homes s'esforcin per explicar-se, no el caràcter històric d'aquestes formes que consideren ja quelcom immutable, sinó el seu contingut. Així es comprèn que fos simplement l'anàlisi dels preus de les mercaderies el que va portar als homes a investigar la determinació de la magnitud del valor, i l'expressió col·lectiva en diners de les mercaderies el que els va moure a fixar el seu caràcter valoratiu. Però aquesta forma acabada del món de les mercaderies –la forma diners–, lluny de revelar el caràcter social dels treballs privats i, per tant, les relacions socials entre els productors privats, el que fa és encobrir-les. Si dic que la levita, les botes, etc., es refereixen al llenç com a la materialització general de treball humà abstracte, de seguida salta a la vista l'absurd d'aquesta manera d'expressar-se. I no obstant això, quan els productors de levites, botes, etc., refereixen aquestes mercaderies al llenç –o a l'or i la plata, que per al cas és el mateix– com a equivalent general, refereixen els seus treballs privats al treball social col·lectiu sota la mateixa forma absurda i absurda.\nAquestes formes són precisament les que constitueixen les categories de l'economia burgesa. Són formes mentals acceptades per la societat, i per tant objectives, en què s'expressen les condicions de producció d'aquest règim social de producció històricament donat que és la producció de mercaderies. Per això, tot el misticisme del món de les mercaderies, tot l'encant i el misteri que nimben els productes del treball basats en la producció de mercaderies s'esfumen tan aviat com els desplacem a altres formes de producció.\nI ja que l'economia política agrada tant de les robinsonades, observem abans de res a Robinson a la seva illa. Malgrat la seva innata sobrietat, Robinson forçosament ha de satisfer tot un seguit de necessitats que se li presenten, i això l'obliga a executar diversos treballs útils: fabrica eines, construeix mobles, domestica flames, pesca, caça, etc. I no parlem del resar i d'altres coses per l'estil, perquè el nostre Robinson es diverteix amb això i considera aquestes tasques com un gaudi. Malgrat tota la diversitat de les seves funcions productives, ell sap que no són més que diverses formes o modalitats del mateix Robinson, és a dir, diverses manifestacions de treball humà. El mateix aclaparament en què viu l'obliga a distribuir minuciosament el temps entre les seves diverses funcions. El que unes ocupen més lloc i altres menys, dins de la seva activitat total, depèn de les dificultats majors o menors que ha de vèncer per a aconseguir el resultat útil vingut de gust. L'experiència li ho ensenya així, i el nostre Robinson que ha aconseguit salvar del naufragi rellotge, llibre de comptes, tinta i ploma, s'apressa, com a bon anglès, a comptabilitzar la seva vida. En el seu inventari figura una relació dels objectes útils que posseeix, de les diverses operacions que reclama la seva producció i finalment del temps de treball que exigeix, de mitjana, l'elaboració de determinades quantitats d'aquests diversos productes. Tan clares i tan senzilles són les relacions que intervenen entre Robinson i els objectes que formen la seva riquesa, riquesa sortida de les seves pròpies mans, [...] I, no obstant això, en aquestes relacions es contenen ja tots els factors substancials del valor.\nTraslladem-nos ara de la lluminosa illa de Robinson a la tenebrosa Edat Mitjana europea. Aquí, l'home independent ha desaparegut; tothom viu sotmès: serfs i senyors de la gleba, vassalls i senyors feudals, seglars i eclesiàstics. La subjecció personal caracteritza, en aquesta època, així les condicions socials de la producció material com les relacions de vida fonamentades sobre aquesta. Però, precisament perquè es tracta d'una societat basada en els vincles personals de subjecció, no és necessari que els treballs i els productes revesteixin en ella una forma fantàstica diferent de la seva realitat. Aquí, els treballs i els productes s'incorporen a l'engranatge social com a serveis i prestacions. El que constitueix la forma directament social del treball és la forma natural d'aquest, el seu caràcter concret, i no el seu caràcter general, com en el règim de producció de mercaderies. El treball del vassall es mesura pel temps, ni més ni menys que el treball productiu de mercaderies, però el serf sap perfectament que és una determinada quantitat de la seva força personal de treball la que inverteix al servei del seu senyor. El delme abonat al clergue és fart més clar que les benediccions d'aquest. Per tant, qualsevol que sigui el judici que ens mereixin els papers que aquí representen uns homes enfront d'uns altres, el fet és que les relacions socials de les persones en els seus treballs es revelen com a relacions personals seves, sense disfressar-se de relacions socials entre les coses, entre els productes del seu treball.\nPer a estudiar el treball comú, és a dir, directament socialitzat, no necessitem remuntar-nos a la forma primitiva del treball col·lectiu que s'alça en els llindars històrics de tots els pobles civilitzats. La indústria rural i patriarcal d'una família camperola. d'aquestes que produeixen blat, bestiar, filats, llenç, peces de vestir, etc., per a les seves pròpies necessitats, ens brinda un exemple molt més a l'abast de la mà. Tots aquests articles produïts per ella representen per a la família d'altres productes del seu treball familiar, però no guarden entre si relació de mercaderies. Els diversos treballs que engendren aquests productes, l'agricultura i la ramaderia, el filar, el teixir i el tallar, etc., són, per la seva forma natural, funcions socials, ja que són funcions d'una família en el si de la qual regna una divisió pròpia i elemental del treball, ni més ni menys que en la producció de mercaderies. Les diferències de sexe i edat i les condicions naturals del treball, que canvien en canviar les estacions de l'any, regulen la distribució d'aquestes funcions dins de la família i el temps que els individus que la componen han de treballar. Però aquí, la despesa de les forces individuals de treball, graduat per la seva durada en el temps, revesteix la forma lògica i natural d'un treball determinat socialment, ja que en aquest règim les forces individuals de treball només actuen per si mateixes com a òrgans de la força col·lectiva de treball de la família.