Cambrils torna a delegar la gestió de la brossa en el Consell Comarcal | Canal Reus TV\n12:40 - 17 novembre 2016\nAixí ho assegura el regidor de Via Pública, Antonio Laguna, qui defensa que el govern local ha optat per mantenir aquesta opció perquè garanteix el caràcter municipal de l'activitat. L'oposició ha mostrat diverses posicions al respecte, però en general lamenten la manca de debat. El contracte pel conveni de la brossa amb l'empresa comarcal Secomsa és d'un màxim de deu anys per un valor superior als cinc milions d'euros cada exercici.\nPoc més de cinc mesos abans que estigui operatiu el nou contracte per a la gestió de la brossa a Cambrils, l'1 d'abril de 2017 concretament, l'Ajuntament assegura que tornarà a delegar la competència en el Consell Comarcal del Baix Camp, a través de l'empresa pública Secomsa.\nL'actual contracte, vigent des del 2006, està arribant al final del seu segon any de pròrroga i, per tant, caduca. El govern local assegura que la de cedir la competència a l'ens supramunicipal és la millor decisió perquè, segons expliquen, és una manera de mantenir l'activitat dins el caràcter municipal i no generar cap benefici lucratiu al respecte. "No es pot treure la gestió a concurs si el Govern ja ha decidit delegar-la. A partir d'aquí, és el propi Consell Comarcal el que ha de gestionar amb les directrius que li marqui l'Ajuntament de Cambrils, perquè ell té empresa", manifesta el regidor de Via Pública de Cambrils, Antonio Laguna.\nLa brossa: un dels contractes més gran de l'administració local\nEl contracte de la brossa a Cambrils té una durada de vuit anys, amb una opció de dos més prorrogables. El valor supera els cinc milions d'euros per exercici, és a dir, més de quaranta milions en total, convertint-lo així en un dels més voluminosos de l'administració.\nL'Ajuntament es troba a l'espera de rebre el nou projecte de serveis per part de Secomsa però avança que amb el nou contracte es millorarà el model de contenidors soterrats i també es renovaran els contenidors de superfície i s'adaptarà la flota.\nL'oposició lamenta la manca de debat\nEl fet d'haver delegat la gestió exhaureix el consistori d'haver de celebrar concurs. Aquest és el punt que genera més discrepàncies en l'oposició. Si bé alguns grups valoren positivament que el servei es mantingui públic, d'altres critiquen la manca de debat polític que hi hagut en la presa de la decisió. "Es dóna per suposat que aquesta serà la millor oferta quan no se'ns ha informat", valora el cap de l'oposició de l'Ajuntament de Cambrils, Oliver Klein. "Potser hagués estat oportú fer un concurs o bé remunicipalitzar el servei", afegeix.\nPel que fa als veïns, sobretot denuncien mancances i encariment del servei als barris més allunyats del centre marítim i a les urbanitzacions. El govern municipal, però, ho desmenteix i assegura que les variacions de la taxa són en funció de la tipologia d'habitatge. En aquest sentit, un apartament d'un bloc de pisos paga prop de 91 euros l'any mentre que un xalet 113.\nSecomsa Cambrils rebutja eliminar els sous i dietes del Consell\nL'empresa ha aprovat mantenir les mateixes retribucions del Consell d'Administració per al 2017. La decisió arriba després que el ple de l'Ajuntament hagi rebutjat una moció de Ciutadans que demanava la supressió dels sous i dietes. El Consell el formen fins a nou regidor del consistori cambrilenc.\nEl Consell d'Administració de Secomsa Cambrils S.L., l'empresa adjudicatària del servei de recollida i tractament de brossa a Cambrils, ha aprovat mantenir les mateixes retribucions per al 2017. Una decisió que arriba poc després que el ple de l'Ajuntament hagi rebutjat una moció del grup municipal de Ciutadans que demanava la supressió dels sou i dietes.\nEl Consell de Secomsa S.L. està conformat per nou membres del consistori. La presidència i la vicepresidència recauen en els regidors de Convergència i Unió, Antonio Laguna i Joan Maria Artigau, que perceben 16.500 euros i 13.500 euros bruts per any respectivament.\nA més hi ha dos consellers delegats, que tenen un sou de 5.250 euros bruts anuals, i que corresponen al regidor d'Esquerra, Jaume Gila, i la regidora del PSC, Yolanda Quílez.\nEls cinc membres del Consell restants són la regidora d'Esquerra, Montserrat Masdeu, i els regidors de l'oposició, Oliver Klein, Imanol Rico, Carme Cros i Iván Sanz. En el seu cas, la percepció s'atorga en forma de dieta per assistència a cada reunió.\nEl Consell celebra quatre reunions a l'any i la dieta per assistir a cadascuna d'elles és de 289 euros nets. El que suposa un total anual de 1.156 euros. La indemnització no la perceben la resta de membres del Consell que ja tenen un sou estipulat. La despesa total de Secomsa Cambrils S.L. en sous i dietes ascendeix a 63.105 euros per any.


Puc sortir d'una xarxa social per sempre i sense deixar rastre? | Consumer\nPuc sortir d’una xarxa social per sempre i sense deixar rastre?\nLes xarxes socials més importants contemplen la possibilitat d'abandonar-les de forma definitiva, encara que no es fan responsables de la informació abocada a tercers o indizable pels cercadors\nSuspendre o desactivar per un temps el nostre compte en una xarxa social és bastant senzill i deixa l’opció de tornar a reprendre-la si en algun moment del futur canviem d’opinió. Eliminar el compte de forma definitiva de Facebook, Twitter, WhatsApp o Instagram és una mica més complicat, però també està a l’abast de qualsevol usuari, com s’explica a continuació. Ara bé, la majoria de serveis no es fa càrrec dels comentaris, imatges i vídeos que hàgim deixat en el mur o estafi line dels nostres contactes o que hàgim exposat de forma pública. D’aquesta manera, podria ocórrer que un comentari, un tuit, una fotografia o un article recomanat per nosaltres tornés a reaparèixer si algú ho recuperés, o bé fos indizado per Google.\nDesactivar el meu compte en Facebook\nSortir de Facebook no és complicat, però requereix saber on fer clic. Per començar, cal distingir entre abandonar de forma temporal Facebook o eliminar el nostre compte en aquesta xarxa social de manera definitiva.\nSortir de Facebook no és complicat, però requereix saber on fer clic\nSi el que volem és prendre’ns un descans temporal amb dret a retorn, hem de suspendre el nostre compte. Això es fa des de la nostra pàgina d’inici. En la barra de menú superior, en l’extrem dret, hi ha una petita fletxa que indica un menú desplegable. Si fem clic en la fletxa, ens apareixeran les opcions del menú, una de les quals és la “configuració del compte”. En aquesta configuració, obrim un altre menú lateral esquerre on veurem l’opció de “seguretat”. Fem clic en seguretat i se’ns obrirà un quadre de diàleg en la part inferior del qual apareix l’opció “desactivar compte”. Allí Facebook ens brinda l’oportunitat de suspendre el compte, amb el que tots els nostres continguts desapareixeran i els nostres amics no podran posar-se en contacte amb nosaltres.\nPerò la xarxa seguirà conservant les nostres dades i continguts per si desitgem tornar. Si així ho volem, solament haurem de posar la nostra adreça de correu i contrasenya en entrar al servei de nou, amb el que aquest es reactivarà. Si no indiquem que no volem rebre correu, encara que estiguem desactivats, seguirem rebent notificacions cada vegada que els nostres amics posin un nou contingut.\nSortir per sempre de Facebook\nSi el nostre interès és eliminar de manera definitiva el compte de Facebook, n’hi ha prou amb fer clic en aquest enllaç per poder aconseguir-ho. Es pot accedir igual a aquesta opció des del menú de “ajuda”, però no resulta senzill a l’usuari mitjà.\nFacebook aconsella descarregar una còpia de tota la informació que acumulem per no perdre-la\nSi decidim fer desaparèixer el nostre compte, Facebook ens avisa que el termini de demora d’esborrat del compte és de 14 dies, després dels quals perdrem tots els continguts que aboquem a la xarxa. Ens aconsella, per tant, descarregar una còpia de tota la informació que acumulem per poder conservar-la.\nDe la mateixa manera, ens assegura que aquest tipus de dades no seran visibles a cap altre usuari. Ara bé, està l’excepció dels comentaris abocats en el mur i els continguts dels nostres contactes, ja que es consideren continguts pertanyents a una altra persona; si aquest els busca, pot trobar-los. Tampoc esquivem la possibilitat que algú pugui fer captures i conservar-les en forma d’imatge.\nRespecte a Google, Facebook garanteix que els continguts esborrats no poden ser indizados pel cercador.\nSortir de Twitter\nTwitter ens alerta que no pot controlar que Google tingui alguns tuits gravats en memòria cau\nSortir de Twitter és bastant senzill, encara que cal considerar una sèrie de premisses al moment de desactivar una subscripció. Per fer-ho n’hi ha prou amb anar a “configuració” i, una vegada dins de “compte”, prémer l’opció “desactivar el meu compte”. Llavors Twitter ens avisarà que la desactivació trigarà 30 dies, durant els quals podrem reactivar el compte iniciant sessió de nou. Després, el compte s’eliminarà de manera definitiva.\nSi bé una vegada desactivada un compte, tots els nostres tuits passats desapareixen fins i tot dels històrics d’altres usuaris, el servei ens alerta que no pot controlar que Google tingui alguns tuits -especialment si han estat polèmics o molt difosos- gravats en una còpia anomenada memòria cau i que els mostri en cerques. També avisa que amb la desactivació efectiva, les dades del compte quedaran bloquejats, de manera que no podrem emprar ni el nom d’usuari, ni el mateix correu i contrasenya que usem en l’antiga.\nSortir de WhatsApp i Instagram\nPer sortir de WhatsApp, n’hi ha prou amb anar a “ajustos”, entrar en “compte” i prémer “eliminar el meu compte”. Amb això s’eliminaran les dades del compte, així com la foto de perfil i també tots els grups que haguéssim creat i l’historial de missatges per al telèfon d’on volem llevar aquest servei de missatgeria instantània. Per procedir a la desaparició, l’aplicació ens demana introduir el número de telèfon.\nSi eliminem el compte d’Instagram, esborrarem totes les nostres fotos i les perdrem per sempre\nEn el cas d’Instagram l’eliminació és més complicada, ja que no pot fer-se des de la pròpia app del telèfon i no n’hi ha prou amb llevar aquesta de la pantalla. Cal anar al lloc oficial d’Instagram, introduir les nostres dades i entrar. Una vegada dins, anirem a “perfil”, després a “editar el meu perfil” i, al final de la pàgina a la dreta, veurem l’opció “eliminar permanentment el meu compte”.\nSi així ho fem, esborrarem totes les nostres fotos i les perdrem per sempre. També desapareixeran de Facebook si teníem per defecte compartir-les en aquesta xarxa social. Com a alternativa, podem descarregar les nostres fotos al mòbil per conservar-les abans de sortir de manera definitiva del servei. D’altra banda, hem de ser conscients que el nom d’usuari que teníem en el servei no ho podrem tornar a utilitzar.\nÉs millor no haver d'esborrar-se\nLa responsabilitat de la xarxa social en el que fem i diem aconsegueix fins a l’obligació de ser clars al moment d’advertir dels riscos de les comunicacions públiques i oferir-nos alternatives privades per comunicar-nos amb els nostres contactes. Per tant, la millor manera de no lamentar haver fet determinats comentaris, mostrat algunes imatges o contactat amb algunes persones és estudiar primer les alternatives de privadesa que ofereix el servei i escollir la que menys problemes ens vagi a donar fet i fet.\nLa millor manera de no haver d’abandonar una xarxa és estudiar abans les alternatives de privadesa que ofereix\nContra la creença general, l’objectiu principal de l’estada en una xarxa social no és eixamplar el cercle de les nostres amistats, sinó aprofundir en la relació amb les quals ja tenim. En aquest sentit, una configuració del servei que no ens doni visibilitat davant uns altres, però ens asseguri que el que compartim mai apareixerà en Google ni altres usuaris podran estendre-ho, pot ser la idònia.\nSi escollim una compartició més oberta d’opinions i continguts, almenys que sigui amb ple coneixement. Ara bé, el temps juga a favor nostre, per la qual cosa si decidim donar-nos de baixa d’un servei 2.0 i desitgem que tot l’allí abocat sigui oblidat, o que altres persones perdin la capacitat de contacte amb nosaltres, això serà més probable a mesura que passin els dies i els mesos, ja que la nova informació generada pels usuaris que continuïn actius serà més rellevant.\ndades personals privacidad-ca xarxes socials


