Bunyols efímers - AU Agenda\nAmb les Falles a tocar, els carrers a poc a poc s’engalanen de festa i s’omplin d’un soroll i d’una olor peculiar. Al voltant dels casals irrompen parades i locals plens de llepolies que provoquen llargues i ansioses cues. La gent espera amb deliri poder comprar i tastar els bunyols d’aquella parada que es posa a la plaça o d’aquell local que obri a la cantonada. És per això que enguany hem decidit buscar eixos llocs tan particulars d’aquests dies, aquells que ens transporten cap a gustos tradicionals, com fets a casa. Malgrat tot, aquesta vegada no ho fem a soles, sinó que comptem amb un equip de tastadors ben especials que ens han acompanyat per les diferents parades repartides per València i amb qui hem pogut compartir una bona estona. Seguiu ací dia a dia la nostra ruta per les parades efímeres de bunyols del Cap i Casal.\n9a parada: «Soc molt faller, vaig nàixer un 13 de març i tot»\nGelateria Picó Masià amb Guillermo del Mar\nAvinguda de Sant Josep de la Muntanya, 24 (Extramurs)\n⭐ La parada\nPicó Masià (web i Facebook) és un establiment situat al barri de la Petxina regentat per dos germans xixonencs, Anna i José. Ells van heretar dels seus pares el negoci, els encarregats d’obrir ja fa més de 30 anys un local en el mateix carrer. José i Ana són l’eix del negoci, s’encarreguen de fer els bunyols en aquesta temporada o d’atendre la seua abundant clientela, senyal que tenen productes de primera qualitat, hereus del savoir faire xixonenc. El seu treball gira entorn de tres dels productes estrella del nostre territori: el torró, els bunyols i els gelats. Una vegada acabades cadascuna de les temporades, se’n van a descansar i a retrobar els seus a Xixona.\n⭐ El tastador\nD’ençà que tornà a València després d’estudiar a Madrid, Guillermo del Mar combina les seues dues passions: és dissenyador de moda i faller fins al moll de l’os. Amb la seua sòcia, tenen un atelier prop de l’hospital Casa de la Salut on dissenyen vestits de núvia i de festa, així com també organitzen tot tipus d’esdeveniments. Ens conta la necessitat de situar València en el mapa de la moda, perquè siga un referent com ho són Madrid i Barcelona, amb les seues passareŀles, i la sort que va tindre a poder participar en la Valencia Fashion Week.\nLa vena fallera li ve de menut, ja que va nàixer un 13 de març: «soc molt faller, vaig néixer un 13 de març i tot, preparat per a gaudir de les Falles» –ens diu. Tot i ser del barri de Russafa, forma part de la xicoteta família de la falla Blanqueries. Enguany, amb la seua amiga Glòria com a presidenta, ha decidit coŀlaborar d’una manera ben especial, com a faller major, atés que a la Falla no hi havia cap xica candidata i així la fallera infantil, la xiqueta, tindria acompanyant.\nNo són els primers bunyols de l’any per a Guillermo, però se’ls menja agraït, ja que fan bona cara i semblen tan perfectes. Ho fa tot recordant els que prepara sa iaia a casa. Aquests, a diferència, duen menys carabassa, tal com li agrada a la gent del barri, segons ens diu Anna. Els germans Picó Masià volen tindre el veïnat content i els preparen a l’estil de València, del pessiguet, ja que ens conten que a l’Alacantí (i a altres comarques valencianes del costat) no es fan els bunyols igual: no tenen carabassa, de vegades tenen sagí i la pasta és molt més líquida i, per això cal fer-los amb motle, com per exemple, podeu veure en aquest vídeo.\nAgraïts de menjar i gens oliosos al tacte, els bunyols de Picó Masià són una bona opció que podreu trobar fins més o menys Setmana Santa. Aprofiteu!\nTipus: bunyols de carabassa\nPreu: 3,30 € la mitja dotzena\n8a parada: «Vindre ací m’ha portat a la infantesa»\nCasa Isabel amb Irina Pérez\nAvinguda d’Amado Granell, 29 (Quatre Carreres)\nIsabel és la regenta d’aquesta casa de menjars per a emportar-se oberta tots els dies a l’avinguda d’Amado Granell (antic General Urrutia). Treballadora nata, Isabel gestiona la cuina i l’atenció acurada d’aquest espai que va reconvertir els temps de la crisi d’una inicial casa de llepolies que no l’ajudava a arribar a final de mes. Els plats preparats, notablement els arrossos, fan molt de goig i els preus són dels més populars al barri de Montolivet.\nAquests dies de Falles ha decidit fer bunyols de carabassa i xurros de bon matí i de vesprada. Amb un mostrador que dona a la mateixa avinguda, si esteu prop d’allà, aprofiteu per a pegar una ullada al gènere que té.\n⭐ La tastadora\nIrina Pérez s’ha sorprés que la portàrem a tastar aquests bunyols a Casa Isabel, perquè de ben menuda ella vivia unes cases més enllà en la mateix avinguda. Riallera i llépola a parts iguals, no li ha importat gens caminar des del carrer de Pintor Gisbert, a Russafa, on té el seu taller de ceràmica anomenat El Bajito, per a tastar aquests bunyols que li han transportat a la infància.\nLlicenciada en Belles Arts i amb estudis superiors de ceràmica a l’Escola d’Art i Superior de Ceràmica de Manises, Irina és un referent de la ceràmica a Russafa i les seues coŀleccions, signades com a Nuwe, han arribat a botigues nacionals i internacionals. Al seu taller El Bajito fa cursos de ceràmica per a gent que vol aprendre de zero i també cursos intensius de caps de setmana que són un experiència de què tothom ix content.\n⭐ El bunyol\nEntre les fileres de pruneres de fulla roja de l’avinguda d’Amado Granell, Irina ha tastat els bunyols de Casa Isabel. Tot i que la carabassa no és tan present com en altres bunyols (hi ha gent que s’ho estima més així), són molt cruixents i el contrast entre l’interior i l’exterior convida a tastar-ne un segon.\nTipus: bunyols sense farciment (o de vent) i xurros\nPreu: 5 € la dotzena\n7a parada: «Per a acompanyar amb un xocolate, ora pro nobis!»\nBunyols Bolea amb Pepiu de Castellar\nCarrer d’Enric Navarro, 19 (Benimaclet)\nEns endinsem al carrer d’Enric Navarro i si no fora perquè veiem de lluny la cua que es forma, aquesta parada de bunyols de Benimaclet, una de les més famoses, passaria desapercebuda. Parlem de Bunyols Bolea. Mentre esperem, els que estan a la cua, veïns de tota la vida, es saluden i comenten la filera que hi ha, és ja l’hora de berenar. I això sempre és un bon senyal, tindre una parròquia fidel al teu producte. Darrere del mostrador, ben organitzats, preparen xurros, bunyols i xocolate. Un cartell acompanyat de fotografies ens ho anuncia ben clar: «els de tota la vida, des de 1948».\nPepiu o, més concretament, Pepiu de Castellar és un home proper, polifacètic, un riu d’energia i d’humor. Actualment treballa com a productor i guionista, però també canta, toca l’ukelele, i fins i tot s’ha atrevit a desafiar la fallera major de València. A més, el podem veure de gira en el seu propi espectacle: Pepiu a bacs. Després d’un any i mig, continua delectant-nos amb un xou en el qual combina música tradicional , lletres actuals i historietes del dia a dia. Quin és el seu objectiu? Transmetre un plantejament de vida: dins d’una situació que pot semblar roïna, sempre hi ha una part bona (encara que a vegades no funciona…). En definitiva: un artista de cap a peus.\nQuan ha vingut a trobar-nos, ja sense topos ni pinta, no sabia ben bé què volíem d’ell, però ben prompte s’ha sentit com a casa i ens ha tractat de meravella. Davant una aigua amb gas (que podria parèixer un gintònic a la foto!), ens ha donat el seu punt de vista sobre els bunyols que ha tastat.\nAcabats de fer, calents, cruixents… La primera impressió, acostumats als de carabassa, ens semblen insípids. Però no ens deixem endur per prejudicis. Els tastem una altra volta i curiosament ens sorprenen. El segon bunyol, una mica menys calent, ens convida a continuar menjant, ja que el punt de fregit és perfecte i es nota que estan ben pastats. Contràriament als de carabassa, aquests bunyols de vent són molt bons encara que es refreden una miqueta.\nPotser caldria tornar a la parada i comprar un xocolate i uns quants bunyols més. La clientela esperant no ens ha enganyat gens.\nPreu: 3€ / mitja dotzena\n6a parada: «Jo crec que els tire més ràpid que ma mare»\nEls Tonets del Carme amb Bruno Laurent i Ester Torá\nCarrer de Sant Dionís (Ciutat Vella)\nAntoni i Víctor, cunyats, són els hereus de la parada Els Tonets del Carme. Jóvens –no arriben a la trentena– i emprenedors de mena, aquestes Falles s’han posat al capdavant del negoci que ha regentat la família d’Antoni, originària de Bétera, de fa més de 30 anys. Situada al carrer de Sant Dionís, ben prop de la davallada de Sant Miquel i el mercat de Mossén Sorell, és una de les parades més emblemàtiques del Carme. Antoni ens conta que ha estat molts anys acompanyant els seus pares en l’anterior parada que tenien i que, quan hi havia bona cosa de clientela esperant, ell ja començava a llançar bunyols a la caldera amb l’oli roent. De tant de tirar-ne s’adonà que havia agafat tanta pràctica que començà a tirar-los a l’oli més ràpid que sa mare. Alguna cosa ja apuntava que seria continuador del negoci familiar.\n⭐ Els tastadors\nHui ens acompanyen dos integrants de l’Institut Français de València, que no només són coŀlegues, sinó que s’avenen la mar de bé. Capficats en la part més cultural de l’Institut, Ester Torá és l’encarregada de gestionar l’auditòrium de l’Institut: projeccions cinematogràfiques, concerts –que podeu consultar en la seua agenda–, llum i so, etc. Provinent de Múrcia, Ester ajuda també en l’organització del centre francés: és una màquina d’idees, ja que d’entre les seues passions no només hi ha la fotografia, sinó que fa brodat en tela metàŀlica i és una apassionada de recercar entre objectes als mercats de vell que després restaura.\nBruno Laurent prové d’un petit poble occità del Perigord i és l’encarregat de La Médiathèque. Si el repositori de llibres i revistes en francés és destacable, el de música ho és més encara, ja que és el fons més gran de música francòfona accessible de tot l’Estat. A més, al seu projecte anomenat La Fonoteca francesa (cerqueu-lo a les xarxes @laFonotecaFR) hi trobarem una cabussada diària per l’última moda i els grans clàssics de la música produïda en països on es parla la llengua francesa: un descobriment que no podeu deixar escapar. A més, el mes passat, Bruno ens oferí un tast música al programa de ràdio ‘Pista de Fusta’ de l’emissora ICat.\nHem volgut comptar amb ells per al tast de bunyols perquè ens donaren un punt de vista exterior d’aquesta llepolia valenciana. Ester ens confirma que a Múrcia el més paregut que hi ha són els xurros, però es declara fan dels bunyols valencians. Bruno, llépol per naturalesa, s’ha estimat més els bunyols de figa de la parada d’Els Tonets.\nEls Tonets del Carme venen bunyols de carabassa i de figa. Tot i que la major part de la carabassa que utilitzen és d’origen ecològic, Antoni insisteix a no publicitar-ho perquè de moment no poden aconseguir-ne el 100 % de la que fan servir. Envoltats de llibrells antics de fang, fan allà mateix la pasta dels seus bunyols als quals afigen carabassa torrada. Una pasta, d’altra banda, ben viva i bambollejant, com podeu veure en aquest vídeo. Aneu a conéixer-los i a tastar uns bunyols amb acreditació artesana.\nTipus: Bunyols de carabassa i de figues.\nPreu: 6 € la dotzena de bunyols de carabassa / 9 € la dotzena de bunyols de figa.\n5a parada: «L’oli en el seu punt perquè no es tanque el foradet!»\nBunyols Bàrbara amb Immaculada Cerdà\nCantonada del carrer del Pes de la Farina amb carrer de l’Almodí (Ciutat Vella)\nPodem trobar la parada Bunyols Bàrbara ben prop del jardinet al costat de la Basílica de la Mare de Déu de València. Ineludible en una ruta per bunyoleries efímeres de València, cal que aneu a conéixer i a tastar els bunyols de carabassa i les figues albardades que fan amb bona cosa d’estima en aquesta parada fugaç que estarà fins al diumenge 24 de març oberta. Ben enjorn Bàrbara i les seues filles, que ajuden durant tot el matí, ja preparen les figues una a una, llevant-ne el peçonet, i pelen a muntó de kilos de carabasses que aprofiten per a fer una de les pastes més fosquetes dels bunyols de València. Més de 25 anys fa que Bàrbara munta la parada al voltant de la plaça i té una parròquia fidel que no falta a aquesta cita fallera. Ella mateixa reconeix que la pasta la «crida» quan ja està bona per a fregir.