Tot esperant el judici. Es compleixen quatre anys de les agressions ultres del 9 d'Octubre\nTot esperant el judici: quatre anys de les agressions ultres del Nou d’Octubre\nVíctimes de les agressions expliquen com van viure aquella vesprada de tensió · El paper de la policia espanyola continua qüestionat\n08.10.2021 - 19:59\nActualització: 08.10.2021 - 21:59\nAvui fa quatre anys de les agressions perpetrades per un grup d’ultres d’extrema dreta contra els assistents a la manifestació del Nou d’Octubre de 2017. Els agressors, unes cinc-centes persones, van anar de manera organitzada a la plaça de Sant Agustí, que era el lloc del principi de la marxa, i la van blocar per a impossibilitar que començara a avançar. Això va originar molta tensió perquè la policia, que era ben present, no feia res per a impedir-ho.\nLa policia, impassible\nEls violents van insultar, van provocar i van escridassar. També els van escopir i van trencar la taula en què els periodistes del diari la Jornada exposaven els exemplars que tenien a la venda. La policia espanyola deixava fer sense actuar.\nEls ultres van augmentar el nivell de violència i van ser especialment agressius amb els periodistes. Tant redactors com fotògrafs i càmeres de televisió. Els van pegar, els van fer malbé el material. Els van insultar i els van amenaçar.\nLa resta, corredisses, vidres trencats, ferits, i el dret de manifestació conculcat. No debades, la capçalera de la manifestació va haver d’anar cap a l’estació del Nord perseguida pels violents. Alguns dels manifestants van rebre colps no solament dels ultres, sinó també de la policia espanyola.\nUna dona amb una senyera\nIrene Marsilla és fotògrafa del diari Las Provincias. Aquell dia cobria la manifestació i recorda que en un moment donat una dona s’hi va enfrontar de manera molt violenta. “No em va pegar perquè no va voler. No recorde les paraules exactes que em va dir, però l’agressivitat verbal va ser extraordinària”, diu. Marsilla no va denunciar l’agressora, que enarborava una senyera i anava en companyia d’una altra dona. A pesar dels crits, va mantenir la calma i ara reflexiona sobre el fet que en aquell moment no va ser conscient que era víctima d’una agressió ultra. Va ser més tard, quan va veure què havia passat a uns altres companys, com José Jordán, d’El País i molts més, quan va veure la dimensió d’allò que havia passat la vesprada del Nou d’Octubre, i que no havia estat un fet aïllat.\nRecorda perfectament aquesta dona. De fet, recentment l’ha tornada a veure i a fotografiar en una manifestació que Vox va fer el dia de la cremada de les falles en protesta perquè la falla Pobla de Farnals-Duc de Gaeta no va voler cremar un ninot per respecte a les creences musulmanes.\nEscampar la por\nVilaWeb va informar dels fets que ocorrien a València i per a il·lustrar-ho va reproduir una piulada de la professora Dèlia Amorós. “D’això se’n diu fugir de l’extrema dreta. Uns correm, uns altres ens rebenten. Prou de dir que som el mateix”, va escriure per a acompanyar un vídeo en què es veien tot de corredisses.\nD'això se'n diu fugir de l'extrema dreta. Uns correm, uns altres ens rebenten. Prou de dir que som el mateix.#9dOctubre #PaísValencia pic.twitter.com/LADmhb990I\n— dèlia (@delia_amoros) October 9, 2017\nEn conversa telefònica, evoca com es va trobar amb les agressions i la por que va tenir. Recorda que va voler arribar a la manifestació en bicicleta i a l’avinguda de l’Oest va notar una mescla rara entre la remor de la manifestació i un silenci estrany. “De cop, vaig veure com si vinguera una columna com militar, com allò que veiem a les pel·lícules, i em vaig blocar. Vaig parar i em vaig posar en un cantó per a avisar a tot el món que coneixia perquè no anassen a la manifestació.” Amorós reconeix que va tenir molta por, que hi va romandre una mica més, però que se’n va anar a casa d’uns amics per a seguir a través de les xarxes què passava.\nUna altra sensació que va fer pòsit en Dèlia Amorós d’aquesta situació és la ràbia. “En aquell moment, vaig tenir la sensació, vaig pensar, que si algú havia de fugir d’aquest país, jo puc. Sense cap drama. Vaig tenir molta por. A vegades, sobre el paper o en uns altres contexts diem que hem de ser valents, hem d’anar a tot, però jo en aquell moment vaig tenir la sensació que em jugava la vida, que ens pegarien, que és allò que va passar.”\nContra els periodistes\nEl periodista Miquel Ramos, que era a la manifestació, va ser agredit per tres individus. És un dels que s’ha presentat com a acusació particular. Explica a VilaWeb que una dona li va llançar una tassa de te calent a la cara, un home el va amenaçar de tallar-li el coll i un altre li va prendre el mòbil i el va destrossar. A pesar de tenir identificats tots tres agressors, la policia tan sols n’ha pogut localitzar dos.\nRamos, expert en el comportament d’aquests grups de l’extrema dreta, explica que la gent que feia part d’aquella contramanifestació conformava una mescla heterogènia de perfils. Hi havia ultres del València Club de Futbol, blavers i militants de l’extrema dreta. Però la major part dels imputats no tenen cap vinculació orgànica amb cap partit.\nMiquel Ramos: “El govern espanyol té por de la dreta”\nA l’espera del judici\nHi ha vint-i-vuit processats per aquells fets, però l’Audiència de València encara no ha fixat la data del judici. El jutge instructor va dictar acte de processament el mes de gener passat, després de l’estudi per part dels investigadors de més de mil dos-cents documents gràfics, entre vídeos i fotografies. En aquell acte, l’instructor reconeix que la manifestació que convoca la Comissió Nou d’Octubre és un acte familiar al qual acudeixen famílies de tot el territori. Per la data en què van passar els fets, el jutge parla d’un context polític determinat per la celebració del referèndum de Catalunya pocs dies abans.\nLa Comissió Nou d’Octubre demana penes de fins a onze anys de presó per als agressors de la manifestació del 2017\nLa Comissió Nou d’Octubre, que és una de les acusacions particulars, és optimista tant perquè el judici es faça aviat, com perquè el resultat siga condemnatori.\nTant les acusacions particulars com la fiscalia ja han presentat els escrits, però falta que ho facen un parell d’advocats de la defensa. El dirigent ultra José Luis Roberto exerceix la defensa d’alguns dels acusats.\nEls agressors s’enfronten a penes de cinc anys a onze de presó. A més, es demana la pena accessòria d’allunyament a una distància de tres-cents metres del domicili o del lloc de feina de les persones o entitats agredides. Els acusen de desordres públics, amenaces, danys, coaccions, lesions i de delictes contra els drets fonamentals i les llibertats públiques. S’inclou també el delicte d’odi i d’integració a grup criminal perquè les agressions es van fer organitzadament i prèviament havien estat convocades a través de les xarxes socials. També els acusen de discriminació ideològica i, en alguns casos, de reincidència.\nLa Comissió Nou d’Octubre descriu la importància i la visibilitat que tindrà aquest judici i l’inclouen dins el context actual d’una sensibilització especial i preocupació a Europa per l’emergència d’aquest nou feixisme.\nL’actuació de la policia\nLa comissió sempre ha fet corresponsable d’aquelles agressions la delegació del govern espanyol a València. Acusen la policia de passivitat i de no haver complert amb el deure de protegir els participants en una manifestació comunicada.\nMiquel Ramos també remarca que a l’any següent, a la manifestació del 2018, la policia va fer la seua feina i va encapsular els violents per a protegir el dret de manifestació, i que en aquest cas, els violents van atacar amb gas la policia.\nAquesta vesprada, pels carrers de València confluiran cinc manifestacions de colors polítics diferents. De l’extrema dreta a l’extrema esquerra. Ahir mateix, la delegació del govern espanyol feia pública una nota en què deia que enguany destinaria més de mil agents a garantir el dret de manifestació.


7 moments clau de la història del ciència i els seus protagonistes\nCom va començar la vida a la Terra? Per què no caiem quan anem en bici? Quan es van descobrir els àtoms? Totes aquestes preguntes i moltes més tenen resposta (i explicació comprensible) al CosmoCaixa. L'equip de Time Out ha participat a l'activitat 'Els grans científics t'expliquen CosmoCaixa' i hem après unes quantes coses... Us les xiulem.\nLéon Foucault inventa el giroscopi\nLéon Foucault, el científic francès que va crear el pèndol que mostra el moviment rotatori de la Terra, va empescar-se el giroscopi, un cos que gira a gran velocitat sobre el seu eix de simetria. Amb aquest invent va demostrar la conservació del moviment angular: la mateixa que fa que no caiguem quan pedalem sobre la bici i sí quan ens quedem quiets. Aquest giny té aplicació pràctica a les bruixoles i els estabilitzadors navals i aeris.\nRamón y Cajal descriu la teoria neuronal\nEl científic espanyol va guanyar el premi Nobel de Medicina i Fisiologia l'any 1906, compartit amb Camillo Golgi, per la seva contribució al coneixement sobre el sistema nerviós, concretament sobre les neurones, les quals va definir per primer cop com unitats independents comunicades entre si a través d’espais buits.\nMarie Curie descobreix el poloni i el radi\nLa científica polonesa establerta a França –la primera dona a rebre un premi Nobel i el primer ésser humà en rebre dos– va descobrir junt amb el seu marit Pierre dos nous elements de la taula periòdica: el poloni, anomenat així en honor de la terra natal de la científica, i el radi, batejat d'aquesta manera per la seva radioactivitat, terme que no existia fins que la mateixa Curie no el va acunyar.\nAlbert Einstein publica 'Sobre el moviment requerit per la teoria cinètica molecular de la calor de petites partícules suspeses en un líquid estacionari'\nL'any 1905 Einstein va escriure cinc articles, tots fonamentals per a la història de la ciència, entre ells el que enunciava la teoria de la relativitat. Però del que parlem aquí era el que donava explicació científica al moviment brownià, que portava de corcoll a la comunitat científica des del 1826. No era poca cosa. Amb aquest article demostrava l'existència d'àtoms i molècules.\nRosalind Franklin fa la foto 51\nSempre hem estudiat que els descobridors de l'estructura helicoïdal de la molècula de l'ADN van ser James Watson i Francis Crick (de fet, els van donar un Nobel per això el 1962). Poques vegades es fa menció a una científica que va ser fonamental en aquesta fita: l'anglesa Rosalind Franklin, qui també encapçalava una de les línies d'investigació sobre l'ADN en la mateixa època.\nDe fet, una foto seva feta amb raigs X que Maurice Wilkins, el seu company d'investigació, va mostrar sense el seu consentiment a Watson i Crick va ser essencial per veure la doble hèlix en què s'estructura la molècula de l'ADN, un avanç crucial per entendre els secrets de la vida.\nFranklin va morir de càncer d'ovari, probablement per la seva sobreexposició a les radiacions per la seva recerca, amb 37 anys i sense haver vist reconeguts els seus mèrits per la comunitat científica.\nLynn Margulis publica the 'Origin of mitosing cells'\nI al principi era la cèl·lula procariota, la forma més senzilla de vida que ha existit mai sobre la Terra. Com va 'evolucionar' aquesta cèl·lula en què el contingut genètic està dispers al nucli cap a l'ordenada eucariota, amb tot a lloc? La nord-america Lynn Margulis –'gossip', va estar casada amb també científic, escriptor i divulgador Carl Sagan– va ser la primera a exposar la teoria que va convèncer la comunitat científica internacional: una cèl·lula procariota es va 'empassar' una altra. A partir d'aquí, va ser un no parar d'evolucions.\nMary Leakey descobreix les petjades de Laetoli\nQuan van deixar els arbres els avantpassats de l'home per desplaçar-se per terra sobre dues cames? El treball, i especialment els dibuixos, de Mary Leakey van ser determinants per entendre com van ser les primeres passes de l'home. A la plana de Laetoli, Tanzània, Leaky i el seu equip van descobrir les petjades de tres australopitecs –dos adults i un nen– fetes fa 3,7 milions d'anys sobre les cendres d'un volcà en erupció. Són la primera prova registrada de la marxa bípeda d'un homínid.


Bloc des del Pirineu: Un cas particluar\nUn cas particluar\nJa feia temps que ho volia fer, volia publicar un primer volum amb els continguts del bloc del meu pare. Havent passat el que ha passat s'ha quedat en únic volum.\nSi algú està interessat en tenir-lo pot comprar-lo per Internet. Mireu de posar l'enviament regular, que és el més barat. I l'assegurança no cal. Jo n'he demanat 1 i la veritat és que m'ha arribat la mar de bé.\nBona iniciativa Olga i un gest molt maco.\nÒstres, vas ràpida. Dit i fet!\nPer suposat que el comprarem!