Kuwa Project viatja a les aules de Kenya - Levante-EMV\nKuwa Project viatja a les aules de Kenya\nUn grup d'estudiants de la Universitat Europea de València treballaran del 10 al 31 de juliol per afavorir la integració social de xiquets de dos orfenats de barris desfavorits de Nairobi i Kisii\nlevante-emv | valència 03.07.2017 | 04:15\nUn grup d´estudiants de la Universitat Europea de València participaran durant aquest mes de juliol en un programa de voluntariat en dos orfenats de Kenya per a afavorir la integració social de xiquets d´entre 6 i 15 anys d´alguns dels barris més desfavorits de la seua capital, Nairobi, i de Kisii, a la part occidental d´aquest país africà. Es tracta del Kuwa Project, que els seus promotors volen convertir en una "experiència de vida i solidaritat".\nAquesta iniciativa ha sigut possible perquè la Universitat Europea participa des de fa cinc anys al Programa Universitat per al Desenvolupament Integrat a l´Observatori de la Cooperació Universitària al Desenvolupament que encapçala la CRUE, una associació sense ànim de lucre formada per un total de 76 universitats espanyoles: 50 públiques i 25 privades. A través d´aquest programa, més de 187 persones, entre estudiants i professors, han participat en onze microprojectes.\nEn concret, Kuwa Project és una proposta promoguda per dos professors de la Universitat Europea de València: Jorge Mestre, del Grau de Relacions Internacionals, i Natividad Alcón, d´Odontologia. El seu origen es remunta als anteriors viatges a la zona del professor Mestre, assessor de diferents organismes en matèria de relacions internacionals i política exterior. Mestre ha volgut ressaltar la importància que els estudiants del seu grau puguen comprovar en directe moltes de les qüestions plantejades a la seua formació acadèmica.\nPer a això, viatjaran a Nairobi una dotzena de estudiants que col·laboraran en el desenvolupament de les activitats escolars dels menors, a l´organització d´activitats, i en exportar el missatge posteriorment a la comunitat.\nEl Kuwa Project va tenir que competir amb més d´una desena d´altres projectes a la Universitat Europea i va ser un dels seleccionats per la comissió experta. Per cert, la seua denominació, Kuwa Project, traduït del suahili, vol dir 'aspiració'. És a dir, tot allò en el que vol convertir-se un xiquet al seu futur.\nMillorar les condicions socials\nLa Universitat Europea, que recolza econòmicament els estudiants voluntaris, ha dissenyat un programa de col·laboració amb l´objectiu de millorar les condicions socials i de salut dels residents de la capital de Kenya, Nairobi, i la localitat de Kisii. Durant 21 dies, del 10 al 31 de juliol, els estudiants, dividits en dos grups i acompanyats per un professor, treballaran en un orfenat de les poblacions de Nairobi o Kisii, dins de les escoles Cheryl i Jogoo. Els dos centres afavoreixen que els xiquets i xiquetes més vulnerables social, física i psicològicament reben el recolzament, la cura i l´estimulació adequada per a millorar el seu nivell de vida i facilitar la seua integració social. Per la seua banda, els estudiants podran posar en pràctica moltes de les competències i habilitats que estudien a la universitat.\nEl valor catastral de las viviendas en Sagunt bajará un 7 %\nLa evolución abre las sesiones del Pint of Science en Sagunt


Fotoparany al Montsec: Grup de senglars ensumant, bevent i banyant-se al capvespre - DigitalNatura.Org\nPantá de.Susqueda ,...12 de 14\nPrincipal / Mamíferos / Fotoparany al Montsec: Grup de senglars ensumant, bevent i banyant-se al capvespre\nEls senglars apareixen una infinitat de vegades, principalment de nit, i costa veure'ls lluny amb la bassa bastant buida. Es veu un mascle ensumant una femella de nit, mascles solitaris tan de dia com de nit. Hi ha un grup de senglars adults amb vàries cries que només es veu de nit. I hi ha un grup amb 2 o 3 adults i una cria que se'ls veu normalment cap al capvespre. Se'ls veu banyant-se, bevent, corrent, ensumant, furgant. També beuen junts a on queda aigua, fins i tot apilotonats. També rebolcant-se en terra seca i no només estirats.\nFecha: 23.11.2021 17:29\nPalabras clave: Senglar, Sus, scrofa, Bassa, Retou, Cal, Maciarol, Montsec, Àger, Noguera\nFotoparany al Montsec: Grup de senglars amb només fang a la bassa al capvespre\nFotoparany al Montsec: Senglar bevent i cria corrent al capvespre


Canibek Giray - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n1636 (67/68 anys)\nCanibek Giray (vers 1545-1636) fou khan de Crimea (1610-1623 i 1628-1635). El seu origen és incert: Von Hammer diu que era fill de Mubarak Giray; Blau diu que era fill de Mehmed Giray; i Langles diu que era germà de Selamet Giray; altres autors encara donen altres versions. Fou el khalgay de Selamet I Giray i el va succeir quan va morir.\nVa nomenar el seu germà Devlet Giray com a khalgay i Azemet Giray (fill de Selament Giray) com a nureddin. Shahin Giray i Mehmed Giray van considerar un greuge aquestos nomenaments i es van revoltar assetjant a Canibek Giray a Subak Baghri, i després a Bagchi-Sarai; la deserció dels soldats rebels va obligar a Shahin a fugir a Pèrsia i a Mehmed a Constantinoble. Mehmed, amb suport d'un partit circassià, va intentar obtenir el suport del gran visir Gümülcineli Damat Nasuh Pasha per ser nomenat al tron, però els adversaris del gran visir van informar al sultà que en realitat del que es tractava era de posar un descendent de Genguis Khan al tron otomà, i Mehmed fou empresonat a la fortalesa de les Set Torres; tres anys després en va poder fugir.\nEl 1618 Canibek Giray apareix en campanya contra Pèrsia, havent sortit de Kaffa amb 30.000 tàtars que van desembarcar a Trebisonda, i amb els quals va assolar el Nakhitxevan fent 15.000 presoners; es va reunir amb els otomans a la plana de Chulbek, però després fou derrotat pel governador de Tabriz a Sarav, en la que van morir els beglerbegis de Rumèlia, Diyarbekir i Van entre altres; el kadiasker i el mufti del khan també van morir i Canibek Giray va salvar la vida per poc.\nEl 1621 va prendre part a la campanya del sultà a Polònia on les forces otomanes foren derrotades a Khotin però el khan va aconseguir molta fama juntament amb el khan nogai Kantemir Mirza, que fou recompensat amb el govern d'Otchakof.\nEl 1623 Canibek Giray fou deposat com a khan sense cap motiu conegut, i se li va concedir el sandjak de Chermen, a Rodes, com un feu. En lloc seu fou nomenat finalment Mehmed III Giray el germà de Selamat Giray.\nDesprés d'un intent de restitució que no va reeixir el mateix 1623, el 1628 Mehmed III Giray fou deposat i va fugir al Don i Canibek fou llavors restaurat. El seu germà Devlet Giray fou nomenat khalgay i Asamet Giray nureddin. Va fer la pau amb el beg dels Mansur.\nVa enviar a Devlet Giray i a Islam Giray a assolar Polònia però foren derrotats i Islam fou fet presoner. Canibek Giray era ja molt vell i el seu cap no funcionava bé i actuava com un infant. Finalment el 1635 la Porta va decidir deposar-lo i enviar-lo en exili a Rodes on va morir poc després. A Crimea el va succeir İnayet Giray (germà de l'antic khan Toqtamış Giray).\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Canibek_Giray&oldid=18567979»


La Llei del dret a l'habitatge a Barcelona (2019) | betevé\nUnes noves regles de joc\nEl problema d’accés a l’habitatge no té una solució fàcil ni ideal, però la majoria d’actors implicats consideren que, en bona mesura, és una qüestió de governança. Creuen que calen polítiques públiques valentes i eficaces. Des de les associacions civils, però, es comença a parlar de la necessitat d’excloure l’habitatge de les tensions especulatives i també del mercat en general.\nL’executiu socialista va aprovar el març de 2018 un reial decret amb l’objectiu de frenar l’escalada de preus. Els contractes de lloguer passaven a tenir una durada mínima de cinc anys i de set en el cas d’un gran propietari (persona jurídica). El document no inclou, però, una regulació per evitar l’especulació, ni mesures especials per incentivar els propietaris a fixar rendes raonables. Contràriament, sí que inclou la creació d’un índex de preus mitjà, desglossat per ciutats, pobles, viles i barris. També incorpora aspectes relacionats amb els habitatges turístics. Les comunitats de propietaris, amb majoria de 3/5 parts, podran condicionar o regular l’activitat d’aquest tipus d’allotjaments.\nEl decret a grans trets, també inclou:\nLa prohibició d’apujar el lloguer per sobre de l’IPC, tot i que deixa via lliure a incrementar preus una vegada acabat el contracte.\nImpossibilita els desnonaments oberts. El dia i l’hora s’haurà d’especificar i els jutjats hauran de notificar als serveis socials dels ajuntaments aquests processos, sobretot si s’apliquen a famílies vulnerables.\nNo es podran fixar més de dues mensualitats de fiança, i es prohibeix qualsevol tipus de garantia addicional, com ara l’aval bancari.\nLes associacions que lluiten per l’habitatge digne i assequible han acollit de manera desigual aquest decret, tot i que hi ha consens a l’hora de considerar que encara queda molt camí per recórrer.\nEspecialment crítica és l’Associació pel Lloguer Públic i Assequible 500×20 quan afirma que la regulació del preu del lloguer no és un model d’èxit. I ho justifiquen explicant que en moltes ciutats on s’ha intentat no ha funcionat. El sistema de càlcul del preu del lloguer —sovint basat en preus mitjans ja existents i, per tant, alts—; les subvencions als propietaris perquè lloguin el pis a famílies amb pocs recursos però sense obtenir els resultats esperats, i, fins i tot la picaresca, són només algunes de les causes del fracàs que descriuen. I per aquest motiu proposen d’altres mesures concretes:\nLa congelació dels lloguers per llei.\nL’existència d’un contracte únic i públic de lloguer.\nDesgravació fiscal als llogaters segons la renda de cada llar.\nAnul·lació de les desgravacions als propietaris.\nAdequació de les exempcions fiscals a l’estat de l’habitatge.\nLes mesures que inclou el reial decret aprovat per l’executiu socialista s’afegeixen a una resolució del Tribunal Constitucional, que beneficia les persones amb situació de vulnerabilitat.\nAquest alt tribunal va desestimar, en data 31 de gener del 2019, les al·legacions que l’advocat de l’Estat havia interposat contra articles clau de la llei 24/2015. En arxivar-les, els articles tornen a ser vigents. A partir d’aquest moment és obligat pels grans propietaris oferir un lloguer social a persones afectades per desnonaments en funció dels seus ingressos i durant un mínim de tres anys. Els bancs han de cedir a l’Administració pública aquells habitatges que tinguin buits també pel mateix període. Això permet als ajuntaments demanar la cessió d’aquells habitatges propietat de bancs que estiguin tancats, durant un període de tres anys, per dedicar-los a lloguer social.\nA partir de la recuperació de la llei 24/2015 d’emergència d’habitatge l’Ajuntament va iniciar un procés sancionador contra un gran tenidor per no oferir un lloguer social a una família vulnerable abans d’impulsar un desnonament. D’altra banda, acollint-se a la també novament vigent Llei 4/2016, del 23 de desembre, de mesures de protecció del dret a l’habitatge de les persones en risc d’exclusió residencial, l’Ajuntament va completar el juny de 2019 l’expropiació forçosa d’un pis a un banc, en aquest cas el BBVA.\nD’altra banda, també el juny de 2019 va entrar en vigor la nova llei hipotecària, que força els bancs a assumir les despeses de notaria, gestoria i registre i els endureix les condicions per desnonar el client per impagament, entre d’altres mesures.\nEn paral·lel a la implementació de lleis i mesures i mentre la solució definitiva no arriba, calen mesures d’emergència. I la majoria coincideix a dir que és necessària més inversió per crear un parc d’habitatge de lloguer públic a un preu assequible que respongui a les necessitats reals existents.\nGairebé el 90% del 0,4 % del PIB que el 2015 es destinava a despesa social d’habitatge era per pagar les desgravacions fiscals de les operacions de compra-venda, no per construir habitatge protegit.”\nCarles Donat, cap de projectes de l’O-HB i professor del Departament de Geografia de la UAB\nUna altra acció que s’ha dut a terme des de l’Ajuntament de Barcelona és la modificació del Pla General Metropolità perquè un 30 % del sòl de noves promocions es reservi a habitatge protegit, una mesura que, des de la mateixa Associació de Promotors i Constructors d’Edificis de Catalunya (APCE) no veuen amb bons ulls. Creuen que pot frenar la rehabilitació d’immobles. Aquesta modificació, però, només afecta el terme municipal de Barcelona i és per això que també reclamen una millor governança. És a dir, planificar polítiques públiques d’habitatge, transports, residus, etc., de manera coordinada entre diversos municipis de l’entorn de la capital catalana.\nEl govern d’Ada Colau també ha apostat per ampliar el parc d’habitatge públic mitjançant la compra de pisos i edificis: entre 2015 i 2019, l’Ajuntament ha adquirit entorn de 700 habitatges, entre edificis sencers (22), habitatges individuals i l’usdefruit d’habitatges de pisos d’entitats financeres.\nUn altre element important és la regulació impositiva per evitar l’especulació.\nEl coordinador de Gestha, el sindicat de tècnics d’Hisenda, i vicepresident de la Unió de Funcionaris de Finances d’Europa, Miguel Ángel Mayo, aposta per erradicar les bonificacions. No està d’acord que els que més tenen, paguin menys. Vol que, com a mínim, tothom pagui el mateix.\n“El que s’hauria de fer és igualar les rendes i que totes paguessin un tipus igual”\nMiguel Ángel Mayo, coordinador de Gestha Catalunya\narrow_back el mercat