\nTeníem ben clar que Immaculada Cerdà havia d’iŀlustrar-nos en el tast dels bunyols de Bàrbara. De família de forners, Immaculada és la cap de la Unitat de Normalització Lingüística de la Diputació de València i acadèmica de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua. De fa uns quants anys, per Falles ens ofereix uns materials exquisits que preparen amb molta estima per a conéixer el lèxic de la festa fallera. Enguany han comptat amb l’estudi de disseny Granissat i amb el DJ Biano per a fer aquest vídeo que arriba al coret. Ens avança també que preparen uns vídeos sobre el ric vocabulari de la pirotècnia; per tant, si voleu estar al cas de totes les novetats, cerqueu-los a totes les xarxes amb el nom Valencià a la Dipu.\nTornant als bunyols de carabassa, Immaculada ens comenta que per a ella els de Bàrbara són els millors de València. No s’ha estat d’agafar-los amb les mans i tacar-se per a obrir-los acuradament i ensenyar-nos l’interior de color taronja, que els valencians tradicionalment anomenem color carabassa. Ens conta sobre com els valencians, potser per la nostra profunda cultura agrícola o potser perquè és un fruit fàcil de conrear, hem fet nostre un fruit com la carabassa, que provenia d’Amèrica i que l’hem introduït a bona cosa de plats tradionals. «Ixen fora de València i s’estranyen de menjar carabassa torrada o coques amb carabassa i ací és tan normal i tan bo!» –ens diu mentre fa un mosset dels bunyols de carabassa i també de figues albardades.\nProvinents de Casinos i l’Eliana, Bàrbara i les seues filles ens ofereixen bunyols de carabassa i figues albardades. Veure Bàrbara fent el pessiguet del bunyol no té preu (veieu ací un vídeo). Controla tots els detalls de la pasta i de l’oli que ha d’estar en el seu punt «perquè no es tanque el foradet». I ha estat una de les introductores de la figa albardada a la ciutat de València, també anomenada nyofla en altres comarques. Val la pena que hi aneu matinet per no agafar massa gent en la cua, però si en trobeu, espereu que us atenguen, perquè val molt la pena.\nTipus: Bunyols de carabassa i figues albardades.\nPreu: 8 € la dotzena de bunyols / 12 € la dotzena de figues albardades.\n4a parada: «Ja no trobareu ningú que paste els bunyols així!»\nBunyols Crespo amb Pedro Rubio\nPlaça de la Creu del Canyamelar (Cabanyal-Canyamelar)\nBunyols Crespo està situat al cor del Canyamelar, enguany fa 21 anys que planten la paradeta allà i tot el veïnat els coneix. Fa 55 anys, però, que fan bunyols ja que regentaven el bar Crespo al carrer d’Escalante. D’experiència, podríem dir que Mila i els seus fills en tenen a manta. Només cal veure Arturo davant la caldera abocant els bunyols a l’oli roent amb bona cosa de gràcia i al seu germà. «Entreu, entreu! Ja no trobareu ningú que paste bunyols així!» ens diu Mila en referència al seu altre fill, que és a la part de darrere de la parada metàŀlica, pastant enèrgicament i sense descans el pastim dels bunyols (veieu el vídeo). Vora la caseta amb un taulell per a atendre, trobem unes taules per als clients que volen menjar bunyols o xurros amb xocolata desfeta al solet d’aquest poble marítim de València. Diversos veïns que ens veiem amb la càmera i encuriosits pels bunyols de la família Crespo ens deien sense demanar-los-ho «no en trobareu de més bons!».\nConeixem Pedro arran del contacte que tinguérem amb el coŀlectiu Los Clochinistas. Quan el contactàrem per a fer el tast a la parada dels Crespo i li diguérem que confiàvem en ell perquè era un gastroaddicte no va poder dir-nos que no mentre reia per l’adjectiu que just li havíem adjudicat. Si Pedro és un màxim apassionat per la clòtxina de València, també és un actiu dins el món faller. Pertany a la comissió Cervantes – Pare Jofré . Tot i el tragí que té aquests dies, hem pogut pescar-lo per saber què opina d’uns dels bunyols més famosos del Canyamelar-Cabanyal, un barri que coneix d’allò més bé. Aquests són els primers que tasta enguany i no l’han decebut gens.\nLa família Crespo prepara bunyols i xurros amb una recepta familiar, en aquest cas sense carabassa. Parlem amb Mila, l’experta, que ens destaca que són millors ja que així no es reblaneixen i conserven millor l’essència d’aquesta llepolia tan fallera. La carabassa els fa corretjosos de seguideta ens diu. Destaquem amb sorpresa que hi ha unes quantes parades tradiconals a València que elaboren bunyols sense carabassa, de vegades anomenats bunyols de vent. Bunyols que històricament són més antics que els de carabassa, ja que els valencians no coneixíem la carabassa abans que ens arribara aquest fruit de les Amèriques.\nTipus: Bunyols de vent (i també xurros).\nPreu: 3 € mitja dotzena.\n3a parada: «Ma iaia, de Catadau, els feia de moniato»\nBunyols del carrer de Puçol amb Palmera.Vir\nCarrer de Puçol, 10 (Benimaclet)\nUn grup d’amigues, Amparo, Tere i una altra Amparo, cuinen sense parar durant 20 dies bunyols en un dels locals de la parròquia de Benimaclet situat al carrer de Puçol número 10. A casa preparen la carabassa, elles s’estimen més la carabassa torrada que no pas la bollida, i allà frigen els bunyols a mesura que ve la clientela. Tot i que tenen ben en compte les seues respectives tradicions familiars per a elaborar la recepta, també han innovat amb uns bunyols farcits de dàtil que fan en companyia del cada volta més present bunyol de figa.\nL’aventura començà fa cosa de 15 anys quan un grup d’amics decidí vendre bunyols per a arreplegar uns dinerets per a comprar ninots i casetes per a un betlem que munten per Nadal en aquell mateix local del carrer de Puçol. Els anys passen, però les dues Amparo i Tere continuen oferint-nos aquestes al veïnat i als visitants d’altres quarters que s’acosten ansiosos fins allà.\nVir, més coneguda com Palmera.Vir, és iŀlustradora de Benifaió. El seu portafolis és Instagram, una aplicació que li ha permés fer-se conéixer arreu del territori. Orgullosa de la seua trajectòria, continua amb projectes diversos com ara el cartell per a la XIX Mostra d’Artesania del Mercat de Colom o la sèrie d’iŀlustracions dedicades al dia de la dona i a edificis emblemàtics de València que, segons Vir, és un com un poble gran, amable i que veu rejovenir cada dia gràcies a les milanta iniatives culturals que sorgeixen a la ciutat. També en la línia del disseny, coŀlabora amb la revista Desfici Magazine amb un diccionari de mots, frases fetes i refranys en valencià.\nTot tastant un bunyol ens ho rebeŀla que és una fidel seguidora dels iaios i iaies i de la seua saviesa. Sa iaia Virgínia –la generació de Virgínes fa tres amb la nostra protagonista–, de Catadau, li n’ensenyava a fer i confessa com era de difícil aconseguir enganxar-los per a fer el forat en un acte automàtic en què a penes tens temps de pensar. A més, ens sorprén explicant-nos que en algunes poblacions de la Ribera Alta fan bunyols farcits moniato o amb una barreja de carabassa i moniato.\nEls bunyols de carabassa del carrer de Puçol són lleugerament cruixents per fora i tous per dins. S’aprecien els bocinets de carabassa que no s’han arribat a diluir dins la pasta. Destaquen els farcits de figa i de dàtils, fruites que donen un sabor dolç i especial a la massa de bunyol.\nTipus: Bunyols de carabassa, de figa i de dàtils.\nPreu: 6 € una dotzena de carabassa i 9 € una dotzena de figa o de dàtil. Poden comprar-se per unitats.\n2a parada: «Fiqueu-me’n 20 dotzenetes, que estic molt desmaiat!»\nForn pastisseria Ntra. Sra. dels Desemparats amb Enric Alepuz\nCarrer del Gravador Jordan, 58 (la Fonteta de Sant Lluís)\nEl forn pastisseria Ntra. Sra. dels Desemparats es troba fora del clàssic recorregut faller, en el barri de la Fonteta de Sant Lluís, just al costat de la famosa redona dels Hams. Tanmateix, val la pena endinsar-se per aquells carrers i notar l’olor de poble d’horta que encara té València. Passada la plaça, on al fons hi ha l’església i la famosa fonteta que dona nom al quarter, trobem aquest forn, actualment regentat per Carlos –qui ha représ un negoci que va ser familiar–, que ens ofereix una gran varietat de dolç i salat. Aquests dies amb l’ajuda de Marta, sa cosina, ven bunyols en una xicoteta porta al costat del forn on els veïns trauen el cap impacients per tastar-los.\nTal com li va ensenyar sa iaia Pilar, en prepara de carabassa i, d’una prova més moderna, també en fan farcits de xocolate.\nCarlos ens comenta que s’estimen més posar-hi carabassa torrada, ja que així guarda tots els nutrients i un gust profund que no s’aigualeix com quan la bulls.\nEnric Alepuz és una mescla energètica d’arnadí i salsa xinesa coenta. Format en disseny gràfic, darrerament està capficat en la imatge dels Concerts de Vivers de la Fira de Juliol de València. Com que amb això no en té prou, el motoret d’Enric és el bateria dels grups valencians Tortel i Gener. Aquests últims acaben de traure disc nou: l’enrampant Cante el cos elèctric. Per a completar el cercle, a més, és el fundador d’una marca de tatuatges temporals, Tattoonie Temporary Tattoos. Criat entre Montesa i Almussafes, fa memòria, iŀlusionat, de quan ses iaies preparaven bunyols, a casa o al forn que tenien prop, i que eren negres de tanta carabassa que duien. Recorda també l’última volta que en va comprar, al centre de València, i que va haver de tirar. Per sort hui ha pogut desdejunar-se de gust. O això hem vist en el seu somriure.\nAl forn de la Fonteta de Sant Lluís podem comprar bunyols de carabassa, i també bunyols farcits de xocolate. Acabats de fer, són prou cruixents per fora i tous per dins: una bona combinació. El gust de carabassa és molt encertat, ni massa ni massa poc. A més, cal destacar-ne el preu, uns dels més barats de València: 4 euros la dotzena.\nTipus: bunyols de carabassa i bunyols de carabassa farcits de xocolate.\nPreu: 4 € la dotzena.\n1a parada: «Vendré y te ‘arraparé’»\nBunyols Bienve amb Pepa Gómez\nAvinguda del Regne de València, 22 (l’Eixample)\nBunyols Bienve és a la confluència de l’avinguda del Regne de València amb el carrer del Pintor Salvador Abril trobem una caseta amb decoració de taulellets tradicionals valencians que ens crida l’atenció. Pepa Gómez, periodista de Levante TV, s’ha encuriosit per l’estructura davant d’Amparo, la bunyolera, originària de Bunyol –ironies del destí–, que regenta el negoci per tercera generació. La seua iaia ja tenia antany la parada vora el mercat de Russafa i, tot i que Amparo seguia uns estudis que la feien allunyar-se dels bunyols, la frase repetida de la seua àvia –quan ja estava molt major–, «vendré y te ‘arraparé’» la feu convéncer per a continuar la tradició familiar, no fora cosa que se li apareguera més tard per a arrapar-la.\nPepa Gómez ens ha volgut acompanyar amablement abans de la retransmissió de la mascletada de hui que condueix en Levante TV. No només presenta, dirigeix i produeix el programa Al remat en aquest canal, sinó que també ho fa al programa de ràdio Volem Traca de Radio Levante (97.7). Fallera fins al moll de l’os, ha estat presidenta de la falla Borrull-Socors el 2017 i el 2018 i ara és la vicepresidenta de les Falles I+E. Defineix la seua falla com una associació cultural valenta en què tots els fallers i falleres són ben diferents, però on troben un punt de trobada per a experimentar i innovar. Un dia com hui (8 de març) ens subratlla que el vertader desafiament és deixar de parlar dels desafiaments de la dona perquè això voldrà dir que s’ha assolit la igualtat efectiva entre hòmens i dones.\nA Bunyols Bienve trobem bunyols de carabassa i bunyols de figa macerats amb anís i mistela. Amparo té per (bon) costum fer els bunyols que li encomanen els clients en el mateix moment que venen. La pasta ja ben bona i inflada i d’un color carabassa manifest ens espera abans que graciosament l’aboque a l’oli roent perforant-la amb el polze. Amparo ens ha deixat escodrinyar dins la parada i ens ha mostrat la carabassa bollida que utilitza per a fer els bunyols com també les figues a remulla amb mistela i anís. Amb una textura lleugerament cruixent, trobem de seguida el gust de carabassa en l’interior.\nTipus: bunyols de carabassa i bunyols de figa.\nPreu: 5 € la dotzena.