\nFinalment, imaginem-nos, per a variar, una associació d'homes lliures que treballin amb mitjans col·lectius de producció i que despleguin les seves nombroses forces individuals de treball, amb plena consciència del que fan, com una gran força de treball social. En aquesta societat es repetiran totes les normes que presideixen el treball d'un Robinson, però amb caràcter social i no individual. Els productes de Robinson eren tots producte personal i exclusiu seu, i per tant objectes directament destinats al seu ús. El producte col·lectiu de l'associació a què ens referim és un producte social. Una part d'aquest producte torna a prestar servei sota la forma de mitjans de producció. Segueix sent social. Una altra part és consumida pels individus associats, sota forma de mitjans de vida. Cal, per tant, ser distribuïda. El caràcter d'aquesta distribució variarà segons el caràcter especial del mateix organisme social de producció i conformement al nivell històric dels productors. Partirem, no obstant això, encara que només sigui a títol de paral·lel amb el règim de producció de mercaderies, del supòsit que la participació assignada a cada productor en els mitjans de vida depèn del seu temps de treball. En aquestes condicions, el temps de treball representaria, com es veu, una doble funció. La seva distribució conformement a un pla social servirà per a regular la proporció adequada entre les diverses funcions del treball i les diferents necessitats. D'una altra part i simultàniament, el temps de treball serviria per a graduar la part individual del productor en el treball col·lectiu i, per tant, en la part del producte també col·lectiu destinada al consum. Com es veu, aquí les relacions socials dels homes amb el seu treball i els productes del seu treball són perfectament clares i senzilles, tant tocant a la producció com pel que fa a la distribució.\nPer a una societat de productors de mercaderies, el règim social de producció de les quals consisteix a comportar-se respecte als seus productes com a mercaderies, és a dir com a valors, i a relacionar els seus treballs privats, revestits d'aquesta forma material, com a modalitats del mateix treball humà, la forma de religió més adequada és, indubtablement, el cristianisme, amb el seu culte de l'home abstracte, sobretot en la seva modalitat burgesa, sota la forma de protestantisme, deisme, etc. En els sistemes de producció de l'antiga Àsia i d'altres països de l'Antiguitat, la transformació del producte en mercaderia, i per tant l'existència de l'home com a productor de mercaderies, exerceix un paper secundari, encara que va cobrant un relleu cada vegada més acusat a mesura que aquelles comunitats s'apropen a la seva fase de mort. Només enquistats en els intersticis del món antic, com els déus d'Epicur o els jueus en els porus de la societat polonesa, ens trobem amb veritables pobles comercials. Aquells antics organismes socials de producció són extraordinàriament més senzills i més clars que el món burgès, però es basen, ja sigui en el caràcter rudimentari de l'home ideal, que encara no s'ha desprès del cordó umbilical del seu enllaç natural amb altres éssers de la mateixa espècie, ja sigui en un règim directe de senyoriu i esclavitud. Estan condicionats per un baix nivell de progrés de les forces productives del treball i per la natural falta de desenvolupament de l'home dins del seu procés material de producció de vida, i, per tant, d'uns homes amb uns altres i enfront de la naturalesa. Aquesta timidesa real es reflecteix d'una manera ideal en les religions naturals i populars dels antics. El reflex religiós del món real només podrà desaparèixer per sempre quan les condicions de la vida diària, laboriosa i activa, representin per als homes relacions clares i racionals entre si i respecte a la naturalesa. La forma del procés social de vida, o cosa que és el mateix, del procés material de producció, només es despullarà del seu halo místic quan aquest procés sigui obra d'homes lliurement socialitzats i posada sota el seu comandament conscient i racional. Mes, per a això, la societat necessitarà comptar amb una base material o amb una sèrie de condicions materials d'existència, que són, al seu torn, fruit natural d'una llarga i penosa evolució.\nL'economia política ha analitzat, indubtablement, encara que d'una manera imperfecta, el concepte del valor i la seva magnitud, descobrint el contingut que s'amagava sota aquestes formes. Però ni tan sols no li ha passat pel cap preguntar-se per què aquest contingut revesteix aquella forma, és a dir per què el treball pren cos en el valor i per què la mesura del treball segons el temps de la seva durada es tradueix en la magnitud de valor del producte del treball. Es tracta de fórmules que porten estampat en el front el seu estigma de fórmules pròpies d'un règim de societat en què és el procés de producció el que mana sobre l'home, i no aquest sobre el procés de producció; però la consciència burgesa d'aquesta societat les considera com una cosa necessària per naturalesa, lògica i evident com el mateix treball productiu. Per això, per a ella, les formes preburgeses de l'organisme social de producció són alguna cosa així com el que per als pares de l'Església, v. gr., les religions anteriors a Crist.\nFins a quin punt el fetitxisme adherit al món de les mercaderies, o sigui l'aparença material de les condicions socials del treball, entela la mirada de no pocs economistes, el prova entre altres coses aquesta avorrida i nècia discussió sobre el paper de la naturalesa en la formació del valor de canvi. El valor de canvi no és més que una determinada manera social d'expressar el treball invertit en un objecte i no pot, per tant, contenir matèria alguna natural, com no pot contenir-la, v. gr., Ia cotització canviària.