Randonneurs Catalunya » Noticies\nHome » Archive by category "Noticies" (Page 10)\nArchive for Noticies\n7 de Febrer Festa Randonneur a la Pobla de Segur\ndesembre 27th, 2014NoticiesAdministrador 0 Comments\nJa tenim tot a punt per la Celebració de la Feesta Randonneur. Aquest cop serà a La Pobla de Segur, el dissabte dia 7 de febrer del 2015. Festa Randonneur carta Clicant aquí trobareu una nota explicativa sobre el lloc, menú i altres detalls que os poden interessar, aixi com la forma per inscriure’s en […]\nNovetats de la 18ena. Paris Brest Paris 2015\ndesembre 19th, 2014Noticies, PBPAdministrador 0 Comments\nEl període de Inscripció s’ha avançat una setmana per tots els Preinscrits, doncs començarà el 30 de maig per aquells que tinguin plaça reservada en la Preinscripció. (veure el calendari) Per els que no hagin pogut accedir a la Preinscripció el període de Inscripció començarà el 7 de juny tal com estava previst. La 18ena. […]\nUna Diagonal en ple Desembre\ndesembre 19th, 2014Diagonals, NoticiesAdministrador 0 Comments\nEn Fulgencio Sánchez es el responsable de l’Organització de Brevets a la Comunitat Autónoma de Murcia a través dels Fondistas de Èlite de Cartagena, a l’estiu ja ens va fer enveja quan va realitzar dues Diagonals Ibériques consecutives, ara ens comunica que ha finalitzat la seva Diagonal Ibèrica Barcelona Algeciras de 1200 km. amb 97 […]\nEn Gonçal Fernandez i Mills consegueix el Nirvana\nnovembre 14th, 2014Noticies, Volta CRAdministrador 0 Comments\nEl diumenge 17 d’agost en Gonçal Fernandez i Mills tenia coll avall de que era el dia més indicat per tenir èxit en el seu segon intent de fer la Volta CR a Catalunya. Ell forma part del Club Ciclista Gràcia de Barcelona, però com a estratègia va triar la sortida des de Figueres en […]\nFulgencio Sanchez ha conseguit la SR Prepirineu\noctubre 22nd, 2014Noticies, SR PrepirineuAdministrador 0 Comments\nLa bona climatologia d’aquests últims dies fa que el itinerari de la Super Randonnée Prepirineu encara sigui practicable amb tots els Ports de Montanya oberts. El 9 d’octubre, nostre company dels Fondistes de Élite de Cartagena, en Fulgencio Sanchez Gimenez va fer l’intent, aconseguint acabar amb poc més de 38 hores, tot i la pluja […]\nCalendari Paris-Brest-Paris 2015\noctubre 17th, 2014Noticies, PBPAdministrador 0 Comments\nCALENDARI DE LA 18 PARIS BREST PARIS 2015 Gener 2015. S’establirà el nombre màxim de participants. No hi haurà quotes de participació per països. 17 Gener 2015. Presentació oficial al Espace Charenton de Paris. 16 hores. 26 Abril 2015. Preinscripció pels que el 2014 han fet un brevet 1000 o un brevet 1200i+ 3 […]\nLa SR Prepirineu del Anselmo Mur i Carlos Gela.\nagost 15th, 2014Noticies, SR PrepirineuAdministrador 0 Comments\nDos dels nostres amics del Club Ciclista Oscense intentaran la Super Randonnée Prepirineu aquest dissabte dia 16 d’agost, amb sortida a les 7 del matí i sense vehicle de recolzament. Els hi desitgem molta sort en aquest nou repte que s’han imposat. Ells son l’Anselmo Mur Lalueza i en Carlos Gela Dieste, els dos d’Osca.\nLa Diagonal Ibèrica de Francesc Porta Torras\nagost 15th, 2014Diagonals, NoticiesAdministrador 0 Comments\nDesprès de pedalar els dies 6, 7, 8, 9 i dues hores del dia 10, en Francesc Porta Torras va aconseguir acabar la Diagonal Ibèrica Porto Barcelona amb 92 hores i 34 minuts. Podeu seguir les peripècies d’aquest recorregut que travessa la Península d’Oest a Est per terres de Porto, Viseu, Guarda, Salamanca, Avila, Valladolid, […]\nEn Santy León i la seva crònica de la SR Prepirineu\nEn Santy León Llombart acostuma a escriure les seves impressions quan acaba alguna de les excursions més exigents. Aquest cop la Super Randonnée Prepirineu que va fer junt amb Francisco Santiago Santamaria de Barberà del Vallès, i Josep Maria Pujol Rovira de Moià, els tres van acabar amb èxit aquesta proba tant exigent. Podeu llegir […]\nPenya Bonavista organitza uns 1000.\nagost 15th, 2014NoticiesAdministrador 0 Comments\nAhir a les 8 del vespre es va donar la sortida als 25 Inscrits al brevet 1000 organitzat per la Penya Ciclista Bonavista de Manresa. Cal destacar els participants de fora de Catalunya, en José Vicente Roman Prieto dels Amics Ciclistes de Salamanca, en Rafael Cortegana Sierra del Club Grupo Deportivo Ciclista Pueblo Nuevo de […]


El Govern central demana dimensionar adequadament el que passa a l'MWC per evitar "danys col·laterals"\nPublicat 11/02/2020 15:44CET\nEl Govern central ha volgut traslladar un missatge de "confiana" sobre la propera edició del Mobile World Congress (MWC), que tindr lloc als recintes Montjuc i Gran Via de Fira de Barcelona del 24 al 27 de febrer i de la qual diverses empreses internacionals s'estan retirant després del brot de coronavirus, i ha demanat que es dimensioni adequadament el que est passant per evitar "danys collaterals no necessaris".\nEn la roda de premsa posterior al Consell de Ministres, la ministra d'Hisenda i portaveu del Govern central, María Jesús Montero, ha remarcat que l'executiu vol "transmetre una missatge de confiana", després que els últims dies algunes multinacionals com LG, Ericsson, Intel, NTT Domoco o Amazon hagin decidit que no assistiran a l'MWC 2020 per prevenció.\nEn aquest sentit, ha recordat que l'entitat organitzadora del congrés, la GSMA, ja ha anunciat un augment de les mesures de seguretat per prevenir "qualsevol risc entre els assistents", de la mateixa manera que ha volgut posar de manifest que Espanya compta amb un dels millors sistemes de salut pública de la Unió Europea i del món.\n"Hem de dimensionar adequadament la realitat de qu passa per no encoratjar una situació en la qual la desinformació ens impedeixi fer un diagnstic adequat i s'acabin provocant danys collaterals no necessaris", ha incidit Montero.\nAixí mateix, ha recordat que, com sempre, en matria de salut pública, cal seguir les directrius que marquen les autoritats sanitries, que a cada moment adeqüen les seves orientacions que l'Organització Mundial de la Salut (OMS) dicta per a la coordinació internacional.\nMontero ha remarcat que no s'ha produt "cap canvi" en la situació de risc d'Espanya respecte al coronavirus, que continua sent "baixa", i ha assenyalat que el Govern central continua en contacte amb les autoritats sanitries i amb l'organització del Mobile.\nHa incidit que l'OMS, sobre les seves recomanacions al voltant del brot, no ha imposat cap restricció a viatjar o al trfic de persones o mercaderies i, per tant, els esdeveniments internacionals "es poden celebrar amb normalitat".


"Rita" es reforça i Nova Orleans es prepara per a una possible nova evacuació | Consumer\n“Rita” es reforça i Nova Orleans es prepara per a una possible nova evacuació\nEl cicló podria virar a la dreta i aconseguir la ciutat devastada fa menys d'un mes per "Katrina"\nL’huracà “Rita” ha aconseguit ja la intensitat quatre -la mateixa que el “Katrina” quan va tocar Terra-, amb vents de fins a 220 quilòmetres per hora. Mentrestant, Nova Orleans, encara sumida en el caos pel pas del “Katrina”, es prepara per a una nova evacuació forçosa en cas que el nou cicló segueixi avançant.\nL’alcaldessa de Galveston, una ciutat de Texas amb 60.000 habitants, ha declarat ja l’estat d’emergència i ha ordenat l’evacuació d’asils i centres socials d’assistència. A Texas, a més, es troben encara refugiats milers d’habitants evacuats de Nova Orleans després del pas del “Katrina” el 29 d’agost.\nEncara que en principi està previst que no toqui terra fins al divendres en el nord-est de Texas, els experts no descarten que “Rita” pugui virar a la dreta i posar així en perill a Louisiana, l’Estat més danyat per “Katrina”. La governadora Kathleen Blanco ha declarat l’estat d’emergència en algunes zones i ha instat als habitants del sud-oest de Louisiana al fet que estiguin preparats per a l’evacuació si l’huracà s’apropa a la frontera de l’Estat des de Texas.\nPer la seva banda, el responsable de l’Agència Federal de Gestió d’Emergències (FEMA) a la zona, el vice-almirall Thad Allen, ha assenyalat que 500 autobusos ja estan disponibles a les portes de Nova Orleans per a una evacuació i hi ha provisions d’aigua i menjar per unes 500.000 persones.\nAl seu pas pel sud de Florida, “Rita”, el novè huracà de la temporada en l’Atlàntic nord, ha provocat inundacions, apagades i caiguda de línies d’energia i d’arbres, especialment en els Cayos, on més de 60.000 persones van ser evacuades des del diumenge passat.\nA Cuba, més de 58.000 persones van ser desallotjades a les províncies centrals de la illa per l’amenaça de l’huracà, que no ha provocat danys de gravetat. Les evacuacions es van produir en zones de les províncies de Cec d’Àvila, Vila Clara, Sancti Spíritus, Matances, l’Havana i Ciutat de l’Havana.\nFlorida-ca huracán-ca rita


