FERRATA REGINA DE PERAMOLA 02.07.2012 - BiCiCORRiOLS Ciclisme i muntanya\nSortiem força tard, a les nou del matí, i després d’un bon avituallament a base de coques en un forn d’Oliana, aparcàvem el cotxe i ens començavem a equipar. Entre una cosa i altra ja eren les 12 del migdia. Després de les tempestes del dia anterior havia refrescat força, i tot i que no vam tenir fresca cal dir que la calor en cap moment va agobiar.\nPrimer calia un quart d’hora d’aproximació fins a trobar el primer tram. Un inici vertical ens conduïa a una canal, amb arbres i algun graó. Després d’un parell de trams força drets, ens va conduir fins al pont. Molt més espectacular vist des de sota que al passar-lo, ja que la gran quantitat de ferros i cables fa que es passi amb molta tranquilitat. El que no és tranquila és la sortida del pont, doncs un dels trams més verticals s’inicïa allà, fins a conduir a un replà per on tornarem a passar de baixada. Una de les coses que més et fa disfrutar són les vistes al pantà d’Oliana. El contra és la remor dels vehicles que transiten per la carretera que tenim sota dels peus…\nSense parar per res, iniciem un altre tram de gran verticalitat i molt aeri, que després d’un espectacular, desplomat i fotogeni pas et conduía a l’anomenat “pas de la fe”, on canvies de paret tot obrint força les cames.\nAra ja es va acabant. En un dels darrers i còmodes replans aprofitem per “dinar” i tot seguit fem la sortida per la via “difícil”, tot i que cal dir que no ho és gaire, tan sols algun pas desplomat.\nVia molt bonica i molt recomanable. Poques dificultats ja que hi ha un petit excés de graons. Vam anar un bon grup, amb el nivell necessari per anar avançant a bon ritme.\nLa baixada no es fa molt pesada, ja que les vistes et fan disfrutar, especialment en una llarga feixa que passa al peu d’una paret de difícil escalada, amb força trams amb passos artificials de força nivell.\nUnes birres a Oliana abans de la tornada es van agrair molt.\nUna altra manera de fer bicicorriols.\nAra, esperar per baixar el barranc de Núria.\nEls bicicorriolaires: Enric, Guillem, Joan, Luca i Martí.\nLes fotos d’en Luca: cliqueu aquí.


MATERNITAT DE KABOUNKOUT-VII- – Fundació Kassumay\nUs volem explicar pas a pas l’evolució del projecte de construcció i dotació de la Maternitat de Kabounkout. Us animem a seguir aquest bloc. Com us dèiem en el capítol anterior\nLes parets de la futura maternitat ja prenen forma i s’aixequen amb els maons fabricats en el mateix lloc de construcció. Els materials per a l’execució del treball, ja a punt i a lloc, són utilitzats pels professionals amb les seves capacitats demostrades i van tancant espais i elevant l’edifici, permetent ja veure una concreció de l’obra.\nSeguint els planells es van col·locant les fileres de maons que pugen verticals i donen forma a l’edifici. La població local col·labora en tasques de suport que no impliquen un saber específic en l’ofici.\nQuan la estructura està aixecada, deixant els passos de porta i forats de finestres per quan s’hagin de posar aquests elements, ja es pot passar a l’arrebossat dels murs per deixar-los enlluïts i preparats per a poder ésser pintats en les fases finals de l’execució.


Neymar retarda la seva incorporació al Barça amb permís de Luis Enrique - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nNeymar retarda la seva incorporació al Barça amb permís de Luis Enrique\nEl davanter brasiler, tocat en un turmell i convocat amb la selecció "canarinha", allarga el seu permís fins després de l'aturada de la Lliga\n23/08/2016 - 11.35\nNeymar allargarà la seva estada al Brasil després de guanyar l'or olímpic (EFE)\nDesprés de penjar-se l'or olímpic amb la selecció brasilera, Neymar ha obtingut el permís de Luis Enrique per retardar la seva incorporació a la disciplina del Barça. El crac brasiler, que ha sigut fonamental en la consecució de l'or olímpic per part de la "canarinha", havia d'incorporar-se aquest dimecres als entrenaments del Barça.\nL'extrem blaugrana, que pateix d'un cop en un turmell després de la final olímpica, ha estat convocat per la selecció absoluta brasilera i hauria hagut de tornar al seu país la setmana que ve per jugar dos partits de la selecció absoluta, a l'Equador (1 de setembre) i a casa davant Colòmbia (6 de setembre). Neymar s'estalvia d'aquesta manera dos viatges transoceànics però, això sí, es perd també la segona jornada de Lliga del Barça, a San Mamés, davant l'Athletic.\nEn canvi, a Rafinha sí que se l'espera dimecres. Tot i jugar també el torneig olímpic amb el Brasil, el menor dels Alcántara no ha estat convocat amb l'absoluta, i per tant, no té motiu per allargar la seva estada al Brasil.\nEl fet que Luis Enrique hagi autoritzat el retard de Neymar en la incorporació també es pot llegir com una mostra de confiança en el bon inici de temporada que està protagonitzant Arda Turan.