\nLa forma mercaderia és la forma més general i rudimentària de la producció burgesa, raó per la qual apareix en l'escena històrica molt ràpid, encara que no amb el caràcter predominant i peculiar que avui dia té; per això el seu fetitxisme sembla relativament fàcil d'analitzar. Però en assumir formes més concretes, s'esborra fins a aquesta aparença de senzillesa. D'on provenen les il·lusions del sistema monetari? El sistema monetari no veia en l'or i la plata, considerats com a diners, manifestacions d'un règim social de producció, sinó objectes naturals dotats de virtuts socials meravelloses. I els economistes moderns, que miren tan per sobre de l'espatlla al sistema monetari no cauen també ostensiblement, en el vici del fetitxisme, tan aviat com tracten del capital? Per ventura fa tant temps que s'ha esvaït la il·lusió fisiocràtica que la renda del sòl brollava de la terra, i no de la societat?\nPerò no ens avancem i limitem-nos a posar aquí un exemple referent a la forma mateixa de les mercaderies. Si aquestes poguessin parlar dirien: és possible que el nostre valor d'ús interessi a l'home, però el valor d'ús no és atribut material nostre. L'inherent a nosaltres com a tals coses, és el nostre valor. Les nostres pròpies relacions de mercaderies ho demostren. Nosaltres només ens relacionem les unes amb les altres com a valors de canvi. Sentim ara com parla l'economista, llegint en l'ànima de la mercaderia: el valor (valor de canvi) és un atribut de les coses, la riquesa (valor d'ús) un atribut de l'home. El valor, considerat en aquest sentit, implica necessàriament el canvi; la riquesa, no. «La riquesa (valor d'ús) és atribut de l'home; el valor, atribut de les mercaderies. Un home o una societat són rics; una perla o un diamant són valuosos. ... Una perla o un diamant enclouen valor com a tal perla o diamant.» Fins avui, cap químic ha aconseguit descobrir valor de canvi en el diamant o en la perla. No obstant això, els descobridors econòmics d'aquesta substància química, vanant-se de la seva gran sagacitat crítica, entenen que el valor d'ús de les coses és independent de les seves qualitats materials i, en canvi, el seu valor inherent a elles. I en aquesta opinió els confirma la pelegrina circumstància que l'home realitza el valor d'ús de les coses sense canvi, en un pla de relacions directes amb elles, mentre que el valor només es realitza mitjançant el canvi, és a dir en un procés social. Sentint això, s'acorda un d'aquell bon Dogberry, quan li deia a Seacoal, el serè: «La traça i la figura les donen les circumstàncies, però el saber llegir i escriure és un do de la naturalesa».\nEl Capital, F.C.E., México 1973, Vol.1. p.37-47.\nObtingut de «https://www.wikisofia.cat/w/index.php?title=Recurs:Marx:_el_fetitxisme_de_la_mercaderia&oldid=59785»


Laboratori de polítiques municipals de joventut - Novetats - Joves.net\nLaboratori de polítiques municipals de joventut\nLa Xarxa Joves.net i l'IVAJ s'han reunit per a posar en marxa un laboratori de polítiques municipals de Joventut.\nEl laboratori treballarà en el projecte "Corresponsals juvenils, d'intervenció en centres educatius i en espais d'oci", perquè siguen els i les joves, protagonistes de la informació juvenil i en el projecte de "Itineraris d'igualtat", amb la finalitat d'introduir la igualtat de gènere, com a valor bàsic de convivència, en el dia a dia dels i les joves.\nL'IVAJ i el Consorci per a la xarxa Joves.net de recursos d'informació i participació de joves "Xarxa joves.net" s'han reunit per a posar en marxa un laboratori de polítiques municipals de Joventut. A la trobada ha assistit el director general de l'IVAJ, Jesús Martí i el president de Joves.net, Sergio Gómez.\nActualment, el Consorci Xarxa Joves.net, està integrat per 22 municipis: Alaquàs, Albal, Aldaia, Almussafes, Barri del Crist, Benetússer, Catarroja, Godella, Manises, Mislata, Moncada, Paiporta, Paterna, Picanya, Picassent, la Pobla de Farnals, Quart de Poblet, Sagunt, Sedaví, Silla, Torrent i Xirivella.\nL'IVAJ destina un total de 37.000 € a través d'un conveni pioner per al reconeixement d'una experiència de col·laboració intermunicipal continuada i estable de polítiques de joventut, perquè continue sent un laboratori d'experimentació i innovació.\nCorresponsals juvenils en centres educatius i espais d'oci\nEl programa pilot s'ha iniciat amb la recopilació d'informació sobre corresponsals juvenils que s'estan desenvolupant en municipis i mancomunitats de la Comunitat Valenciana i l'elaboració d'un informe sobre models i metodologies d'intervenció dels programes de corresponsals juvenils.\nPosteriorment s'han identificat actuacions de suport en els programes de corresponsals juvenils (formació, trobades, intercanvis, concursos...) i la realització de propostes per a ordenar calendaris i estratègies, així com per a definir i coordinar les accions.\nFinalment, es procedeix a la incorporació de continguts per a programes de corresponsals juvenils sobre prevenció de conductes addictives i de sensibilització sobre hàbits saludables; promoció de la solidaritat, la convivència i el respecte a la diversitat i promoció de la sostenibilitat i el respecte al medi ambient així com els Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS) i l'Agenda 2030.\nAmb la finalitat d'introduir la igualtat de gènere, com a valor bàsic de convivència, en el dia a dia dels i les joves, el programa enforteix la col·laboració entre el personal tècnic i de dinamització dels departaments de joventut i d'igualtat dels diferents ajuntaments, i entre este personal i les persones responsables d'igualtat dels centres docents dels municipis.\nDesprés de valorar els estudis i les dades oportunes així com el disseny d'accions de formació per als i les professionals i les eines per a intervencions continuades i consistents, el procés avança amb la posada en marxa en el curs 2020-21 d'intervencions en centres educatius i en espais d'oci.