Agencia Sírius: 30 de setembre 2013\nMontoro diu que els 'sobresous' del PP han prescrit\nEn un informe aportat al jutge del Cas Bárcenas, l'Agència Tributària -depenent del ministre Montoro el dels pressupostos ficticis- afirma que els pagaments a alts càrrecs ocorreguts en 2007 estarien prescrits.\nL'Agència Tributària ha conclòs en un informe aportat al jutge del cas Bárcenas que ni el PP, ni el president del Govern, Mariano Rajoy, ni la resta d'alts càrrecs que suposadament van percebre sobresueldos de la caixa B del partit van cometre delicte fiscal algun.\nEn l'informe elaborat sobre la hipòtesi que fos certa el lliurament d'aquestes quantitats reflectides en els papers manuscrits del extesorero Luis Bárcenas, l'Oficina Nacional de Recerca del Frau (ONIF) conclou que els suposats pagaments a alts càrrecs ocorreguts en 2007 estarien prescrits mentre que les quantitats de 2008 no serien delicte perquè no superen la quantitat establerta per ser-ho (120.000 euros).\nEtiquetes de comentaris: cas Gürtel, Corrupció, Espanya, Hisenda, Luís Bárcenas, PP\nLa jutge Ayala, que investiga com li dóna la gana i segons contra qui les irregularitats en el cas Mercasevilla, ha declarat prescrits dos dels tres delictes que imputa a dos germans de la ministra Fátima Báñez (PP) i a d'altres cinc empresaris que van concursar per comprar els terrenys de la llotja. Segons ha avançat Mercedes Alaya en una providència a la qual ha tingut accés Efe, ha reconegut que estan prescrits els delictes de frau i exaccions il·legals i maquinació per alterar el preu de les coses, però no el de prevaricació.\nLa jutge atén al raonament que li va fer la Fiscalia Anticorrupció, que va considerar que el termini de prescripció per a aquests delictes és de cinc anys.\nPer la seva banda, el contracte per a la venda dels terrenys entre Mercasevilla i l'empresa Sanma va ser signat al febrer de 2006 i la causa no es va dirigir "de manera directa i concreta" contra els empresaris fins a l'acte del passat 7 de juny de 2013.\nL'empresari José Romero González, president de PRASA, va anar l'encarregat de presentar el recurs per declarar prescrits els delictes. Així mateix, el seu advocat va sol·licitar l'arxivament de les actuacions en entendre que "no hi ha indici directe o indirecte que acrediti que es va posicionar com inductor o cooperador necessari dels delictes imputats".\nNo obstant això, la Fiscalia va demanar que la prescripció s'apliqués als sis restants: els germans Báñez com a responsables de l'empresa Juan de Robles; Ignacio Bayón, de Realia; Bàrbara Gutiérrez-Maturana, presidenta de Azucarera Larios; i Martín Sánchez-Ramade i el seu fill, de Edamar.\nAquests set empresaris van declarar al juny com imputats davant Alaya i van negar que es concertessin per permetre que el concurs de la venda dels terrenys s'adjudiqués a la constructora Sanma. La seva compareixença va elevar a 24 les persones acusades en aquest sumari.\nAnticorrupció ve advertint des de fa temps d'aquest risc\nAlaya investiga el que ha denominat "adjudicació fraudulenta" del concurs de venda dels terrenys a la immobiliari Sanma, que va oferir 105 milions d'euros enfront dels 158 de la seva competidora Noga i ha demanat al fiscal que es pronunciï sobre la possible prescripció del delicte de prevaricació.\nLa Fiscalia Anticorrupció ve advertint des de fa temps el risc en diversos sumaris del cas dels ERE o el cas Mercasevilla.\nSegons la Fiscalia, els delictes prescrits han de declarar-se així respecte als empresaris en concórrer en tots ells "les mateixes circumstàncies temporals i identitat en la qualificació jurídica de la imputació, per realització d'uns fets semblants".\nEncara així, la jutge recorda que els empresaris van poder presentar voluntàriament unes ofertes amb "manques" que "van cooperar necessàriament en l'adjudicació del concurs a favor de Sanma".\nImputat el germà de Fátima Báñez per la venda dels sòls de Mercasevilla\nLa jutge que investiga el cas Mercasevilla ha citat a declarar com a imputat Eduardo Báñez, germà de la ministra del PP Fátima Báñez, dins de les investigacions sobre la venda dels terrenys de la llotja sevillana.\nLa jutge Mercedes Alaya ha citat com a imputats el pròxim dia 14 als presidents de totes les constructores que van concórrer al concurs per comprar els terrenys de Mercasevilla, han informat fonts del cas. Eduardo Bañez ho farà en qualitat de conseller delegat de construccions Juan de Robles.\nEtiquetes de comentaris: Andalusia, Corrupció, ERE, Espanya, PP\nL'estafa D'Hondt i els comptes esotèrics d'un govern de corruptes franquistes\nEl sistema electoral D'Hondt no és més que una estafa que solament afavoreix al bipartidisme caciquil i monàrquic de l'oligarquia franquista repartida en dos partits bassons i complementaris. Ara el PP parla, desde el seu cinisme indecent, de les majories silencioses que segons la banda no es manifesten ni protesten i afirmen que ells tenen una majoria que mai han tingut però que usurpen en base a unes lleis feixistes i antidemocràtiques. A les diferents imatges i al vídeo, curt, fàcil i divertit, s'explica la trampa feixista electoral espanyola, qua avui ha estat inclosa per l'OSCE a la llista negra de les dictadures\nCom poden veure aquest sistema solament afavoreix als partits majoritaris i als nacionalistes de dretes per la concentració de vots en una mateixa ciutat, per exemple: A CIU la van votar 1.014.263 persones, mentre que a IU la van votar 1.680.810 persones. El lògic seria que IU tingués més escons perquè va tenir més vots però la dictadura no és lògica, així que, segons el planejat pels dissenyadors de l'estafa electoral, entre ells Miguel Herrero de Miñón que l'hi va etzibar a Santiago Carrillo en la SER, el sistema es va fer per evitar que IU, l'esquerra comunista de llavors, no pogués mai guanyar les eleccions. Així de clar! I per això, CIU va obtenir 16 escons mentre que IU en va tenir 11.\nI aquesta estafa es repeteix en les diferents autonomies/taifas inventades pel franquisme per eliminar la influència democràtica de les nacionalitats històriques: Països catalans, Euskal Herria i Galícia.\nAquest és el resultat de repartir els escons per províncies. Tot això sense parlar de la pobra participació, perquè el PP no va guanyar amb el 51% que seria la majoria absoluta real, sinó amb un 44% del 71% que va votar, dos terços de la població, és a dir amb un 32% dels vots. Un gràfic que ho explica a la perfecció:\nEtiquetes de comentaris: CiU, Dictadura, Espanya, Franquisme, Llei Electoral, Neoliberalisme, PP\nEn la secció novena de l'Audiència de Barcelona que jutja el cas s'ha escoltat avui el testimoniatge de Manuel G.C., el relat del qual davant la Fiscalia Anticorrupció va resultar clau per destapar la presumpta trama policial corrupta, acusada de protegir a prostíbuls, en la qual estan imputats un comissari i dos inspectors caps de l'àrea d'Estrangeria de la Policia Nacional.\nA la seva declaració davant el tribunal, Manuel Gutiérrez Carbajo ha ratificat el relat que va fer en el seu moment davant la jutge instructora, en el qual va implicar als comandaments policials i als amos dels bordells, i ha resistit els intents de les defenses de desacreditar la versió del testimoni, al que acusen de tenir interessos en el cas per la seva enemistat amb els amos del Saratoga i amb l'exinspector Andrés O.\nPart de l'interrogatori de les defenses ha girat entorn del paper del confident policial que està imputat per un jutjat de Barcelona per tràfic de drogues en un cas en el qual també estan encausats un sotsinspector dels Mossos d'Esquadra i cinc agents de la unitat que va investigar el cas Saratoga-Riviera, acusats de protegir al presumpte narco.\nAixò no ha impedit que Manuel Gutiérrez Carbajo es mantingués ferm a la seva declaració inicial i ratifiqués que, durant quatre anys, ha presenciat com els amos dels clubs Saratoga i Riviera lliuraven sobres amb diners -6.000 euros en metàl·lic- al comissari Luis G. i a l'inspector Andrés O., atès que aquest intercanvi es duia a terme en el concessionari de cotxes d'importació que ell mateix regentava.\nEl testimoni, que ha detallat els nombrosos menjars que va compartir amb els amos dels clubs i amb aquests dos comandaments policials, tots ells amics seus, ha ratificat que també va fer d'intermediari en altres suborns, com el pagament d'una operació mèdica de la filla d'un dels policies imputats o la compra de rellotges de luxe per a l'esposa d'un d'ells en la joieria Rabat de Barcelona.\nEl confident policial ha deixat caure altres insinuacions incriminatòries davant el tribunal, com que a la banqueta no estan asseguts tots els policies involucrats en la trama corrupta, que l'exinspector Andrés O. traficava amb joies robades, que l'encarregat del Saratoga venia cocaïna a clients "VIP" o que la pròpia policia s'encarregava en ocasions de portar-se amb cotxe a les prostitutes "sense papers" davant la inminencia de batudes.\nEl principal testimoni del cas ha denunciat, així mateix, haver estat reiteradament amenaçat perquè callés en el judici -l'última ocasió la setmana passada- i ha acusat al comissari Luis G. d'haver-li cridat el dia abans de la seva declaració en instrucció per advertir-li que no parlés "o desenterraria les armes".\nMalgrat resultar incriminatoria per a la majoria d'acusats, la declaració de Manuel G.C ha donat aire a la defensa de l'inspector cap José Javier M.P., qui assegura que es va infiltrar en els bordells fingint ser corrupte per desemmascarar la trama. El testimoni ha corroborat que José Javier M.P. investigava si els seus superiors rebien suborns, alguna cosa que, segons Manuel G.C., no solament sospitava l'inspector cap "sinó 50.000 persones més", entre elles agents de la Policia Nacional i de la Guàrdia Civil.\nAvui han declarat també dos exencargados dels clubs Saratoga i Riviera de Castelldefels (Barcelona), els qui, malgrat un inicial moment d'amnèsia a l'inici del seu testimoniatge, han acabat per reconèixer, davant la insistència del fiscal Fernando Bermejo, que els amos dels bordells estaven avisats per endavant de la batudes.\nEls neumòlegs adverteixen que el cigarret electrònic és cancerígen\nLa Societat Espanyola de Pneumologia i Cirurgia Toràcica ha advertit avui que els cigarrets electrònics poden causar canvis en els pulmons a curt termini molt semblats als causats pels cigarrets normals, que provoquen càncer, i encara no existeix evidència científica que siguin segurs. Foto: morir de plaer o fent el beneit?\nSEPAR ha advertit en un comunicat que els anomenats "e-cigarrets", que últimament han guanyat popularitat com a mètode per deixar de fumar, contenen substàncies idèntiques a les quals porta el cigarret convencional i que els seus efectes a llarg termini són desconeguts, per la qual cosa són potencialment cancerígenos.\nSegons SEPAR, un dels primers estudis sobre els efectes a curt termini del cigarret electrònic mostra que augmenta de forma immediata la resistència de la via aèria i disminueix el seu poder conductor de l'aire.\nSegons dades d'un estudi realitzat a Regne Unit, Austràlia, Canadà i a Estats Units per la revista 'American Journal of Preventive Medicine', els joves són els que més consumeixen i més coneixement tenen sobre els cigarrets electrònics.\nEl 79,8 % dels joves enquestats va informar que utilitzaven l'e-cigarret perquè ho consideraven menys perjudicial que les cigarretes tradicionals i el 85,1% va informar que ho utilitzava per a l'abandó de l'hàbit.