Oceans avui al teatre de Blanes. La intrahistòria (i 2) – Diari de Blanes\nby Xarxa de Diaris · Published 3 de desembre de 2017 · Updated 3 de desembre de 2017\nDues de les protagonistes de l’obra, membres de la companyia, proven de transmetre’ns l’esperit de la representació (Ahir vam publicar el primer post).\nSi submergir-se vol dir literalment “Introduir-se a l’aigua fins a quedar completament cobert”, Oceans, el nou espectacle d’El Mirall, és un acte d’immersió absolut, en sentit figurat i literal de la paraula.\nCada nou projecte suposa un repte i en aquesta ocasió ho ha estat a nivell personal i col·lectiu. Un bon dia arriba una onada d’idees, de propostes i d’experiències capitanejades per en Ferran Joanmiquel i una vintena de persones ens hi submergim a ulls clucs en el seu món. I explorem, i busquem, i sentim i ens deixem endur…\nDe sobte ens trobem reflexionant sobre l’essència humana, la conducta aparent i la pròpia (in)consciència… i aquest medi líquid ens duu a emmirallar-nos en nosaltres mateixos i en els altres, i tot plegat ens remou per dins. I riem. I plorem… junts.\nEl camí, doncs, esdevé aprenentatge compartit. I això és, per mi, l’oceà incontrolable del teatre.\nI arriba l’estrena i desitgem mostrar tot aquest món, perquè remogui quelcom de vosaltres mateixos. Tant de bo…\nI tot arribant a port, em descobreixo viva, immersa en el meu món particular de fantasia, tornant a la vida mateixa, vivint!\nCarmeta (CREDA Narcís Masó)\nTags: El MirallOceansTeatre de Blanes\nby Xarxa de Diaris · Published 12 de juny de 2017\nby Xarxa de Diaris · Published 2 de desembre de 2017 · Last modified 4 de desembre de 2017\nby Xarxa de Diaris · Published 29 de novembre de 2017 · Last modified 28 de novembre de 2017


Esquerra consultarà a la militància com es posiciona dava...\nActualitat Poders Esquerra consultarà a la militància com es posiciona davant Sánchez\nEsquerra consultarà a la militància com es posiciona davant Sánchez\nCondiciona la votació sobre l'eventual acord a establir una taula de negociació per abordar "el conflicte polític"\nPoders 21/11/2019 06:30\nGabriel Rufiant votant\nLa militància d'ERC té una cita el pròxim 25 de novembre per dir la seva sobre una futura negociació de la formació amb el PSOE referent a un eventual suport a la investidura de Pedro Sánchez com a president del govern d'Espanya.\nLa consulta, segons ha avançat El Periódico, serà electrònica i es podrà votar de les 9 a les 20 hores. La pregunta, revelada pel mateix diari, ofereix a les bases d'ERC que es manifestin sobre si volen rebutjar la investidura de Sánchez "si prèviament no hi ha un acord per abordar el conflicte polític amb l'Estat a través d'una taula de negociació".\nEl consell nacional d'ERC definirà la posició del partit després de la votació, els resultats de la qual es coneixeran la mateixa nit del dia 25.\nDe la decisió que prengui el partit guanyador de les eleccions espanyoles del 10-N a Catalunya dependrà la sort de la investidura de Sánchez, atès que PSOE i Unides Podem sumen 155 diputats, 21 per sota de la majoria absoluta. Si PNB, Més País, BNG, PRC i Terol Existeix voten "sí", el candidat socialista encara necessitaria l'abstenció dels 13 diputats republicans per ser investit en segona ronda.\nERC no és l'únic partit que consultarà les seves bases en els pròxims dies. Entre el 22 i 23 de novembre, el PSOE portarà a votació de la militància el seu preacord amb els de Pablo Iglesias, mentre que Podem buscarà el suport dels associats a l'entesa amb els socialistes entre el 23 i el 26 de novembre.\nPedro Sánchez investidura ERC\nEl Govern demana 4 anys de presó per a un jove acusat d'agredir un Mosso


Últims assajos de "La Viejecita"\nPàgina principal >> Cultura >> Últims assajos de "La Viejecita"\nActors, actius, cantants… estan ultimant els últims assajos abans de l’estrena aquest proper diumenge 4 de novembre a les 18h al Patronat Parroquial.\n“La Viejecita”, una obra còmica en dos actes, amb text original de M. Echegaray i música del mestre M. F. Caballero.\nSota la direcció escènica de Francesc Ribera, la direcció musical de Josep Borràs (que també n’ha fet els arranjaments), i la col•laboració i l’entusiasme de més de 50 persones (actors, cantants, músics...) el Patronat Parroquial us ofereix aquestes representacions amb les quals es vol recollir diners per fer les obres de manteniment de l’Església de Santa Eulàlia i del Patronat Parroquial.\nSegons Josep Borràs, “La Viejecita” és com una “perla escondida” (com canten en el seu Cor els soldats) dintre el joier de les millors sarsueles.\nLes representacions seràn:\nPrograma de m??


Parlar en veu alta - Regió7\nQuan simplement vas pel carrer i el teu fill va plorant pel motiu que sigui, sents les mirades d’altres persones, mirades que en el millor dels casos son interrogants, i en el pitjor reprovatòries.\n02·10·21 | 06:25 | Actualitzat a les 13:16\nQuan simplement vas pel carrer i el teu fill va plorant pel motiu que sigui, sents les mirades d’altres persones, mirades que en el millor dels casos son interrogants, Freepik\nEn forces ocasions m’he sentit malament, incòmode quan he sentit a altres persones, parlar dels meus fills o dels fills dels altres en veu alta. Quan estàs enmig d’una trifulga amb el teu fill o filla, perquè volen que els hi compris alguna cosa i tu no vols i ploren, criden o s’enfaden. I algú s’acosta i li diu a la nena, què et passa? Perquè plores? Interferint en la situació, mostrant una falta de respecte total per l’adult de l’infant. Sense saber la història prèvia ni conèixer ni a adult ni a infant, no s’ha d’intervenir en cap conflicte familiar llevat que pensem que s’estan vulnerant els drets del menor es clar.\nQuan simplement vas pel carrer i el teu fill va plorant pel motiu que sigui, sents les mirades d’altres persones, mirades que en el millor dels casos son interrogants, i en el pitjor reprovatòries. Això si no van un pas més enllà i s’atreveixen a preguntar-te què li passa al nena, o a dir-te, no veus que el nen està plorant?\nHi ha una tercera modalitat més discreta però igualment feridora pel qui la rep, que és un grup de mares o pares parlant entre ells de la situació que estan presenciant, emeten judicis de valor. Aquestes converses son en veu alta, suficient per assegurar que la mare o pare de l’infant ho escolta. Pobre nena, no hauria d’obligar-la a entrar a dansa, es veu clarament que no vol entrar, pobreta vol quedar-se amb la seva mare.\nEstic segura que no hi ha ningú que estigui llegint aquestes línies que no s’hagi trobat alguna vegada amb aquesta situació. Amb formes més o menys hostils, però amb un resultat similar, tu sentint-te jutjada, afegint pressió i nervis a una situació gens fàcil de resoldre com ho son tots els conflictes amb els nostres infants. Sentint que potser la poca confiança que tens sobre algunes estratègies educatives que utilitzes s’acaba d’esvair completament. Perquè per uns instants et sents mala mare, gairebé una maltractadora, com si els plors del teu fill o filla fossin motiu d’algun fet denunciable.\nI si tots i totes ens hem pogut sentir així alguna vegada, perquè som també botxins en algunes ocasions?\nPerquè les mares i pares que escolto i veig, són persones «normals» no son ogres desconsiderats, son persones que com tu i com jo des de fora jutgen una situació i creuen que no passa res per comentar-la. Allò que tant evident és quan s’està a un cantó de l’escena no ho és tant quan estàs a l’altre. Tot el que has pensat quan llegint els exemples has empatitzat amb els sentiments de la pobre mare que els rebia, segurament recordant sentiments propis, recorda-ho també quan et sembli que la mare que tens al davant està fent-ho fatal i pensis que no passa res per comentar-ho. Prova a canviar la teva mirada d’una que jutja a una altra compassiva, còmplice amb aquella mare que pateix i que veus que li costa gestionar un conflicte en públic. I si has de dir alguna cosa, que sigui quelcom que l’encoratgi, que la faci sentir que no està sola enmig d’una plaça a punt de ser apedregada sinó acompanyada per altres mares i pares que sovint viuen la mateixa situació, amb d’altres formes. O potser ni miris, ni escoltis, ni parlis, en la intimitat tot es resol millor oi?