Dido&Aeneas a la Brufaganya: una bogeria de concert\nDissabte passat a la nit el Concert a Sant Magí de la Brufaganya va ser una bogeria. Una bogeria de cantants i músics: eren 80, entre els músics i el Cor Jove de l’Orfeó Català, una bogeria el Concert i una bogeria la vitalitat, entusiasme, professionalitat i joventut de tots ells.\nDirigits pel director Esteve Nabona, des del 1986, el Cor Jove té cantants realment molt joves, des dels 16 anys als 25. I aquesta joventut hi és present en tot el concert, l’alegria de tots ells, la seva força, la seva entrega, la seva dedicació, i alhora el seu alt nivell i la seva professionalitat, fa que es guanyin el públic des del primer moment que comença el Concert.\nDissabte interpretaven l’òpera Dido & Aeneas d’Henry Purcell (1659-1695). Una obra barroca i la primera anglesa. El director, l’Esteve Nabona feia una mica d’història. A Anglaterra no agradaven gens les òperes italianes, el públic no hi connectava, el que els agradava era el teatre. Fins que Henry Purcell va escriure i interpretar Dido & Aeneas, que va tenir tan d’èxit, que algunes parts de l’òpera fins i tot s’intercalaven en obres teatrals. Amb els anys es va perdre molta part d’aquesta composició, fins que es va rescatar de l’oblit i se n’ha fet aquesta versió.\nCom totes les òperes es canta i s’interpreta, l’obra té tres actes, en el primer hi ha l’amor entre Dido, la reina de Cartago, i Aneas, el príncep troià; en el segon les forces del mal intenten acabar amb la parella, i en el tercer acte impera la destrucció de l’amor que comporta la mort de Dido. Diversos solistes interpreten els principals personatges, els altres cantants actuen segons el que correspon a cada acte. Hi ha moments de molta exaltació, moments més tranquils i alegres, i moments de molta desesperació.\nEls 80 músics i cantants van sopar a l’exterior, com moltes persones del públic, i a la sortida hi va haver xocolata desfeta amb coca per tothom, com sempre es fa. És un moment en què es crea un ambient acollidor, en plena nit i sota les bombetes que pengen dels arbres. I per sorpresa de tothom, els nois i noies del cor es posen a cantar la Sardana de les Monges i el Cant de la Senyera. Molta generositat per part dels joves, que s’havien sentit acollits tant abans com després del concert, i molta emoció per part dels allà presents. Els Concerts de la Brufaganya sempre acaben sent entranyables i amb molta emotivitat a flor de pell.\nArticle anteriorEl 4D Health acull el rodatge de la sèrie de TV3 “Com si fos ahir”\nPròxim articleEl CB Igualada i Monbus renoven patrocini pel Sènior Masculí A


Château Pape Clément Pessac França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n216, avenue du Docteur Nancel Penard, Pessac, Pessac, França, 33600 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Pessac, Château Pape Clément és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nChâteau Pape Clément ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, instal·lacions per a reunions i banquets són només algunes de les comoditats que fan que Château Pape Clément sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, servei de despertador, escriptori, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com camp de golf (a 3 km), jardí. Château Pape Clément és una elecció inteligents per a viatgers a Pessac, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el Château Pape Clément de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (140) Parelles (88) Viatgers en solitari (18) Famílies amb infants petits (17) Famílies amb infants grans (3) Grups (13)


Silvia Aparicio 24-03-2020 18:38 Lectures 1383\nLa nit anterior no ha pogut dormir, ni aquesta tampoc, ja fa dies que no dorm bé, des de que li van dir el mig d’un aldarull que no tornés a la feina.\nRecorda l’escena en mig de la classe a tercer d’ESO, els alumnes que la miraven cercant algun símptoma amb ella, un petit esternut, una mica de tos de tant escridassar i demanar silenci, per després tots a riure i el ximple de la classe cridant:\n- Coronavirus a classe. Tots casa!!\nElla pensava que el departament els avisaria amb certa anel·lació per preparar la sortida cap a casa i els materials amb certa dignitat, però tot es va precipitar, i més que dignitat va ser que la histèria es va colar dins les classes, per tant cap a casa i tot parat pel coronavirus. Nois i noies cridant emocionats i cantant. Que cantaven? Que cridaven? Molt de soroll i poques paraules per entendre, confusió màxima i ara més en calma, es dedica a enviar materials didàctics per la xarxa, sense tenir gaire clar si els tornarà a veure.\nEl seu company de casa, de llit, de vida en aquest moment, està engrescat amb la situació forma part de l’equip directiu de la feina i era se sent imprescindible. Ella no li vol dir que les circumstàncies fan, que el seu cap i que també el cap de finances estiguin, un ingressat i l’altra a casa confinat i enfebrat, bé les circumstàncies penoses fan que ara ell es pensi que és el mèlic del món.\nI en Jaume sí que dorm, te la el·líptica que estava plena de pols al garatge que ara treu fum, i també fa abdominals i es posa a fer peses mentre rep trucades.