\nL'Organització Mundial de la Salut (OMS) ha advertit de la dificultat en la regulació dels e-cigarrets ja que es poden quedar fora de l'àmbit dels règims reguladors interns dels productes del tabac i ha recomanat que siguin regulats com a medicaments sempre que continguin nicotina.\nA Espanya encara no existeix cap tipus de regulació per a la venda d'aquest producte, que ja ha estat prohibit en alguns països com Austràlia i Canad��, segons SEPAR.\nEls cigarrets electrònics són uns dispositius que simulen un cigarret convencional i no emeten fum sinó que atomitzen una substància que pot contenir nicotina, glicol de propilè i altres productes i essències per donar sabor, que es ven en format de petits dipòsits d'un sol ús.\nLa Societat de neumòlegs ha recordat que els professionals sanitaris no recomanen ni aproven els cigarrets electrònics davant la falta de proves i evidència científica que demostrin que són segurs a llarg termini.\nEtiquetes de comentaris: Internacional, OMS, Salut, Tabac\n"Nova pobresa" dels ancians que sustenten a les seves famílies\nLa presidenta d'Entitats Catalanes d'Acció Social (Ecas), Teresa Crespo, i el professor de Sociologia de la Universitat Pompeu Fabra (UPF) Sebastià Marieta, ha alertat aquest dilluns de l'emergència d'una "nova pobresa" a Catalunya de la mà dels ancians pensionistes que han esgotat els seus estalvis i recursos intentant ajudar als seus familiars castigats per l'atur i la crisi. "ha caigut en l'error d'esperar que els ancians ho aguantessin tot, i no ha estat la solució".\nDurant la seva participació en la jornada 'Pobresa i desigualtat, la situació a l'Àrea Metropolitana de Barcelona', del Pla Estratègic Metropolità de Barcelona (PEMB), ha recordat que molts ancians destinen les seves pensions a sustentar a fills i néts, i fins i tot alguns han assumit deutes "estratosfèrics" aliens després d'haver avalat als seus familiars en certes adquisicions d'elevades quantitats econòmiques, com els habitatges i automòbils.\n"Els ancians ja no són el coixí social. Ja no poden aguantar més", ha asseverat Crespo, que ha demanat més protecció per a aquest col·lectiu, a més de para els menors, molt afectats també per l'empobriment de les famílies.\nHa coincidit en aquesta valoració el professor de Sociologia de la Universitat Pompeu Fabra (UPF) Sebastià Marieta, encarregat d'analitzar les dades de l'última Enquesta de Condicions de Vida i Hàbits de la Població (ECVHP), de 2011: "ha caigut en l'error d'esperar que els ancians ho aguantessin tot, i no ha estat la solució".\nMarieta ha destacat que la ECVHP apunta al fet que els ancians han millorat la seva capacitat adquisitiva entre 2006 i 2011 a causa de l'empobriment de la resta de col·lectius d'edat, però "les properes recopilacions de dades mostraran que això ha canviat".\nEtiquetes de comentaris: Espanya, Feixisme, Jubilats, Misèria, Neoliberalisme, Pensions, PP\n'Iaioflautes' ocupen l'INSS a Barcelona contra la reforma de les pensions\nUn grup de 'iaioflautes' ocupen des d'aquest matí el vestíbul de la seu de l'Institut Nacional de la Seguretat Social (INSS) de Barcelona en protesta per la reforma de les pensions i per reivindicar "les jubilacions dels nostres fills i néts". Desenes de jubilats han entrat a la seu de l'Adreça Provincial del INSS situada en el número 5-11 del carrer Sant Antoni Maria Claret de Barcelona, i un centenar de membres d'aquest col·lectiu estan concentrats al carrer, on criden proclames contra les polítiques neoliberals de PP i CiU i a favor del manteniment de les pensions.\nAbillats amb les seves habituals armilles groc fosforescent, els 'yayoflautas' han entrat a la seu del INSS, on han dit que pensen quedar-se indefinidament, i han desplegat una pancarta en la qual es pot llegir: "No a les retallades dels serveis públics", "No a les privatitzacions", "Contra la corrupció i l'especulació".\nUn portaveu dels manifestants ha explicat que l'acció, "travesura" segons ells, es duu a terme perquè volen "pensions de jubilació per a totes les generacions" davant les retallades que els fan témer per la continuïtat d'aquesta prestació social. "No lluitem només per les nostres pensions, sinó per les pensions dels nostres fills i néts", explica un manifest repartit pels 'iaioflautes'.\n"En el Regne d'Espanya les pensions se suporten amb una caixa independent amb aportacions dels treballadors. Aquesta caixa depèn de l'escala salarial i del nombre de treballadors. És evident que si s'aconsegueix que hagin uns salaris baixos i un gran nombre d'aturats (per exemple 6 milions), la caixa serà deficitària", expliquen en el seu manifest. Després de culpar de la situació al PP i al PSOE, el manifest dels 'iaioflautes' recorda que en altres països les pensions se sustenten amb els impostos i no es consideren "com una despesa, sinó que suposen un problema d'ingressos".\n"El que anomenen 'sostenibilitat' és un parany perquè els treballadors mantinguin la Seguretat Social amb les aportacions que es detraen dels seus salaris, ja de per si mateix minsos", han denunciat. "És una falsedat assegurar que no hi ha diners per a pensions perquè la gent viu més que abans", afegeixen.\nTambé denuncien que els experts que formen part de la comissió nomenada pel govern per estudiar la reforma de les pensions "estan vinculats en la seva majoria al sistema financer". "La reforma de les pensions és una decisió política que es pretén fer colar com una decisió tècnica i viola l'article 41 de la Constitució" que garanteix l'assistència i les prestacions socials.\nPer això, han fet una crida a sumar-se a la protesta i ocupar altres oficines del INSS en tota Espanya "contra aquesta llei injusta".\nLes pensions augmentaran un 0,25% el 2014, la meitat que l'IPC de setembre\nLes pensions contributives apujaran un 0,25% el 2014, el mínim previst en la nova reforma del Govern central, segons el projecte de Llei de Pressupostos Generals de l'Estat (PGE) per a 2014, que aquest dilluns es presenta al Congrés dels Diputats. Això augmentarà la pèrdua de poder adquisitiu crònica dels pensionistes en mans dels neoliberals del PP-PSOE, que van perdre la pujada de l'inflació fins al 3,4% al setembre de l'any passat. El PP preveu una despesa en prestacions contributives de 112.102,61 milions d'euros, un 5,4% més.\nEtiquetes de comentaris: Barcelona, Catalunya, Espanya, Iaioflautes, Neoliberalisme, Pensions\nProtesta per l'eliminació de símbols religiosos a Canadà\nEls creients de diverses sectes religioses van sortir el diumenge junts a Quebec, territori de parla francesa a l'est de Canadà, contra el pla del Govern que prohibeix als funcionaris l'exhibició de símbols religiosos en el treball. Unes tres mil persones van participar en la protesta celebrada a Mont-real, la major ciutat d'aquesta província canadenca, per oposar-se a la “Carta de Valors” que impedirà als funcionaris governamentals portar símbols religiosos com a crucifixos, hiyab, niqab, burqa o turbant, en el treball.\nQuébec justifica la seva proposta amb l'argument que l'Estat és neutral i aquells que treballen per a l'estat han de ser també neutrals en la seva imatge, per la qual cosa la "Carta de Valors" unificarà a tots els seus habitants en el tractament de les creències religioses com una qüestió particular al marge de lo públic.\nLa manifestació, organitzada per un grup de joves multiculturals de Mont-real, estava composta per musulmans, siks i hebreus, contraris a la prohibició de portar mocador en els instituts públics.\nNo és la primera vegada que els manifestants han expressat el seu rebuig a aquesta legislació en els últims mesos: el 14 de setembre, nombroses persones van celebrar una protesta a la mateixa ciutat, corejant consignes antigubernamentales i instant a Pauline Marois, primera ministra del Quebec, a que posi fi a les “polítiques de divisió”, segons els sectaris. El dia 20 d'octubre hi ha convocada una altra protesta similar.\nEtiquetes de comentaris: Canadà, Església catòlica, Internacional, Islam, Laicisme, Sikhs\nMentre condemna a Espanya, la OSCE valora els avanços democràtics produïts a Turkmenistan, Afganistan, Moldàvia, Kazajstan, Bielorússia, Azerbaidjan, Ucraïna i Montenegro en política penitenciària, fronterera, judicial, industrial, mitjans de comunicació, propietat intel·lectual, violència de gènere i medi ambient, segons la relació dels comunicats de condemna similars als quals han tingut al règim espanyol com a protagonista.\nPer contra, Grècia, Itàlia, Portugal, Suïssa, Regne Unit, Estats Units, Croàcia, Hongria, Itàlia, Moldàvia, Polònia, Sèrbia, Eslovàquia i Ucraïna sí han permès a l'Organització per a la Seguretat i Cooperació Europea (OSCE) inspeccions de diplomàtics independents en qualitat d'observadors per vigilar si es donen les condicions democràtiques entorn del dret de reunió i manifestació dels seus compatriotes.\nI és que diplomàtics de tot el món han contemplat estupefactes com Espanya reprimeix el dret de manifestació i de reunió dels seus ciutadans i comencen a explicar-se així com un país amb 6 milions d'aturats, 2 milions d'exiliats i 1 milió de nens malnutrits no es llança amb més assiduïtat al carrer contra les seves autoritats. De fet, les notes de la OSCE són de lectura obligatòria al món diplomàtic i es reben en les ambaixades de tots els països adscrits a la mateixa.\nAquest organisme oficial europeu que vigila les llibertats dels països que desitgen corroborar la seva qualitat democràtica va haver d'emetre divendres passat un comunicat oficial des de Viena (Àustria) en el qual condemna a Espanya per l'expulsió de sis diplomàtics que venien a inspeccionar la manifestació que sota el lema “Escac al Rei” pretenia protestar contra la corrupció de la Corona espanyola i l'absència d'un referendum que la legitimi pel poble, al costat de l'exigència d'un procés constituent que consagri les principals característiques dels règims democràtics: divisió de poders, elecció directa de representants, llibertat de manifestació i reunió, etc…\nLa OSCE és avui l'organització mundial políticament més influent del planeta i a ella està adherida Espanya, la qual cosa ha deixat perplexs als diplomàtics demòcrates: “Amb 57 Estats d'Europa, Àsia Central i Amèrica del Nord, la OSCE és la major organització de seguretat regional del món” assenyalen, i en efecte en la seva plantilla figuren els sis observadors expulsats d'Espanya: Omar Fisher, Irina Urumova, Aleksandra Dloubak, Bartlomiej Lipinski, Marcin Jezulin i Yevgenia Aretisova.\n“Canvi sorprenent” a Espanya diu la OSCE. L'aliança monàrquica PP-PSOE ho explica\nEn un gest poc habitual i carregat de significat, el comunicat oficial de OSCE contra Espanya està signat pel diplomàtic eslovè Janez Lenarcic, màxim representant i director de l'Oficina encarregada de fiscalitzar les Institucions Democràtiques i els Drets Humans (OSCE/ODIHR). L'ambaixador Lenarcic recorda que Espanya es va comprometre davant la comunitat internacional a garantir la llibertat de reunió i el control internacional que ho verifiqui ha d'estar sempre preservat.\nAmb l'arribada d'un nou Govern del PP i l'aliança estable amb el PSOE quant al règim monàrquic es refereix, l'única cosa que ha pogut verificar la OSCE és que “aquest canvi és sorprenent”, doncs abans les autoritats diplomàtiques podien comprovar l'estat de les llibertats a Espanya “amb bona cooperació” i ara no poden, ja que els seus representants són expulsats.\nFa quatre mesos, concretament en el mes de maig, el president Mariano Rajoy i el ministre García Margallo “es van comprometre a cooperar plenament” amb la OSCE perquè els seus inspectors poguessin confirmar l'estat de les llibertats a Espanya. Després de les imatges que van inundar les televisions i periòdics de mig món amb la brutal repressió de la massiva manifestació de “Envolta el Congrés”, convocada per la “Coordinadora 25-S” (la mateixa associació ciutadana que va organitzar “Escac al Rei”), els diplomàtics internacionals es temien el pitjor.