El Petit cap de setmana d'Escaldes espera superar els 1.000 participants\nL'activitat està organitzada pel departament de Cultura i tindrà lloc a la plaça Coprínceps i el Prat del Roure\nANA Andorra la Vella | 10/09/2018 17:43\n651x366 El conseller de Cultura del comú d'Escaldes Engordany, Salomó Benchluch, durant la roda de premsa d'aquest dilluns. / B. N. El conseller de Cultura del comú d'Escaldes Engordany, Salomó Benchluch, durant la roda de premsa d'aquest dilluns. / B. N.\nEscaldes-Engordany ha presentat la quarta edició del Petit cap de setmana amb l'objectiu de superar els 1.000 participants del 2017 sempre i quan no faci mal temps. L'activitat està organitzada pel departament de Cultura i tindrà lloc a la plaça Coprínceps i el Prat del Roure. Hi haurà tallers de cuina, teatre, espectales o un pícnic electrònic. Tots els actes són gratuïts i pensats per compartir amb la família. La inauguració es farà el dissabte 15 de setembre a les 11 del matí a la plaça Coprínceps amb una gimcana en família sobre la part alta de la parròquia. A les 12.30 hores tindrà lloc el lliurament de premis amb un vermut que comptarà amb l'actuació del Cor Rock Encamp.\nA la tarda es farà el Zinematik, que és una col·lecció de màquines i artefactes, sorgits de l'equipatge d'un mag, imprescindibles pel naixement del cinema. Paral·lelament, la biblioteca comunal acollirà el taller Estudi d'actors. La jornada es tancarà amb el concert dels alumnes de l'Escola de música escaldenca. El diumenge les activitats es traslladaran al Prat del Roure amb el Zinematik i els espais de tallers Càmera. Al migdia serà el torn del teatre amb 'El misteri del museu', una peça interpretada pels alumnes de l'Animal Escola de Teatre. El Petit cap de setmana es tancarà amb el Picnic electrònic, amb música de cinema als jardins del Prat del Roure. Aquesta edició torna a comptar amb la participació d'alguns comerços de la part alta de la parròquia.\nDurant la presentació del Petit cap de setmana, el conseller de Cultura d'Escaldes-Engordany, Salomó Benchluch, també s'ha referit a la recuperació de l'antiga fàbrica de llanes com a espai artístic. Benchluch ha recordat que els queda un any de mandat i que cal fer una inversió alta, al voltant dels 100.000 euros, que es justificaria en el cas de fer-lo servir per quatre o cinc anys. Part de la inversió aniria destinada a complir amb la normativa sobre seguretat.


20 octubre 1961 (61 anys)\nTirador i boxejador\nHonoured Administrator of Physical Education (en)\nKazimierz Laskowski (Troitsk, 7 de novembre de 1899 – Varsòvia, 20 d'octubre de 1961) fou un tirador d'esgrima i boxejador polonès que va competir durant la dècada de 1920.\nEspecialista en el sabre, el 1928 va prendre part al Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del sabre per equips del programa d'esgrima. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al campionat del món d'esgrima.\nEn els primers dies de novembre de 1918 entrà a l'Exèrcit polonès, prenent part activa en el desarmament de les tropes alemanyes a Varsòvia. El 1920 va participar en la Guerra poloneso-soviètica, per la qual va rebre la Creu al Valor. L'1 de gener de 1923 va ser ascendit a tinent. Entre 1922 i 1939 va ser instructor de de boxa i esgrima en diferents escoles acadèmies militas. El 1937 fou ascendit a capità. Va lluitar en la Campanya de Polònia de la Segona Guerra Mundial i passà la resta de la guerra en un camp de presoners. Alliberat per tropes de l'exèrcit estatunidenc, va romandre a Alemanya treballant per l'Administració de les Nacions Unides per a l'Auxili i la Rehabilitació. Entre 1946 i 1948 dirigí el Consolat de Polònia a Berlín.\n↑ «Kazimierz Laskowski Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 10 juliol 2018].\n↑ 2,0 2,1 LASKOWSKI KAZIMIERZ (1899-1961) a pkol.pl\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Kazimierz_Laskowski&oldid=26655141»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 març 2021 a les 15:01.