\nI a sobre d’estar accelerat, en Jaume, també va excitat i només te ganes de sexe a tota hora. I la Marta, aiiii la Marta acaba de descobrir que no sap qui és aquest amb qui viu, amb qui comparteix els dies i amb qui dorm. Però ara li molesta. Mal moment per dir-li mira. “Ves un dies a casa de la teva mare que ni tinc ganes de follar, ni tinc ganes d’escoltar les abdominals que fas, ni la música aquesta que et poses quan puges a la el·líptica”\nElla esta, està, no sap com està la Marta, encara no sap si te angunia, por, angoixa, la incertesa i el patiment de la gent quan veu les notícies la col·lapsen i mira una cosa sí que sap que sexe ni ganes. La libido es quelcom que no sap on és. La ha matat el coronavirus\nElla no en té de coronavirus i si en té no ho sap, però si que desitjaria que en Jaume en tingués el suficient per que algun se l’emportés de casa, i després mira igual ja s’ha acabat el confinament i cap a casa la mare.\nEl Jaume es un pedant, envanit, un narcisista que ara per fi ha quedat tal com és davant d’ella; Un mascle alfa que parla només d’ell, i li diu tot el dia com està millorant el seu rendiment tant físic com el seu posicionament a la feina.\nEl veu fins i tot content, com si no veiés que només una mica més enllà, potser als pisos del costat la gent pateix.\nPerò la Marta avui s’aixeca il·lusionada, ja ho ha decidit, quan s’acabi el confinament el deixa, no sigui que a l’any torni a aparèixer un altra virus, i de nou confinats a casa, amb aquest home que es transforma amb un ser dèspota quan ella el que necessita és un esser humà. Una vegada mira, un altra ja no cal.\nAixí que pressa la decisió, només cal passar els dies i fer la seva per casa. Ha decidit preparar-se físicament i psicològicament per quan arribi el moment de deixar el company, i mira de llegir articles de psicologia de com deixar una relació, fa consultes online ja a una advocada, i també es cuida molt amb el menjar i fa gimnàstica que cerca per youtube. Tot un conjunt de mesures per arribar al dia clau forta en tots els sentits.\nA més a més, fa una rutina diària per no perdre l’ànim i superar-se una mica cada dia, amb el cronmetre a punt corre escales avall, arriba fins el garatge salta dos cubells, fa un parell de voltes als cotxes, després escales amunt, un dos, un dos, petits saltironéts pels mig del menjador com si portés un sac, gira en direcció a la porta, més escales a corre cuita i cap a les golfes, a dalt de tot es tira al terra i fa cent abdominals, sense esma ja, escales cap avall, corre cap el llit, després fins la cuina, no sap com va de temps, creu que li manca respirar però pot fer un últim esforç fins a tocar la porta del despatx. Para el cronòmetre.\nMira el temps aconseguit i satisfeta s’anadonà que ell no seria capaç d’aconseguir aquesta fita i que ja es hora d’escoltar els alumnes que l’esperen amb els seus dubtes a skype.\n- Aquesta nit què?- li diu ell amb ganes de tot.\n- Estic cansada que no em veus.\nNi la veu, ni pot ser la vist com ella volia mai, però almenys ella ja ho ha vist tot.


Salut farà un cribratge massiu al centre penitenciari els pròxims dies | BonDia Diari digital d'Andorra.\nEls interns i treballadors del centre penitenciari seran els destinataris del següent cribratge poblacional d’immunitat que farà “els pròxims dies” el ministeri de Salut. Tot i que al país no hi ha hagut cap cas de coronavirus a la presó, a d’altres països sí que n’hi ha hagut. “S’han presentat problemes seriosos” i s’ha de vigilar. Així ho va anunciar ahir a la tarda el seu titular, Joan Martínez Benazet, en les declaracions efectuades en el transcurs de la reunió extraordinària d’alt nivell de ciència, tecnologia i innovació contra la crisi del coronavirus celebrada ahir en el marc de la cimera iberoamericana. Igualment, va assegurar que es continuaran fent proves TMA als centres sociosanitaris, ja que s’ha comprovat que les persones d’edat avançada són les més vulnerables. Aquestes proves es continuaran fent a grups poblacionals concrets.\nPel que fa a la vacuna contra la Covid-19, Martínez Benazet va indicar que el ministre espanyol de Ciència i Innovació, Pedro Duque, ha explicat durant la reunió que l’Estat veí “ha avançat en alguna vacuna, i esperem que a finals d’any es pugui fer alguna cosa”, però en la seva opinió, contrastada amb diversos experts, l’hivern vinent encara no n’hi haurà i per això creu que l’horitzó més plausible és el de la tardor del 2021. Quant als tractaments, va assenyalar que el Remdesivir s’ha demostrat efectiu en el tractament dels casos greus o molt greus, però també és molt car. Segons el ministre, l’important és que ara “estem més preparats”, amb una “capacitat diagnòstica molt ràpida” que permetrà poder aïllar les persones malaltes i els seus contactes amb uns plans de contingència molt transversals que s’estan preparant “perquè no ens hàgim de confinar tots”. Benazet també va fer referència a la bona evolució epidemiològica del país, ja que “seguim amb zero pacients a l’hospital –va reiterar– i quatre pacients actius que estan al final de la malaltia”.\nAmb relació a l’aplicació sentinella de seguiment de casos actius de coronavirus va explicar que “estem mirant què fan França i Espanya” perquè la que s’adopti a Andorra sigui la “més compatible o la mateixa que en aquests països”, va apuntar Martínez Benazet.\nPrecisament, el ministre de Presidència, Economia i Empresa, Jordi Gallardo, va destacar que el fet de poder aplicar tecnologia i innovació per afrontar la crisi sanitària “ha ajudat en la gestió de la mateixa crisi”. Una gestió sanitària, d’altra banda, que la resta de països iberoamericans “han valorat molt bé”, sobretot tenint en compte que en cap moment s’ha patit un col·lapse en el sistema sanitari, com va recordar el ministre de Salut.