\nJanez Lenarcic (OSCE) ha constatat en les seves pròpies carns les manques democràtiques dels polítics espanyols\nI en efecte així va ocórrer: 1400 policies per a una xifra d'entre 2000 i 9000 manifestants, segons el Govern o els organitzadors, però a més detencions prèvies, identificacions massives, el tancament d'una estació de metro (Opera) per impedir l'accés, bloqueig d'autobusos amb participants, etc...\nDurant el passat 25-S, tot això va ser acompanyat a més de perllongades retencions en comissaria, multes, agressions policials i fins a “confiscació” de material “subversiu”, doncs la Delegació del Govern de Madrid que presideix l'encara convalescent Cristina Cifuentes al·legava que els pals de les banderes i les pancartes eren en realitat instruments preparats per “agredir” a la policia.\nEtiquetes de comentaris: Dictadura, Espanya, Feixisme, Mariano Rajoy, Monarquia, OSCE, PP\nLa Guàrdia Civil ha iniciat una operació policial contra el moviment popular Herrira, en una batuda que s'ha saldat amb 15 arrests, segons el Ministeri espanyol d'Interior en mans del Opus Dei, encara que alguns mitjans eleven la xifra a 18. Agents del cos militar del fsascismo espanyol han irromput a les seus de Herrira en Hernani, Bilbo, Iruñea i Gasteiz per procedir al seu registre. L'Audiència Nacional ha ordenat el tancament de les seves seus i el bloqueig dels comptes bancaris. S'han convocat mobilitzacions en diversos llocs. A Baiona la cita és a les 19.00 davant el consolat espanyol, mentre que a Gasteiz la cita és a les 19.30 a la plaça de la Verge Blanca i en Donostia a la mateixa hora al Boulevard. A Hernani, a les 20.00 a la plaça Berria, i a Iruñea han cridat a concentrar-se a les 20.00 davant la seu del PP.\nEn l'acte de detenció s'especifica que els arrestats estan acusats de «enaltiment del terrorisme», «integració i «finançament a banda armada».\nEn Andoain ha estat detingut Ekain Zubizarreta per agents de paisà, sobre les 10.30 del matí, segons han informat a NAIZ testimonis presencials. Les mateixes fonts han assenyalat que Zubizarreta ha estat capturat al barri Etxeberrieta de la localitat quan, després de sortir del seu habitatge, es dirigia a dipositar les escombraries.\nEn el euskaltegi Zubiarte de Uharte ha estat arrestat Imanol Karrera, mentre que Amaia Esnal ha estat detinguda en Donostia i Eneko Ibarguren, en Azpeitia. Ane Zelaia ha estat arrestada en Gasteiz i una altra persona, la identitat de la qual es desconeix, ha estat capturada en Lizartza.\nEn Hernani, on se celebrava una reunió, han arrestat a Nagore García, Manu Ugartemendia, Jon Garay, Sergio Labayen, Eneko Isiegas, Roberto Noval, Ibon Meñika, José Antonio Fernández, Oscar Sánchez i Jesús Mari Aldunberri, segons ha sabut NAIZ. Un advocat d'ofici vas agafar al registre de la seu.\nA més de la seu d'Hernani, la Guàrdia Civil també ha irromput en els locals de Herrira de Bilbo (Arenal), Iruñea (Navarrería) i Gasteiz (carrer Kutxa). A Bilbo, l'institut armat s'ha equivocat i primer ha entrat a la seu d'EA. En tots els casos els militars han desplegat un ampli dispositiu amb vehicles tot terreny i furgonetes i desenes d'agents.\nSegons el Ministeri d'Interior dels feixistes de l'Opus Dei, l'autoritat judicial ha ordenat el precinte de cadascuna de les seus, així com el tancament de 32 perfils de Twitter, 125 perfils de Facebook i 38 pàgines web, a més del bloqueig dels comptes bancaris de Herrira.\nEn denúncia de la batuda s'han convocat mobilitzacions en diversos llocs. A Baiona la cita és a les 19.00 davant el consolat espanyol, mentre que en Gasteiz la cita és a les 19.30 a la plaça de la Verge Blanca i en Donostia a la mateixa hora en el Boulevard. A Hernani, a les 20.00 a la plaça Berria, i a Iruñea han cridat a concentrar-se a les 20.00 davant la seu del PP.\nA Leioa, s'ha convocat una mobilització demà, a les 11.30, a la plaça Mikel Laboa del campus de la UPV-EHU.\nEtiquetes de comentaris: Dictadura, Euskal Herria, Feixisme, Jorge Fernández Díaz, Monarquia, Opus Dei, PP, Repressió\nSumant prestacions contributives i no contributives, la despesa destinat per la Seguretat Social serà de 127.483,8 milions d'euros, fet que suposa un increment del 4,9%.\nL'índex de preus al consum (IPC) espanyol de setembre va caure fins al seu nivell més baix en 45 mesos, hagut de sobretot a aquest efecte de la pujada de l'IVA l'any anterior i a la caiguda dels preus dels aliments i begudes no alcohòliques, segons revela l'indicador avançat sobre l'evolució dels preus a Espanya publicat avui per l'Institut Nacional d'Estadística (INE).\nLa pujada de l'IVA va entrar en vigor al setembre de 2012 i va implicar un increment del tipus general des del 18% al 21%, i del 8% al 10% en el cas del tipus reduït.\nAquesta pujada impositiva va impulsar la inflació fins al 3,4% al setembre de l'any passat, molt lluny del 0,3% que s'ha registrat un any després. Amb el descens de setembre, l'IPC interanual encadena tres mesos consecutius de descensos i aconsegueix la seva taxa més baixa des de novembre de 2009, quan també es va registrar un 0,3%. El Govern ja havia vaticinat una contenció de l'IPC durant aquest exercici i fins i tot ha estimat que podria tancar l'any per sota del 1%.\nEn taxa mensual -setembre sobre agost-, els preus van registrar durant el novè mes de l'any un descens del 0,2%. El descens mensual de setembre contrasta amb la pujada experimentada en el mateix mes de 2012 (+1%) i amb el repunt del 0,3% registrat a l'agost d'aquest any.\nL'IPCA cau fins al 0,5% Per la seva banda, l'Índex de Preus de Consum Harmonitzat (IPCA) es va situar al setembre en el 0,5% en taxa interanual, 1,1 punts per sota de la dada d'agost (1,6%). En taxa mensual, l'IPCA va pujar un 0,8% en el novè mes de l'any.\nEls indicadors avançats només proporcionen informació orientativa, de tal forma que no tenen per què coincidir amb les dades definitives, que l'INE publicarà el proper 11 d'octubre.\nEtiquetes de comentaris: Espanya, IPCA, Neoliberalisme, Pensions, PP\nEl PP destinarà el 2014 uns 318 milions menys d'inversió a Catalunya\nEls pressupostos del PP per al 2014 destinen a Catalunya inversions per valor de 944,42 milions, el 9,6% del total, inferior fins i tot a la del 2013. Catalunya queda per darrere de comunitats com Castella i Lleó, Andalusia i Galícia en inversió i percentatge.\nEls pressupostos generals de l'Estat per al 2014 destinen a Catalunya inversions regionalitzables per valor de 944,42 milions d'euros, un 9,6% del total, per darrere de territoris com Andalusia (1.697,74 milions i 17,3% del total), Castella i Lleó (1.399,47 milions i 14,3% del total), i Galícia (1.353,82 i 13,8% del total).\nD'aquests 944 milions d'inversió regionalitzable, 894,23 corresponen als ministeris de Foment i Agricultura, i 50,19 milions a la resta de ministeris. La xifra d'inversió a Catalunya és inferior fins i tot a la del 2013, en què Catalunya va rebre 1.262,30 milions, un 11,9% del total de l'Estat. La inversió de tots els ministeris a 2014 és de 9.786,95 milions d'euros.\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, CiU, Dictadura, Espanya, PP, Pressupostos\nAl voltant de la mitjanit, s'han registrat dos sismes més, concretament a les 23:15 hores ja les 00:15 hores i han estat de 3,4 graus i 3,6 graus respectivament. Aquests últims terratrèmols han deixat sentir sobretot en Sant Carles de la Ràpita, on la Policia Local i el 112 han rebut alguns anomenades de veïns.\nAquest diumenge, es van produir més sismes, concretament de magnitud de 2,8 i 2,7, respectivament, en l'escala de Richter. Encara que no es van percebre per la població, en total ja són més de 300 els petits terratrèmols detectats a la zona.\nL'alcalde d'Alcanar, Alfons Montserrat, va reconèixer que la població està intranquil·la i que han estat poques les explicacions que han rebut. La Plataforma en Defensa de les Terres del Sénia ja ha demanat un informe sismológico acreditat per una empresa externa independent.\nEtiquetes de comentaris: Castelló, Fracking, Medi Ambient, País Valencià, PP, Terratrèmol\nPortugal castiga al PSD de Passos Coelho després de dos anys i mig de retallades\nLa dura estafa i dictadura neoliberal que sofreix Portugal ha passat la primera factura electoral a la corrupta dreta governant: el Partit Social Demòcrata (PSD) -que és neoliberal feixista i gens té de social ni de demòcrata- ha rebut un sever càstig en les eleccions municipals que s'han celebrat aquest diumenge i han donat oxigen als socialistes d'Antonio Seguro (foto), principal partit opositor, que guanya en vots i alcaldies, i a l'esquerra verda i comunista que ha guanyat al seu torn moltes alcaldies exsocialistas.\nAmb una alta abstenció del 40%, en línia amb la del 2009, els electors van penalitzar al PSD amb la pèrdua d'algunes ciutats emblemàtiques com Porto, la segona ciutat més important del país guanyada per l'independent Rui Moreira, o amb un dur revés a la capital, Lisboa, vençuda per golejada pel socialista António Costa.\nEls dos grans partits lusitans, que van mesurar forces per primera vegada des de les legislatives anticipades de juny del 2011, un mes després que Portugal signés un rescat internacional, van obtenir resultats dispars. Amb prop d'un 50% dels vots escrutats, el Partit Socialista (PS) passa del 37% de les municipals del 2009 a gairebé el 40% d'aquestes últimes, mentre que el PSD, que es va presentar a diverses alcaldies en coalició amb els democristians, va baixar del 34% al 30% de respatller electoral.\nA pesar que els socialdemòcrates han evitat fer lectures a nivell nacional i a l'espera que completi el recompte electoral, el resultat de les eleccions deixa un pòsit de càstig a la política d'austeritat del Govern liderat per Pedro Passos Coelho aplicada a canvi de rebre el préstec internacional de la UE i el Fondo Monetari Internacional (FMI). Respectades figures del socialisme portuguès, com l'ex candidat presidencial Manuel Alegre i l'antic primer ministre José Sòcrates (2005-2011), així com altres comentaristes del país així ho han corroborat. En els quaranta anys de democràcia a Portugal, solament els comicis locals de desembre de 2001, saldats amb una patacada del llavors governant PS, va precipitar la caiguda d'un Govern, el liderat pel socialista António Guterres.\n"És una derrota que assumeixo personalment. No és del partit, no és de ningú que m'hagi aconsellat malament. És meva, personal", va aclarir un abatut Luís Filipe Menezes, perdedor contra tot pronòstic del bastió del PSD, Porto, dominat des del 2002 per Rui Rio. Menezes, que havia arrasat els últims 16 anys com a regidor de la limítrofa Vila Nova de Gaia, la tercera ciutat més poblada de Portugal, va ser superat per Rui Moreira, la major sorpresa de la nit electoral, i també pel candidat socialista Manuel Pizarro.\nComentarista esportiu i antic regatista, Moreira, de 57 anys, es converteix en el primer candidat independent i sense passat polític conegut a vèncer una gran urbs a Portugal, aupado per la seva popularitat basada en la seva intensa vida social i en la seva afició al club de futbol de Porto. Moreira és el perfecte exemple d'alguna cosa que ha cridat l'atenció dels analistes i que mai havia ocorregut al país: fins a 80 alcaldies de les 308 han estat guanyades per independents.\nEl càstig al PSD es va estendre a la pròpia Vila Nova de Gaia, on han vençut els socialistes, i a Sintra, la segona ciutat més poblada del país, en la qual el PS i un independent estan en empat tècnic.