Com incrementar el marge d'utilitat | Mont Saint Michel\nCasella 23: Com incrementar el marge d’utilitat\nAquesta setmana treballarem en el cinquè i últim component de l’xassís de negocis: el marge d’utilitat. Si tens un negoci de ràpid creixement, però sense els marges de guany acceptables, tots els teus esforços de creixement seran en va. És important conèixer els teus marges en general i també en forma específica, per tipus de producte i / o servei que ofertes.\nAixí podràs estar segur de quins són els productes i / o serveis que et donen un marge d’utilitat més gran, i al seu torn, implementar les estratègies necessàries, en aquells que et proporcionen un benefici menor.\nHi ha dues maneres principals en què pots millorar els marges de benefici en el teu negoci: reduir els seus costos o augmentar els seus preus. La majoria dels propietaris de negoci temen augmentar els preus, però si s’han posicionat correctament gràcies a la seva CUV, diferenciant-se de la seva competència, és possible treure aquest paradigma, ja que es tracta principalment de por al desconegut.\nla reducció de costos moltes vegades és més fàcil, però no necessàriament és la decisió correcta quan estàs enfocat en fer créixer el teu negoci. Sovint la reducció de costos implica oferir menys serveis, la reducció de personal i per tant una qualitat inferior en el que ofereixes. Vés amb compte de no afectar el teu eficiència operativa i rapidesa de lliurament. L’últim que vols que succeeixi és que el teu negoci es converteixi en una empresa que sobreviu a força de reduir costos.\nAmb aquesta recomanació en ment, pensa-ho bé, sempre hi ha maneres de guanyar eficiència i reduir el cost efectiu del sistema. És possible fer-ho mitjançant la reducció de residus, major eficiència, la reducció de la feina en els inventaris de procés i el moviment innecessari de persones i subministraments. Has avaluar críticament les teves operacions comercials amb la meta d’aconseguir una major eficiència i la reducció de passos innecessaris en els teus processos.\nAquesta és una poderosa manera de reduir els teus costos, alhora que la teva productivitat i satisfacció de client creix. En ActionCOACH comptem amb més de 66 estratègies provades i garantides per ajudar-te a complir amb aquesta fita.\nEl desafiament és, en primer lloc, conèixer les teves marges d’utilitat per producte i / o servei. Després, tenir una meta clara de millora de forma regular i constant. La tendència de les teves marges d’utilitat ha de ser sempre favorable. Si superes amb èxit aquesta casella de el joc, sens dubte et trobaràs en el cercle dels guanyadors.


Jordi Carrión: "El gran club de Barcelona és la xarxa de biblioteques"\nJordi Carrión “A Espanya és més fàcil trobar els ossos de Cervantes que els de Lorca”\nJordi Carrión (Tarragona, 1976) viu a cavall entre la ficció, la no-ficció, la novel·la gràfica, el periodisme, l’assaig i la narrativa de viatges. Publica regularment en diversos mitjans, entre els quals l’edició en castellà de ‘The New York Times’, ‘El País’, ‘La Vanguardia’ i ‘Letras Libres’. Els seus assaigs ‘Librerías’ i ‘Barcelona: el llibre dels passatges’ li han merescut una ovació internacional. A més d’escriure llibres i articles, dirigeix el màster de Creació Literària de la Universitat Pompeu Fabra. Carrión parla sobre cultura i memòria, sobre llibres, llibreries i biblioteques i sobre el periodisme, el final de l’eufòria digital i el plaer de retornar al paper.\n17/07/2018 | 19:13\nUna de les coses que més sorprenen de ‘Barcelona: el llibre dels passatges‘ i de ‘Librerías‘ és el procés de documentació. Com aconsegueixes endreçar tota la informació i trobar un discurs coherent?\nD’una banda, hi ha tot el meu passat acadèmic. Sense haver fet una tesi doctoral [‘Viaje contra el espacio‘], possiblement no tindria les eines per saber on buscar i com organitzar la informació a partir de les fonts. Els dos llibres estan basats en el discurs de la complexitat. No obstant això, als dos textos he intentat deixar enrere l’estil acadèmic i el sistema de citacions a peu de pàgina. Són llibres llegibles com a prosa de ficció, tot i ser assaigs.\nHe llegit que aquests dos llibres tenen processos de creació diferents.