La República del Cap de Creus: d’abril 2013\nEls misteriosos casos del rat de Llançà: Cas 2. Part I.\nA dilluns 22 d'abril de 2013.\nEls misteriosos casos del rat de Llançà : Cas 2. Part I i II.\nLa Flor Figa i Llapí aquell onze de març era a la perruqueria. Encara que feia dos dies que diluviava no estava pas preocupada per mullar-se els cabells, ni com li quedaria el pentinat amb tanta humitat. I això que a l'endemà tenia un munt de coses per celebrar. Era el seu aniversari, feia dinou anys, era el sant del seu xicot, feia un any just que s'havien conegut, i feia sis mesos exactes del seu primer flisto. Ho recordava sense escoïssor, amb tendresa i amor sentit. Demà seria un dia de celebracions públiques i íntimes, públiques i púbiques podríem dir. Era per això que era allà en un dia tant plujós i humit.\nMés d'una vegada, en aquells comentaris innocents i sense intenció, tot mirant allò d'homes i dones despullades, el xicot havia ressaltat la curiositat que li aixecava les dones amb la tavella ben neta i polida.\nFeia més de tres anys que la Mari Pili venia a la perruqueria Somia un cop per setmana a fer depilacions. En feia a la cera, amb làser i d'especials. I aquesta era la que havia demanat la Flor. Li havia costat molt decidir-se. Tenir que mostrar les seues intimitats a una persona quasi desconeguda no era el mateix que fer-se les cames fins l'entrecuix, ensenyar-la, i amés tenir-li que manipular, encara que ella fos una jova moderna i oberta, li feia una mica de reparo. Tot fos per sorprendre al xicot, amb la que creia, que era de ben segur, la seua major fantasia sexual. Tot fos per l'amor. Se li va escapar un somriure entremaliat al pensar com si faria ell amb allò al davant.\nLa Flor era rosseta, primeta i ben repartida, simpàtica de carés i de tracte. Era blanca de pell i poc peluda, només pèl moixí que havia desaparegut desprès de quatre sessions de làser. Era per això que ja coneixia una mica a la Mari Pili, cosa que, tot s'ha de dir, l'havia ajudat a decidir-se. En l'entrevista passada ja van concretar l'assumpte; amb paraules de la depiladora : 'Com que tens poc pèl i la sorpresa serà per una vez y na más como santo Tomás, t'ho faré amb maquineta. La Flor li va dir que a la part de dalt hi volia un parell de rombes al bell mig. No és que la Flor en sabés res del significat dels dos rombes en els temps del 'Régimen'. Ella havia llegit en una revista de la tele que el rombe significava disposició per totes bandes, i ella, pel seu enamorat, estava disposada i oberta doblement. També havien decidit que com tenia els pèls rossos i els paral·lelograms no lluirien prou, se'ls hauria de tenyir. Van discutir entre el verd, el blau i el vermell, però es van decidir pel negre, que seria més sexi, sobretot en ella, una rossa natural.\nI allà estava, estirada a la llitera, sense calces i amb un llarg full de paper sobre el ventre com per donar-li una certa de privacitat. La Mari Pili començà a aplicar el gel de sabó d'afaitar amb moviments circulars i impersonals, sense prémer gaire però fent-ho el suficient com per aixecar bromera. La Flor mantenia la mirada fita al sostre mentre sentia el suau fregadís de la Mari Pili, llavi amunt, llavi avall, llavi i a la dreta, llavi i a l'esquerra, amunt, amunt. En un moment la Mari Pili afegeix una mica més de gel, calia ensabonar fins el mont de venus. La Flor va notar la fredor. Es va preguntar si l'altra sentiria alguna mena d'excitació ensabonant i depilant castanyetes.\nLa Mari Pili va accelerar els cercles i els va engrandir, va superar el punt crític amb indiferència. Ben aviat va tenir el triangle emblanquinat. La depiladora desprecinta un capçal i l'acobla a la maquineta. Va començar per baix, amb els dits de la mà esquerra premia la zona i amb la dreta donava la primera rasurada. I la segona i la tercera, les fulles feien feina segura, van obrir camí per la blanca superfície. Tallen sense esforç com la falç talla l'herba verda i tendra. En un moment la Flor s'encongeix i deixa anar un "Au!". La Mari Pili comprova que no és res i la tranquil·litza amb un "yapa, yapa", mentre li pica suaument l'interior de la cuixa.\nLa Flor ja lluïa els llambrots a la vista. Ara la Mari Pili treu un estri rombal per marcar els dibuixos que li havia demanat, els situa, els col·loca, els emplaça, una mica cap aquí, una mica cap allà, neteja i marca amb un llapit.\n"Nena, ara et faré els detalls" – la Flor diu que endavant deixant anar un petit riure.\nLa Mari Pili talla, retalla, pentina, espolsa, tenyeix, renta, esbandeix, seca, raspalla i torna a pentinar.\n-Noia, això ja quasi està - La Mari Pili li planta un mirall entre les cames per tal que la Flor se la vegi. Ella, davant d'aquella imatge que era calcada al seu desig, no va poder evitar un somriure nerviós, va aixecar el cap com una sargantana per veure-s'ho millor.\nEls dos rombes negres lluïen atrevits per damunt de la pelada patatona.\nLa Mari Pili va tornar a fer-la ajaçar, li tenia que aplicar un oli refrescant i hidratant, cosa que va fer tot seguit posant-se'n una mica a la mà. Li va aplicar per tota la zona amb un suau massatge. La Flor notava els suaus i lubricats moviments, amb quatre dits, amb tres dits, amb dos dits, prement, fent la pinça, fent l'estisora, pujant, baixant i tornant a pujar. L'oli feia l'efecte sobre la pell jova, llisa i fina, que es dilatava i es tornava turgent, els llavis de la Flor semblaven els morrets d'un nen grasset que botia contrariat. La comissura traspuava brillantor en el frec a frec lliscós i tebi. El xicot era al seu costat mirant-la amb un somriure picardiós. Una mica més amunt, més amunt.\nTot d'una la Flor té una esgarrifança. Sufocada, s'escura la gorja sorollosament. El xicot desapareix del seu costat i la mà de la Mari Pili de la seua figa.\nS'aixeca del tamboret de treball amb un somriure tot dient - Apa, ja està. La Flor, semi-incorporada, pregunta com aquell que res - Ha quedat bé ?\nLa Mari Pili, mentre es renta les mans, treu el rampell iliturgità per part de pare i li respon – Nena, t'ha quedat el xirimoyo como el xoxo una muñeca.\nLa Flor, com tornant en sí, es puja les calces i es col•loca la minifaldilla sense deixar de mirar a terra. Poder podria semblar estrany que en un dia tant plujós s'hagués posat una minifaldilla texana, però va tenir el mateix pensament que les senyores grans que tenen la roba per anar al metge, una roba pràctica i fàcil de desvestir segons el tipus de visita, doncs per la visita d'ella, la curta minifaldilla havia pensat que era la més adient.\nEs nota una mica estranya de baix, com més fresca i lleugereta. En fa una mica de tímida broma i s'acomiada de la Mari Pili.\nA l'esquerra de la sortida del lloc de les depilacions s'hi trobava la porta del wàter. Poder per culpa del nerviosisme o poder de tant trastejar-li, a la Flor li van venir ganes de fer un pis. Va entrar i va tancar la porta sense fer fressa. Poder, en el fons, de què tenia ganes era de veure's el seu secret amb calma i tranquil•litat. El lavabo era net i amb diversos tocs femenins, el gros mirall sobre el rentamans deixava veure fins a la cintura. Es va girar per assegurar-se de que la porta tenia la balda passada, i que, de passada, evidentment, no hi havia dingú més a dins. Abans de descordar-se la minifaldilla es va ruboritzar, ella, tota sola, i d'amagat. S'exposaria a la seua pròpia mirada, nua de cintura per avall, en un lloc públic, tancat, però públic. Va abaixar-se la faldilla, l'escambell de plàstic que hi havia prop de la porta va ser suficient per elevar el seu reflex fins a mitja cuixa; tindria una vista ben emmarcada i privilegiada de la figa. La Figa que es mira la figa. Va somriure per l'acudit. Tot deixant anar un sospir es va baixar les calces que van lliscar fins les clivilles.\nGenial era la paraula que més bé definia com li havia quedat el que li havia fet la Mari Pili. Genial era l'efecte dels rombes coronant el mont, i genial era aquell txitxi morrudet i petoner que brillava i tot. La Flor es va girar una mica cap a la dreta i desprès una mica cap a l'esquerra per veure-s'ho amb tota perspectiva. No va poder evitar tocar-se per sentir tanta finor.\nAmb l'anular va fer com per esperrucar-se els rombes, però els pels del cony van mantenir fermes les files, de negre tenyit ells. La Flor es va renyar a ella mateixa.\n-Tia, ja està bé de tant de mirar-te, sembles una perversa.\nVa recuperar les bragues sense baixar de l'escambell en una mena d'equilibri. Al anar a posar-se-les se'n va adonar de que estaven una mica tacades.\n-Això ha sigut l'oli que m'hi a posat - va sentenciar ella. Si, si ...\n-Tia, a que no t'atreveixes a anar sense calces ?\n-Tu flipes !\n-T'has fet un brassilenyo hi no tens ovaris per fer-ho ?\nPerò què era aquella bogeria ? I si algú per una malaurada raó descobria el seu secret. El seu secret d'amor. El seu tresor per a ell. Era només pel seu estimat. Si algú ho veia abans que el seu carquinyoli, això li doldria molt més que la vergonya que hauria de passar per trobar-se en tal situació.\n-Però tu al•lucines - va dir-se per allunyar tal mala astrugància.\n-Com vols trobar-te en un cas així ? Això són excuses !\n-Si més no dugués una faldilla llarga ...\n-Excuses ! Cagueta ! - la Flor volia i dolia.\n-Jo tiaaa ... - es desesperava nerviosa i indecisa la Flor tot picant de peus damunt l'escambell.\nCertament era un fet atrevit i excitant, una mica porcot i lasciu, però tanmateix temptador.\n-Tia, que només has de pagar, sortir i anar xino-xano cap a casa.\nSe sentia baixar l'aiga de la pluja per una canal interior. Era una bona ruixada. Va pensar en les gotes de pluja xocant contra el terra i esquitxant-li.\n-Que et passa tia, t'has tornat güarrindonguis de cop ? O és que t'ha trastocat la depilació ?\nHi encara va trobar pitjor veure's davant del seu xicot explicant-li el seu atreviment, mentre ell escoltava tot trempat.\n-Tu no ets així Flor !\nI tota decidida va baixar de l'escambell i va fer a l'inrevés del que pensava, es va treure les calces i les va guardar a la butxaca de la minifaldilla que s'havia posat ràpidament. Ara si que els nervis li van fer venir pixera. Se li va fer estrany el asseure's, arromangar-se i començar a fer sense cap més mena d'entrebanc. Va tornar a somriure.\nNo havia acabat d'alleugerar-se quan va sentir una mena de GLU-GLU a la tassa del wàter. La minifaldilla texana convertida en un cinturó, li permet a la Flor veure perfectament entre cames. Allà estava el flamant parell de rombes negres i més avall el parell de dònuts acabats de fer. L'aiga al fons del wc feia unes ones concèntriques i de tant en tant sortia alguna bombolla d'aire, com si hi hagués un submarinista trastejant per allà al fons.\nTot d'una s'obra l'aiga i apareix una visió horrible. La Flor queda corpresa paralitzada. Una rata enorme treu el cap mirant-la fixament d'una manera viciosa i fastigosa. Ella, morta de por, pot adonar-se perfectament com aquell monstre deixa de mirar-la als ulls per dirigir la seua porca mirada cap un altre lloc. Era evident, que els ulls pervertits, el musell llarg i punxegut amb els bigotis despariats i pèl només a clapes enfilaven cap a un lloc especial. La immunda aparició es llepava els llambrots descarnats amb la llenga pustulosa, i quan arriba a sota del nas la treu com una serp llarga i podrida, la bat amunt i avall amb sàtires i llépoles intencions. La Flor, aixencallada i tensa sobre el wàter no sabia com reaccionar davant aquell espectre depravat que li estava violant el seu secret, profanant el seu tresor d'amor i embrutint el regal pel seu estimat amb la mirada. La Flor se sent ultratjada i vexada pel rat que li fa ganyotes obscenes. Tot d'una la bestiola s'impulsa per arribar-hi. La Flor xiscla i passa una cama per damunt de la tassa. El rat xipolleja i salta cada cop més amunt. La Flor tremolant i quasi sense respiració, amb prou feina encepega com passar la balda, de reüll veu com el cos del rat sobresurt més a cada salt. Ella ni hi pensa en què duu la faldilla cargolada a la cintura com una rosquitlla.\nD'una revolada obra i surt al passadís fent un altre xiscle. El que no podia saber la Flor era que feia menys de quinze segons que havia passat l'Asunción a fer-se els peus a la habitació del costat de la depiladora. Havia arribat a l'hora en punt, per tant havia passat directament amb les botes d'aiga i l'impermeable ben xops i regalats, deixant un rastre moll al terra. Va ser al trepitjar el moll quan la Flor va relliscar caient d'esquenes i amb la mala sort de donar-se un bon cop de cap amb la paret. I allà va quedar estanglada, arremangada i inconscient, amb una cama cap a ponent i l'altra cap a tramuntana. Amb els crits i la patacada les perruqueres i les clientes venen corrents per veure què passa, trobant la Flor a terra sense sentits.\nPoc desprès la Flor reposava a la llitera del C.A.P. . Duia una bona bossoga al cap coberta per una bossa de gel. La cobria un llençol verd. Ella se sentia marejada i estabornida. Com va poder, va allargar el braç dret sota el llençol per assegurar-se que duia la faldilla ben posada. Sí, la tenia per avall, tant avall com permetia una mini.\nEl doctor Gonzalez li prenia la tensió.\n-Com et trobes Flor ?\n-Bé - va respondre amb un fil de veu.\n-Què t'ha passat a la perruqueria ?\nLa Flor intenta recordar i ho recorda, li ve una esgarrifança i està a punt de desmaiar-se.\n-Una rata, grossa, en el wàter - diu quasi imperceptiblement.\nEl doctor ho ha sentit, rumia, i calla.\n-Has fet molta sort Flor, no han tardat ni cinc minuts a dur-te al C.A.P. - li explica el doctor Gonzalez - en el moment que has caigut i has perdut el coneixement, a la perruqueria hi havien els dos nois de la Creu Roja que com que plovia tant, havien anat a buscar a la mare d'un d'ells. També hi havia la parella de municipals, es veu que un hi tenia la novia que no es volia mullar el pentinat, i en Ramón el bomber que esperava que sortís la dona. S'han mobilitzat tots.\nPublicat per Lluís F. a 18:44 Cap comentari:\nA diumenge 14 d'abril de 2013.\nEncara costa dir-ho obertament al qui així ho sent, i encara costa molt més d'acceptar al qui hi és contrari. Declarar-se català i no espanyol no ha de suposar cap afront a Espanya, tal com diríem no sóc francès o no sóc alemany sense que hagués d'haver-hi cap daltabaix a Europa.\nUn país encara que conquerit i ocupat legal i administrativament i inclosa sa terra al territori del vencedor, no ha de veure esborrada la seua ànsia de llibertat i independència. El sentiment independentista català no ha pogut ser destruït per l'espanyolisme. Aquest espanyolisme ranci té un historial que el presenta com tant prepotent com tanoca i cap de burro. I així li a anat a la gran España. Un imperi on 'nunca se ponía el Sol' ha quedat reduït a la pell de toro. Aquest sempre ha mantingut un tracte dèspota, abusiu i intransigent, elevat al 'por mis cojones', vers els seus conquerits, i això els ha portat a tenir que lluitar contra tota mena de revolucions independentistes i llibertàries, cosa que a deixat a Espanya sense terres d'ultramar i amb una relació amb els seus esbombats 'hermanos patrios allende los mares' penjant d'un fil segons hem pogut veure fa poc. Aquest caràcter petulant, jactanciós i fatxenda ha perdurat ha través dels segles fins els nostres dies. Ara, encara, hem de patir els pretensiosos i reaccionaris atacs dels espanyolistes tramesos de generació a generació. Viuen en els temps dels reis Catòlics i la catxiporra, no ha evolucionat ni un mil·límetre. Encara pensen que la invasió i ocupació d'un país a d'anorrear el seu sentiment de poble al no res. Doncs no és així, hem resistit com a poble i hem mantingut d'empeu un pilar capital que ens suporta com a nació i ens identifica a tots, la nostra llengua. És per això que els governs espanyolistes ataquen contínuament aquest pilar, saben que si cau o s'esquerda, el nostre país quedaria greument ferit. Tanmateix, el tracte fiscal discriminant vers nosaltres, torpedina les nostres possibilitats d'avançar com a país modern i lliure, i ells ho saben, ho practiquen amb afany i no tenen intenció de desistir. Evidentment no han après res, són els 'don erre que erre' de l'ultranacionalisme espanyol, i no poden dragar que una part, sobreposada, de la seua España pugui arribar a alliberar-se del sempitern jou.\nPerdre una altra 'colònia', ara part de la mateixa ibera terra, els pot costar molt car. Un dia ens tocarà escollir, o sang o podrit. Tots hauríem de patir, uns per aconseguir la llibertat, els altres per intentar mantenir a un poble subjugat al segle XXI. El món ja els comença a avisar, "feu-s'ho mirar això vostre contra els catalans".\nAmb tot plegat, quin ànim ha de tenir un català per sentir-se espanyol ?\nNo sóc espanyol, sóc català, i de moment amb simpatia, com diria Fènix 11*23.\nPublicat per Lluís F. a 21:06 Cap comentari:\nA diumenge 7 d'abril de 2013.\nOn són els grans líders polítics i socials d'aquesta època en què vivim és un misteri sense misteri en el fons. Els que hem viscut mig segle recordem a grans personatges contemporanis i a d'altres més antics. Grans dones i homes que amb el seu fer i carisma van conduir o induir a les seues societats d'una manera reconeguda anys desprès. Poder van ser uns personatges empesos per les necessitats socials i polítiques de llavors, èpoques èpiques i convulses, temps d'avenços socials i polítics. Fins i tot els dolents eren líders que s'enriquien i es mantenien en el poder massacrant al seu poble, encara recordem a Bokassa i a Idi Amin, eh?\nPerò el temps ha transcorregut, les societats han passat una època de bonança i benestar. Ens la xalàvem força bé a l'ombra del pi gros. Els nostres mandataris i governants es dedicaven a l'espoli dels nostres capitals sense grans maneres, alegalment, amb entrellats ben entrellats i sense violència, i també a fornicar sense grans perversions és clar, transformant-se en individus miserables i nuls per a la societat. I tot això davant nostre, benestants i panxamples, sense voler veure-hi, dedicats a guanyar i a gastar-ne més dels que un tenia seguint les ordres dels gurus del capitalisme sense escrúpols. Ja no calia fer rodar caps ni ser un carismàtic número ú per ser al poder o robar i ampliar el patrimoni fins l'infinit. Es podien moure quantitats ingents d'euros solapats en benaventurats ajuts i subvencions, que en aquell moment ajudaven a tapar tots els forats i de passada totes les boques. Van crear una estudiada estratègia de reciclatge polític, burocràtic i empresarial amb el que es mantenen als xupòpters cobrant fins la mort i més enllà. I així, durant anys s'ha anat creant un exercit de vividors, de governants i gurus d'una mediocritat vomitiva emparats per una propaganda mediàtica sense límit, ni control, que han guiat a unes societats sense criteri i que no estaven pas per calibrar la magnitud de la podridura que ens anava envaint. Des dels de l'olla fins al Rei tots ens els trobem ara rebolcats en un fangar.\nAra amb la crisi i les societats terrimbast avall, tothom s'ha despertat amb el xotrac i ha recuperat la visió de la crua realitat. Ara ens indignem Oh! Eh!, Oh! Eh! Això no pot ser ! I ara ve con el maten. Ara que hem promogut un ramat d'inútils, corruptes i mangants, reclamem que s'adrecin les coses, que s'actuï amb bon criteri i decisió, que es purguin responsabilitats i que se separin les pomes podrides. Ara que ja s'ha podrit cistell i tot, jonquillo i vimet. El barcu se'n va a picu sense capità amb autiritat moral per donar ordres a dingú, i els oficials més bons s'haurien de fer saltar per la borda com teca pels tiburons. Haurem d'esperar que d'entre la tripulació o del pasatge apareixi un líder que faci rodar caps de corruptes i cardaires i que tingui valor per escatir-nos a tots plegats una mica, per creguts i pàmfils, i ens pugui conduir a la salvació. Amen. Fins que la tornem cagar, com és natural.\nLluís Feliu, Notícies del C.de C..\nPublicat per Lluís F. a 0:04 Cap comentari:\nPublicat per Lluís F. a 21:56 Cap comentari:


El govern espanyol desbloqueja 10,3 milions d’euros destinats a les entitats socials catalanes - Diari de la Discapacitat\nPortadaDestacadesEl govern espanyol desbloqueja 10,3 milions d’euros destinats a les entitats socials catalanes\nSegons ha confirmat la ministra de Sanitat, Dolors Montserrat\n15 de Novembre de 2017 Redacció/Fonts Destacades 0\nDesprés de setmanes i fins i tot mesos passant-se la pilota la Generalitat de Catalunya i l’Administració de l’Estat, avui la ministra de Sanitat, Serveis Socials i igualtat, Dolors Montserrat ha confirmat que el govern espanyol ha autoritzat l’aprovació i compromís de despesa per a la concessió de subvencions per import de 10,3 milions d’euros per a entitats catalanes del Tercer Sector.\nConcretament s’han destinat 854.685,55 euros a polítiques 5,24 milions d’euros a dos programes de polítiques de joventut del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies; 4,35 milions d’euros a cinc programes d’Acció Cívica i Voluntariat del mateix departament i 724.630 euros a tres programes de política de dones de l‘Institut Català de les Dones.\nLa intervenció del govern espanyol sobre les finances de la Generalitat havia provocat una paralització administrativa que ha afectat a més de 500 entitats del sector social dels àmbits d’Acció Cívica i Comunitària i també de Joventut. Moltes d’elles havien quedat en una situació econòmica molt compromesa i fins i tot en algun cas, el retard ha provocat la incapacitat de seguir donant els serveis ordinaris de seva activitat.\nTot i que s’ha desbloquejat aquest pagament, això no implica que el cobrament sigui immediat i potser encara s’hauran d’esperar alguns dies perquè tots els tràmits es realitzin efectivament.\n18 de Maig de 2018 Redacció/Fonts Inclusió 0


NEVA DINS EL VIDRE: Organitzacó criminal. Reflexions d’un ignorant | Narcís Banchs\nOrganitzacó criminal. Reflexions d’un ignorant | Narcís Banchs\nSegons els diccionaris, la paraula “criminal” determina a la persona que ha comès un crim.\nConseqüentment, l’expressió “organització criminal” determina a les persones que s’agrupen per cometre crims.\nSegons els diccionaris, la paraula “crim” i la paraula “assassinat” tenen unes connotacions paral·leles.\nÉs a dir, un assassinat és un crim. Per tant, matar una persona és una acció criminal i conseqüentment organització criminal deu ser el grup de persones que s’organitzen per matar altres persones.\nLa fiscalia espanyola ara acusa a tots els membres del govern català, càrrecs de diferents conselleries i persones vinculades als mitjans de comunicació, de formar part d’una “organización criminal”, pel fet d’haver convocat un referèndum que al govern espanyol no li agradava.\nOi que les urnes i les paperetes que miraculosament van aparèixer el dia 1 d’octubre són uns elements perillosíssims pel gran risc d’assassinats que poden provocar?\nOi que per això van enviar a Catalunya milers i milers de “soldados de la pátria” armats de les seves armes (això sí, totes “reglamentàries”), per combatre amb tota la violència possible l’exèrcit enemic?\nOi que era un exèrcit format per 2.300.000 “soldats” voluntaris, que (pobrets), l’únic que sabien fer era cantar, mirar-los amb carinyo, seure a terra i queixar-se de les garrotades que rebien?\nAra diuen que els catalans som una “organización criminal” perquè hem comès el gran crim de voler ser independents i per voler tenir una vida millor en la terra que estimem.\nPer això em pregunto si la guerra que va dur a terme el senyor Franco per trencar la legalitat d’aquell moment i matant a més de 63.000 catalans no va ser un acte criminal.\nPerò si en canvi, fer una consulta perquè el poble de Catalunya expressi pacíficament i civilitzadament la seva opinió, sí que ho és?\nEls jutges i els fiscals espanyols, per què no van empresonar el senyor Franco però sí que empresonen els catalans?\nO és la farsa més farsa del món mundial?\nCom que no ho sé, per això ho pregunto.\nNarcís Banchs i Valls / Diari Catalunya Lliure


Sally Rooney, m’avorreixes, por Isabel Gómez Melenchón\nHi ha persones a qui l’èxit els ve no gran, però sí estrany. Penso en això mentre em fixo en l’expressió de Sally Rooney a la solapa de la seva última novel·la, tan anticipada; torno a pensar en això mentre la llegeixo. Una de les seves protagonistes és una escriptora igualment irlandesa, jove, coneguda i prestigiada i tan poc feliç com un salmó a punt de ser empaquetat. És el que té pertànyer a una generació que ha fet bandera del seu lament i a més ser-ne considerada la narradora oficial: encara que les coses et vagin bé, has de fer com si no, o embolicar-les en un discurs tipus amunt els pobres de la Terra versió millennial . Això cansa.\nLes coses li van bé a Sally Rooney, massa bé per a algú que es proclama marxista i dedica una bona part del llibre a reflexionar sobre el canvi climàtic, el preu dels lloguers, feminisme, privilegi i altres ítems amb els quals demostrar que una, un es troba en el respectat i respectable grup de persones amb consciència. I amb autoconsciència. Això és el que particularment m’avorreix de Sally Rooney, i de la seva cohort en el sentit de grup d’edat. Les dues protagonistes femenines d’ On ets, món bonic, una novel·la ben escrita i amb aspectes interessants d’altra banda , s’embranquen en converses (per e-mail, quina fatiga) de pàgines i pàgines sobre les penes del món, però, com afirmava una crítica a The New Yorker , sembla com si amb ser conscients ja ho haguessin fet tot, o, dit en altres paraules, la consciència es converteix en una trampa, “una meta en lloc d’un punt de partida”. Fem el mateix amb tot? Em temo que sí, atès l’enorme fenomen que s’ha format. La literatura sempre ha retratat el món, però aquesta novel·la, moltes de les novel·les actuals, se’m presenten com una selfie. I a les selfies tots intentem quedar bé.\nCal demostrar que es té consciència, encara que es tracti d’autoconsciència\nEn un altre món, en plens anys vuitanta, un altre autor que en el seu moment va ser considerat el portaveu d’una generació, la X, va titular la seva novel·la-manifest Menys que zero . Així se sentien, així sentien. Amb els anys Bret Easton Ellis va acabar escrivint sobre yuppies psicòpates. No sé com acabarà el món bonic de Rooney.