\nA Lisboa, la robusta victòria de l'ex ministre António Costa, la tercera consecutiva, va ser acollida amb naturalitat, mentre que el seu oponent, Fernando Seara (PSD), va reconèixer la seva derrota però va prometre vigilar el mandat de Costa.\nCosta, al que els mentideros polítics situen com a successor de Seguro, va destacar que la del seu partit va ser "la major victòria" en la història de la capital portuguesa i va defensar que hi ha una alternativa en la política a nivell nacional.\nMalgrat els bons resultats, els socialistes van perdre importants ajuntaments com el de Matosinhos i Braga (tots dos en el nord) o Évora i la populosa Loures, aquests dos últims en favor de la coalició de comunistes i Verds, que van tornar a guanyar en diversos consistoris del sud del país.\nEtiquetes de comentaris: Eleccions, Europa, Neoliberalisme, Portugal, UE\nComença el judici a Carlos Fabra, capo franquista i mafiós del PP a Castelló\nL'ex president de la Diputació de Castelló, cacic feixista i home fort del PP valencià s'enfronta a una pena de 13 anys de presó per corrupci eidente, ostensible i descarada corrupció en la vista oral que s'inicia aquest dimecres, després de manipular, amenaçar i coaccionar durant deu anys en un cas pel qual han passat nou jutges i quatre fiscals.\nCarlos Fabra. com a punts altres cacics hereus de segles de feixisme i mesquinesa ruín i provinciana ha estat durant dècades l'home fort, en tots els sentits, de Castelló. Que fos president de la Diputació de Castelló, càrrec que van ocupar també els seus avantpassats franquistes i monàrquics, no és el de menys. En la seva persona es concentrava tot el poder institucional i polític, amb un control absolut del PP provincial i amb una enorme capacitat d'influència en el PP de la Comunitat Valenciana. A més, la seva xarxa de complicitats i corrupció arriba de ple fins al PP nacional.\nFabra, qualificat de "cacic" feixista amb tots els ingredients d'un capo mafiós provincià i groller, mai criticat pel PP i amb la seva feixista filla seguint-li els passos i la desvergonya prepotent, serà jutjat aquest dimecres a la Ciutat de la Justícia de Castelló acusat de suborn, tràfic d'influències i quatre delictes per frau fiscal.\nEl fiscal sol·licita una pena de 13 anys de presó i una multa d'1,9 milions d'euros. L'expectació és màxima. Perquè, després de deu anys d'instrucció i de pressions del PP, el denominat "cas Fabra" (pel qual han passat nou jutges i quatre fiscals), entrarà en la seva recta final.\nEl cas es va activar quan l'empresari, Vicente Vilar, fins llavors amic íntim de l'acusat, el denuncià i acusà de cobrar-li "quantitats milionàries" a canvi que intervingués per obtenir els permisos per comercialitzar productes fitosanitaris de l'empresa Naranjax. Segons la qualificació del fiscal, Fabra va acceptar l'encàrrec d'intervenir per aconseguir les llicències i es va aprofitar de les seves relacions en els ministeris d'Agricultura i Sanitat.\nAnticorrupció relata que entre 1999 i 2002 l'acusat es va entrevistar amb el llavors ministre d'agricultura i avui president del Congrés, Jesús Posada; el secretari d'Hisenda i diputat per Castelló, Juan Costa, i el diputat Juan José Ortiz o el senador Miguel Vicente Prim, tots feixistes del PP, per accelerar la concessió dels permisos.\nA l'octubre de 1999 es va aprovar la llicència de producció i comercialització d'un dels productes principals fitosanitaris de Vilar i, segons aquest relat dels fets, Carlos Fabra "va requerir a l'acusat Vicente Vilar perquè li pagués la quantitat de 150.000 euros, sent-li pagada".\nL'exesposa de Fabra, Amparo Fernández, i Montserrat Vives, llavors esposa de Vilar, van crear al 50% l'empresa Artemis 2000, que era titular dels productes registrats per Naranjax i estava administrada per Vilar. Carlos Fabra va continuar, segons la fiscalia, amb la seva labor d'intermediació davant autoritats nacionals "en favor, ja no només de les empreses Vives i Vilar, sinó també de la seva esposa", pel que va arribar a entrevistar-se amb la llavors ministra de Sanitat i Consum i avui vicepresidenta del Congrés, Celia Villalobos (PP).\nA l'abril del 2000, Fabra va constituir una societat, Carmacas, que va utilitzar per "ocultar els pagaments" rebuts per Vilar, actualment a la presó condemnat per agressió sexual. I entre 1999 i 2004, fabra i el seu ex emmanilla van realitzar una sèrie de moviments bancaris que no van ser declarats a la Hisenda Pública.\nFonts judicials, reconeixen que el gran perill de Fabra en aquest judici està en els delictes de frau fiscal, i no tant en els de suborn i tràfic d'influències, sempre complexos d'interpretar amb l'actual codi penal franquista i indecent. Però haver ocultat a la Hisenda pública desenes de milers d'euros pot implicar-li un fort càstig, com al seu homòleg Al Capone.\nDe fet, el seu advocat, Javier Boix, va intentar que els delictes contra la Hisenda Pública quedessin prescrits, sense èxit. El fiscal demana també per a Amparo Fernández sis anys de presó per tres delictes contra la Hisenda Pública, una multa de 860.000 euros i una indemnització de 428.644,5 euros.\nLa Fiscalia Anticorrupció ha presentat el seu escrit d'acusació definitiu per al cas Fabra, en el qual reclama 13 anys de presó i 15 d'inhabilitació per a l'expresident de la Diputació de Castelló i del PP provincial, Carlos Fabra. Acusa al dirigent popular de la comissió dels delictes de tràfic d'influències, suborn i quatre delictes contra la Hisenda Pública. Miguel Arias Cañete, Celia Villalobos i Jesús Posada hauran d'atestar.\nLa Unió Europea tem "la bogeria italiana"\nLa crisi de govern a Itàlia posa en alerta als polítics i financers europeus, que temen que la inestabilitat del país agreugi la crisi econòmica i perjudiqui la situació de l'eurozona. Bernd Riegert analitza aquest escenari per DW, amb la visió de la dreta de Merkel (CDU): Cinc mesos ha durat la coalició de Govern entre socialdemòcrates i neoliberals a Itàlia:\nDesprés que en les passades eleccions de febrer cap partit obtingués la majoria absoluta i l'esquerra pactés en impopular aliança amb el partit del exprimer ministre, Silvio Berlusconi, Enrico Letta es va veure en la gairebé impossible tasca de governar Itàlia amb estabilitat i treure al país de la crisi econòmica.\nAra el Govern trontolla pel comportament irresponsable i egocèntric de Silvio Berlusconi. El exprimer ministre, condemnat per evasió d'impostos, s'aferra al seu lloc en el Senat, fa xantatge al Govern i utilitza al seu antull al seu partit, al que lidera com si fos una empresa privada.\nBerlusconi, que aquest 29 de setembre va complir 77 anys, retira als seus ministres del Govern, perquè el Senat vol aplicar la sentència definitiva per expulsar-ho de la institució. Amb una aterridora fredor, sense importar-li les conseqüències que pot implicar al seu país i a la resta d'Europa, Berlusconi estreny les rosques. O és que s'ha tornat boig, com sospiten tant Letta com la Unió Italiana d'Empresaris?\nCoalició sense base\nMentre Berlusconi patejava sobre l'escenari, entre bastidors del teatre polític romà es tenia ben clar des del principi de la coalició que les polítiques econòmiques i fiscals d'esquerra i dreta no casen bé. Fins al moment, el Govern ha estat incapaç d'implementar mesures dràstiques. Es posterga l'augment previst de l'impost sobre el valor afegit (IVA) i d'un nou impost a la propietat immobiliària. Les reformes més importants queden en un segon pla i amb prou feines hi ha iniciatives contra la desocupació.\nLa Unió Europea va instar a Itàlia el passat mesde maig complir amb l'objectiu de dèficit. Ara sembla que Itàlia ha d'emetre més deute del previst. A l'octubre arriba l'hora de la veritat. Serà llavors quan el comissari d'Assumptes Econòmics de la Unió Europea, Olli Rehn, posi els números sobre la taula per avaluar el pressupost d'Itàlia per al proper any. Si és que és per llavors hi ha un pressupost previst.\nEls restants socis de l'eurozona es debaten entre la incompresión i l'horror davant el caos a Itàlia. Precisament ara que les dades econòmiques del país havien millorat una mica. És que no tenen gens millor que fer els partits que paralitzar de nou la política durant mesos?\nDesconcert a Europa\nEls mercats financers deixen respirar a Itàlia des de fa un any. El Banc Central Europeu ha comprat bons italians i assegura noves intervencions. Però, des del divendres, torna a pujar el preu que Itàlia ha de pagar pel seu desmesurat deute. La pujada de la cosina de risc, a la qual Berlusconi es va referir en campanya electoral com a "invent alemany", és la dura realitat. Els interessos poden ofegar a Itàlia en breu. La crisi està aletargada, però en cap cas s'ha esvaït.\nQue a Itàlia li vagi pitjor, perjudica a la resta del sud d'Europa. La crisi podria acabar atrapant de nou a l'Eurozona. Els països del nord haurien de posar més diners i garanties per estabilitzar Itàlia.\nItàlia davant unes noves eleccions\nAl novembre de 2011, el Govern de Berlusconi es va veure impel·lit a abandonar el poder, perquè Itàlia es dirigia cap a un abisme econòmic i financier. De poc va servir. Berlusconi segueix en la sorra política i la situació d'Itàlia ha millorat sols lleument. A Brussel·les regna el desconcert. Per això els polítics europeus han intentat en els últims dies convèncer de totes les formes possibles als protagonistes de la política italiana perquè no hi hagués crisi de govern.\nMassa tarda. La crisi està aquí i s'acabaran convocant noves eleccions. Mentrestant, l'ancià president Napolità podria servir-se de nou d'un govern tecnòcrata. Aquest seria l'últim recurs perquè la situació de crisi a Itàlia no es propagui a la resta d'Europa. Però un govern tecnòcrata no sol durar més d'un any.\nBerlusconi de nou candidat?\nA Itàlia hi ha tres grups irreconciliables: els socialistes (al PD), els cofrares del capo Berlusconi (PDL) i els del demagog Beppe Grillo, que a les darreres eleccions va ser enfonsat per la seva negativa a acceptar cap aliança que no encapçalés ell, malgrat la derrota evident que va patir. No és clar com van a reaccionar ara els "Grillini" i els qui emeten un vot de protesta. Grillo sempre ha dit que el sistema italià s'ofegarà a si mateix abans que sorgeixi un de nou.\nPerò Berlusconi és més poderós del que ningú del país es pugui imaginar. Gairebé un terç dels votants es van decantar per ell al febrer passat, malgrat els escàndols. Com si fos un zombi polític, vol refundar el seu antic partit, Forza Itàlia, i presentar-se com a candidat a primer ministre en les noves eleccions. Solament podem desitjar que, en interès d'Itàlia i d'Europa, el seu pla no funcioni.\nEtiquetes de comentaris: Forza Itàlia, Itàlia, PD, PDL, Silvio Berlusconi, UE\nMontoro diu que els 'sobresous' del PP han prescri...\nLa jutge declara prescrits dos delictes de dos ger...\nL'estafa D'Hondt i els comptes esotèrics d'un gove...\nUn testimoni clau confirma suborns mensuals d'amos...\nEls neumòlegs adverteixen que el cigarret electròn...\n"Nova pobresa" dels ancians que sustenten a les se...\n'Iaioflautes' ocupen l'INSS a Barcelona contra la ...\nProtesta per l'eliminació de símbols religiosos a ...\nLa OSCE posa Espanya en la “llista negra” de dicta...\nVídeo: Els franquistes del PP contra Herrira: entr...\nLes pensions augmentaran un 0,25% el 2014, la meit...\nEl PP destinarà el 2014 uns 318 milions menys d'in...\nNous sismes de 3'9 graus enfront de les Terres de ...\nPortugal castiga al PSD de Passos Coelho després d...\nComença el judici a Carlos Fabra, capo franquista ...