\n‘Librerías’ són 20 anys de viatges. És un assaig que em va costar molt d’escriure, perquè ja l’havia escrit mentalment. Les lectures de ‘Librerías’ són lectures estimades, d’autors que he llegit sempre i que conec molt bé: Cortázar, Borges, Bolaño, Xukri, Kerouac… ‘Barcelona: el llibre dels passatges’ és tot el contrari: un llibre carregós que em va costar més del que em pensava. El procés de documentació va ser difícil perquè jo no havia llegit gairebé res sobre la història de Barcelona. Al primer vaig parlar dels meus amors; al segon em va tocar enfrontar-me amb artistes i autors que no coneixia. Per exemple, Joan Miró no m’agrada gaire. Sert era un franquista i mai m’hauria apropat a un autor com ell si no hagués tingut una bona raó, com escriure un llibre.\n“Al passatge el va vèncer la higiene”, escrius. La higiene del pla Cerdà, contraposat a les formes de somni de Gaudí.\nLes ciutats sempre són sintètiques. La tesi de Barcelona és Cerdà: “Hem de domesticar el caos del centre medieval mitjançant la quadrícula”, i l’antítesi és Gaudí i les formes ondulades i corbes, laberíntiques, surrealistes. La convergència entre la quadrícula i les ondulacions té com a resultat una ciutat racional i irracional al mateix temps: geomètrica i psicogeogràfica, somni i vigília.\n“Barcelona va invertir diners a fer obra pública sense pensar-hi gaire, i se’n va perdre el control”\nIdentifiques dos moments fonamentals de la història de Barcelona: l’Exposició Universal del 1888 i els Jocs Olímpics del 1992, any en què es va iniciar el procés de la marca Barcelona, segons tu, “una marca incòmoda”. En un dels teus articles a ‘The New York Times’, però, escrius que el discurs de la marca Barcelona comença a canviar el 2012 amb l’inici del Procés, quan “Barcelona comença a entendre que abans de ser marca ha de ser memòria”.\nA l’exposició del 1888 hi havia una tesi: “Barcelona s’ha d’expandir cap al nord-est, és a dir, cap al Maresme”. És en aquell moment quan es formulen la Ciutadella i el passeig de l’Arc de Triomf. L’antítesi d’aquest pensament va ser l’Exposició del 1929: “Barcelona ha d’urbanitzar-se i expandir-se cap al Llobregat”. El 1992 i el 2004 van ser la síntesi de les dues exposicions universals. El 1992, durant les Olimpíades, es va treballar cap a les dues bandes: Montjuïc i la Vila Olímpica. Això va funcionar com a discurs postmodern, conegut com la ‘marca Barcelona’, un model d’èxit urbanístic a molts nivells. Recordo passejar per Puerto Madero a Buenos Aires o per la badia de Sydney i reconèixer el Port Olímpic de Barcelona. Va haver-hi un èxit global de certes solucions, com, per exemple, la de fer dialogar la ciutat amb el mar. Va ser una de les idees que es van exportar del model urbanístic del 92.\nTot es va fer bé durant les Olimpíades?\nPer descomptat que no. Barcelona va invertir diners públics a fer obra pública sense pensar-hi gaire, i se’n va perdre el control durant els anys de benestar econòmic. De fet, després de les Olimpíades es va perdre la idea del projecte de ciutat. Hi ha molta escultura pública sense sentit a Barcelona. Després del Fòrum de les Cultures, el 2004, va arribar la crisi i es van posar en qüestió el discurs i el model Barcelona. Hi van arribar la indignació, Barcelona en Comú i, finalment, el Procés. Durant aquests anys es va posar en dubte el model d’èxit post- 1992. Manuel Delgado té un llibre, ‘La ciudad mentirosa‘, en el qual explica com el model Barcelona és molt bo per al turisme però nefast per als ciutadans. L’any passat es van celebrar 25 anys de les Olimpíades i ara s’ha obert un diàleg molt necessari: el de la reconfiguració del discurs Barcelona.\nCap on va aquest diàleg?\nPenso que hi haurà una oposició entre la Barcelona catalanista i la Barcelona cosmopolita i espero que la política local estigui a l’altura del repte. L’espai públic hauria de ser un mirall dels traumes i dels successos històrics de la ciutat. De fet, ja estem començant a veure una “resemantització” dels espais forts, i això vol dir que hi ha un canvi de rumb de la marca Barcelona.\n“No sé si és just que se li doni més importància a l’1 d’octubre que als atemptats de la Rambla”\nS’està donant més importància al fet local, s’està fomentant, des dels espais públics, la reivindicació del “català”, però no sé en quina direcció va tot aquest discurs.\nNo sé si és just que se li doni més importància a l’1 d’octubre que als atemptats de la Rambla. Ja veurem com es creen els artefactes memorialístics dels dos esdeveniments. Tampoc hi ha cap monument, cap placa, cap aniversari de quan els Mossos d’Esquadra van desallotjar la plaça de Catalunya, durant el 15-M. Som en un moment complicat, i la justícia no es materialitza en termes polítics.