Quadre líric en un acte\nEstudiants de 4t d'Educació Infantil, grup 1. Curs 2012-2013\nBATLE, Margalida Serra\nJOANET, Xesca Martí\nAINETA, Catalina Bauçà\nTÒFOL, Àngels Haro\nTUIES, Catalina Morey\nZAIRA, Marta Salom\nCLOWN, Natàlia Martínez\nMENESTRAL, Lídia Ontiveros\nMÚSIC (clarinet), Raquel Rozalen\nPIANO, Maria Eugènia Maura\nCORS DE BOTERS, DE FERRERS I DE L’ESGLÉSIA:\nEstefania Serrano, Catalina Florit, Marina Balaguer, Patrícia Janer, Yolanda Hernández, Carolina Garcia, Natalia Bernabeu, Pilar Guiscafré, Elena Rosselló, Marina Llull, Lucía Salvà, Laura Rodríguez, Sandra León, Laura Fernandez, M. Angeles Ruiz, Caterina Vallejo, Antònia Riera, M. Josep Serra, Cristina Martín, Nuria Tenedor, Vanessa Gelada, Maribel Tejada, Andrea Medinas.\nDIJOUS 11 D'ABRIL DE 2013 NOVA REPRESENTACIÓ DE "L'ALEGRIA QUE PASSA" A L'AUDITORI JUAN MARCH\nCENCILLO, A CÀRREC DE LA CORAL DE L'ASSOCIACIÓ D'ALUMNES DE LA UNIVERSITAT OBERTA PER A MAJORS.\nBatle: JOAN VIVES / Joanet: GABRIEL MATEU / Aineta: ELISA VIAMONTE / Tòfol: BIEL CRESPO / Tuies: M. ASSUMPCIÓROSSELLÓ / Zaira: PETRA MAGRANER / Clown: MARIÉN MARTINEZ / Cop-de-puny: JOSÉ LUIS FORTEZA / Menestral: BENET RIERA / Músic: FRANCISCO ROPERO / Piano: PEDRO AGUILÓ / Sopranos: ROSA M. CONESA,M. PILAR CRESPO, M. ROSA LEÓN, MARTINA LLABRÉS, M. ROSARIO MARTÍN, MARGARITA MAS, MARIA MONSERRAT, M. ALBA OLIVÉ, AINA M. PICÓ, M. FRANCISCA PIZÁ, M. ANTONIA PRATS, ANA M. ROLDÁN, CARLA M. RUTGERS, ANTONIA M. SALAS, AINA M. SALAS, CATALINA SAGRERA, M. EMILIA VALLS, FRANCISCA VICH, IRENE SALAS. / Contralts: CATALINA BIBILONI, FRANCISCA BERNARDINO, GERÓNIMA CALAFAT, SEBASTIANA CALAFELL, M. SOLEDAD CANEIRO, M. ANGELES CALVO, MAYTE FERNANDEZ, MAGDALENA JAUME, EVELYN KINON, MARIA MESQUIDA, MAGDALENA NIUBÓ, MARGALIDA ORFILA, PAZ PÉREZ, ROSA M. RODRIGUEZ, MARGARITA ROIG, PATRO ROMERO / Tenors: ARTURO FUSTER, ENRIQUE MARTÍNEZ, MIQUEL MIRÓ, FRANCISCO MONTOUYA, JOAN NADAL, TERESA PÉREZ, BENET RIERA, GABRIEL SAMPOL / Baixos: JAUME FUSTER, EDUARDO GAVIÑO, EUGENIO LLAMAS, GERARDO LUMBRERAS, AURELIO MANZANO, JOSÉ RAMÓN MARTÍNEZ, FERNANDO MIR, MATEU PICORNELL / Direcció musical: IRINA CAPRILES / Director assistent: EUGENIO LLAMAS / Escenografia: JAUME FALCONER / Assistent: JOSÉ LUIS FORTEZA / Direcció escènica: ANTONI ARTIGUES\nBATLE, home fort i de mal geni; pare d'en Joanet\nJOANET, fill del batle. Jove de poble que ha llegit i s'ha omplert el cap de cabòries mal païdes\nAINETA, promesa d'en Joanet. Noia indiferent, adotzenada, del rengle de virtuoses per tendència\nTÒFOL, panxacontent del poble. Bon home i peresós\nTUIES, la seva dona. Directora del marit i escarràs de la botiga\nZAIRA, ballarina o cantant bohèmia. Tipus exòtic. Bon cor i mala vida. Símbol de la poesia que passa\nCLOWN, bohemi, bons sentiments, burlant-se fins d'ell mateix\nCOP-DE-PUNY, veritable animal ambulant. Dominat per la força bruta\nMÚSIC, que toca l'acordió o el saxo...\n3 JOVES BOTERS, que canten diverses cançons a cor\n3 FERRERS, que canten diverses cançons a cor\nMENESTRAL, fa un solitari a la tauleta de l'hostal sense dir cap paraula ni distreure's per res en tota l'obra\nL'escena passa en un poble indiferent i avorrit.\nA la dreta, un hostal, amb dues tauletes a fora, on hi seu el menestral.\nMés cap al centre, al fons, els ferrers amb els malls i les maces.\nTambé a la dreta, més cap al públic, un banc.\nA l'esquerra, una església amb esglaons al portal.\nÉs el matí. Comença la tardor. De tant en tant caurà alguna fulla seca.\nEn JOANET i en TÒFOL, mig ajaguts a l'escaló de l'església;\nel BATLE adormit al banc; després la TUIES.\nUns JOVES BOTERS, asseguts a una taula de l'hostal canten "Tu ets l'estrella", en terceres;\nla campana toca de tant en tant, procurant donar a l'escena un aire d'ensopiment.\nJOVES BOTERS (cantant):\nEls meus ulls es commogueren, ai!,\n¿Com no estimar-te,\nsi ets tan bella?\nTu ets l'estrella,\nTu ets l'es...tre...lla\nAL.LOTES (cantant des de dins l'església, al mateix temps que els joves): Déu vos salvi, Maria; plena sou de gràcia; el Senyor és amb Vós, i beneita sou Vós entre totes les dones, i beneit és el Fruit del vostre Sant Ventre, Jesús. Santa Maria, Mare de Déu, pregau a Déu per nosaltres pecadors, ara i en l'hora de la nostra mort. Amén, Jesús.\nTÒFOL: Per mi sí que... ja tenc totes les feines fetes. Fa uns quants anys que, per sort, estic en vaga.\nTÒFOL: Dons qui vols que esperi? M'ha dit: "No et moguis", i això de no moure'm, per ara, és el meu ofici. Si em digués "belluga't", serien els mals de cap!\nTÒFOL: Pitjor no en véngui! Poble de pau, Joanet. Aquí sí que ja en poden venir, de guerres, i això dels drets i torts de l'home! Lo que és per mi no tindríem ni governs, ni nació, ni mapa, ni diputat, municipal! Bon llit i pilota a l'olla!\nTÒFOL: Ja he vist quatre dotzenes de pobles. Si fa no fa, tots són tallats de la mateixa manera. Hi ha més homes i més dones: amb això, hi ha més raons. Jo estic per lo positiu\nTÒFOL: No encaparrar-se. Prendre el sol de dia, de nit l'ombra i dormir les hores de reglament, menjar sense presses, i tornar a jeure, i...\nTÒFOL: Aquests són. Veus? Tu, llegint, t'omples el cap de cabòries; la lletra t'entra cap endins, se't fa un nus al païdor i la tinta t'ennegreix tot el rebost de la vida.\nJOANET: He tastat una altra vida, però no he fet més que tastar-la. Voldria veure de prop el caliu d'unes mirades que sols he vist en dibuix. Ja saps com és fet el pare. És batle i tot ho mana a cops de vara. Diu que essent ric no ha de saber res més que comptes per evitar que t'estafin; que amb diners s'aconsegueix tot; que la moneda sols es descanvia amb finques; i que el que en té hi ha de viure a sobre, vigilant-les nit i dia.\nTÒFOL: D'això de les finques, encara m'avenc a tenir-les, però no a guanyar-les. Que treballin els solters. Per això ho són. Però nosaltres, el pilars de la societat, com va dir-nos aquell senyor del míting, els responsables de la classe laboriosa; en fi, els homes madurs i...! Ca! ¿Qui duria les regnes del carro de la família? Això: ¿qui duria les regnes del carro de la família?\nTÒFOL: ¿Que no te'n parli, i et cases un d'aquests dies, i...\nJOANET: Sí; però ja t'he dit per què em cas. Què faria? En què vols que mati el temps? Ja saps com la vaig conèixer: per foto. Quan va venir aquí al poble ja venia contractada.\nTÒFOL: Oh! També són foto aquelles que tu somnies!\nJOANET: D'això em queix. Em casaré, viuré com viviu vosaltres, m'adormiré sota els plàtans, com mon pare (assenyalant-lo), i esperaré la vellesa, igual que un cocodril de poble.\nTUIES (sortint de missa i anant cap al seu home): Noi, què hem de fer?\nTÒFOL: Dona, jo no duc pressa.\nTÒFOL: Veus? Això ja és altra cosa. Anem. Joanet, fins ara.\nSe'n van na TUIES i en TÒFOL.\nEn JOANET i aviat n'AINETA; el BATLE continua adormit al banc.\nJOANET es queda pensatiu i mig estirat a l'escaló, amb aire d'indolència. La música dels Goigs que se sent de dins l'església fa de melopea al que diu en JOANET, que comença: "Ja passam un altre dia...", i acaba: "Quina quietud més somorta!"\nAL.LOTES (canten els Goigs des de dins l'església): Vostres goigs amb gran plaer cantarem cantarem Verge Maria, puix la vostra senyoria és la Verge del Roser, puix mos-trau-vostre poder fent miracles fent miracles cada dia. Preservau Verge Maria los confrares del Roser, los confrares del Roser.\nJOANET (mentre van cantant els Goigs): Ja passam un altre dia. Un dia de joventut malgastada. (La campana toca). Aquesta campana sembla que toqui l'enterrament de les meves il·lusions. Ara em cas, i digau-me per què em cas. Mon pare, el poble, els amics, la peresa i la rutina, tot m'empeny cap a l'altar, com un torrent d'aigua mansa. Veig la plana de la vida sense una onada que es mogui, sense un tràngol, llisa i llarga com un desert sense flors. Quina quietud més somorta! (Es queda capficat).\nSurten de l'església unes quantes dones i n'Aineta, que, veient en Joanet pensatiu, des de dalt dels escalons li diu:\nJOANET: Hola, Aineta!\nAINETA: Et veig molt mustii! En què penses?\nAINETA (mig rient): Mentider!\nJOANET: T'ho jur: pensava en tu.\nAINETA: Ja has comprat la calaixera?\nJOANET: D'això se'n cuida mon pare. Ja saps que tot ho preveu i no faltarà cap detall per al benestar que ens espera.\nAINETA: Mira'l com dorm! (Pausa). Vine abans de sopar, que hem de parlar d'un parell de coses.\nAINETA: Fins després, Joanet.\nJOANET: Adéu, Aineta. (Amb una miqueta de postura:) Pensa en mi!\nAINETA: Beneit. Ja tendrem temps de pensar-hi.\nEn JOANET, el BATLE i els FERRERS\nEls ferrers treuen un ferro roent i picant sobre l'enclusa canten.\nDiu que el treball redimeix en el home.\nEn Joanet llegeix. El batle es desperta.\nBATLE (veient el fill): Que véns, noi?\nBATLE: Deixa't de llibres. Llegeix les lletres dels duros. Totes diuen lo mateix, però sempre alegren la vista.\nSe'n van el batle i en Joanet i també els joves de la taverna, tret del que fa el solitari, que no es mourà. Els ferrers continuen cantant, encara més a poc a poc que abans:\nEls FERRERS se'n van.\nL'escena queda buida. Moment de silenci. Tot calla.\nCanvi d’il·luminació: capvespre de setembre.\nToquen les cinc molt acompassades.\nCLOWN, ZAIRA, COP-DE-PUNY, i la GENT DEL POBLE i CRIATURES\nMúsica de l'orquestra, que se sent de lluny i es va acostant. Toca fins que el Clown comença a parlar.\nPer l'esquerra de la carretera se sent venir una gran cridòria de gent (el BATLE, n'AINETA i na TUIES, davant; en JOANET i en TÒFOL ajudant a empènyer el carro).\nArriba un carro de circ, destenyit, molt empolsat, empès per en COP-DE-PUNY, l'Hèrcules de la companyia, desenrotllat de musculatura i prim de ventre, vestit de gimnasta forçut, amb un tros de feltre imitant la pell de tigre, tot ell ben empolsat i amb l'americana posada (quan se la tregui, en el braç se li veurà tatuat un cap de fera).\nL'acompanya un MÚSIC, que va tocant davant davant i el PALLASSO, magre, amb la cara alegre i intel·ligent, despintat, sense perruca i també amb l'americana sobre el vestit de clown; toca el timbal de tant en tant i mou molta saragata.\nEn arribar el carro a la plaça, s'atura; el MÚSIC i el PALLASO continuen tocant, tothom crida, surt gent dels portals i de pertot criatures.\nL'ensopiment d'abans es converteix en gran gatzara i alegria.\nCLOWN: Escoltau amb atenció, ciutadans d'aquest poble. (Redoble de tambor i cop de bombo). L'alegria ja s'apropa. Venguin d'aquí a una hora a veure i sentir de prop el daltabaix que es prepara. (Gran cop de redoble i crits del poble.) Silenci, poble! (Para l'orquestra). Aquest carro és l'estoig meravellós de tot lo que veuran, si tenen vida i salut, abans que aquest sol es pongui. (Redoble). Preparar-se a badar la boca, ciutadans d’il·lustració! A aquest Hèrcules (en Cop-de-puny saluda), li diuen en Cop-de-puny, i el nom solament ja expressa. Aquests bonys que té als braços tot és força concentrada que li surt als defores. Quan ell pega un cop de puny, comptin que fa trencadissa. Aixeca un carro amb les dents...\nFERRER 2: I ca!\nCLOWN: ...ple de palla. Però si no l'inquieten, és manso com un moltó. A ell, com podran notar, deixin-li donar cops de puny, menjar estopa encesa, alçar pesos de cent lliures, i el tenen entretingut igual que una criatura. Amb això, vénguin, cavallers, a veure'l, que de peces així, no en crien totes les dides. (Redoble i crits) Escoltau, senyores! El segon número que tenc l'honor de presentar-los és la filla del forçut (Obre la porta del carro i estira la cortina de la finestra: apareix ZAIRA, vestida de ballarina). Ella, de força, no en té, que ja n'hi ha ben bé prou amb un forçut a la família. La seva força és la veu. Ha cantat per tots els camins d'Europa, per totes les planes, per totes les capitals. És cantant de carretera, lo mateix que les cigales. I du cançons de banda a banda de terra. Vénguin, companys, a sentir-la, que és l'aucell que alegra la nostra gàbia. (Bombo). Ara ve el bo, cavallers! El tercer número és... un servidor. El meu ofici és fer riure. (Orquestra). Amb això, vénguin a riure, senyors. No faltin, que justament duim pressa i altres pobles ens esperen. (Redoble. El Clown baixa del carro). Venga, nois, feis amples!\nTothom va marxant, també els joves i els ferrers. La Zaira es fica dins el carro. En Cop-de-puny se'n va a la taverna. El músic surt per on ha vingut amb el carro.\nEl fill del batle ha quedat mirant com Zaira torna a estirar la cortina. Després, una mica a distància, es queda mirant el Clown.\nCLOWN (parlant sol i arreglant la pista): Bé; ara l'estoreta arnada; ara els pesos buits de dins, com son amo i tants altres que en conec; aquí la tauleta de les trampes, aquí...\nCLOWN: Falta poquet.\nJOANET (allargant-li un xigarret): Que no fumau?\nCLOWN: De vegades. Això va a pobles. En aquest fumaré mentres vulgueu. Que ho sou vós, del poble?\nJOANET: Som el fill del batle.\nCLOWN (fent una reverència): Tan jove! (Assenyalant el carro). Mirau, aquí és a casa vostra.\nJOANET: Gràcies. (Pausa). I escoltau: ¿Aquella al.lota és filla d'en Cop-de-puny?\nCLOWN: I què ha de ser, sant home! Això es diu per salvar l'honor del carro. Ella és filla d'algun tombant de camí. Segur que nasqué de pas.\nCLOWN: La va agafar de petita.\nJOANET (mirant el carro, pensatiu): Pobra al.lota! I vós, d'on sou?\nCLOWN: D'on som! I que ho sabem mai, nosaltres? Segurament que vaig néixer a un costat de carretera. ¿Heu vist, després d'una gran ruixada, que, a cada gota de pols, hi neix una granoteta? Doncs així devia néixer.\nJOANET: No em faceu riure!\nCLOWN: Res de riure. Una llàgrima de broma que degué caure a la pols, i jo d'entremig de la llàgrima: au, al·lot, un salt mortal i a la vida. A quatre anys ja servia de pilota voladora.\nJOANET: Ja us plany!\nCLOWN: Ca, home! Allò eren les olives, els bolquers de la carretera. Quan vaig ésser clowm, quan me vaig veure la perruca, la blanca cresta sobre el cap, cap gall ha fet quiquiriquí, com jo amb la rialla burleta de tot lo que em rodejava.\nCLOWN: Tan sols voldria tenir una carretera meva. Una carretera llarga i jo anant amunt i avall, just igual que una orenella.\nCLOWN: Sempre, però sempre de pas. Un petó començat en aquest poble, i una mirada en l'altre, i més enllà una abraçada, i sempre anant a estimar i havent de despedir, per a tornar a estimar de nou.\nCLOWN: No sabeu què és la il·lusió de lo que fuig ni lo que és la llibertat!\nJOANET: L'he tastada. Però tancat en aquest poble, sembla que duc un vestit folrat de reixa que m'empresona per fora. Voldria anar-me'n, i em sent encastat al poble.\nCLOWN: Ah, si ho provàssiu! Ser lliure! Dir: "Tot és meu!" Dir: "No tenc parets que m'ofeguin, no tenc arrels ni afeccions; la vida és meva, sense destorbs ni barreres, ampla i oberta de bat a bat, com la boca del meu mico!"\nCLOWN: Diuen que feim riure els altres. I què? Per ventura no em ric de tot lo que veig? Els reis, els soldats, els pagesos i els artistes, tot és un gran camp de cebes, que no saben com els menyspreu i de quina manera em fan riure. Tots ells no valen un tros de cel al fons d'una planura, amb un caminet que hi dugui.\nJOANET: En sentir-vos em sembla que em surtin ales.\nCLOWN, que sortirà de seguida, ZAIRA i JOANET. Al final COP-DE-PUNY.\nZaira ha sortit a la plataforma del carro, i el clown, veient que ella ha sentit el final de la conversa, li diu:\nCLOWN: No és veritat, Zaira? (Se'n va per on ha vingut amb el carro).\nZAIRA (al Clown): Què sé jo, pobra de mi! Tu cantes la llibertat amb colors d'alba i no veus venir la posta.\nJOANET: I, a tu, no t'entusiasma l’alba i la llibertat?\nZAIRA: No tant com a ell. (El Clown se n'anirà dins el carro, es posarà la perruca, s'emblanquinarà i amb el timbal entrarà als carrers del poble.) Les dones hem nascut esclaves, i tot lo més desitjam triar-nos l'esclavitud, i, si es troba, ella és el goig de la vida.\nJOANET: Perquè parlar-me d'estimar l'esclavitud, tu, que em sembles l'aucell de l'aire. Jo et mir com si fossis una falcia que passa.\nZAIRA: Una falcia sense niu.\nJOANET: Mira: M'he apropat perquè, des que t'he vista entrar... no sé com dir-t’ho... m'ha semblat veure arribar l'hermosíssima figura d'una estampa, una dona... que sols veim en pintura. Els cabells; els ulls d'un mirar brillant i fosc; el riure, i una espècie de tristor... m'ha semblat que no era aquella tristesa ni l'alegria brutal que fins ara havia vist. Les ratlles són més fines, més de dona somniada i temptadora, duent una estranya flaire de terres desconegudes.\nZAIRA: No et conec, però vaig coneixent-te. Tampoc tu ets com els homes que acostumen a parlar-me. No dus a la boca ni la fel ni la maldat dels cors eixuts abans d'hora; no tens els sentiments malalts, com els sers descolorits que he trobat pels carrerons de la vida oferint-me el seu amor entre un munt de vasos buits de cervesa; no ets un cadàver vivent oferint-se'm perquè jo li serveixi de mortalla. Amb la manera de mirar, veig al fons dels teus ulls un cor estrany... i, amb la manera de parlar-me, una febre d’il·lusions. Dins d'aquestes parts no faltarà qui t'estimi.\nJOANET: Si jo el que voldria és fugir terres enllà, amb aquella que estimàs! Córrer, sentir-me volar, anar abraçat per la ruta, veient passar el món com si rodàs per les meves plantes; relliscar ran de la terra, a bracet de ma estimada; córrer pobles i fronteres, duits del vent de la sort, i besar-se amb les ales ben esteses.\nZAIRA: Ai, amic meu! Jo, al revés! Poc et penses, quan, ja fosc, travessam amb el carro per algun poblet de la ruta, la tristesa que jo sent veient sota el quinqué aquells grups de família a la vora del caliu! La tristesa sentint gronxar un bressol; l'enyorament d'una vida reposada, d'un home que m'estimàs a mi sola, i em deixàs dormir tranquil·la sobre els seus braços honrats! "Ai -pens-, si ara et poguessis quedar! Si hi hagués qui et recollís, com viuries arrupida, estimant amb tota l'ànima!" Però a mi se m'estima per les rialles que venc i l'alegria que duc. (Pausa). Si m'he aturat a contar-te coses tristes, prova que et consider.\nJOANET: Prova que veus que el meu cor voldria seguir-te.\nZAIRA: Creu-me: jo som un nigul d'estiu: passa i se'n va, i tot lo més deixa caure quatre llàgrimes de pluja.\nZAIRA: Veus? Tu tens lo que jo voldria, un niu sota un campanar, i no ho estimes per a res. Jo tenc lo que tu vols, la llibertat d'aire lliure, i em consum la tristesa!\nJOANET: ¿I qui et diu que no ets tu qui m'ha fet néixer aquest somni de córrer terres enllà, com parella d'orenelles?\nZAIRA: ¿I qui et diu que no ets tu qui m'ha fet dir coses sèries a mi, la filla del riure?\nJOANET: Escolta, abans d'anar-te'n. Jo amb tu aniria a l'altra banda de terra. Et quedaries per mi?\nZAIRA (pensativa): Qui sap! Si no hagués d'anar-me'n!...\nEn Joanet li agafa la mà i li hi fa un petó llarg.\nEn aquest moment en Cop-de-puny, que els sorprèn, es tira a sobre de Zaira, i a empentes la condueix dins el carro.\nCOP-DE-PUNY (a ella): Molt bé! Continuau, coloms de carro! Anau fent! Ja me n'aniré una estona. (Canviant de to:) Tu, a dins. (Donant-li una empenta; a ell li diu:) I tu sabràs la meva força!\nJOANET: On anau?\nCOP-DE-PUNY: A casa nostra. (Entra dins el carro, tanca, dins se senten cops i plors.)\nJOANET: Covard! Per això fas servir la força? (Tocant) Obri, covard! Animal! Domador! Indigne! Obri si tens tanta ànima com força. (S'aturen els cops; transició). Mem si n'estaré enamorat. Aquesta dona en un moment ha embellit la meva vida i m'ha filtrat dins el cor sentiments que fa poc no coneixia! (Queda pensatiu)\nPel fons se sent el timbal i gran cridòria. Arriba el Clown redoblant, amb tota la gent seguint-lo. En ser a la plaça fa un redoble molt llarg, anunciant que la funció va a començar.\nSurt en Cop-de-puny, traient-se l'americana i quedant vestit de gimnasta, amb tres medalles al pit.\nSurt també Zaira, eixugant-se les llàgrimes i prenent el somrís de ballarina;\nmentre el Clown, amb un cordill i una bolla, fa fer rotlo.\nCLOWN: Molta atenció, cavallers! Homes i dones i criatures de bolquers; ara veuran la funció més lluïda que s'ha vist en aquest poble. Veuran la flama meravellosa. Veuran el salt mortal d'expansió, que un servidor tendrà l'honor de resoldre. I veuran en Cop-de-puny fent de les seves, malmetent lo que es presenti i barallant-se amb la seva ombra. (Redoble llarg) Comença la funció. Molta atenció, cavallers! Per començar, en Cop-de-puny farà exercicis de pesos. (En Cop-de-puny fa un saltiró de gimnasta. Agafa un pes i a cada joc que fa, saluda) Vagin mirant i sorprenguin-se. Aquest pes que puja i baixa, com si fos un secall amb xocolata, pesa com un ase mort. És de ferro massís per fora, i per dins tot és un acer que esgarrifa!\nJOVE BOTER (cridant a un del rotllo): Jordi! El tenguéssim per traginar portadores!\nEn Cop-de-puny saluda, s'asseu a terra i, de cames enlaire, fa els mateixos exercicis.\nCLOWN: Tal com el veuen, així, de cames enlaire, hi passaria vuit dies si li duguessin menjar i sobretot beguda. Per a l'exercici del jeure, après per aquestes terres, no ha trobat rival, i això que ha tengut molta competència.\nTÒFOL: Parla per mi, Joanet.\nEn Cop-de-puny s'aixeca i saluda, i veient el mall dels ferrers, l'agafa i se la carrega a coll, amb gran entusiasme del públic.\nALGUNS: Quina força!\nCLOWN: Un altre exercici. Exercici que li ha valgut dues medalles de les tres que du i de les deu que té de recanvi. Això és do, cavallers! Per fer aquestes meravelles, la persona hi ha de néixer.\nEn Cop-de-puny torna a saludar, mira i, veient la pedra del pedrís, l'arranca, i, carregant-se-la al coll, comença a fer voltes dins el rotlo. Tothom es decanta i aplaudeix.\nCLOWN: Apartau les criatures! L'ha arrencada. Això d'arrencar pedrissos, no pot fer-ho a tots els pobles. És un obsequi que dedica a la noble i distingida concurrència. Mirin la força on arriba; mirin la naturalesa lo que pot, quan fa de les seves. Potser l'haurem d'aturar.\nEL PÚBLIC: Prou! Prou!\nEl músic toca un vals trist mentre en Cop-de-Puny fa els exercicis. La música començarà aquí o abans, segons les necessitats escèniques.\nEn Cop-de-puny s'atura. Es torna a asseure a terra i amb els peus aixeca la pedra i fa uns quants exercicis. Gran silenci, com si hi hagués un gran perill.\nAcabat s'aixeca d'un bot, com aquell qui ha fet una gran cosa, i saluda amb un seguit de reverències.\nCrits i aplaudiments, mentre el Clown toca un redoble de triomf.\nCLOWN: Gràcies, públic il·lustrat. Gràcies al poble que, honrant la força brutal, s'honra ell mateix. Gràcies al poble que... etcètera. Ara, senyors tendrem l'honor de presentar el segon número. L'hermosa Zaira, la perla de la bohèmia, la sultana de la garita ambulant, la claror del nostre carro, la sirena de la terra, la flor criada en la molsa d'aquestes fustes tenyides, cantarà la cançó del nostre ofici, les cobles de la nostra carrera, el cant d'un aucell molt blanc, que s'assembla molt a una oca, a l'aucell que en diuen cigne i que sols canta una vegada.\nZaira, arraconada en el carro, no ha deixat de mirar el fill del Batle, que és en el rotlo, una mica separat; aquest igualment l'ha mirada a ella, i en Cop-de-puny, a tots dos.\nZaira avança i canta:\nportam la tristesa,\nla portam pel món\nPertot on passam\npassam ben de pressa,\nEl mal de l'amor,\nel mar que s'arrela\nTant si ploram, com si patim,\ni anam desfullant-nos\nDe l'arbre del món\nNingú no aplaudeix. No ho han entès.\nAquí el clown fa alguns números.\nQuan acaba el clown, Zaira pren la safata i comença a fer capta. Alguns es retiren dissimuladament mentre el Clown va dient:\nCLOWN: Ara ve lo trist, cavallers! Resignin-se i vesteixin-se d'una bona voluntat per rebre la sotragada. Que la safata els atrapi amb un somrís resignat, escrit al bell mig dels llavis. Això és un ai! Resolució i pit enfora! Els dos dits a la butxaca i llençar lo que tenguin voluntat (i tenguin-ne, si pot ser), lo més de pressa que puguin, per no ressentir-se'n tant. Un despreniment sobtat, abans que es presenti el dubte. Sentir la cançó val més que trenta mongetes a l'olla.\nEn ser Zaira davant del fill del Batle se sufoca de demanar-li caritat. Escena muda. Se sufoca i abaixa els ulls. En Cop-de-puny la vigila, en Joanet no sap què fer, i per fer alguna cosa deixa caure una pesseta a la safata. Zaira la rebot per terra.\nJOVE BOTER: Una pesseta!\nBATLE: I l'ha tirada, la grandíssima!\nEn Cop-de-puny hi acut i li pega un cop de puny i una empenta. En Joanet va per tirar-se-li damunt i els agafen, formant dos grups.\nEl Clown ha recollit la pesseta i la safata i, agafant Zaira, quasi desmaiada i plorant, la du el carro, i ell puja a la plataforma.\nAl mig dels dos grups, el Batle; crits del poble contra els gimnastes.\nCOP-DE-PUNY (a Zaira): Per què has tirat la pesseta?\nZAIRA: Aquesta, no la vull guanyar.\nCOP-DE-PUNY: No? Doncs jas aquesta! (Li dóna una bufetada)\nCOP-DE-PUNY (a ella): A dins! (A en Joanet) A tu, t'he d'arrencar la llengua!\nBATLE: Fora del poble!\nBATLE: Fora del poble! Saltimbanquis, poetes, comediants! Fora d'aquí, somiatruites!\nEn Cop-de-puny, Zaira, el Clown i el Músic se'n van amb el carro.\nBATLE:Fora! La gent que tira els doblers, que no véngui a aquest poble! Els doblers és lo més sagrat que tenim!\nCLOWN (tirant-los tots els doblers per la cara): Què se'ns en dóna, del teus doblers! Aquí els tens! Poble pasturant terrossos! No en tastareu, de poesia! Us condemn a prosa eterna; us condemn a tristesa perdurable!\nZaira tira una besada al fill del Batle, i, com si l'hagués tocat, es posa la mà al cor i es tapa la cara.\nTot el poble segueix el carro, els crits es van allunyant i encara se sent el timbal del Clown i les rialles, fins que tot es perd i l'escena queda sola.\nEn JOANET i els FERRERS\nLa música de l'escena última comença amb la partida del carro, i després s'ha d'acompassar amb el monòleg final d'en Joanet, i sense transició continuarà amb la cançó dels ferrers.\nJOANET (mirant per on ha marxat el carro): Adéu, poesia! Adéu, visió d'un instant! Anau enllà, mentre jo em qued encastat aquí, a la prosa! Amb vostres cançons amargues i rialleres, em deixau una recança, el buit al cor, d'un trosset de joventut que corre darrera vostre! Sou l'alegria que passa. I que trista és l'alegria per als que passen i els que es queden! Com que som fill del terròs, m'he de veure condemnat a veure sempre l'església, a sentir aqueixes campanes, a veure aqueixes parets, a morir d'ensopiment i a no adonar-me del viure. Dormim. (Es recolza a un plàtan i cau una pluja de fulles seques.) Dormim al llit de la prosa, ja que em fuig la poesia.\nL'alegria que passa. El jardí abandonat. Proa 2001 (Conté les partitures de Morera)\nDibuix per a l’escenografia d’una representació recent\n1. COMENTARI I ANÀLISI\nSantiago Rusiñol (Barcelona 1861 - Aranjuez 1931)\nDe família de fabricants de Manlleu. "Pintor, escriptor, col·leccionista de ferros vells, viatger impenitent, bohemi fins a l'edat que el cos ho permet. Russinyol és un personatge mític: fa la volta a Catalunya en carro, posa parades de duros a quatre pessetes als mercats vilatans, i popularitza la seva figura als ambients undergrounds de Barcelona. El 1888 viatja a París amb Ramon Casas i pinta Montmartre, barri en el qual resideix; més endavant pintarà el paisatge de Mallorca, de Sitges..." Entre 1892 i 1897 organitza diverses festes modernistes a Sitges (on representen Maeterlinch, etc.)\nL'alegria que passa fou posada en escena al Teatre Íntim l’any 1899. L’èxit aconseguit per l’estrena de L’alegria que passa va tenir una clamorosa confirmació quan aquesta obra va ser incorporada al programa del Teatre Líric Català que va actuar l’any 1901 al Tívoli.\nA L'heroi (1903), denuncia les barbaritats de les guerres colonials, motiu de matances inhumanes i que produeixen una corrua de pinxos condecorats pels serveis prestats a la pàtria. L'obra fou suspesa després de l'estrena, també per la caricatura que fa de l'Espanya oficial a través de les forces vives del poble (hi apareix la manola, la festa taurina, el flamenc...; a aquesta degeneració col·lectiva hi oposa les virtut catalana del treball. Modernista encara pel seu regeneracionisme, L'hèroe ja no ho és, però, en la seva apologia del seny burgès, que enuncia ja L'auca del senyor Esteve.\nA El místic (1903), que conté una sèrie de reflexions biogràfiques sobre la figura de Jacint Verdaguer, traspassat l'any abans, i també, per tant, entre l'idealisme i el fariseisme" RAMON diu: "Què he de fer? No ho sé encara. Si tingués riqueses donaria fins el darrer bocí de pa; si la meva paraula tingués l'esperit de persuasió, aniria predicant terres enllà fins a caure, fins a morir; si la meva sang fos remei, la sang donaria; però, ai!, temo molt que només he nascut per cantar i la veu dels poetes ja no consola els homes."\n"Per al Russinyol jove existeix una divisió categòrica de valors: d'una banda trobem el món quotidià, l'ordre establert, edificat per la burgesia, i de l'altre el món somniat per l'artista, el món Ideal, del qual només poden fruir un curt nombre d'escollits. El poeta és posat al marge i per sobre de la societat: L'alegria que passa (1891), El jardí abandonat (1900) i Cigales i formigues (1901). D'aquesta manera l'artista se sent partícep d'una realitat superior i menysprea allò que l'home corrent té com important.\nCom a pintor, fou deixeble de Tomàs Moragas, malgrat l'oposició familiar que el volia apartar de l'art. Féu el seu primer viatge a París (1888) amb Enric Clarasó, i esdevingué inseparable de Ramon Casas. L'exposició que féu a Barcelona (Sala Parés 1890) amb Casas i Clarasó -tríada que exposaria reiteradament fins el 1930-, significà la introducció a Catalunya d'un art que per la seva modernitat fou designat per la crítica amb el nom de modernisme.\nCom a reflex de les seves estades a Mallorca per pintar, escriu L'illa de la calma (1922).\nAmetllers i en flor i un altre quadre de Rossinyol\n"L'art com a passió i l'art com a rebel·lió: aquesta doble concepció serà una característica essencial del moviment modernista." (Marfany, Aspectes). "La vida és una obra d'art que cada home ha de cisellar de manera responsable segons les regles i les exigències del seu ideal." (Fàbregas, Aproximació).\n"Amb la simbolització, el poeta depassa els límits semàntics prefixats de la paraula. No tria i combina els mots en funció del significat més usual, sinó de la capacitat suggestiva; no persegueix el sentit precís, sinó la difusió polisèmica; no busca la immediatesa intel·ligible, sinó la càrrega sensual i espiritual, les profundes ressonàncies que hom li pot intuir." Com quan Baudelaire diu, al primer vers del poema La musique: La musique souvent me prend comme une mer! "mer no es pot reduir a una sola significació [...] ens suggereix allunyament, força poderosa i incontrolable, profunditat insondable, fusió, transcendència, ritme i harmonia, elevació espiritual, infinit..." (Santaeulàlia). "Maragall, com els simbolistes francesos, centrà, abans que cap altre poeta català, el seu interès teòric i creatiu en la paraula [...] conscient del que intentava, experimentà amb les possibilitats d'irradiació de la paraula poètica. I com els simbolistes, s'esforça a sobrepassar per sistema [...] el marc significatiu dels mots i a potenciar el ritme i la suggestió del vers. [...] D'aquesta paraula reveladora, difusa i retornada a la puresa primigènia, Maragall no en digué pas símbol. L'anomenà, simplement paraula viva."\n"L'altra pedra angular de l'estètica maragalliana, al costat de la paraula i íntimament lligat amb ella, és el ritme. El ritme del poema, doncs, reflecteix el mateix ritme vital de l'univers, de manera que actua com a íntim lligam entre les paraules i les coses." "El poeta, emocionat, retroba en el do sagrat de la paraula el "ritme diví", la "palpitació rítmica de l'Univers", per la qual cosa la poesia esdevé "expressió i comunicació de l'ànima universal". (Santaeulàlia).\nEl modernisme és també el procés de transformació de la cultura catalana, en el canvi de segle, de cultura regional i tradicionalista en cultura nacional i moderna. Impulsen la reforma lingüística per convertir el català en una llengua moderna, introdueixen a Catalunya Ibsen, Nietzsche, Maeterlinck. Es redacten les bases de Manresa, el 1892, que diuen que el català és l'única llengua oficial de Catalunya i que "Catalunya serà l'única sobirana del seu govern interior".\nEl dualisme separa art i vida, matèria i esperit, artista i societat, home i natura; el superhome nietzschià, supera el dualisme universal i aboca l'home a l'individualisme, al vitalisme. Aquest és un tema recurrent dels modernistes. Solitud de Víctor Català és la recerca de la pròpia individualitat i de la possibilitat d'assolir una existència separada i lliure, més enllà dels determinants còsmics i socials; cosa que aconsegueix al final, quan assumeix la plena solitud. La persona enfrontada a la massa és el trasfons d'Aigües encantades, de Joan Puig i Ferreter en què combat l'obscurantisme religiós i el caciquisme. És el mateix tema ibsenià d'Els encarrilats del mallorquí Joan Torrendell. I quan Puig inicia els camins de França és per alliberar-se de tota llei moral; el seu vitalisme, la seva passió no és sols de pensament. En les primeres obres d'Ignasi Iglesias hi trobam també l'esperit modernista: hi ha la defensa de la lliure actuació dels sentiments i els instints naturals enfront els convencionalismes establerts.\nApel·les Mestres és un poeta molt simbolista. Els seus símbols més representatius són trets de la natura: el bosc, de la religió (artística i filosòfica); la rosella, de la poesia; l'espiga, del treball; el rossinyol, del poeta; la papallona, de la llibertat i la transparència, etc. A La presentalla (1908), per resoldre una situació planteja tres possibilitats: la religió, la ciència i l'amor, i es decanta pel darrer. Els sense cor reivindica per a l’artista la prioritat del sentiment sobre l’intel·lecte.\nSantiago Rusiñol pintor, escriptor és un dels màxims divulgadors del modernisme; fa la volta a Catalunya en carro, posa parades de duros a quatre pessetes als mercats vilatans, i popularitza la seva figura als ambients undergrounds de Barcelona i de París). El tema de L'alegria que passa, L'auca del senyor Esteve, i d'altres obres és també el de l'individu, l'artista, enfrontat a la massa, a la societat.\nLa vida i la mort d'en Jordi Fraginals de Josep Pous i Pagès és la més completa plasmació de les teories individualistes del Modernisme: presenta una "vida", des que comença fins que s'acaba, entesa com a lluita per construir-se un destí propi enfront de les coaccions socials i el determinisme de la natura.\nMaragall, Rossinyol, Casas, que provenen de la burgesia industrial, aconsegueixen l'ideal dels modernistes, que és viure per l'art.\nL'autor posa en escena el conflicte entre l'artista i la societat. L'artista és un ésser especial, il·luminat, que vol viure del seu art i que -a canvi- mostrarà a la societat la Bellesa que ells no poden veure. Els artistes duran la Poesia (=la Bellesa) a una societat que viu en la prosa (=el tedi). Aquest encaix entre l'Ideal i la realitat és impossible en una societat materialista i estreta de mires, que té com a valor fonamental el diner . Davant d'aquesta situació, l'artista s'automargina i es situa al marge de la societat.\nEn aquesta obra es recrea, simbòlicament, l’enfrontament de l’artista, que vol viure del seu art, i la societat materialista i burgesa, que no l’entén i el rebutja. Si llegim l'obra tenint en compte aquesta càrrega simbòlica, ens adonarem que l'obra adquireix una nova significació. La societat burgesa són els vilatans del poble (especialment l´Alcalde) que viuen en el tedi i la mandra. Els seus objectius són menjar, dormir i fer diners. L´artista és el Clown que busca la Bellesa i l'Art i que menysprea la seguretat de la vida acomodada. Joanet i Zaira serien els símbols de l´encaix entre realitat i ideal: cadascun vol el que l´altre té. La mateixa cançó que canta Zaira, que ningú no aplaudeix perquè no entén seria una declaració d'intencions del paper de l'Art ha de jugar en la societat. El conflicte, però no té solució per culpa de l'egoisme de la societat. Per tant, el trencament amb l'Art és inevitable (Zaira llença la moneda). L'artista rebutja la societat i se n'aïlla (el carro marxa) i deixa que aquesta societat faci el seu camí (la Prosa) sense l'Art (la Poesia).\nDavant del conflicte originat per la situació d’incomprensió dels dos móns anteriors, l’autor, per boca dels seus personatges, adopta una postura de compromís personal i trenca amb un dels dos. Aquesta posició es manifesta en la cançó que canta la Zaira: Les fulles que cauen / són cançons bohèmies / que sembren poesia / i la prosa enterren.\nLa irreconciliabilitat entre el món de la poesia i el món de la prosa també es desenvolupa a l’obra Cigales i formigues. Llegiu el text següent, que hi pertany, i busqueu semblances entre aquesta obra i L’alegria que passa: Desperteu-vos i demaneu amb el cor que la terra sia bressol de somnis de poesia; que l’art ens empari i ens il·lusioni la vida: que les cançons ens deixondeixin i que tingueu set d’amor, i que l’esperit ens guiï vers el camí de la glòria. Tingueu fe en la poesia, que ens darà calor a l’ànima, quan tinguem fred en els ossos; beneirà l’alegria i endolcirà la tristesa. La poesia és la fe purificada, i tot ho alcançareu amb ella, que tots els miracles de l’home els ha fet la poesia. S. Russinyol, Obres completes, I (p. 456-457)\nTrobam la mateixa idea al discurs de Santiago Rusiñol a la tercera festa modernista de Sitges,: Treballem a cops de petons i de martells i en tant aquí tots junts, tots dels nostres, sense por d’orelles forasteres a l’art i a la poesia, podrem esbravar-nos cridant lo que no gosem dir moltes vegades rodejats del gran ramat: que volem ser poetes i que despreciem i planyem en els que no sentin la poesia; que estimem més un Leonardo de Vinci o un Dant que una província o un poble: que preferim ser simbolistes i desequilibrats, i fins bojos i decadents, a decaiguts i mansos; que el sentit comú ens ofega: que, de prudència, a la nostra terra en sobra. S. Russinyol, Obres completes, II (p. 612)\nL’alegria que passa ha estat considerada com una de les obres de Santiago Rusiñol que més deute va contreure amb l’estètica maeterlinckiana. La concepció simbòlica dels personatges i del mateix escenari, la utilització de recursos visuals i auditius com la caiguda de les fulles seques, el so monòton del mall sobre l’enclusa, el cant dels ferrers, el toc d’oració, la prosòdia del rosari, per tal de traspassar a la pell dels espectadors i, si molt convé, dels lectors, la sensació d’ensopiment, monotonia i mort que caracteritzen el poble, només somogut per l’efectista entrada del carro dels comediants, ho justifiquen. Com ho justifica també la voluntat de reflectir subtils estats de l’ànima dels personatges. [...] M. Casacuberta, Santiago Rusiñol: vida, literatura i mite (p. 257-264)\n* El títol de l’obra, L’alegria que passa, reflecteix un fet que succeeix en el desenvolupament de l’acció. Digueu amb quin personatge s’associen aquests mots i els motius d’aquesta associació. Relacioneu, també, el títol amb el tema i expliqueu si us suggereix alguna mena de simbolisme.\n* Imagineu que us han encarregat un text (d’entre quinze i vint línies) per a una enciclopèdia titulat «L’alegria que passa, una obra del Rusiñol més modernista». Confegiu-lo. Si voleu, podeu preparar el text en grup –perquè pugueu intercanviar idees i opinions–, però heu de redactar-lo individualment.\nLa història té lloc en un poble on la vida passa monòtona; fins i tot canten una cançó de la vida monòtona. En Joanet, el fill de l’alcalde, ha trobat en els llibres la seva única manera de fugir de l’ensopiment. El pare d’en Joanet desaprova les fantasies del fill i ha arreglat un casament de conveniències. Un dia arriben al poble uns comediants que parlen de terres llunyanes i de maneres de viure molt diferents: el Clown, el Cop-de-puny i l’hermosa Zaira que canta com els àngels. Actuen a la plaça del poble . Joanet queda captivat de Zaira i tots dos parlen de les seves inquietuds, els seus somnis i els seus desigs de canviar. L’un voldria volar i l’altre voldria deixar de rodar pels camins. Cop-de-puny descobreix els joves besant-se. Hi ha amenaces, crits i baralles. En l’última funció Zaira rebutja el donatiu de Joanet. El poble pren això com una ofensa i violentament fa fora del poble els comediants. El Clown s'allunya condemnant els habitants a l'ensopiment de la prosa i s'enduu la poesia. Zaira s’acomiada de lluny d’en Joanet; Agneta, la promesa, el crida de lluny...Joanet no es prou valent. Finalment tot ha estat com un somni, com “l’alegria que passa” i que no sabem aprofitar. El poble torna a cantar la cançó de la vida monòtona.\nEL POBLE ADORMISSAT (LA PROSA): Escena 1 : Els joves canten al bar. Les al·lotes canten a l'església. El Batle dorm a un banc. Conversa entre Tòfol, que defensa la inactivitat com a forma de vida, i Joanet, amb el cap ple de cabòries mal païdes. Tuies se'n du Tòfol a berenar. Escena 2: Plany de Joanet. Joanet i Agneta: conversa desapassionada de la parella. Escena 3: Cançó de la mandra, dels ferrers. Tothom surt d'escena. Hi ha una transició: silenci i canvi d’il·luminació.\nL'ARRIBADA DEL CIRC (LA POESIA): Escena 4: Arribada circ. El poble entra amb molta alegria. Presentació de l'espectacle per part del Clown.\nDIÀLEG O FESTEIG DE LA PROSA I LA POESIA: Escena 5: Joanet-Clown, diàleg sobre la bohèmia (la poesia). Escena 6: Joanet-Zaira. Cadascun enveja la vida de l'altre. Estan entre la poesia i la prosa. Cop de Puny interromp l'escena i agredeix Zaira. Escena 7: Funció de circ: Acordió, Clown, Cop de Puny, Zaira.\nLA POESIA I LA PROSA NO PODEN ANAR JUNTES: Escena 7 (final): Quan passen la safata, Zaira rebutja els diners de Joanet. Baralla. Expulsió dels artistes. Maledicció del Clown. Escena 8: Resignació de Joanet, que ha estat incapaç de deixar la prosa: "Sou l'alegria que passa".\nActivitats relacionades amb l’estructura\n*Divideix l’obra en parts. Fés-ne la faula\nL'alegria que passa és una obra de caràcter simbòlic. Aquest simbolisme es fa evident només de llegir la caracterització dels personatges, que s'arrengleren clarament en dos bàndols, segons la seva manera d'entendre la vida.\nEn una banda hi ha els vilatans, el grup de la prosa. Són els partidaris de la mandra, de la nyonya, de no canviar res, del no pensar, de la prosa. Rusiñol els descriu al principi de l'obra: L'ALCALDE, egoista i de mal geni. AGNETA, noia indiferent, adotzenada, del rengle de virtuoses per tendència. TÒFOL, panxacontent del poble, bon home i mandra. TUIES, la seva dona. Directora del marit i escarràs de la botiga. Pagesos, vells, dones, pobres, carreters i criatures. És molt simbòlic també el menestral que durant tota l’obra fa un solitari sense dir mai una paraula i sense distreure’s per res. S’hi ha de sumar els boters i els ferrers, que tenen un caient líric, ja que només s’expressen cantant.\nJOANET, “jove de poble que ha llegit i s'ha omplert el cap de cabòries mal païdes” encara que forma part del primer grup, està anímicament entre les dues parts.\nA l'altra banda, hi haurà els comediants, els partidaris de la bohèmia, de la incertesa, de l'art, de la poesia... Aquesta és la descripció que en fa l'autor: ZAIRA, ballarina o cantant bohèmia. Tipus exòtic . Bon cor i mala vida. Símbol de la poesia que passa. CLOWN, bohemi, amb bons sentiments, que es burla d'ell mateix. COP DE PUNY, quaranta anys. Veritable bèstia ambulant que domina per la força bruta.\nEls personatges que analitzarem amb més detall seran els que configuren el caràcter simbòlic a l'obra: Tòfol, Joanet, Zaira i el Clown.\nTòfol és un personatge amb trets clarament costumistes. És el representant suprem de la mandra, el defensor de l'immobilisme, el capità d'un grup de personatges (Alcalde, Agneta i Tuies), que han deixat de lluitar. Està content de la seva manera de viure i no n'entén cap altra que no busqui el mínim esforç. La seva vida es resumeix a dormir i menjar i qualsevol canvi que faci perillar aquests dos puntals és bandejat. D'alguna manera, es contraposa a Joanet, que no pensa com ell però que li pot servir de mirall de futur, si no fa alguna cosa per trencar la inèrcia.\nJoanet és un personatge idealista (ha llegit i s'ha omplert el cap de cabòries mal païdes), però destinat, per la seva poca decisió, a no moure's del poble i, per tant a compartir la manera de viure dels vilatans i a enterrar les seves il·lusions. L'arribada del circ i la conversa amb el Clown i, sobretot, amb Zaira, li obren les ganes de “Córrer, sentir-me volar, anar abraçat per la ruta, veient passar el món com si rodés per mes plantes; relliscar ran de la terra, a bracet de ma estimada; córrer pobles i fronteres, portats del vent de la sort, i besar-se amb les ales ben esteses.” Al final, només sap dir: “Sou l'alegria que passa.” “Dormim al llit de la prosa, ja que em fuig la poesia.”\nZaira té enyorament d'una vida reposada. La cançó que canta planteja el problema sense solució de les relacions entre l'artista i la societat.\nEl Clown és segurament el personatge més positiu de l'obra. Rusiñol es va inspirar en un personatge real, Monsieur Blanqueret, a qui conegué personalment. És el filòsof escèptic que , no tenint pàtria ni llar, pren tot el món com a seu i no acatant cap poder, fent mofa dels homes i de llurs preocupacions, considera la vida com una carretera infinita, per la qual es passeja sense parar, al compàs del seu timbal. És l'artista total, l'home que pot despertar la societat adormida. Però els artistes són expulsats del poble i el Clown llança la seva maledicció. “CLOWN (tirant-los tots els quartos per la cara): Què se'ns en dóna, del teu diner! Aquí els tens! Poble pasturant terrossos! No en tastareu, de poesia! Us condemno a prosa eterna; us condemno a tristesa perdurable! (Rient i tocant el bombo.) Visca la bohèmia! Visca la santa alegria!”\n* Analitza com són caracteritzats els personatges (aspecte físic, caràcter, moral, ideològic...); has de tenir en compte com són presentats:\n-per les acotacions (aparença, fets, moviments),\n-per les seves paraules,\n-pel que en diuen els altres\nESCENARI: ESPAI, TEMPS (ATMOSFERA)\nL’escenografia contempla tots els elements que s’afegeixen a l’espai per crear un determinat ambient i que serveixen per fer versemblant la representació davant dels espectadors. Aquests elements poden arribar a l’espectador per la vista o per l’oïda.\nSantiago Rusiñol, seguint els preceptes estètics del simbolisme modernista, va escriure aquesta obra amb la idea d’integrar diferents llenguatges artístics, com ara el dramàtic, el poètic, el musical i el plàstic.\nEnric Morera, en compondre la música per a aquesta obra, va estar inspiradíssim, fonent-se admirablement en l’ambient, i compenetrant-se tant amb el pensament i l’expressió de l’autor de la lletra, que aquesta i la música formen un sol cos, amb tal identitat d’esperit, que és forçós que vagin sempre juntes, sense poder anar separades.\nL’element escenogràfic auditiu que ocupa un lloc més rellevant en L’alegria que passa és la música, que presenta diferents formes. Hi ha escenes en què l’absència de música és total. Hi ha dos monòlegs d’en Joanet que, en el moment de la representació, s’acompanyende cants (escena II) o música (escena última; en aquest cas, la cançó dels ferrers, que el primer cop s’ha tocat “A poc a poc”, i ara “Molt a poc a poc”). A més de les cançons, hi ha altres músiques i sons: Toc de les campanes, res del rosari, cops del mall sobre l’enclusa, toquen les cinc, gent que crida…\nEn una representació teatral, la veu dels personatges és el mitjà que comunica tots els sentiments i les idees que l’autor vol evocar. Per tant, dintre de l’escenografia auditiva la veu ha d’ocupar un lloc fonamental.\nIndicacions d’ambient per a tota l’obra: “L'escena passa en un poble indiferent i avorrit. A la dreta, un hostal, amb dues tauletes a fora, on hi seu el menestral. Més cap al centre, al fons, els ferrers amb els malls i les maces. També a la dreta, més cap al públic, un banc. A l'esquerra, una església amb esglaons al portal. Comença la tardor. De tant en tant caurà alguna fulla seca.”\nMENESTRAL, fa un solitari a l’hostal sense distreure’s en tota l’obra\nBOTERS, cantant, asseguts a l’hostal\nAL.LOTES, canten dins l’església\nJOANET i TÒFOL, mig ajaguts a l’escaló de l’església\nBATLE, adormit al banc\nTUIES, que surt de l’església\nA més dels ja indicats per a tota l’obra:\n*Joanet du un llibre\n*Fulles seques de plàtan\nMatí, a començament de tardor (sol de setembre)\n*Introducció i acompanyament de teclat\n*Cançó dels joves boters.\n*Cançó de les al·lotes.\n*De tant en tant toca la campana.\n* Joanet du un llibre\n*Cançó 2 de les al·lotes\n*La campana toca\n*Mall i martell de ferrer\n*Acompanyament de teclat\n*Cançó dels ferrers, picant sobre l'enclusa\n*Toquen les cinc molt acompassades\nCLOWN, despintat, sense perruca i amb l'americana sobre el vestit de clown; toca el timbal\nCOP-DE-PUNY, vestit de gimnasta forçut, amb un tros de feltre imitant la pell de tigre i amb l’americana posada, al braç, un tatuatge d'un cap de fera\nZAIRA, vestida de ballarina\n*Carro de circ\nCapvespre de setembre\n*Crits de gent i criatures\nCLOWN, emblanquinat amb la perruca, amb l'americana posada i amb el timbal\n*Estora per marcar el circ\nCLOWN, entra amb l'americana posada\nCOP-DE-PUNY, entra amb l'americana\n*Cops i plors\n*Cordill i bolla\n*(Números de clown)\nActivitats relacionades amb l’ambientació.\n* Completa el quadre.\n* Representa el paper d’un escenògraf i fes un esbós, igual que si pintassis un quadre, del decorat i l’atrezzo corresponents a les escenes primera i quarta.\n* Uns elements importants en l’escenografia visual són el vestuari i el pentinat, ja que una determinada imatge corporal pot indicar la complexitat o simplicitat psicològica del personatge o reforçar la càrrega simbòlica de l’obra teatral. En les acotacions d’aquesta obra no hi ha indicacions sobre com ha de ser la imatge dels actors i de les actrius que l’han d’interpretar, pensau quin tipus de vestimenta i pentinat han de dur els personatges principals, pensant en el valor simbòlic dels dos grups de personatges (prosa i poesia)\n* Un altre element visual a tenir en compte és la gestualitat, que és un complement imprescindible de la veu dels actors i les actrius que representen un personatge. El gest, el rictus, el posat, els moviments, etc. que tindran els personatges, que també reflectirà l’oposició i el contrast entre els seus móns.\nESTIL (to, expressivitat sintàctica i lèxica, imatges, cohesió...)\nAquesta obra fa possible la lectura realista-costumista, i també la simbolista.\nA més a més dels elements poètics infiltrats en els diàlegs, hi ha unes composicions poètiques plenes d’elements simbòlics, que són les cançons.\nZaira i Joanet es planyen de la seva situació personal, cadascun emprant una metàfora: Zaira: Jo sóc un núvol d’estiu. Joanet: I jo una heura arrapada a les parets. En l'escena entre Zaira i Joanet les referències metafòriques i les comparacions amb els ocells i la seva facilitat de volar abunden tant que assoleixen el grau d´al.legoria.\nAlgunes comparacions amb animals:\nCop-de-puny Clown: si no l’inquieten, és manso com un moltó.\nClown Clown: jo anant amunt i avall, lo mateix que una oreneta.\nJoanet Clown: Teniu ja l’esquena dura perquè us surti la ploma: tot lo més, borrissol de colomí.\nJoanet: esperaré la vellesa, lo mateix que un cocodril de poble.\nZaira Clown: És cantant de carretera, lo mateix que les cigales. [...] Vinguin, companys a sentir-la, que és l’aucell que alegra la nostra gàbia.\nZaira Joanet: em sembla l’aucell de l’aire. La miro com si fos una falcia que passa. M’ha fet néixer aquest somni de córrer terres enllà, com parella d’orenetes?\nZaira i Joanet Cop-de-puny: Molt bé! Continueu, coloms de carro!\nActivitats relacionades amb l'estil\n* Mira de quantes maneres en Tòfol diu que la vida es redueix a dormir.\n* Transforma el text en un guió cinematogràfic. Imagina els moviments de camera que hauries d'aplicar-hi.\n* Prepara el llibre de direcció per al muntatge de l'obra tenint en compte tots els aspectes: el sentit i la faula de l'obra, caracterització de personatges, zones d'actuació, moviment escènic i dicció, elements escenogràfics...\n* Prepara els elements de vestuari que necessites per al teu personatge.\n* Cercau músiques adequades per a l’obra.\n*Preparar un fragment per grups, com si fos per la ràdio: molta expressivitat en la veu, fer els renous de cop de punys etc.\n*Fes els moviments del teu personatge, però dient el text només per a tu, que ningú et senti.\n* Has de fer una presentació de l'obra per als possibles assistents. Has d'aconseguir que els faci ganes d'assistir a la representació, i de convidar-hi els amics. Parla del tema, dels personatges, etc. i hi pots posar fragments de diàlegs.\nImagina que t´encarreguen una adaptació de l´obra, però situant-la en temps present. Quines coses actualitzaries? Elabora un esbós argumental d´aquest "remake".