\nSense decisió sobre el format de la Cimera\nEncara no hi ha cap decisió presa sobre el format que haurà de tenir la reunió de caps d’Estat i de govern de la cimera iberoamericana i el fòrum empresarial i “fins a l’últim moment” no es prendrà aquesta decisió, va insistir el ministre Jordi Gallardo. De tota manera, segons va expressar, la intenció seria mantenir-la de forma presencial de cara a l’any que ve “si l’evolució de la pandèmia així ho permet”, però encara s’estan avaluant els possibles escenaris amb la resta de països i sobretot amb el que l’any vinent hauria de prendre el relleu d’Andorra. El que sí ja està decidit és que les reunions sectorials que resten pendents fins a finals d’any es continuaran celebrant de manera telemàtica.


Pep Adelantado relata en un llibre les seves aventures a Sud-amèrica en un viatge que va fer a finals dels 70 - Cultura - Rubí TV\nLa presentació de 'Dos ardillas en América Latina' ha omplert l'auditori del CRAC\nEl rubinenc Pep Adelantado ha omplert l'auditori del CRAC aquest dissabte al vespre amb la presentació del seu llibre Dos ardillas en América Latina. Es tracta d'una obra que explica un llarg nombre d'anècdotes i experiències viscudes per Pep Adelantado i Juli Sánchez en un viatge que van fer per Sud-amèrica a finals dels anys 70. Un viatge preparat amb antelació però on aquests dos amics rubinencs van haver de superar tot un seguit de problemes a Nicaragua, l'Amazònia i Veneçuela, entre altres indrets. Els lectors també descobriran com eren aquests països als anys 70, la seva història i els seus colors i sabors.\nEn Pep i en Juli van recórrer 24.500 quilòmetres en 7 mesos i 24.500 km recorreguts. Van fer més de 8.000 fotografies, que sis anys després van fer gira per Espanya amb una exposició, i van enregistrar més de 22 hores de gravacions amb entrevistes i relats per no oblidar tot allò que Adelantado volia explicar en un llibre.\nLa presentació de Dos ardillas en América Latina va anar a càrrec del periodista Jordi Margarit. El llibre ja es pot adquirir a El Racó del Llibre i L'Ombra.\nCompiiii!. moltissimes felicitats pel llibre.\nFelicitats pel llibre Pep!\nEtiquetes: Pep Adelantado, Dos ardillas en América Latina, llibre, CRAC, Sudamèrica


Uncategorized – Institut Joaquima Pla i Farreras\nEls alumnes de 1r de Batxillerat van visitar el CosmoCaixa i van fer dues visites guiades, en les quals van poder veure el camí del big-bang fins als nostres dies i en l’altre el procés de l’hominització.\nEls alumnes de Ciències de la Terra i del Medi Ambient de 2n de batxillerat han afrontat el repte de calcular l’afectació a tres ponts de Molins de Rei per possibles avingudes provinents de la Riera de Vallvidrera.\nL’activitat es va centrar a calcular el cabal màxim que podria tenir la vall baixa de la riera de Vallvidrera abans de la seva desembocadura al riu Llobregat. Per poder fer la recerca es van emprar dades climàtiques històriques, dades geogràfiques de la conca fluvial i càlculs per a períodes de retorn de 100 i 500 anys. També va ser necessari trobar les àrees de pas dels tres ponts: Rodalies R-4, polígon del Molí i la carretera comarcal C-1413A.\nLa conclusió ha estat que cap dels tres ponts podria engolir l’aigua que s’acumularia per a episodis de pluges extraordinàries amb periodicitat de 100 i 500 anys. Per tant, en aquesta vall es podrien repetir episodis d’inundacions com els de la dècada dels anys noranta, afectant les vies i a la circulació de trens.\nAquesta activitat ha estat coordinada pel camp d’aprenentatge Can Santoi. Més informació: https://serveiseducatius.xtec.cat/cda-cansantoi/.\nEstem molt contents d’haver pogut celebrar els primers 10 anys del nostre Batxillerat orientat a Cicles formatius de grau superior. L’Eva Miró que va presentar l’acte, va començar explicant la importància de celebrar i donar visibilitat a la proposta.\nEns va acompanyar l’Oriol Rodon, que va parlar de com es va gestar el projecte, i en Guillermo Matías ens va explicar el compromís de fer-lo créixer. També vam comptar amb els parlaments de dues de les tutores de les promocions, la Dolors Bosch i la Queralt Simeón.\nTambé ens van acompanyar alguns alumnes d’aquestes promocions, que són els veritables protagonistes, i que amb les seves trajectòries avalen la necessitat i l’èxit d’aquest batxillerat.\nPer acabar d’arrodonir l’acte, vam tenir la sort de poder presenciar el primer concert del grup Mosaic, guanyadors del concurs “Canta per la teva llengua”, organitzat per Flaixbac. El cantant del grup, en Gerard Berenguer, va ser alumne del batxillerat de cicles.\nMoltes gràcies a tots els que ens vau acompanyar. Quan les condicions ho permetin, ens agradaria poder fer una altra celebració on tots hi sereu convidats.\nAmb motiu del Dia Mundial del Medi Ambient volem presentar els projectes en forma de Sites que han fet els alumnes de 1r de l’ESO. Amb el lema “Fem-ho millor” els nois i noies han fet fotos-denúncia, cartells… han buscat informació i ens animen a tots i totes a fer-ho milor per ajudar a reduir la contaminació, la desforestació, la reducció de la capa d’ozó…\nEn el següent enllaç podeu veure els sites de cada grup.