\n“La prosperitat de la burgesia catalana del segle XIX també té a veure amb l’explotació colonial”\nFa alguns mesos es va treure l’estàtua de l’esclavista Antonio López de la Barceloneta i se li vol donar un altre nom a la plaça. Què en penses de la redefinició dels espais?\nEncara queden molts carrers amb noms de franquistes, clarament per culpa del Partit Popular. Tampoc s’han excavat totes les fosses que s’haurien hagut d’excavar. Vergonyosament, a Espanya és més fàcil trobar els ossos de Cervantes que els de Lorca. No obstant això, remuntar-nos fins abans del franquisme resulta problemàtic. López va guanyar molts diners amb la mà d’obra esclava, però també Miquel Biada, l’impulsor del primer ferrocarril de la península Ibèrica. Biada va utilitzar diners tacats per l’esclavisme i l’explotació colonial.\nS’hauria de diferenciar entre gestos simbòlics concrets que volen provocar un debat, de vegades en clau efectista i electoralista, i un pla de memòria històrica i de reflexió seriós. No cal carregar-se tot l’Eixample o tot el Modernisme, però convindria recordar que l’explosió de la ciutat moderna i la prosperitat de la burgesia catalana del segle XIX també tenen a veure amb l’explotació colonial.\nHas escrit que “el turisme és una nova forma de ciutadania”.\nNo tot el turisme, però hi ha un turisme de llarga durada que ha fet néixer un nou tipus de ciutadania i que està modificant el sentiment de pertinença dels d’aquí i dels de fora. Les identitats complexes són un fenomen molt de la nostra època. Pensa que a Barcelona hi viuen centenars de milers de persones que porten aquí algun temps i no poden votar: ells també creen i redefineixen la identitat de la ciutat.\nKapuscinski va dir que els escriptors sempre escriuen “llibres inacabats”, i tu mateix reconeixes que ‘Barcelona: llibres dels passatges’ és un fracàs, ja que el moviment constant de la ciutat no permet fer un llibre definitiu.\nEl fracàs va ser ‘a posteriori’. Feia temps que volia escriure un llibre sobre la ciutat, perquè fa temps que estic obsessionat amb Barcelona. He llegit molts llibres de teoria urbana, d’arquitectura, d’història de la ciutat, n’he fet cursos, i fins i tot vaig escriure una antologia ‘Madrid-Barcelona, literatura y ciudad‘. Per explicar Barcelona, em faltava trobar un fil conductor, ja que les ciutats són infinites i inabastables. Un dia, em vaig comprar una guia de Barcelona i em vaig assabentar que a la ciutat hi havia entre 300 i 400 passatges. Vaig decidir utilitzar la metonímia: la part pel tot, per representar la ciutat a través d’aquests passatges. El llibre es llegeix com una xarxa; però, quan vaig acabar d’escriure’l, em vaig adonar que ja havia quedat desactualitzat: hi ha passatges que han desaparegut i alguna gent de la qual parlo en el llibre que ja no hi viu. El llibre es va convertir en un document.\nÉs el que passa amb la crònica i l’assaig…\nSí, aquests dos gèneres tenen la caducitat en el seu ADN.\n“La divisió entre la burgesia acomodada i la Barcelona popular no coincideix amb una divisió entre independentistes i no independentistes”\nEn l’últim llibre de Carlos Zanón, ‘Taxi‘, el narrador parla sobre les dues Barcelones dels anys noranta: la de les famílies que portaven els fills al Tibidabo i la de les famílies que els portaven a Montjuïc. Al llibre de Zanón, aquestes dues Barcelones viuen i conviuen, però no s’acaben mai de tocar.\n‘Taxi’ se situa dins la tradició de la novel·la sobre Barcelona similar a la de Juan Marsé. Jo sóc de Mataró i vaig venir a estudiar a Barcelona el 1994 i a viure-hi el 1998. Fa 20 anys que visc en aquesta ciutat amb alguns períodes a fora. Ni de nen ni d’adolescent he viscut la tensió entre el Tibidabo i Montjuïc o la tensió entre l”upper’ Diagonal i la resta de barris. No ho he viscut, però ho he llegit en les obres de Goytisolo, de Josep Maria de Sagarra, de Josep Pla, de Juan Marsé, d’Eduardo Mendoza… Per tant, tinc l’avantatge de ser un viatger en la ciutat en la qual visc. La divisió entre la Barcelona burgesa i la Barcelona popular és important a ‘Taxi’, però no en el meu assaig. De fet, al principi volia escriure un llibre sobre els passatges del segle XIX, però em vaig adonar que eren tots burgesos, així que ho vaig descartar. Volia parlar de les perifèries perquè em sento perifèric.