El torneig Vicente Ferrer recapta 7.000 euros – Sant Cugat FC\nSant Cugat FC > Notícies > Actualitat > El torneig Vicente Ferrer recapta 7.000 euros\nEl torneig Vicente Ferrer recapta 7.000 euros\nPosted by SantCugatFC on March 4, 2019\nLa 6a edició del torneig solidari Fundación Vicente Ferrer ha recaptat 7.000 euros, el que representa 1.000 euros més que l’edició anterior. Tota una fita que demostra un any més l’èxit d’aquest torneig, que reuneix els diferents clubs referents del futbol fase català.\nEl FC Barcelona ha estat el gran dominador de la competició, enduent-se la copa de campions en les tres categories: prebenjamí, benjamí i aleví. El SantCu, de la seva banda, ha finalitzat amb una meritòria 2a posició en categoria benjamí, després d’haver eliminat l’Espanyol A a semis i haver perdut la final davant el Barça. En categoria aleví, els dos equips vermell-i-negres van quedar 3r i 4t.\nEstem satisfets a nivell esportiu. però l’objectiu primordial de les dues jornades de torneig ha estat el de recaptar fons per a la Fundació Vicente Ferrer i apuntalar el seu projecte a l’Índia, on el SantCu i altres clubs de la ciutat impulsen cada any el seu Campus Solidari d’estiu. Moltes gràcies a tots els equips participants i a totes les persones que ho heu fet possible!