El campió de pilota valenciana Álvaro Navarro visita ExpoJove – ExpoJove\nEl campió de pilota valenciana Álvaro Navarro visita ExpoJove\nHa sigut onze vegades campió de la Comunitat Valenciana i tres del món a nivell individual, i hui estarà en ExpoJove. El pilotari Álvaro Navarro ha vingut a la fira de la Infància i la Joventut a transmetre els seus coneixements als més xicotets i a tot aquell que vullga participar en l’estand de la pilota valenciana.\nPer al jugador, tornar a ExpoJove és “com tornar a la joventut”, segons ha confessat, perquè és “trasladar precisament als jóvens el que és el món de la pilota”. “Com jugador professional és la major satisfacció que pots tindre”, ha insistit el pilotari.”\nEl també quatre vegades campió de pilota per parelles agraïx que ExpoJove dedique una àrea amb deu disciplines diferents i un gran escenari per a fer exhibicions a este esport perquè és “molt important que es conega i tinga un espai en un lloc on passen al dia milers i milers de xiquets”.\nPer això, el pilotari ha vingut a ensenyar el que és la pilota valenciana des del seu punt de vista i a fomentar que tots els xiquets practiquen este esport tan tradicional i valencià perquè quan comences amb ell “gaudixes molt i és meravellós”.\n‘Globotá’ naranja por el Valencia CF en ExpoJove


El síndic d'Aran vol votar l'1-O però veu "impossible" que es pugui fer a la vall — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / El síndic d'Aran vol votar l'1-O però veu "impossible" que es pugui fer a la vall\nEl síndic d'Aran, Carlos Barrera, ha declarat aquest dijous que veu "impossible" que aquest 1 d'octubre es pugui votar a la vall. En una roda de premsa extraordinària, Barrera ha justificat aquesta valoració en considerar que a la zona, a diferència d'altres punts de Catalunya, "no hi ha prou suport popular" per impedir que es precintin els locals de votació tal com els cossos de seguretat de l'Estat ja li han comunicat que volen fer per a un termini de 24 hores.\nTanmateix, el síndic també ha reconegut que a la institució aranesa existeix "preocupació" per la imatge d'"espanyolisme acèrrim" i de vincle incondicional amb l'Estat espanyol que està transmetent actualment l'Aran i per la repercussió que això pot tenir en el mercat turístic català. Barrera ha atribuït aquesta visió exterior als pronunciaments fets darrerament pels principals dirigents d'Unitat d'Aran, com ara l'alcalde de Vielha e Mijaran, Juan Antonio Serrano, i l'exsíndic i actual membre de l'executiva del PSOE, Paco Boya, que han fet una crida a la no participació en l'1-O. En aquest sentit, Barrera ha volgut defensar que "el destí geogràfic i polític de l'Aran està lligat a Catalunya" i ha recordat que la Llei d'Aran i el reconeixement de la vall han estat possibles gràcies a la Generalitat.\nTot i matisar que ell vol "exercir el seu dret a vot amb normalitat" i que es dirigirà al seu col·legi electoral per fer-ho, el cap del govern aranès ha dit que de moment des del Conselh no saben res sobre la cessió de locals a nivell local. Sobre aquest punt, ha assegurat que al seu partit, CDA, no hi ha consens sobre aquest tema, malgrat que ja ha transcendit que entre els locals previstos hi hauria la Casa Forestal de Bossòst, l'Alberg de Salardú o bé l'església d'Arties, gestionats per aquest ens. Els espais haurien estat llogats per la Delegació de la Generalitat a l'Alt Pirineu i Aran.\nMireia Boya demana la dimissió de Barrera\nSobre els dubtes amb la votació de l'1-O per part del síndic, la diputada de la CUP al Parlament Mireia Boya ha demanat des de les xarxes socials la dimissió "ara mateix" de Carlos Barrera. La parlamentària aranesa creu que Barrera és "una vergonya de representant per als aranesos que volen votar". Boya també s'ha mostrat crítica els darrers dies amb el fet que el Conselh Generau no s'hagi prestat a cedir locals.


Els Amics de les Arts presenten l'espectacle "Pares normals" - Primera Fila\nL'espectacle s'estrenarà el novembre al Teatre Poliorama de Barcelona\nEl Teatre Poliorama acollirà el proper mes de novembre l’estrena de l’espectacle “Pares normals“, el nou muntatge d’Els Amics de les Arts, Marc Artigau i Minoria Absoluta, que s’ha presentat aquesta tarda a l’escenari de La Paloma.\nPares normals és una comèdia musical que compta amb una banda sonora de cançons inèdites d’Els Amics de les Arts, interpretades pels actors i actrius de l’espectacle. En la presentació d’avui el trio format per Joan Enric Barceló, Ferran Piqué i Daniel Alegret han tocat en directe algunes cançons de l’espectacle amb les veus dels protagonistes de l’obra.\nL’espectacle és una proposta teatral que emociona i que aconseguirà que cada espectador s’hi pugui identificar i fer la seva pròpia lectura. Pares normals explica una petita història que esdevé universal perquè tots hem tingut pares i hem estat fills, ens hem enamorat, desenganyat i tornat a enamorar tantes vegades com ha fet falta.\nPer a la composició de les 14 noves cançons que formen part del musical, Els Amics de les Arts han fet una immersió en alguns dels musicals més influents dels últims anys. Les cançons de Pares normals són, en el fons, una carta d’amor al gènere musical escrita per un dels grups de pop més importants de casa nostra. La primera cançó es va fer pública just un any abans de l’estrena del musical, el 22 de novembre del 2021. Es tracta de “Crec que podria odiar-te”, tota una peça plena d’energia pop que fa de les contradiccions romàntiques una festa on tothom hi és convidat. La cançó acumula desenes de milers d’escoltes a través de les múltiples plataformes musicals on s’ha distribuït.\nPares normals estarà interpretada per quatre actors i quatre actrius: Enric Cambray (Aran), Júlia Bonjoch (Laia), Albert Pérez (Salvador), Annabel Totusaus (Sofia), Lucía Torres (Nora) amb Bernat Cot, Víctor Gómez i Anna Herebia, que estaran acompanyats a l’escenari per quatre músics en directe.\nA la idea inicial d’Els Amics de les Arts s’hi ha sumat el talent de Marc Artigau, Eva Mor i Minoria Absoluta, conjuntament amb l’espectacular equip artístic encapçalat per Sergi Belbel i Marta Tomasa. L’autoria de l’obra és compartida per Els Amics de les Arts, Marc Artigau i Minoria Absoluta.\nLa direcció escènica corre a càrrec de Sergi Belbel, amb coreografia de Marta Tomasa, encapçalant un equip artístic de primer nivell per fer realitat una proposta teatral tan ambiciosa, del qual formaran part professionals com Enric Planas (escenografia), Kiko Planas (il·luminació), Pau Aulí (vestuari), Helena Fenoy (caracterització), Alícia Serrat (equip de direcció) o Andreu Gallén (assessorament musical), entre d’altres.\nEl fil argumental de Pares normals requereix d’una posada en escena innovadora amb una presència important de les arts digitals que suposarà un pas endavant pels espectacles d’aquestes característiques


Ascensió Figueres: "Cada dia queda menys per a assolir una normalització" - El Periódico Mediterráneo\nPRESIDENTA DE L´ACADÈMIA VALENCIANA DE LA LLENGUA\nAscensió Figueres: "Cada dia queda menys per a assolir una normalització"\nFECHA NACIMIENTO NULES (1961).\nEXPERIÈNCIA LICENCIADA EN FILOLOGIA HISPÀNICA, AMB 10 ANYS D´EXPERIÈNCIA DOCENT EN LLENGUA ESPANYOLA, LITERATURA I VALENCIÀ.\nEN POLÍTICA FOU REGIDORA A NULES, DIPUTADA AUTONÒMICA (1995 I 1999), I SUBSECRETARIA D´EDUCACIÓ. DES DEL 2002 PRESIDEIX L´AVL.\nAscensió Figueres parla de "consens, tolerància i generositat" en temes lingüístics, quan se celebra el 75é aniversari de Les Normes de Castelló. En el seu segon mandat al front de l´Acadèmia Valenciana de la Llengua, creu que "sempre es pot fer més", i diu que "l´AVL no és una policia de la llengua". L´ús social continúa sent un dels cavalls de batalla.\n--L´AVL ha estat un dels pivots que han articulat l´onomàstica de Les Normes. Ens fa balanç de la celebració?--Des de l´Acadèmia vam tenir clar que la celebració s´havia de fer a Castelló. Institucionalment, el balanç és més que positiu. L´exposició a San Miguel ha superat les 8.000 visites, la més vista de l´AVL, i ara viatjarà per tota la Comunitat. L´Acadèmia ha volgut fer les seues pròpies celebracions però també col.laborar amb altres institucions, les que ens ho han demanat. No ha hagut una competència per veure qui ho feia més bonic; entre tots hem procurat que arribe a tots els racons. I, sobre tot, la societat de Castelló s´ha implicat molt.\n--Ha hagut una entesa quant a la celebració, però algunes institucions han criticat la Generalitat per la falta de normalització encara de la llengua valenciana. Què ha de dir a estes crítiques?--L´AVL és una institució jove i jo sóc conscient que a alguns encara és costa acceptar-la. Bé, ú podria comprendre-ho fa 3 ó 4 anys, però no després d´haver tret un Diccionari Ortogràfic; d´haver aprovat la Gramàtica, i, per tant, sentar una normativa de referència per al valencià, oficial --perque l´Acadèmia és un ens oficial--, i, per suposat, la Generalitat es regeix estrictament per estes normes. Qui les critica és perque no creu en el consens imperant.entesa\n--És eixe consens hereu del de la Castellonenca del 32?--A l´AVL ens sentim hereus de Les Normes. Pero sí és cert que els acadèmics provenen de mons molt diferents, com aquells signants. Es va tractar de sentar a la mateixa taula gent que venia del món valencianista, del món catalanista, de l´Universitat o d´altres, com l´editorial o l´educatiu. I hem sigut capaços de posar-nos d´acord en una normativa i gramàtica. El que demanem és que tots siguen capaços de mostrar eixa generositat i acceptar eixa normativa, perque no ens fa cap favor per a la llengua el dissentir de la normativa oficial. Som hereus, si vol, de l´esperit de consens, tolerància i generositat. Això es el que ha presidit el nostre treball fins ara.\n--Quant calcula que li falta al valencià per què no hagem d´estar parlant-ne tot el dia?--Jo, com sóc optimista, sempre dic que cada dia que passa queda un dia menys per a la normalització total. L´escola té un paper, ha tingut i continúa tenint, molt important. La gent, ara, llig normalment en valencià, ja escriu en valencià, i este tipus de debat ja li té igual. Però sempre és molt difícil acabar amb reductes radicals i ací hi ha pels dos costats. I, afortunadament, cada vegada són més reduïts i menys. Que quant tardarem? Si això es perque el valencià està tan igualat al castellà, serà meravellós, pero m´agradaria que es continuara parlant-ne, i festejant Les Normes, que són les més homenatjades, pel que signifiquen.\n--Quin és l´estat de la llengua?--La llengua està en bon moment. Allò de què parlar valencià es considerava de poble, i parlar castellà, doncs era més fi, ja està totalment superat, i la llengua ha adquirit un prestigi. A més, hi ha l´efecte de l´inmigració. Això té el seu efecte en les enquestes. No és que es parle menys valencià perque la gent que parlava valencià ara parle castellà; és que ara som més gent. Crec que, amb les eines que tenim, sobre tot en noves tecnologies, un retrocés en la llengua seria fatal i tots en seriem responsables.\n--Però, potser falta una mica de suport dels ens polítics?--Sempre fa falta fer més, ajudes institucionals per a l´ús del valencià en comerços, en cursos, en la formació del funcionaris, de professorat. I des de l´Acadèmia ho reivindiquem, però des d´una política de no imposar. Evidentment, no pot acceptar del mateix bon grau un ensenyament en valencià una escola d´Almassora que una de Segorbe. Sempre estic a favor d´accions per la promoció del valencià, sobre tot d´aquelles que van destinades a augmentar l´ús, però sempre sense imposar. L´Acadèmia no és una policia lingüística; la nostra missió és elaborar la norma, però també una de les funcions que ens ha atorgat la llei es vetllar per l´ús de la llengua. I tant que ens preocupa! Hi ha una frase molt bona que ho resumeix: ens està guanyat l´aula i s´està perdent el pati.\n--Potser, per comparació, pareix que el paper de la Generalitat de Catalunya és molt més actiu, que no el que està tenint el nostre Consell.--No m´agrada comparar-me amb Catalunya ni amb ningú, i he de dir que no estic d´acord amb la política lingüística que se ha dut a terme allà. De fet, algunes enquestes, he comprovat que no es corresponen amb la realitat. Es parla molt més castellà del que diuen.\n--Hi haurà en Castelló una subseu de l´AVL en un futur?--La seu està en València, pero no ho descarte.