\nDesprés del Procés es pot parlar d’una divisió ideològica de la ciutat?\nNo, penso que la divisió entre la burgesia acomodada i la Barcelona popular no coincideix amb una divisió ideològica on es pugui identificar la Barcelona independentista i la que no ho és. L’independentisme és més transversal; només cal mirar el mapa electoral per districtes: la ciutat està dividida, però de manera arbitrària. És difícil fer una radiografia espacial de Barcelona en termes polítics.\n“El segle XX no s’entén sense la nissaga de les dones llibreteres, i ara passa el mateix”\nEts un gran freqüentador i coneixedor de les llibreries de Barcelona, que són en un moment dolç de popularitat. A ‘Librerías’ escrius que les llibreries són fonamentals per articular la vida de barri.\nHi ha un ‘boom’ de llibreries a Barcelona, i me n’alegro. En la dècada passada va haver-hi un ‘boom’ d’editorials: molts joves que havien estudiat carreres de lletres es van plantejar començar en el negoci editorial, com Blackie Books o Alpha Decay. En aquesta dècada, l’opció ha estat obrir llibreries, la qual cosa em sembla excel·lent. Avui dia no té sentit comprar a la gran llibreria de cadena: té sentit la petita llibreria amb la qual dues o tres persones no aspiren a enriquir-se, sinó que volen articular un espai comunitari cultural. També és interessant observar que a Barcelona, durant els últims anys, s’ha articulat una xarxa de biblioteques que formen part del model Barcelona. És una xarxa inspiradora en l’àmbit internacional. El gran club de Barcelona no és el Barça, sinó la xarxa de biblioteques de la Diputació, que és on hi ha més socis. Si prestes atenció al mapa de biblioteques de Barcelona, t’adonaràs que són pertot arreu. I totes són plenes! S’ha fet un bon treball pedagògic, i la gent concep les biblioteques com a espais imprescindibles al barri. A aquesta xarxa de biblioteques ara s’hi estan superposant les llibreries, que fins fa poc estaven concentrades al centre. Ara el centre s’ha convertit en un parc temàtic ocupat per franquícies internacionals i només hi queden Laie, la Central del Raval i Altaïr. Abans hi havia la Documenta, la Catalònia i la Canuda, però van ser expulsades del centre. Distribuïdes per barris, tenim Espai Contrabandos, No Llegiu, La Carbonera, la Calders, Barra Llibre, La Ciutat Invisible, Casa Usher, Mas Bernat, Pròleg, La Impossible… Som en un moment molt feliç en la història de Barcelona perquè les llibreries han teixit una xarxa molt important.\nMoltes de les quals, capitanejades per dones!\nDe fet, el segle XX no s’entén sense la nissaga de les dones llibreteres, i ara està passant exactament el mateix.\n“Vaig pensar que l’alta literatura només era als clàssics. M’equivocava: després vaig descobrir el món de la novel·la gràfica”\nParlem de les teves obres de ficció. La trilogia ‘Los muertos’, Los huérfanos’, ‘Los turistas’ són distòpies. ‘Los muertos‘ és un exercici metalingüístic difícil d’entendre. Dins de la mateixa novel·la, hi barreges gèneres. És això una mostra de “literatura expandida”?\nSuposo que sí, però no ho vaig escriure pensant en cap concepte teòric predeterminat. El 2008 vaig tornar a Mataró, després d’haver viscut fora algun temps, i vaig començar a veure sèries de televisió. Els anys anteriors havien estat molt acadèmics: havia estudiat un doctorat i m’havia submergit en els clàssics del segle XX. Quan vaig tornar, vaig iniciar un procés de desintoxicació i vaig començar a veure sèries i a llegir còmics.\nUna definició de “literatura expandida”?\nÉs la literatura que dialoga amb altres llenguatges i transcendeix els límits.\nCom el que va fer Alicia Kopf a ‘Germà de gel‘?\nPer exemple. L’Alicia Kopf i el Víctor García Tur es mouen entre la literatura i l’art contemporani. A mi, de ‘Germà de gel’ em va encantar l’imaginari de l’exploració polar. Kopf crea un diàleg interessant entre Barcelona, la memòria familiar i aquest imaginari. La seva obra literària s’expandeix cap a la seva obra artística o a l’inrevés; no queda clar. La literatura es pot expandir cap a moltes bandes: geogràficament, en termes de llenguatge i nous mecanismes narratius, etc.\nDe petit vas ser un gran lector de còmics…\nSí, però va arribar un moment en què vaig pensar que l’alta literatura només era als clàssics. M’equivocava. Quan vaig tornar als còmics, vaig descobrir el món de la novel·la gràfica i dels no-límits de la novel·la.