"Amb aquests contes volem arribar a l'interior dels menors que resideixen en centres d'acollida que necessiten comprendre i ser compresos" - Fundación Salud y Comunidad\n"Amb aquests contes volem arribar a l'interior dels menors que resideixen en centres d'acollida que necessiten comprendre i ser compresos"\nHèctor Lloret i el seu llibre de contes “T’explico la meva vida”, que han estat publicats per FSC i distribuïts per l’Àrea d’Atenció a la Dependència en els diferents serveis que gestiona, són en aquesta ocasió els protagonistes d’aquesta entrevista. Hèctor compta amb una experiència laboral de 12 anys com a Tècnic en Integració Social. Actualment treballa al Centre d’Acollida de Menors Relleu, a Alacant, gestionat i dirigit per la Fundació Salut i Comunitat (FSC). Segons el descriuen els seus companys/es, si alguna cosa el caracteritza personal i laboralment és el seu caràcter dialogant, però també la seva capacitat per saber escoltar, i la seva actitud positiva, en general.Per això, no és casualitat que sigui l’autor d’aquests quatre contes.\nCom sorgeix la iniciativa d’escriure el llibre de contes “T’explico la meva vida”?\nSempre he sentit la necessitat d’escriure i ho he utilitzat com a eina per ajudar-me a canalitzar i donar resposta a les inquietuds que m’anaven sorgint al llarg de la meva vida. Per a mi ha estat efectiu trobar solucions d’aquesta forma.\nEn aquest mateix sentit, la idea sorgeix per intentar reforçar a aquests menors mitjançant la narració d’una sèrie de contes, perquè se sentin protagonistes a través d’ells i perquè, d’aquesta manera, els valors positius formin part també de les seves històries de vida.\nQuines són les teves inquietuds en el moment d’escriure aquest llibre i per què decideixes escriure-ho?\nEl escric pensant en utilitzar aquests contes en un futur en tallers com contacontes per tal de guiar als altres menors, en aquests contes es narren històries viscudes en els centres d’acollida en què he treballat, però també podrien estar succeint en altres serveis. Per a això, m’inspiro en el que m’anaven explicant els mateixos menors.\nAviat vaig entendre que en el treball amb nens/es i adolescents era de vital importància escoltar-los i el procés de creació literària, al qual dono sortida amb aquests contes, sorgeix de forma natural. En aquest sentit, no va deslligar la meva tasca professional de la faceta literària, seria alguna cosa així com “l’altra cara”.\nCom es desenvolupa el procés literari de creació d’aquests contes?\nDoncs en moltes ocasions a través de notes que vaig apuntant, entre les quals també incloc notes d’àudio perquè no se m’escapi res. Sorgeix de converses, moments i detalls que en principi passen inadvertits, però que són la llavor dels contes que es van a gestar.\nVaig recopilant d’aquesta manera idees i durant els caps de setmana és quan em sento a ordenar idees, entrellaçar, ia escriure.\nQuè destacaries de “Et explico la meva vida”?\nEls relats que presento a “T’explico la meva vida”, com avançava, estan contextualitzats en les residències en què he desenvolupat la meva tasca com a Tècnic en Integració Social.\nVaig començar el 2007 al Centre d’Acollida de Menors Relleu, a Alacant, si bé vaig estar treballant dos anys en un centre de menors i adolescents a Polop de la Marina, a la mateixa província. En 2017 vaig tornar al centre de Relleu. Per a mi això seria el destacable.\nEl vaig veure bastant encertat perquè el protagonista no és l’autor, els protagonistes són els mateixos menors i d’aquesta manera, se’ls anima, se’ls incentiva, a llegir els contes. Al temps, capta l’atenció del lector o lectora que és el que també pretenc.\n¿I què creus que els aporta als i les menors la lectura d’aquests contes?\nMoltes vegades passa que ells / es no ho passen bé i, en aquesta voràgine de falta d’autoestima i d’integració en què de vegades es troben, aquests contes et diria que els poden oferir una altra mirada, formen part d’una alba …\nQuins objectius es persegueixen amb la publicació d’aquests contes des de l’àrea?\nAmb la publicació d’aquests contes, volem donar resposta a un objectiu doble. En primer lloc, pretenem que els menors atesos en aquests serveis es puguin veure reflectits en els mateixos i puguin extreure les seves pròpies reflexions.\nEn segon lloc, ens dirigim als i les professionals dels diferents serveis, ja que ells/es són les figures claus en el procés educatiu d’aquests menors. En aquest sentit, considerem que aquestes lectures els poden ajudar a entendre’ls millor i, al seu torn, aquests contes poden servir-los de suport, igual que altres eines i estratègies que ja utilitzen, per poder arribar a l’interior d’aquests nens, nenes i adolescents que resideixen en centres d’acollida i que necessiten comprendre i ser compresos.\nAquests contes s’han distribuït en una primera tirada en els centres de menors que gestiona la Fundació Salut i Comunitat, i entre els patrons, president i directius de la mateixa.\nPer finalitzar l’entrevista, què els diries a aquests menors que han inspirat els teus contes?\nEls diria que el meu màxim agraïment serà per a ells/es per la bona resposta que han tingut sempre i que sense ells/es no hagués estat possible.\nPer a mi és molt il·lusionant que, a data d’avui, encara vinguin a dir-me “Hèctor, vull un conte en què surti tal persona”, perquè d’aquesta manera crec que han vist la seva utilitat, i que, en general, aquests contes es utilitzin com a eina pedagògica.\n23 Març, 2019, 6:22 pm\nMoltes gràcies Héctor per aquest regal que ens has fet a l’entitat però, principalment, a aquells menors que, a l’igual que l’equip educatiu, en treurà moltes reflexions després de la lectura. Per a nosaltres ha estat tot un honor participar en la seva edició, tota l resta ho has fet tu.