Sobre "Sales alternatives". Apunts prematurs per a un pamflet - Revista (Pausa.) Quadern de teatre contemporani\n1. La innovació no necessita un espai propi. La seva funció és infecciosa, ha de corrompre allò que és vell allà on es troba fins a fer-ho saltar a trossos. Però quan el teatre s’institucionalitza fabrica també la seva pròpia vacuna contra la novetat, contra tot allò que pot posar en qüestió el sistema de valors simbòlics que la institució construeix. Aquesta vacuna és doble, o potser són dues vacunes. Una per a les persones, una altra per als espais. Vacuna contra persones perilloses: funcionarització. En diversos graus i mesures, que altrament no funciona la teoria de la pastanaga a la punta del pal. Aquell qui no obté subvencions en vol tenir. Aquell qui en té desitja viure totalment a costa del pressupost. Vacuna contra espais perillosos: l’especialització, la segregació. Si hi ha un espai per a les coses noves, la novetat deixa de ser un risc per convertir-se en gènere. Cal posar un nom a la cosa? En direm “noves tendències”. Està bé així?\n2. El perill al qual s’enfronten totes les sales que, arreu de l’Estat, han posat en comú la denominació de “sales alternatives” és, en primer lloc, aquest. Convertir-se en l’espai de la novetat, de les “noves tendències”. El perill és equivocar-se a l’hora d’avaluar el propi potencial, pensar-se que és un potencial estètic, “alternatiu”, quan és un potencial social. Les sales convertides en catacumbes són l’espai de la mort, les sales convertides en focus d’irradiació són un moment del canvi.\n3. Fa un quart de segle, el Teatre Independent, sota el signe de la grupalitat, de l’antifranquisme, de la ruptura amb les idees apreses, es va convertir en el germen de tots els canvis que per bé i per mal han sofert el teatre de l’Estat Espanyol. Avui, sota el signe de la individualitat, l’èmfasi de l’accent recau sobre les sales, sobre els espais de trobada. El problema no és nodrir un “nosaltres” resistent amb discursos alternatius, el problema és construir un “nosaltres” —molts “nosaltres”— a partir de la creativitat de tots els “jo” que se senten fora de joc.\n4. Que les sales es poden convertir en l’esquelet d’un circuit diferent, per on circulin produccions arriscades i petites que tenen dificultats de trobar-se amb el públic en altres espais? Potser sí, Tot això està molt bé. Però la seva virtualitat més important no és aquesta. La seva força rau en la seva condició de llocs de trobada, l’intercanvi, d’assaig, d’estudi. Si de les sales sorgeixen escriptures noves que conquereixen públics dins i fora de les sales, si les sales alimenten les necessitats de reflexió d’uns artesans, d’uns professionals, d’uns artistes que no es reconeixen en l’esquema dominant de la producció i distribució de l’art, si les sales fan créixer l’exigència d’un públic nombrós i crític, si les sales són un espai d’intercanvi d’experiències nacional i internacional, que trenca les fronteres de distribució imposades per unes estructures culturals estretament nacionalistes, aleshores seran la punta de llança de la renovació del teatre en uns temps —com tots— difícils.\n5. Però ho poden fer, tot això, les sales? Ho volen fer? Uns espais marginals i minoritaris, no estan condemnats d’entrada a la impotència? Dependrà, en bona mesura, de com entenguin la seva marginalitat, la seva condició minoritària.\nTenia un amic que repetia sovint aquest aforisme: “les minories creixen, les majories es podreixen”. Si les sales no poden fer créixer les minories fins a rebentar els límits de les seves quatre parets, no hauran servit per a gran cosa.\n6. El teatre és un espai solitari i solidari. Perquè sap millor que ningú que la solidaritat no és una manera de combatre la solitud, sinó l’única manera de donar-hi sentit.\n7. Tot això és un modest homenatge als esforços de: Cambaleo, Triángulo Cuarta Pared, Artea, Ensayo 100 Teatro (Madrid), Teatre Malic, La Casona, Sala Beckett (Barcelona), Atelier 24, Trapezi (València), Aula de Teatro (Málaga), Sala Arbolé (Saragossa), Sala Niessen (Rentería), que s’han reunit per parlar dels problemes comuns, i també als espais que ja existeixen i no figuren en aquesta llista, i als que encara no existeixen, però que naixeran com a fruit de generosos esforços. Perquè siguin realment un dels rostres del futur.\nMots clau: català (teatre), sales alteratives, sales petites\nEntrada anteriorVariacions essencials (fragments) Entrada posteriorSituació del teatre de recerca o alternatiu


Que en català hi ha tres paraules diferents per dir l'acció d'aplicar els morros d'una persona a la galta d'una altra: la nostra "besada" i de molta part del País Valencià (besà), el bes o beset també al País Valencià i les variants de petó de gran part del Principat. Cal afegir que les besades es poden donar o fer.\nc/ d’en Serra, 13, edifici Can Fondo, 07400 Alcúdia\nNotícies > Ciència\nPer què es moren les llengües?\nNúvol - Griselda Oliver i Alabau 6-Jul-2014\nD’aquí a uns anys, el 90% de les llengües que actualment es parlen poden arribar a morir-se. Aquestes han estat les afirmacions de la professora de lingüística, Carme Junyent, durant la taula rodona “Llengües en perill d’extinció”, organitzada per Monika Lama, que està preparant un documental sobre aquesta mateixa qüestió. La trobada s’ha celebrat el 26 de juny a les sis de la tarda, a la Facultat de Filologia de la UB.\nAlina Moser, Carme Junyent, Roger Canals (moderador), Saim Dusan i Carmen Pérez participen a la taula rodona "Llengües en perill d'extinció" - Foto: Glòria Tamarit\nLa taula rodona “Llengües en perill d’extinció” s’emmarca dins del documental de nom homònim coordinat per Mònika Lama. La taula ha estat moderada per Roger Canals, antropòleg i professor a la UB, que ha passat la paraula als quatre ponents que componien la taula: Carme Junyent, doctora en Filologia Romànica, professora de Lingüística de la UB i presidenta del GELA, Carmen Pérez, sociòloga, Saim Dušan Inayatullah, estudiant de Lingüística, i Alina Moser, estudiant de Filologia Catalana i Francesa i Lingüística. Després que Gina Heinz, membre de la producció de “Llengües en Perill d’Extinció”, hagit donat la benvinguda i hagi presentat els ponents, els ha passat la paraula.\nCarme Junyent, “Les llengües del món en perill d’extinció”\nCarme Junyent ha encetat la taula tot remarcant que les llengües en perill d’extinció són una disciplina poc popular i que és difícil aconseguir unanimitat en aquest camp. Per això, està contenta d’haver pogut compartir aquesta taula amb alguns dels seus alumnes. “D’aquí a uns anys, poden arribar a desaparèixer el 90-95% de les llengües que actualment es parlen. És un balanç seriós”, ha dit.\nQuan es parla de llengües en perill d’extinció, s’ha d’evitar caure en la temptació de fer un discurs simple: no es pot ser optimistes ni victimistes, ja que la mort de les llengües no va lligada als estats d’ànims de les persones. Cal ser conscients de la situació per poder fer alguna cosa, buscar les causes, que, segons Carme Junyent, responen a tres fases molt conegudes de la substitució lingüística: la fase ordinària, que és la fase de bilingüització i que pot durar segles; la fase de decadència, en què els pares ensenyen als fills la llengua dominant i, per tant, recuperar la llengua considerada inferior pot ser difícil; l’última fase, en què només queden quatre o cinc parlants que la coneixen, els quals, quan moren, s’emporten la llengua amb ells.\nI com és que Junyent pugui apuntar amb tanta fermesa que el 90-95% de les llengües d’aquí a uns anys es trobaran en perill d’extinció? Doncs perquè actualment més d’un 10% de les llengües del món (Austràlia, Canadà, Estats Units i Sibèria) es troben en l’última fase; el 40% no s’estan transmetent (Amèrica del Sud i llengües del Pacífic) i el 40% restant es troben en la fase ordinària (força casos arreu del món). La mort de les llengües no és natural, sinó que els genocidis o la interrupció de la transmissió lingüística poden menar-la cap a la seva fi. Junyent, per tot això, considera que cal treballar per preservar almenys aquelles llengües que es troben en la fase ordinària, perquè, un cop arriben a la fase de decadència, és molt difícil posar-hi remei. Per a Junyent, la causa principal de la desaparició de la diversitat lingüística són les migracions i els prejudicis lingüístics, és a dir, convèncer als parlants que aquella llengua no serveix per res. La seva solució és una bona formació (de la diversitat lingüística) i combatre els prejudicis.\nCarme Junyent, Roger Canals i Saim Dusan - Foto: Glòria Tamarit\nSaim Dušan Inayatullah, “Com es moren les llengües, mirades autobiogràfiques”\nSaim Dušan va néixer a Austràlia, malgrat que el seu pare i la seva mare són originaris del Pakistan i de Sèrbia, respectivament. El seu país d’origen, Austràlia, va patir un genocidi extrem, entre altres atrocitats, el robatori de fills de les famílies autòctones amb l’excusa d’“occidentalitzar-los”. Del contacte amb les tribus indígenes, tanmateix, els principals nuclis urbans no n’han tingut mai, perquè es troben força allunyats i són, de fet, cultures força desconegudes al país.\nEls prejudicis lingüístics es poden trobar arreu del món. En Saim ha viatjat al país originari dels seus pares per aprendre el serbi el panjabí, les llengües respectives de la mare i el pare, i ha topat amb més d’una dificultat. A Sèrbia, per exemple, tot i que va fer alguns cursos sobre la llengua, quan es trobava amb els seus companys de classe, l’anglès acabava convertint-se en la llengua de comunicació intergrupal. Al Pakistan tampoc li ho van posar fàcil, ja que es va trobar amb molts familiars que no entenien què feia estudiant panjabí en lloc d’urdhú o anglès, llengües, en definitiva que fossin “més útils”. Tot això el va portar a pensar que el bilingüisme només s’entén quan una de les llengües és dominant.\nQuan va arribar a Catalunya, va decidir aprendre català. La gent s’estranyava que un estranger volgués parlar català. Per a en Saim, per aprendre una llengua cal viure-la i cal fer-la servir sempre, “jo no ho veig com una decisió política, sinó com una decisió personal”.\nAlina Moser, “Què podem fer per recuperar les llengües en perill d’extinció?”\nCom es poden recuperar algunes de les llengües en perill d’extinció? Per a Alina Moser, és una lluita i desagraïda i amb poc consens, ja que el problema principal és la poca visibilitat de les llengües en perill d’extinció. Per això, ha preparat unes propostes de convivència (i una mica més enllà):\na) En primer lloc, es poden aprendre (moltes) llengües. Tots en tenim capacitat, les llengües són de tots, però la falta de motivació és un dels obstacles principals: “A molts els sembla un esforç aprendre una llengua”, segons l’Alina.\nb) Una altra solució és intercanviar la llengua amb el veí, el quiosquer és una bona pràctica per adquirir-ne de noves. El problema és que no es pot saber quantes persones parlen una llengua en perill d’extinció i, fins i tot, alguns no en són conscients.\nc) El més sensat és, doncs, ocupar-nos-en. S’ha d’augmentar el grau d’influència i els punts de vista. L’Alina ha proposat descobrir nous camins i fer-los, encara que semblin impossibles:\n1. Establir una educació plurilingüe: a diferència, dels tipus d’ensenyaments plurilingües, l’Alina considera que cal ensenyar la diversitat i viure-la. Hi ha prou parlants nadius com per poder-ho fer.\n2. Potenciar les escoles i instituts de llengües estrangeres, com l’escola alemanya o la francesa, per obrir la ment al plurilingüisme. Caldria inculcar valors als més petits a favor de la diversitat lingüística fent, per exemple, una assignatura sobre les llengües del món.\n3. Evitar l’antimonolingüisme i fer retrocedir les societats monolingües i les llengües dominants i construir una identitat plurilingüe.\n4. Aconseguir que totes les llengües valguin per a tot, buscar la garantia lingüística universal.\nEnfront d’aquestes propostes, es planteja el dubte sobre quines són les possibilitats reals. És important buscar l’eficiència lingüística i deixar que el parlant pugui tenir la màxima llibertat a l’hora de triar els usos lingüístics.\nAlina Moser, Carme Junyen i Roger Canals - Foto: Glòria Tamarit\nCarmen Pérez, “La lluita per la revitalització, el compromís i la militància”\nL’aportació de Carmen Pérez a la taula rodona és fruit d’una reflexió sobre la seva experiència: intentar seduir catalanoparlants perquè parlin català. Pérez, que treballa a Òmnium Cultural i és membre de la comissió de catalanoparlants d’adopció de Plataforma per la Llengua, considera que la militància existeix perquè hi ha una situació lingüística que no és bona i que el català es troba en una situació de perill arran de les condicions d’injustícia, desigualtat i negació de drets que pateix la llengua. Per fer front a tot això, cal conscienciar de la situació: “la militància serveix per evitar la mort de les llengües”, ha afirmat la Carmen, que ha posat com a exemple el hawaià, una llengua que durant la dècada dels seixanta només tenia dos-cents parlants i que ara ja en té més de quinze mil.\nUna minoria conscienciada, doncs, pot revertir la situació de les llengües que es troben en perill. Fa falta, per tant, el coneixement que hi ha un problema i que és necessari arromangar-se les mànigues per solucionar-lo: la consciència lingüística és, doncs, necessària. La militància sempre es duu a terme des de la societat civil, que pressionen des de baix cap a dalt:\na) En primer lloc, és important fer visible la mort de les llengües. No sabem quines ni quantes llengües moren.\nb) La majoria de processos de desaparició lingüística és molt lent, de manera que és molt difícil de percebre.\nc) Molta gent no és conscient de la mort de les llengües i per a molts no és important que morin llengües. Tampoc sabem les repercussions socials, econòmiques i culturals que provoca la desaparició lingüística.