\nActualment, la novel·la ha trencat els seus propis límits i ha inventat nous llenguatges. Podem trobar novel·la en un videojoc, en l’art contemporani, en la televisió, en les sèries, en els còmics i en molts altres àmbits. Els còmics, les sèries, Primo Levy, Paul Celan, Thomas Mann, Walter Benjamin i d’altres em van fer l’escriptor que sóc. Sóc a mig camí entre la literatura i el píxel, en un món híbrid on tots els llenguatges són vàlids. La trilogia ‘Los muertos’, Los huérfanos’, ‘Los turistas’ fa dialogar la memòria històrica del segle XX amb els nous llenguatges narratius i elements de la ciència-ficció i la fantasia.\n“Faci el que faci el PSOE en termes de memòria històrica, el PP ho vetarà i ho tirarà sempre enrere”\nSón novel·les que fàcilment es podrien portar a la televisió.\n‘Los muertos’ potser no, perquè no és ni guió de televisió ni novel·la convencional. Es podria adaptar com a fals documental hipermetaficcional. ‘Los huérfanos‘ sí que seria més fàcil d’adaptar. Aquest llibre veu directament d”Alien’ i el vaig concebre quan vaig visitar els búnquers de Mao a la Xina. Vaig escriure el llibre al meu despatx de la Pompeu Fabra, envoltat de fotos dels búnquers.\nÉs una novel·la lineal, sense capítols, psicòtica i claustrofòbica.\nNo té capítols, però la novel·la està fragmentada en tres nivells: el búnquer, la conversa entre el protagonista i el Mario i la trama dels informes de la memòria històrica extrema. La meva intenció era fer una novel·la angoixant, i penso que ho vaig aconseguir.\nAmb referències a la memòria històrica…\nA la trilogia sembla que parli de la Xina o dels Estats Units, perquè l’acció està ambientada allà, però en el fons estic fent reflexió sobre com Espanya s’enfronta a la seva memòria històrica, al franquisme. En lloc de parlar del franquisme, parlo d’altres conflictes i creo una al·legoria. Zapatero, amb la seva Llei de memòria històrica és el catalitzador de ‘Los muertos’, on parlo sobre com representar els crims col·lectius del segle XX.\nUna de les primeres coses que vol fer Pedro Sánchez és treure Franco del Valle de los Caídos.\nÉs un lloc infame i terrorífic, el lloc d’Espanya en el qual he passat més por. El que més em va esfereir va ser arribar a la tomba de Franco i de Primo de Rivera i veure-hi flors fresques. El fet és que, faci el que faci el PSOE en termes de memòria històrica, el PP ho vetarà i ho tirarà sempre enrere.\n“Hem passat de l’eufòria digital i l’explosió de mitjans en pantalla al plaer de la desconnexió i del paper”\nEl 2015 vas publicar ‘Barcelona: vagabundos de la chatarra‘, juntament amb l’il·lustrador Sagar Fornies. És un reportatge meravellós sobre els cercadors de ferralla a la Ciutat Comtal. Com vas arribar a la novel·la gràfica com a forma de fer periodisme?\nEncara que no ho sembli, aquest llibre és una continuació de la trilogia. Vaig arribar a la novel·la gràfica de no-ficció de la mà de Joe Sacco. Després d’escriure la trilogia, va arribar la crisi econòmica i vaig pensar que volia parlar del context que estàvem vivint. El llibre és un reportatge de 100 pàgines en vinyetes. També s’hi comença a veure el Procés i la crisi del model Barcelona. Ho considero un document històric que dóna fe de la crisi econòmica, de la crisi política i de la crisi de model que s’ha viscut a la ciutat en els darrers anys.\nI acabes de publicar ‘Gòtic‘, també amb Sagar Fornies.\n‘Gòtic’ és un còmic sobre l’art gòtic del Museu Nacional d’Art de Catalunya. Va ser un encàrrec d’en Pepe Serra. El llibre és un assaig, no un reportatge.\nHi ha un ‘boom’ de novel·la gràfica?\nHi ha un ‘boom’ d’expansió dels gèneres. La novel·la, tant la ficció com la no-ficció, el periodisme o l’assaig estan buscant trencar motlles a través de nous formats. És un gran moment per al còmic. En primer lloc, hem de tenir en compte que, abans d’aprendre a llegir, vam aprendre a dibuixar; per tant, el còmic connecta amb una dimensió personal íntima molt forta. D’altra banda, durant la crisi va baixar la venda de llibres però no la venda d’àlbum il·lustrat infantil, d’àlbum il·lustrat per a adults i de còmic, perquè aquests tres tipus de formats no es poden llegir en llibre digital: ho has de llegir en paper sí o sí. El còmic ha arribat a la seva maduresa i està vivint un gran moment.