Es vol impulsar un memorial en homenatge a les setze teixidores a Carme\nLa Intersindical Anoia i l’Ajuntament de Carme han anunciat un acord per coordinar-se i impulsar un espai al municipi per retre homenatge a la històrica figura de les setze teixidores que el 1882 van ser detingudes i empresonades. Des del sindicat han volgut reivindicar el “lideratge femení” de les teixidores i el “seu llegat històric en la lluita i la reivindicació per la millora dels drets laborals de les dones contra l’explotació que suposava el conveni laboral del sector tèxtil de 1854”.\nAjuntament i sindicat s’han emplaçat a enllestir al llarg del 2022 un nou espai en el terme municipal on es pugui conèixer la història, reivindicar el paper sindical i homenatjar-les històricament com es mereixen. Les setze teixidores de Carme van ser detingudes per “violència, desordre públic i desobediència a l’autoritat” en el marc d’unes accions que van ferir de mort Catarina Vicenta Casanova Sanahuja, més coneguda històricament com a “La Trabala”. Les sindicalistes protestaven després de 19 setmanes de lluita i van ser empresonades durant dos mesos. Els fets van ser protagonitzats majoritàriament per dones i és considerada una de les primeres vagues femenines de la història.\nAmb motiu del 8 de març, dia de les dones, els dos actors implicats en el pacte han considerat adient fer públic el preacord de treball que feia setmanes que s’estava gestant. Durant el transcurs del pròxim any es treballarà per finalitzar el memorial per tal de tenir-lo enllestit definitivament de cara al 2023.\nArticle anteriorAlba Vergés: “Si no fos igualadina hauria estat més fàcil d’explicar el confinament, però igual de difícil de decidir”\nPròxim articleRosa Planesas: “Hem de continuar endavant prevenint la covid-19, sense oblidar tot el que hem après”