H HE 1 Col·laborador/a 124 Visites Bústia de suggeriments\nherba moreta f BOT [Sanguisorba minor Scop.] Dicotiledònia de la família de les rosàcies fàcilment reconeixible per les seues fulles compostes de 4 a 12 parells de folíols laterals i un de terminal, tots ells dentats. Les flors, petites i sense pètals, s’agrupen en glomèruls arrodonits a l’extrem de la tija. En cada glomèrul les flors superiors són femenines, les inferiors masculines i les del mig hermafrodites. Herba sovent menuda però quan creix en condicions òptimes pot depassar els 60 cm de mida i presenta una distribució pluriregional. No obstant el seu nom popular a les Pitiüses, a més de trobar-se freqüentment en els murs, n’hi ha també en camps, erms i brolles. Es tracta d’una planta de reconegudes propietats astringents i antihemorràgiques. Per a aquesta finalitat se n’usa sobretot l’arrel, aplicant el seu decuit tant per via tòpica (compreses) com interna (gargarismes, lavatives...). [DCB]


Ampliem el fons de Mataró amb fotografies del segle XIX\nPublicat per Arxiu Provincial el dia de gener 30, 2019\nA les darreres dècades de segle XIX la fotografia ja havia assolit molta popularitat gràcies a la facilitat per aconseguir còpies en paper a partir de negatius de vidre. Amb la intenció de preservar-ne el record va començar a ser habitual la presència del fotògraf que retratava persones, llocs i esdeveniments. En certes ocasions i quan es volia fer arribar a un públic més gran, es publicaven col·leccions en forma de postals.\nSeguint el curs dels temps, escoles i comunitats de religiosos escolapis també van voler ser retratats i va començar a ser habitual la fotografia del grup d'escolars de cada curs. No són molt nombrosos entre els nostres fons, però entre aquests primerencs testimonis fotogràfics destaquem el del col·legi de Mataró, que durant el curs 1879-1880 va encarregar un reportatge en el que es pot veure la comunitat, els escolars i diferents espais del col·legi. En mostrem algunes imatges.\nEscola Pia Mataró 1879\nProfessors de l'Escola Pia Mataró curs 1879-1880\nAlumnes del curs 1879-1880\nInterior d'una aula, Mataró 1879-1880\nLa col·lecció fotogràfica del fons mataroní ha augmentat recentment gràcies al donatiu del senyor Joaquín Sánchez Vintró. Les fotografies que ha conservat al llarg de la seva vida li provenien del seu avi, el doctor Andreu Vintró, que fou un personatge conegut al Maresme de fa uns anys ja que fou metge a Argentona durant la postguerra i, com vam saber per les seves explicacions, també va estudiar a l’Escola Pia.\nEl donatiu consta de dues còpies a l’albúmina en les que, segons les informacions aportades pel donant, el futur doctor Vintró apareix juntament amb els seus companys i professors de l’Escola Pia de Mataró. El donant creu que les fotografies estarien datades entre 1889 i 1892. En la primera es pot veure un grup de nens de curta edat amb una vestimenta de soldats en un entorn que suggereix un estudi fotogràfic o un exterior, podria ser el pati, preparat per fer la fotografia. L'altra és la foto de curs i hi apareixen els alumnes de diversos cursos amb els seus professors. El lloc és certament l’Escola Pia Mataró i la disposició dels personatges és similar a l’anterior fotografia del curs 1879-1880, la porta i l'escala d'accés a l'escola des del pati. Alguns dels professors repeteixen.\nEl "batalló infantil" de Mataró, al voltant de 1889\nGrup escolar ben mudat per a la fotografia anual. Cap a 1892.\nL'arxiu sempre esta obert a rebre aquest tipus d'ingressos. Com en altres ocasions, agraïm la confiança que han tingut els donadors en el nostre arxiu per a la conservació d'uns documents que formaven part de la seva memòria familiar. Amb aquesta acció han transmès, a més d'un testimoni documental, un valor personal al del fons de l'escola.