No hi ha res divertit sobre manti teo i la seva falsa núvia morta | CAT.Superenlightme.com\nAixí que, per ara el que has sentit sobre Notre Dame apoyador Manti Te'o i el seu fals Dead Girlfriend.\nDesitjo que estava escrivint aquest post perquè tenia algun tipus de resposta o manera de fer sentit d'ella, però no ho faig. Igual que molta gent, encara estic intentant embolicar el meu cervell al voltant de la situació.\nUna cosa que sí que sé és que jo no crec que hi hagi res divertit sobre qualsevol d'ella.\nEncara que podria sentir-se com va succeir tot alhora, el que fa poc va sortir a la llum com un engany fa anys s'hagin iniciat efectivament.\nBàsicament, segons informes de premsa, tot el que sabem (o creiem saber) sobre l'estrany romanç en línia de Manti Te'o és que:\nLa relació entre Te'o i la seva "núvia" Lennay Kekua va començar fa anys, quan era un novell Te'o a Notre Dame, però no va arribar a ser significativament romàntica fins al voltant d'octubre 2015, quan va dir Kekua Et que estava tenint problemes nuvi i volia que ell hi fos per a ella.\n12 de setembre de, 2016, Te'o rep una trucada de "germà de Lennay," que li diu Lennay ha mort a causa de la leucèmia. Veritable àvia de Te'o va morir el dia anterior.\nTe'o juga un partit increïble contra Michagan Estat i de la història de les morts de la seva nòvia de la seva àvia i en els titulars nacionals.\nInformació sobre Lennay Kekua ser una falsa alarma comença a emergir quan Al "JR" Valsoa, que afirma que se sap sobre la falsa alarma des de l'any 2008, tuiteja Te'o per dir-li que tot era una farsa.\nAlgú diu Te'o a principis de desembre de l'any 2016 que diu ser Kekua i dient que no estava morta.\nTe'o parla d'Kekua un cop més durant una entrevista, a continuació, comença a confiar en els seus amics i familiars i, finalment, notifica Notre Dame entrenador en cap Brian Kelly. Notre Dame inicia una investigació.\nTe'o afirma que el 16 de gener de 2017, Ronaiah Tuiasosopo (un nom que ha estat implicat en la presumpta estafa des de 2008, quan "Lennay" es Befriending i sortir amb altres persones en línia) i ho crida appologizes per l'entremaliadura. Te'o diu que no tenia part en l'engany, i Notre Dame afirma que la seva investigació li esborra de qualsevol implicació.\nAquests són només els punts principals; pot obtenir més informació a la línia de temps de Manti Te'o història Núvia engany de la cadena ABC.\nPodríem aprendre més el dijous 24 de gener de, 2017. D'acord amb Katie Couric, Te'o i els seus pares van a aparèixer en la Katie Mostra.\nMentrestant, la reacció del públic a la situació de Te'o ha estat variada, però s'inclina més cap al, bé, el costat cruel. La gent ràpidament va dur a Twitter, publicar fotos d'ells mateixos abraçar o de la mà amb "amigues imaginàries", i la cultura meme van volar amb girs en els memes populars com Bad Luck Brian.\nD'acord amb Te'o,\nAixò és molt compromès parlar, però durant un període prolongat de temps, he desenvolupat una relació emocional amb una dona que vaig conèixer en línia. Hem mantingut el que creu que és una relació autèntica mitjançant la comunicació freqüent en línia i per telèfon, i em va créixer fins preocupen profundament per ella.\nEl que estic veient aquí és "vergonyós", "relació emocional", "relació autèntica", i "es preocupen profundament."\nAssumim Te'o està dient la veritat i que no va estar involucrat en l'engany (que, no sembla ser un salt ara, ja que no sembla ser realment cap motiu perquè ell sigui involucrat).\nPer descomptat que, el que estem presenciant és un ésser humà que va passar anys conreant una relació amb una altra persona, desenvolupant sentiments reals per a una altra persona, perdre a aquesta persona, i ara tractar públicament amb la comprensió que la persona mai va existir.\nEll està tractant amb una part de la seva vida sent un engany.\nEl que és graciós?\nLliçó de vida del príncep de la sang de la sang # 5: cal tenir cura del valor nominal\nXoc, confusió, venjança: 7 consells per fer front a la mort sobtada\nAmanda Bynes diu que està sobri i està preparada per treballar


Sis mesos de supervivència de Ronald Koeman\nKoeman ha hagut d’adaptar-se a una plantilla de circumstàncies i a un club que fa aigües des de l’estiu\nRonald Koeman en el duel contra el Cadis. TONI ALBIR / EFE\nBarcelonaEntre la frase en què Ronald Koeman assegurava que el Barça tenia “prou qualitat per aspirar al màxim en les competicions” i la frase en què reconeixia que l’equip “no està per guanyar gaires coses” van passar menys de sis mesos. El mateix des que va dir que calia “dominar la pilota i jugar bé a futbol” fins a admetre molts cops que alguns resultats han estat “decebedors”. L’entrenador holandès complia aquesta setmana mig any al capdavant del Barça, però no ho ha pogut celebrar amb un somriure. Una derrota contra el PSG que deixa l’equip amb peu i mig fora de la Champions (1-4) i un empat a l’últim minut contra un Cadis que tan sols va xutar un cop a porteria (1-1). Marcadors que trenquen la bona dinàmica que havia agafat l’equip en les últimes jornades i que retornen el Barça a la realitat d’un curs de transició en què difícilment es podrà aixecar cap trofeu.\nLluny queda aquell 19 d’agost, cinc dies després de la bufetada del Bayern Munic als quarts de la Champions (2-8). Un Koeman amb les piles carregades venia amb el prestigi de ser un heroi del barcelonisme, i amb l’aval de ser una figura autoritària a les banquetes que posaria ordre a un vestidor que anava pel pedregar. “Cal fer canvis. Si cal prendre decisions, les prendrem”, apuntava en aquella estrena. Segurament s’imaginava que seria un any convuls, però no podia preveure que Messi enviaria un burofax per marxar del club, que la plantilla no es podria configurar com ell volia per les limitacions econòmiques de l’entitat, que la junta de Bartomeu dimitiria en bloc, que s’hauria de negociar una rebaixa col·lectiva de salaris per evitar caure a la bancarrota, que el Camp Nou seguiria buit de públic, que no vindrien reforços al mercat d’hivern, que hi hauria una plaga de lesions, que es perdria el primer títol a la pròrroga (2-3 contra l’Athletic a la Supercopa), que hauria de remuntar dos gols a la tornada de semifinals de Copa (2-0 contra el Sevilla) i que estaria virtualment fora de la Champions. Ni que, després d’un inici irregular de Lliga, desaprofitaria l’oportunitat de retallar distàncies amb el líder empatant a casa contra un rival que l’últim duel que va guanyar va ser precisament el de la primera volta contra el Barça.\nKoeman ha hagut de fer tots els papers de l’auca des que va aterrar al Camp Nou. De bomber a portaveu, i sempre amb una mirada d’entrenador de club, més pendent de construir alguna cosa que d’obsessionar-se amb guanyar a qualsevol preu. “No són bons temps per a un equip que sempre exigeix el màxim”, reconeixia a l’agost. Els resultats no han acabat d’acompanyar, sobretot a la Lliga, on ha deixat escapar 24 dels 69 punts disputats. El balanç en totes les competicions és de 22 victòries, 6 empats i 8 derrotes, amb 79 gols a favor però 41 en contra, més d’un per partit. Per l’exigència de l’entitat, en condicions normals es qüestionaria si és el tècnic idoni, però en un club que no tindrà president fins al març i sense públic a les graderies, s’imposa l’esperit de supervivència. Fins i tot no se li ha tingut en compte l’actitud a les rodes de premsa postpartit, en què ha dedicat més temps a criticar els àrbitres que a analitzar en què havien fallat els seus. Un discurs que, amb el pas de les setmanes, ha anat rectificant.\nQuan Bartomeu va pensar en Koeman per rellevar Quique Setién, l’expresident buscava una figura respectada al club, sobretot per l’afició. Jugador del 1989 al 95 i autor del gol a la final de la Copa d’Europa del 92, el neerlandès va ser ajudant de Louis van Gaal (1998-2000) abans de començar la seva carrera com a primer entrenador. Amant del Barça i de Barcelona, sempre ha estat pròxim al club i ha estat molt freqüent veure’l per la ciutat quan estava sense equip o fent-hi llargues estades mentre dirigia la selecció dels Països Baixos. Però això no ha impedit que molts qüestionin la seva mirada futbolística, que consideren un xic allunyada de l’estil del Barça, ja que s’ha decantat en alguns partits pel doble pivot o ha apostat per tàctiques ultradefensives als últims minuts de determinats partits. Crítiques a les quals ell ha restat importància, però que han acabat sorgint efecte: del 4-2-3-1 inicial ha acabat apostant pel 4-3-3, encara que amb matisos.\nDes de la Ciutat Esportiva expliquen que Koeman ha imposat disciplina als entrenaments i autoritat al vestidor, i ha solucionat els conflictes amb els futbolistes amb tanta mà esquerra com ha pogut: quan Griezmann no trobava el seu lloc a l’onze o jugadors com Riqui Puig i Trincao reclamaven més minuts. La plaga de lesions l’ha fet apostar pels joves, com Araujo i Mingueza. Al mig del camp ha acabat abraçant un jugador, Pedri, que inicialment no entrava en els seus plans i ha recuperat per la causa un Dembélé que, si no va marxar a l’estiu, va ser perquè no hi havia cap oferta suculenta per ell.\nEl futur de Koeman és una incògnita. Té contracte fins al 2022 però tot dependrà del que determini el nou president. Per ara tots parlen amb la boca petita i tiren pilotes fora a l’espera que guanyin les eleccions. Després decidiran què fer amb l’heroi de Wembley.\nEsports | 05/03/2021\nOpinió | 05/03/2021


El jugador més internacional del Manresa - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nWalter Fernández ha aterrat al Congost després d'una llarga trajectòria en equips europeus\nWalter Fernández el dia de la seva presentació al Kursaal jordi biel\nWalter Fernández el dia de la seva presentació al Kursaal\nEl Videoton (Hongria), el Lokeren (Bèlgica), el Petrolul (Romania), el Skoda Xanthi i el Panthrakikos (Grècia) i el Sant Julià (Andorra) són els clubs en els quals ha jugat, fora d'Espanya, Walter Fernández, el fitxatge més mediàtic del Manresa per fer front a la nova temporada a Tercera Divisió.\nNascut, avui fa 30 anys, a Caldes de Montbui, on resideix actualment, Walter Fernández ha volgut posar punt i final a les aventures internacionals i jugar més a prop de casa seva, en aquest cas en el Manresa. «La veritat és que ara em venia de gust trobar, en el futbol, altres motivacions que no siguin les estrictament d'una feina. Després d'estar un temps al Sant Julià, en una lliga, l'andorrana, en la qual falta intensitat, sobretot en els entrenaments, tot i que la majoria de jugadors són semi professionals, em van oferir la possibilitat de venir a Manresa on he trobat un projecte interessant. Sé que el repte de l'equip és la permanència, però considero que per història i per la pròpia ciutat, el club té molt marge de millora en posteriors temporades. Ha de fer un pas endavant. I ara mateix, em motiva formar part d'aquest repte».\nWalter Fernández, després de jugar un any a Caldes va fitxar per l'Espanyol i posteriorment pel Barça, ja de cadet i fins al juvenil A. Després va anar cedit al Sporting Maonès, on es va trobar amb l'exjugador del Manresa Manel Sala, i posteriorment a l'Antequera, en els dos casos a Segona B.\nEl Gimnàstic de Tarragona, en aquell moment a Segona Divisió, es va fixar en ell i durant dues temporades va tenir prou protagonisme al club tarragoní. «Tot i que tenia contracte per dos anys més, es va acabar la relació amb els tarragonins i em vaig haver de buscar la vida. Aquí va començar el meu perible per clubs europeus. Vaig començar a Hongria i van anar seguint Bèlgica, Romania, Grècia i finalment Andorra, tot i que en aquest darrer cas després de passar per l'Hospitalet i de nou per l'Extremadura», comenta Walter Fernández. Afegeix que «allà on he estat les experiències han estat enriquidores. He conegut diferents cultures, altres idiomes, i he pogut jugar competicions europees, cosa que a Espanya segurament no ho hauria pogut fer».\nA Manresa, Walter Fernández es va incorporar la setmana passada als entrenaments a les ordres d'Andreu Peralta. El jugador ha trobat «entrenaments molt competits, amb jugadors joves que tenen moltes ganes. Dels partits que hem fet, també molt content del que he vist, encara que està clar que ens falta més físic i tenir més encert en les darreres passades, però això amb el temps arribarà. Considero que hi ha un equip molt equilibrat, amb molta qualitat i amb una bona barreja de joventut i experiència». El futbolista de Caldes de Montbui es defineix com un bon assistent: «Això és el que em motiva, fins i tot més que fer gols. Puc jugar en qualsevol posició ofensiva del mig del camp. Soc esquerrà tot i que darrerament em desenvolupo millor entrant per la dreta».