Pablo Picasso - Horta - El Paisatge dels Genis Pablo Picasso - Horta - El Paisatge dels Genis\n"Tot el que sé, ho he après a Horta", Pablo Picasso\nPablo Picasso va fer dues estades a Horta de Sant Joan, acompanyat pel seu amic Manuel Pallarès, fill del poble. En la primera (1898-1899), va arribar malalt, però les vivències en contacte amb la natura verge del massís dels Ports el van omplir d'energia. El 1909, coincidint amb l'inici del moviment cubista, Picasso tornà a Horta amb Fernande Olivier. En aquesta època va pintar, inspirat pels paisatges d'Horta, La bassa d'Horta i La fàbrica d'Horta d'Ebre, entre altres.\nUs recomanem començar la visita al Centre Picasso, que acull una mostra, en reproducció facsímil, de tota l’obra que Pablo Picasso va crear i immortalitzar dels paisatges del poble on va viure experiències vitals. Continueu la visita seguint la ruta senyalitzada de la cova Picasso al Parc Natural dels Ports. A l’Ecomuseu dels Ports us facilitaran tota la informació i mapes.\nÉs imprescindible fer una agradable passejada per admirar el nucli històric d’Horta i els indrets freqüentats i pintats per Picasso, com l’Hostal del Trompet i el Cafè de Vives.\nPer als més actius, hi ha l’opció de realitzar un recorregut a peu, amb bicicleta o a cavall per la Via Verda, envoltada de paratges feréstecs, per descobrir un dels referents visuals d’Horta: la imponent muntanya de Santa Bàrbara, al peu de la qual hi ha el convent de Sant Salvador.\nHorta es troba al sud-oest de Catalunya, aproximadament equidistant de les ciutats de Barcelona, València i Saragossa.\nDes de Barcelona s'hi pot accedir per l'autopista AP-7, prenent la sortida 34. I seguint, posteriorment, en direcció Falset, Móra la Nova i Gandesa per la N-420 i continuar per la carretera que porta a Bot i a Horta.\nQuè fer a Horta?\nRutes i activitats On dormir On menjar Packs