\nd) A molts països l’activisme lingüístic es redueix tan sols a entitats que treballen en l’àmbit cultural. La major part de les entitats té un poble conscienciat, però no arriba a la resta de públic, que resulta molt complicat de convèncer.\nUna altra de les pegues amb què ha topat l’activisme lingüístic és que no es considera transversal, si bé és necessari. Sense voler desacreditar la feina de les entitats que s’hi dediquen, a Pérez li sembla que hi ha molta consciència política però poca feina feta. En aquest sentit, es lamenta que en l’última enquesta EULP13 l’ús del català s’hagi incrementat només un 2%. “No ens podem aplaudir per això”, ha afirmat contundent. Ha acabat la seva exposició reivindicant que cal lluitar contra el determinisme lingüístic. “Una societat conscienciada i militant pot revertir els processos de substitució lingüística”, ha conclòs.\nFinalment, el públic ha pogut dir-hi la seva. Roger Canals ha estat el primer a aportar les seves reflexions. Ha volgut destacar que un dels aspectes positius de l’antropologia de la globalització és la revitalització local, essencial per mantenir la diversitat mundial. També ha volgut parlar del capital simbòlic de les llengües en termes de rendibilitat instrumental.\nUn dels oients hi ha volgut dir la seva i ha destacat que, des del seu punt de vista, l’únic camí per preservar les llengües és fent-ho en el lloc on s’utilitzen: “no només és necessari l’ús”, ha dit, “sinó també lluitar contra els prejudicis lingüístics, garantint l’ús i fent-lo possible”, seguint el discurs que s’ha anat perfilant al llarg del debat. S’ha mostrat reticent a acceptar la proposta d’una educació plurilingüe de l’Alina, ja que, per a ell, plantejar un ensenyament escolar amb moltes llengües no té interès sinó són les dels teus veïns. L’Alina li ha respòs que la idea del seu plantejament és fer als parlants responsables de l’ús que fem de les llengües, no només de les pròpies, sinó de totes: “saber llengües ens permet saber més de l’existència humana”, ha explicat.\nNúvol - Griselda Oliver i Alabau\nMés sobre El català, llengua amenaçada (202)\nCarme Junyent: 'No ho fem bé. El català no té el futur assegurat' (notícia, 05/10/2014)\nPer què es moren les llengües? (notícia, 06/07/2014)\nLlengua i estat (Josep-Lluís Carod-Rovira) (testimoni, 21/07/2013)\n2020-2021 Punt d'Autoaprenentatge de Llengua


ORQUESTRINA XESCO BOIX. Xesco: ahir, avui, sempre\nComença a fer anys però recordo com si fos ahir el dia que, de tant escoltar-lo, se'ns va fer malbé el casset de contes i cançons "La sopa de pedres", del Xesco Boix, que teníem a casa. Quin drama! Vam fer allò de desenrotllar la cinta amb un llapis i mirar d'aplanar-la perquè tornes a sonar. No ens en vam sortir. Havia funcionat centenars de vegades.\nDe la mà del nostre cosí Pep Gasol, també seguidor del Xesco i que s'havia dedicat també a l'animació infantil, amb els meus germans vam entrar al moviment escolta, on ens vam impregnar encara més de l'esperit i les cançons del Xesco. Ens divertíem amb "El gripau blau", ens emocionàvem amb "Un cel blau per sostre" i començàvem a entendre el missatge de "Ningú no comprèn ningú". Érem nens i ens costava mesurar la magnitud objectiva de les coses: vèiem el Xesco com una figura de talla mundial. Per això, aquell dia de 1984 que vam saber que havia mort, vam tenir una sotragada. El Xesco cantava amb aquella veu tan clara, comunicava amb aquella dolçor, transmetia una netedat de cor i una puresa d'esperit, que senzillament ens l'estimàvem de debò, com diria ell. També sembla que fos ahir que els monitors del cau ens duien a l'homenatge que li van fer a la plaça Espanya, el mateix 1984.\nAquells nens ens hem fet grans i ja no anem al cau, el Xesco fa més de 25 anys que no hi és, però el món avança cap a direccions tan fosques que més que mai convé gent com ell, que feia música per a infants però alhora lluitava per uns ideals i combatia injustícies amb la cançó i la paraula. La gent del CAE va tenir l'encert de reunir un grup d'animadors per crear l'Orquestrina Xesco Boix. És un orgull que la iniciativa hagi sorgit a la nostra ciutat, on el Xesco va actuar diverses vegades i que és bressol de tantes persones, grups i iniciatives relacionades amb la música folk. L'Orquestrina aplega gent amb un llarg recorregut i solvència en l'animació infantil i músics de diverses generacions. El projecte, autèntic, discret i voluntariós com el mateix Xesco, no té més pretensió que fer-nos reviure i recordar el seu esperit, però ha anat fent via i és tan obert i engrescador que admet col·laboracions a cada actuació. Els nens d'ahir, d'avui i de sempre esperem que sigui per molts anys.\nAvui viurem, doncs, una d'aquelles cantades que a alguns ens transporta als dies en què anàvem de campaments. Els anys han passat i encara avui ningú no comprèn ningú. I malgrat que aquest vespre al Sielu no sentirem el sol damunt la cara, podem estimar-nos de debò, trobar-nos vius encara, i cantar sense cap por!\nL'Orquestrina Xesco Boix va néixer el 2009 al caliu de l'ambient generat amb motiu de la commemoració dels 25 anys de la mort del Xesco. El CAE -el Centre d'Animació i Esplai de Manresa- va convocar a diverses persones i entitats relacionades amb els infants, el lleure i l'educació per tal d'aprofitar l'avinentesa d'aquest aniversari per recordar i potenciar la figura del Xesco Boix. Es tractava de recordar el personatge que, més enllà d'un animador infantil, va ser també tot un referent ètic al nostre país. D'aquella reunió en van sortir moltes idees i a mesura que va anar avançant l'"Any Xesco" s'hi va anar afegint gent. S'hi van implicar entitats com Imagina't, la Biblioteca Infantil, els mestres de l'Equip Lacenet, l'Òmnium Cultural... i persones com el Joan Morros, el Llorenç Planas, el Valentí Gubianas, el Carles Jodar, el Pep Tort, el Nasi Muncunill, el Ricard Reguant, el Lluís Pinyot, el Marc Sibila, el Pep Torras, el Lluís Atcher, el Manel López, el Josep Oliva, el Joan Vilamala, el Miqui Giménez, entre moltes altres. Hi va haver lectures de contes a la Biblioteca, es va editar una auca escrita pel Joan Vilamala amb els dibuixos de la Clara Oliveras, es van presentar dos llibres... I com a acte més participat es va representar el conte de "La sopa de pedres" en una jornada que va tenir lloc a la Plaça Major de Manresa. També s'hi ha d'afegir la pàgina web dedicada al Xesco (www.xesco.cat), una iniciativa nascuda en el mateix espai a rel de la proposta feta pel manresà Ramon Fontdevila, director del Centre de Promoció de la Cultura Popular i Tradicional Catalana de la Generalitat.\nAquell mateix any, els mestres de l'Equip Lacenet (www.lacenet.org) van presentar el seu "Projecte Xesco Boix" i ho van fer tot representant l'Auca del Xesco amb la participació de narradors i animadors. Va ser en la trobada preparatòria d'aquell acte i d'una manera impensada que va sorgir el nom d'Orquestrina Xesco Boix per identificar d'alguna manera al grup d'animadors que hi participarien. El cas és que el nom va quallar i, en l'espectacle que es va fer el dia de la representació de "La sopa de pedres", l'Orquestrina Xesco Boix va fer la seva segona actuació. La tercera va ser al desembre d'aquell 2009 a El Club de la Cançó. Des de llavors l'Orquestrina s'ha mantingut viva i d'una manera més o menys espaiada ha seguit fent actuacions allà on els han cridat. Avui tornen al Club amb la seva formació habitual: el Lluís Atcher , el Marc Sibila , el Pep Torras, el Miqui Giménez, el Lluis Pinyot, el Tito Latre i el Xavi Jo, tots ells vinculats al món de l'animació infantil i la música popular, bàsicament de Manresa i la comarca. S'ha de dir que a aquest grup d'animadors s'hi sol afegir algun invitat del lloc on actuen. Igual que fa tres anys, ens duran un espectacle basat en les cançons del Xesco més altres que han anat incorporant darrerament. I si aquella vegada el participant invitat va ser el Joan Vilamala, aquesta nit ocuparà aquest lloc un altre manresà, el Jordi Ribot, del grup ja desaparegut Els Convidats i ara integrant d'Abrília. Amb tots plegats a l'escenari tornarem a viure un festival folk i tornarem a tenir presents la persona i el llegat del Xesco Boix.


Passant per aquest poblet de la Vall Fosca es veu un edifici amb tota l'apariència d'una casa, amb un finestral a les golfes on hi han instal·lades dues campanes. Els edificis del davant priven de veure'n la part baixa, que sí que es veu anant-hi just al davant:\nA l'altre banda del carrer però un rètol delata.\nEs veu clarament que algú féu una casa pel damunt de l'església, el lateral esquerra és ben curiós:\nDes d'el mateix punt.\nEl que és segur que la paret de còdols i fang no aguantaria el brandeig de campanes com ho faria una espadanya de peces quadrades, de manera que les campanes només poden repicar. A les fotos no es veu, però sembla que just darrere, dintre de les golfes, hi ha una vivenda o espais habitables - la vista deu ser espectacular des d'una finestra darrere de les campanes!\nSobre tot si són gòtiques com semblen ser aquestes dues!\nHome, no fotis!\nÉs el primer que miro quan veig fotos així...\n...i aquí no tens CAP element per pronunciar-te... solament la xiqueta podria tenir cinyell al mig, però amb aquesta foto tan plena de soroll i borrosa per l'òptica per única referència no pots dir res, admet-ho!\nSí... ho sento, les fotos estan fetes amb un telèfon mòbil.\nEn qualsevol cas, cal anar-hi - Daniel, quan vols fer un salt? no és lluny!\nLa Vall Fosca era una vall rica, plena d'esglésies romàniques en molts pobles petits, alguns amb campanes sorprenentment grosses (ho dic de passar volant amb cotxe i mirant el campanar en comptes de la carretera ). No és impossible que hi hagi alguna campana important...\nHe de parlar seriosament amb la senyora Rossi d'un tema de clavilles...\nper tant, no ho descarto pas...\nI sí, la Vall Fosca conté alguna sorpresa, com Llavorsí i d'altres llocs, ja vull buscar una beca i anar fent inventari ben fet. Tot arribarà, amb l'ajut inestimable d'homes com l'Agustí o l'Alfons... i evidentment, vosaltres...


La Setmana de Cinema de Villena supera la pandèmia i celebra la seua 39 edició amb la projecció de 20 llargs i 6 curts - LOBLANC\nLa regidora d’Educació i Cultura, Elena Benítez, juntament amb el director de la Casa de Cultura, Pepe Ayelo, i el president del Cinema Club Villena, Antonio Vicente Martínez, han presentat hui la 39 edició de la Setmana de Cinema de Villena, que tindrà lloc entre el 6 i el 25 d’agost malgrat la situació de pandèmia generada per la Covid-19. La mostra, que inclou la projecció de 20 llargs i sis curts, tindrà lloc e a la sala de la Casa de Cultura amb títols del prestigi com ‘La Professora de Piano’, ‘Under the skin’, ‘Dónde estás, Bernadette’ o ‘Todo pasa a Tel Aviv’.\nEl cicle començarà el pròxim 6 d’agost amb l’emissió del curt ‘Cuzco’, un film de 2019 de 19 minuts dirigida per Víctor Sánchez Rodriguez i interpretades per Silvia Valero, Bruno Tamarit i Antonio Escámez relata la història de trobada i desacords amorosos amb la mítica ciutat de Cuzco com a fons. Els responsables del curt seran presents en la inauguració. Aqueix mateix dia es visionarà el llarg ‘Tot passa a Tel Aviv’, una cinta luxemburguesa, nominada com a Millor Comèdia en els premis de Cinema Europeu.\nLes sessions se celebraran amb tres projeccions per sessió a les 17.45 hores, 20.15 hores i 22.45 hores, excepte el divendres 21 l’última emissió del qual serà a les 23.00 hores a causa de la duració de la pel·lícula que amplia els horaris.\nL’edil de Cultura va explicar que la Setmana el Cinema cobreix una demanda cultural que l’àmbit privat no atén a la ciutat, i que combina cel·luloides més comercials amb films més difícils de visionar fora dels circuits convencionals. “Villena compta amb aquest Cicle amb un bon mix de pel·lícules per a tots els gustos, per a tots els públics, que cobreix una important demanda cultural no sols per a la ciutat, sinó per a una gran part de la província”, va afegir.\nHomenatge al cinema mut per a una edició veterana\nEl tancament del cicle està previst el 25 d’agost amb l’emissió de la cinta de cinema mut de 1923, ‘L’Home Mosca’, interpretades pels mítics Harold Lloyd i Sam Taylor. Una emissió molt especial que ha sigut organitzada tal com es representen les emissions en els anys 20, amb música en directe que ambienta la pel·lícula. La cinta, que inclou la mítica escena de Lloyd penjat del gran rellotge, comptarà amb músics al piano i bateria que generaran de música ambient a cada escena. La interpretació musical és a càrrec del mestre Jorge Gil Zulueta.\nBenítez va assenyalar que “estem en l’edició més important, primer perquè la podem celebrar; segon, perquè preservem una cita de referència en el panorama cinematogràfic de la província després de 39 anys de vida; i tercer, perquè l’aconseguim amb un excel·lent cartell miscel·lani malgrat les dificultats que ha suposat la pandèmia i l’exigències higienicosanitàries”.\nSobre aquest tema, el director de la Casa de Cultura va recordar les mesures de seguretat i higiene que exigeix la norma, però també va aclarir que des del primer moment han tractat de sostindre aquesta cita cultura al llarg de l’any. “Afortunadament, ho podem celebrar i és un gran èxit de tots, especialment de l’associació del Cinema Club”, va comentar.\nEn aquest sentit, el representant del Cinema Club Villena va afirmar que “estar en aquest any ací és més important que mai, perquè s’ha suspés moltes coses, molts esdeveniments importantíssims del cinema a nivell mundial que no s’han suspés i nosaltres, amb totes les mesures de seguretat, podrem realitzar-ho”. Martínez va assenyalar que l’organització de la Setmana de Cinema d’aquesta edició ha sigut més complicada que altres anys, i ha obligat a introduir elements nous com a venda d’entrades anticipades, el pagament amb targeta i la venda per internet».\nPreviousLa Semana de Cine de Villena supera la pandemia y celebra su 39 edición con la proyección de 20 largos y 6 cortos\nNextLa Casa Toni el Fuster d’Altea acull l’exposició ‘Mare Nostrum’ de l’artista Pepe Caras