\nEls llibres de periodisme, amb relats de no-ficció, també estan tenint molt èxit. Aldekoa, Pampliega, Ayestarán, Vicente, Morales… Sembla que el periodisme en llibres es ven més que els diaris.\nSom en un moment postdigital molt important: hem passat de l’eufòria digital i l’explosió de mitjans en pantalla i de lectura massiva, el fenomen Twitter, YouTube i Instagram a un moment en què la gent culta està recuperant el plaer de la desconnexió i el plaer del paper. Alguns exemples: ‘El món d’ahir’, ‘Altaïr Magazine’, ‘JotDown’… Som en un moment de reconciliació amb el paper i estem començant a oblidar l’eufòria del píxel. Penso que és lògic que tornem a aquestes experiències: la informació diària la llegim en pantalla, cada cop veiem més sèries, cada cop juguem a més videojocs… Com que les sèries només es poden veure en pantalla, els videojocs només es poden jugar en pantalla, Instagram i Twitter només es poden consumir en pantalla, té sentit que alguns consums culturals es facin en un altre format. Necessitem descans de les pantalles!\n“Els màsters d’escriptura tenen una dimensió democratitzadora: si vius en un lloc apartat, és complicat saber com funciona el món editorial”\nLa no-ficció sembla que guanya terreny a la ficció…\nLa no-ficció viu un moment dolç. El component de ficció ens el donen les sèries; és per això que busquem la realitat en els llibres.\nUn dels gèneres en voga és l’autoficció, tot i que hi ha gent que la detesta perquè diu que trenca el pacte amb el lector.\nÉs un gènere que està rebent moltes crítiques i no sé per què. Si no t’agrada, no ho llegeixis; és així de senzill. De fet, la literatura va precisament d’això, de trencar el pacte amb el lector. ‘El Quixot’ i ‘El Lazarillo de Tormes’ són autoficció, i ningú diu res.\nA més d’escriure llibres i articles regularment, ets el director del màster de Creació Literària de la Universitat Pompeu Fabra, juntament amb José María Micó. Alguns dels teus alumnes han rebut premis i els han anat molt bé. Imagino, doncs, que sí que es pot aprendre a escriure… Anem cap a una institucionalització de l’escriptura?\nTots els llenguatges artístics tenen la seva institució: la música s’aprèn al conservatori, l’arquitectura i les belles arts s’aprenen a les facultats d’arquitectura i de belles arts, respectivament, etc. És lògic que la literatura també tingui aquests tipus de mecanismes pedagògics. A Espanya som una de les escoles pioneres; però, en el món anglosaxó, les escoles d’escriptura són habituals. Ishiguro és el primer premi Nobel de literatura que ha sortit d’un màster d’escriptura creativa. Ian McEwan va ser alumne del màster d’East Anglia on Sebald era professor. Hi ha escriptors importantíssims nord-americans que van ser alumnes o són professors de màsters d’escriptura, i aquí som en un procés de normalització. Evidentment, cal tenir talent i haver llegit tota la vida. També cal tenir la pulsió d’escriure, la necessitat. No obstant això, penso que els màsters d’escriptura tenen una dimensió democratitzadora: si vius en una capital, és fàcil tenir accés al coneixement, a les biblioteques i a les vies de publicació; però, si vius en un lloc més apartat, és complicat saber com funciona el món editorial, poder accedir a ser publicat i saber com funciona la dimensió social de la literatura, que també forma part del món literari.


Este passat divendres es realitzà el tercer dels monòlegs que s'organitzen a la nostra falla. Els encarregats de l'actuació havien de ser Víctor i el Nati, però hi hagué un canvi d'última hora i enlloc de Víctor, actuà un altre component d'Ollaxunta, Juanjo.\nL'espectacle es podia dividir en dos parts, de les quals a veure quina era més divertida!. Una primera on va ser el Nati el que realitzà el seu monòleg, en el qual ens parlava d'algunes de les dificultats que tenen les persones baixetes en la seua vida quotidiana i la segon, on Juanjo, definint-se com una persona de poble, ens contava les peculiaritats del seu propi poble, Rafelbunyol.\nCom a final de festa els dos ens interpretaren una cançó "100% pròpia" dels dos actors, on destacava el solo de trompeta de Juanjo, entre altres coses......En resum una actuació molt divertida, des del principi fins al final.\nPer acabar sols dir que este dissabte és l'ultim monòleg dels quatre previstos i com a gran final tenim a XAVI CASTILLO amb "Hamlet", no us ho perdeu, poques, però encara queden algunes entrades.\nAlgunes fotos, com sempre a nous àlbums.