El tráiler 'poc' presenta marsai martin com una sala de regina envellida - Història\nEl tráiler 'poc' presenta Marsai Martin com un saló de Regina mort\nEl gran 'Seventeen Again' vibra.\nT’ha encantat la pel·lícula de Disney Channel Disset de nou, en què Tahj Mowry converteix accidentalment la seva àvia en Tamara Mowry? O el mateix nom 17 De nou, que segueix la transformació de Chandler Bing en Zac Efron? Si és així, és probable que gaudiu del nou tràiler de Poc, la comèdia Issa Rae i Marsai dirigida per Martin que té Regina Hall enganxada al cos de Marsai. Sí.\nAl tràiler, el personatge de Regina Hall, Jordan Sanders, és una potent empresària que va envellir en un nen de 13 anys per un nen que espera ensenyar-li una lliçó. Hijinks, incloent Issa Rae que fingeix ser el tutor de Jordan i Jordan, de 13 anys, intentant coquetejar amb el seu professor clarament apassionat Justin Hartley, segueixen.\nLa pel·lícula, que va sortir el 12 d'abril, va començar igualment Black-ish La idea de la protagonista de Marsai, després d'haver estat inspirada en la pel·lícula de Tom Hanks Gran, d'acord amb ScreenRant. Al novembre, Teen Vogue va nomenar Marsai un dels seus menors de 21 anys i va parlar-ne Poc i el seu paper addicional com a productora executiva a la pel·lícula.\n'És una benedicció i estic molt agraït que estiguessin disposats a escoltar una petita noia negra de Texas', va dir Marsai abans Teen Vogue. 'Tenia 9 o 10 anys quan vaig llançar la pel·lícula. Estic molt agraït que em van confiar en aquesta idea i que, com a productor executiu, tinc tanta aportació en la realització de la pel·lícula ”.\nConsulteu el tràiler de Poc, als cinemes el 12 d’abril de 2019, a sota.\nquè passa quan un noi et fa saltar la cirera?\n21 menors de 21 anys: Marsai Martin produirà executiu i protagonitzarà la seva pròpia pel·lícula als 14 anys\nMarsai Martin de Black-ish ja està produint la seva primera pel·lícula\nCom va arribar el capítol de 'Teen Vogue' de 'Black-ish'


Un centenar de jubilats i sindicalistes de Lleida reclamen pensions dignes - Teleponent\nInici Economia Un centenar de jubilats i sindicalistes de Lleida reclamen pensions dignes\nUn centenar de jubilats i sindicalistes de Lleida reclamen pensions dignes\nL'últim ple de l'Ajuntament de Lleida, el 23 de març, va aprovar una moció a favor d eles pensions dignes i per garantir el poder adquisitiu de les persones pensionistes\nJubilats i sindicalistes de Lleida han tornat a fer sentir la seva veu aquest dissabte amb una concentració davant la subdelegació del govern espanyol, a la plaça de la Pau.\nS’hi han aplegat un centenar de persones convocades per UGT i CCOO per reclamar la revaloració de les pensions d’acord amb el cost de la vida, així com un sistema públic “que garanteixi pensions dignes en el present i en el futur”. Exigeixen l’augment de les pensions més enllà del 0,25% i la recuperació del poder adquisitiu perdut els darrers anys. Molts dels concentrats han apostat per convocar una vaga general contra les polítiques de l’executiu PP perquè consideren que suposen “retrocés de drets de la ciutadania”.\nLa protesta d’aquest dissabte ha estat iniciativa dels sindicats majoritaris i s’ha convocat directament davant la seu del govern espanyol a la ciutat. S’hi han aplegat un centenar de persones amb pancartes, banderoles i xiulets i s’ha fet la lectura del manifest.\nHa estat un acte per reclamar, una vegada més, un sistema públic de pensions que la Constitució recull com un dret dels ciutadans, així com un pacte d’estat “subscrit per tots els partits polítics de l’arc parlamentari i amb la participació de tots els actors socials” que garanteixi les pensions públiques.\nTambé exigeixen que les pensions es revalorin segons l’IPC i que és derogui el factor de sostenibilitat actual, “que vincula de manera obligatòria l’evolució de l’esperança de vida a la quantia de les pensions, de manera que conduirà a una rebaixa de les pensions presents i futures”.\nEn aquest sentit, asseguren que “és imprescindible, així mateix, que s’incrementin les pensions mínimes i les pensions no contributives i SOVI fins a aconseguir quanties suficients i adequades en cada cas, per garantir un nivell de vida digne i adequat a totes les persones pensionistes del nostre país”. D’altra banda, cal també elevar al 60% la base de càlcul per a les pensions de viduïtat i complir, així, el que es va aprovar el 2011 (Llei 27/2011).\nA les comarques de Lleida hi ha 98.341 pensionistes que cobren una paga mitjana de prop de 820 euros -que s’eleva a 932 en el cas de la de jubilació-, segons dades del PP de Lleida, que també assegura que la pujada del 3 per cent prevista per a les pensions mínimes beneficiarà 23.226 pensionistes lleidatans. En tot cas, un pensionista de les comarques de Ponent cobra un 12,3% menys que la mitjana estatal.\nL’últim ple de l’Ajuntament de Lleida, el 23 de març, va aprovar una moció a favor de garantir el poder adquisitiu de les persones pensionistes presentada conjuntament pel grup municipal del PDeCAT i Unió, ERC i el Comú de Lleida -defensada per la Marea Pensionista de Lleida- i que també va rebre els vots a favor dels regidors de l’equip de govern del PSC i els de la Crida-CUP. C’s i PP hi van votar en contra.\nD’altra banda, aquest divendres l’entitat Marea Pensionista de Lleida va registrar una moció a l’Oficina d’Atenció Ciutadana de la Paeria per demanar a l’Ajuntament que s’oposi a fomentar els plans de pensions privats, tal com va proposar la Comissió Europea. Aquesta entitat ha convocat una nova concentració dilluns a les 11h a la plaça Sant Joan per defensar el sistema públic de pensions.\nEl projecte de pressupostos generals de l’Estat presentat a principis de mes preveu que l’augment en pensions es limita al 3,7% i inclou la revalorització del 0,25% del conjunt de les prestacions, l’augment del 3% de les pensions mínimes i el de l’1,5% per als beneficiaris de pensions contributives inferiors a 9.800 euros. També la millora de les pensions no contributives de la Seguretat Social i les de viduïtat de majors de 65 anys que no tinguin una altra font d’ingressos, que creixeran un 2%.\nArticle anteriorEl jutge Llarena té arrels republicanes a Lleida\nArticle següentLinyola inaugura la restauració de la portalada de l’església de Santa Maria


Trump penja el telèfon al primer ministre d'Austràlia - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nTrump penja el telèfon al primer ministre d'Austràlia\nEl president dels EUA retreu a Turnbull que el seu país aculli refugiats\nefe 03.02.2017 | 23:19\nEl president dels Estats Units, Donald Trump DREW ANGERER/efe\nEl president dels Estats Units, Donald Trump, va expressar al primer ministre d'Austràlia, Malcolm Turnbull, la seva molèstia i decepció per l'acord per acollir refugiats detinguts en aquest país, en una conversa que el polèmic magnat va donar per acabada als 25 minuts, quan havia de durar una hora. En aquesta trucada, que va tenir lloc el cap de setmana passat, Trump va deixar clar a Turnbull que està «increïblement decebut» amb l'esmentat acord, segons va detallar el poratveu de la Casa Blanca, Sean Spicer.\nSegons el diari The Washington Post, durant la conversa amb el primer ministre australià el president dels EUA va carregar contra l'acord de Barack Obama per acollir 1.250 refugiats que Austràlia té internats a centres a Nauru i l'illa papú de Manus, que va qualificar com «el pitjor» mai fet. A més, segons el Post, Trump va fer saber a Turnbull que la conversa que estaven mantenint era «de bon tros la pitjor» de totes les que havia mantingut aquell dia amb mandataris internacionals, inclòs el rus Vladímir Putin.\nSpicer va emfatitzar el «respecte» del magnat cap a Turnbull i el poble d'Austràlia, però va insistir que l'acord sobre els refugiats és una cosa amb la qual el mandatari nord-americà està «extremadament molest» per les seves implicacions per a la seguretat del país. El portaveu va donar a entendre que Trump mantindrà l'acord, però va afegir que els refugiats seran sotmesos a un procés de «revisió extrema» abans d'ingressar als Estats Units.\nSense fer referència a la conversa amb el primer ministre australià, Trump va esmentar al seu compte personal de la xarxa social Twitter l'acord sobre els refugiats. «Pots creure-ho? L'Administració Obama va acordar portar centenars d'immigrants il·legals d'Austràlia. Per què? Estudiaré aquest estúpid pacte!», va assenyalar el president nord-americà.\nHores després, a la Casa Blanca, Trump va insistir que Obama va prometre a Austràlia que acceptaria als Estats Units «probablement més de 1.000 immigrants il·legals que eren a presons». «I jo només dic per què? Per què estem fent això? Quin és el propòsit? Veurem què passa», va comentar. Trump va admetre que està sent «dur» i ho seguirà sent en les seves converses telefòniques amb altres líders internacionals, ja que, segons el seu parer, la resta de països «s'han aprofitat» fins ara dels Estats Units i «això no succeirà mai més».


17-1-2019 Taquilla Inversa 17 gener - Entrevista i acústic Marcos Deker\nCarmen Sereno ens presenta, també, "Maldito Síndrome de Estocolmo"\nEntrevista a l'escriptora hospitalenca Carmen Sereno\nAcústic de Deker\nReportatge: L'H Strikes\nEnviar aquesta notícia per e-mail Imprimir aquesta notícia cultura 16. 05. 2018 Compartir a Twitter Compartir a Facebook\nLa quarta edició del festival 'Understanding Desing' arriba a L'Hospitalet\nTres dies on més de 25 dissenyadors de tot el món mostraran el seu talent\nL'Hospitalet es prepara per acollir la celebració del festival 'Understanding Desing', del 16 al 19 de maig. Una trobada on més de 25 dissenyadors donaran mostra del seu talent i creativitat en diferents exposicions, instal·lacions, conferències i workshop. I és que l'objectiu del festival és ensenyar com el disseny pot millorar la societat\nSota el nom New Realities, dissenyadors i creadors, tant d'àmbit nacional com internacional aprofundiran sobre el rol del disseny en la concepció de nous escenaris, tant en l'entorn virtual com físic.\nEl Districte Cultural serà un dels centres d'operacions del festival, on es podrà veure el treball dels artistes Lolo & Sosaku, amb una instal·lació anomenada d'Intern, inspirada en el Gólem de la mitologia jueva, on un ésser fet de matèria inanimada cobra vida. Serà el dijous, 17 de maig, de 19.30 a 22 hores. Una instal·lació artística que es podrà veure al taller dels seus creadors al carrer del Cobalt, 53.\nDes dels seus inici com a pintors, escultors i videoartistes, Lolo & Sosaku no han deixat d’experimentar obsessionats per trobar alguna cosa nova. Fa anys van començar a crear escultures sonores que fan servir les forces naturals com els pèndols i l’electricitat per fer sons que cobrin vida.\nEl festival manté una estreta col•laboració amb institucions docents relacionades amb el disseny com ELISAVA, LCI i ESdesign (el centre de formació de Planeta a L’Hospitalet), on es realitzaran els workshops. L’objectiu de bona part de les activitats és compartir i investigar diferents tipologies de creació i producció per tal que tant estudiants com docents, així com el públic general i els professionals, puguin conèixer nous plantejaments i incorporar aquestes eines en el seu dia a dia o en el desenvolupament dels seus projectes.\nEn aquest marc, dissabte, 19 de maig, el Centre de Formació del Grupo Planeta, acollirà durant tot el matí un workshop, dirigit per l’estudi d’arquitectura MAIO, per treballar al voltant de la idea de la fragilitat i la seva relació amb l’arquitectura.\nUnderstanding Design és un festival anual al voltant de la cultura del disseny contemporani i d’avantguarda, organitzat per l’Associació Understanding Design. El potencial del festival radica en investigar i compartir noves metodologies del disseny i processos creatius, processant aquesta informació per tal de generar contingut propi i personalitzat a través de col•laboracions amb dissenyadors, empreses i entitats.


25 oct - Sergi Cervera a Ràdio Sant Boi\nSergi Cervera a Ràdio Sant Boi\nPer aquest espai de l'entrevista del programa de La República Santboiana ja han passat bastants actius i actors. Tenim un país petit però farcit de bons artistes; tenim bon teatre i bona comèdia. I és per això que no ens cansem de convidar actors com és el cas d'avui per tal d'acostar-vos a la mínima distància a través de les ones radiofòniques. Avui conversem amb Sergi Cervera, actor en la sèrie Polònia.\nPosteriorment a l'entrevista als estudis de la ràdio, em portat al nostre protagonista a veure si el reconeixien pel carrer amb una prova ben divertida: a veure si aconseguia que algú li convides a un cafè per ser qui és, i el resultat va ser-hi bastant positiu!\nPodeu escoltar la seva sortida pels carrers de Sant Boi prement aquí.\nCal posar-hi humor a la vida!


IMF - El llenguatge innovador del còmic arriba a l’exposició "La Revolució Neolítica. La Draga, el poblat dels prodigis"\nEl llenguatge innovador del còmic arriba a l’exposició "La Revolució Neolítica. La Draga, el poblat dels prodigis"\nLa mostra, comissariada pel Sr. Antoni Palomo, conservador del Museu d’Arqueologia de Catalunya, és una nova versió creada per a que itineri pels museus de l’Arqueoxarxa, la Xarxa de Museus i Jaciments Arqueològics de Catalunya. Es pot visitar al Museu Darder de Banyoles fins el 13 de gener de 2019.\nEs tracta d'una proposta expositiva desenvolupada amb el llenguatge innovador del dibuixant gironí Quim Bou, que dona forma al contingut amb un discurs eminentment didàctic.\nLa mostra va ser inagurada el passat 5 d’octubre, amb l’a assistència de l’alcalde de Banyoles, Miquel Noguer, i el director del Museu d’Arqueologia de Catalunya, Jusèp Boya. L’acte va comptar amb la participació també del regidor de Cultura de l’Ajuntament de Banyoles, Jordi Bosch Batlle, el director del Museu Arqueològic Comarcal de Banyoles, Lluís Figueras, el Vicerector de Relacions Institucionals i de Cultura de la UAB, Carlos Sánchez i l’investigador del Consell Superior d’Investigacuons Científiques (CSIC), Xavier Terradas.\nEl contingut d’aquesta exposició té un discurs eminentment didàctic i utilitza de forma molt innovadora el llenguatge del còmic, creat pel dibuixant gironí Quim Bou. La seva història connecta passat i present a través de la Joana, una estudiant d’arqueologia de la UAB, que marxa a excavar a la Draga. Ella anirà descobrint la vida d’aquests primers agricultors i ramaders d’una manera propera i divertida. L’exposició és un extraordinari aparador dels resultats de pràcticament 30 anys d’exhaustives excavacions arqueològiques fetes en el poblat neolític de la Draga i coordinades pel Museu Arqueològic Comarcal de Banyoles, amb un equip multidisciplinari format per científics del Museu d’Arqueologia de Catalunya, la Universitat Autònoma de Barcelona, i el Consell Superior de d’Investigacions Científiques (CSIC-IMF).\nLa revolució neolítica. La Draga, el poblat dels prodigiss’estructura en àmbits que responen a quatre conceptes bàsics que la protagonista del relat experimenta: l’emoció, l’anàlisi, la interpretació i la imaginació.\nL’emoció.Mostra l’impacte que va generar la descoberta de l’assentament del poblat de la Draga el 1990 i la descoberta d’objectes excepcionals. D’altra banda, contextualitza històricament en el neolític i descriu la complexitat i singularitat del jaciment lacustre de la Draga. S’exposa una rèplica d’una eina de fusta de més de 7.000 anys, que s’ha convertit en un dels seus símbols.\nL’Anàlisi.Presenta una col·lecció singular de peces arqueològiques originals que són representatives del jaciment i també una sèrie de fidels rèpliques d’un conjunt d’objectes realitzats en fusta i fibres.. D’altra banda, també es mostren la fauna (salvatge i domèstica), les restes vegetals (silvestres i conreades), les restes d’aliments, els objectes de la vida quotidiana, els estris d’ús pràctic, els guarniments i els elements relacionats amb les pràctiques socials o les creences.\nLa imaginació.Les dades extretes pels científics es visualitzen mitjançant la realitat virtual que presenta amb gran detall com era el poblat i el seu entorn ara fa 7.000 anys.\nUsted está aquí: Inicio Actualidad Noticias El llenguatge innovador del còmic arriba a l’exposició "La Revolució Neolítica. La Draga, el poblat dels prodigis"


Odalric: Ser d'esquerra o no ser-ho\nL'eurodiputat Daniel Cohn-Bendit és una de les figures emblemàtiques de l'esquerra radical europea. En un llibre va explicar la seva experiència personal com a educador en un jardí d'infància. Ho tradueixo amb extrema cura: "M'havia passat diverses vegades que certs vailets obrien la meva bragueta i començaven a fer-me pessigolles. Jo reaccionava de manera diferent segons les circumstàncies, però el seu desig em plantejava un problema. Jo els demanava: «Per què no jugueu plegats, perquè m'heu escollit a mi, i no pas els altres vailets?» Però si insistien, jo els acariciava, tanmateix".\nAquestes velles manifestacions no li han impedit dur a terme una important vida política. No es pot saber què li hauria passat si no fos d'esquerres.\nDiumenge, un modest pagès de prop de Cahors, al sud-oest de França, Claude Largorce, va tenir menys sort. Casat i pare de quatre nens, havia decidit, d'amagat de la seva pròpia família, plantar blat transgènic, tot i respectant les limitacions legals franceses. Això no va impedir que fos objecte d'una denúncia pública pels vils seguidors de José Bové, òbviament ultraesquerrans. Li van dedicar pintades, van repartit octavilles acusant-lo de tot i van anunciar que arrencarien el seu blat, plantat, repeteixo, ben legalment.\nEl pagès, de 46 anys, no va poder resistir la pressió i es va penjar, deixant als seus una de les octavilles infamants. El trist fet m'ha recordat milers de morts comparables, inherents a la genocida Revolució Cultural de Mao.\nTenim la cara i la creu. Si et declares d'esquerra radical, el vent et ve de popa. Si la pertorbes, hi pots deixar la pell i segur que l'honorabilitat. Si aquest maleït substrat social, més fort a Catalunya que a França, no es liquida, fet que no interessa ni al cattocomunismo (o pujolisme) català, tot serà possible.\nPublicat per Odalric a diumenge, d’agost 12, 2007\nTot plegat em provoca un sentiment de ràbia i de ganes de pegar a algú, també t'ho diré ben clar.\ndiumenge, 12 d’agost de 2007 a les 12:01:00 CEST\nQuan el radicalisme ideològic s'imposa, veiem coses com aquesta. A Europa en agrada pensar que estem lluny de l'integrisme religiós. Potser no en tenim de religiós, però en tenim de polític. I és que les idees portades a l'extrem, actuen de pantalla per l'anàlisi, tal com li ha passat en aquest pobre pagès. Espero que els fills de puta que l'havien increpat i amenaçat estaran satisfets. En quan a nosaltres, podríem aplicar-nos aquella dita castellana que diu que "cuando las barbas de tu vecino..." He sentit moltes bajanades i ximpleries referides als transgènics, fruit de la ignorància extrema. I és que com ja he dit, molta ideologia i poc anàlisi rigorós.\ndiumenge, 12 d’agost de 2007 a les 13:36:00 CEST\nestic xocat del que dius... de veritat , no sembla pas possible.\ndiumenge, 12 d’agost de 2007 a les 19:27:00 CEST\nJosé Bové no es pas d'esquerres, per molt que ell s'ho pensi. De fet defença un proteccionisme extrem i típic de la dreta del segle XIX, en aquest cas basat en la insolidaritat envers la producció del tercer mon.\ndimarts, 14 d’agost de 2007 a les 21:22:00 CEST\nSempre passa que els que s'auto-proclamen d'esquerres es contradiuen entre ells...\ndimecres, 15 d’agost de 2007 a les 14:19:00 CEST


La vilassarenca Bad Gyal triomfa al MOMA de Nova York – Vilassar Ràdio\nLa cantant de Vilassar de Mar, Bad Gyal, ha actuat, aquest cap de setmana, al MOMA de Nova York en una actuació en la que aprofitat per reivindicar l’empoderament femení. Alba Farelo, el seu nom real, és una autèntica estrella internacional que acaba de signar per un dels segells més importants de la indústria que porta noms consagrats com Madonna o Eminem. Serà, aquest dissabte al Sònar presentant noves cançons.\nBad Gyal és una autèntica estrella internacional amb milions de visites en els seus canals de Youtube. Amb unes lletres punyents, la jove de Vilassar de Mar reivindica, amb les seves potents cançons i amb les seves valentes coreografies l’empoderament de les dones. De fet, ha triomfat, aquest cap de setmana al MOMA de Nova York, en una actuació que han presenciat més de mil persones.\nAlba Farelo, filla del conegut actor, és un dels fenòmens més emergents de la música catalana amb uns èxits sense precedents, malgrat la seva joventut. Bad Gyal, doncs, ha fet el salt de Vilassar de Mar al cim de Nova York. Molt ben posicionada a la indústria, la vilassarenca acaba de signar pel segell Interscope, un dels més importants del món, que porta les carreres artístiques de noms com Madonna, Eminem o Lana del Rey.\nLa projecció de la vilassarenca és, hores d’ara, imparable. Aquest cap de setmana Bad Gyal s’ha mostrat conscient que “estic tenint unes oportunitats super grans que no havia tingut mai a la meva carrera. I he notat que a l’hora d’escriure cançons, ara estic en un altre nivell perquè si et posen el millor productor del món al costat, puges. Ara sento que és el meu moment d’ensenyar al món qui soc en el meu millor moment”.\nLes seves cançons són d’allò més visitades a Youtube. De fet, la seva primera cançó editada per Inerscope, Santa Maria, ja porta més de 3 milions de reproduccions.\nBad Gyal interpreta un estil que barreja trap, regetón i el millor de la música electrònica més ballable. Amb unes lletres agressives i amb una coreografia sensual, alguns crítics la titllen de vulgar mentre que molts altres lloen el seu empoderament femení. De moment, ha triomfat al MOMA, una de les institucions d’art contemporani més poderoses de Nova York vinculada a una de les pinacoteques més importants del món. Alba Farelo agafa, ara un avió, per ser aquest dissabte al Sònar on presentarà cançons inèdites fins ara i noves coreografies. Després gira per l’estat espanyol i Mèxic.\nNotícia anteriorJordi Font, premiat al Concurs Internacional de composició coral de l’Orfeó Català\nSegüent notíciaDe l’1 al 4 d’agost, Festes del Barato