Òmnium demana a la Justícia suïssa que Joan Carles I declari i s'obri una investigació\nPublicat 8/8/2020 11:36:57 +02:00CET\nÒmnium Cultural ha presentat una petició davant el fiscal suís Yves Bertossa en què demana citar a declarar com acusat el Rei Joan Carles I --després que aquest hagi anunciat que surt d'Espanya-- i que "obrin immediatament una investigació criminal contra ell", informa l'entitat aquest dissabte en un comunicat.\nEn un escrit signat pel vicepresident de l'entitat, Marcel Mauri, Òmnium ha explicat a la Fiscalia de Ginebra els tràmits judicials en marxa a Espanya, per la qual cosa demana que el Rei emèrit declari per aportar nova informació a la investigació "davant les sospites greus contra ell, confirmades pel procediment obert a Espanya".\nLa carta considera urgent una citació a declarar després de l'anunci del Rei de sortir del territori espanyol i reclama que, "si es confirma oficialment la fugida i el parador del Rei emèrit, el país helvètic informi a Interpol i al sistema d'informació Schengen perquè el Borbó sigui posat a la disposició de les autoritats suïsses", ha explicat Òmnium.\nL'entitat considera que l'exmonarca pot aportar informació útil i rellevant sobre l'origen dels fons de què va ser presumpte beneficiari econòmic, i Mauri reitera que des de l'entitat continuaran engegant les iniciatives necessàries per "evitar que la corrupció de la corona quedi impune".\nMauri ha dit: "Tot apunta a que el Borbó ha fugit a un país sense tractat d'extradició amb Suïssa, la qual cosa confirmaria que el Rei corrupte no té cap intenció de retre comptes davant la justícia", i Òmnium ha remarcat que existeix un procediment penal obert a Ginebra sota el comandament de Bertossa en relació amb un presumpte blanqueig de summes milionàries de què el Rei emèrit va poder ser beneficiari.\nA més, Òmnium afirma que la Fiscalia espanyola té iniciada una investigació sobre el Rei per presumptes comissions de l'AVE a la Meca, i l'entitat ha presentat una querella contra l'emèrit davant el mateix tribunal per presumptes delictes de corrupció com suborn, tràfic d'influències i negociacions prohibides a funcionaris, així com per frau i estafa a Hisenda i blanqueig de capitals, diu.


El PP reclama al Consell ajuda urgent del fons de contingència per a paliar els danys a Benicàssim i el litoral sur de Castelló\nEl diputat autonòmic del PPCV, Rubén Ibáñez, exigeix a Ximo Puig que aprove el divendres ajudes extraordinàries del fons autonòmic dotat amb 9 milions d'euros\nEl Partit Popular ha reclamat a Ximo Puig la injecció urgent d'ajudes a través del fons de contingència del Consell que permeten rehabilitar les platges de Benicàssim i restaurar els danys causats per la gota freda en el litoral sud de Castelló.\nLa petició, que defensa el diputat autonòmic del PPCV Rubén Ibáñez, adverteix de la situació catastròfica viscuda des de diumenge passat en el litoral de Castelló, especialment en el sector sud de la costa. “És urgent que Ximo Puig aprove aquest divendres una ajuda extraordinària perquè com més prompte millor arriben als municipis afectats els fons autonòmics que mitiguen els danys i permeten recuperar la normalitat a la nostra província”, ha explicat el diputat autonòmic.\nEn aquests moments, explica Ibáñez, el fons de contingència reté 9 milions d'euros que no s'han utilitzat i “el Consell té la capacitat i l'obligació de transferir diners als ajuntaments afectats per a donar una solució”. I en aquest escenari tan dramàtic, “Puig no pot estar de perfil ni absent perquè el desastre és dantesc a Benicàssim i en el sud de la província. Per això urgeix que torne de vacances i s'active immediatament la transferència de fons que permeten recuperar infraestructures, materials i estris personals”.\nPer a Ibáñez, “la política útil, la que defensa el PP, és la que actua en moments d'urgent necessitat. I sense cap dubte aquest és un moment clau que exigeix que Puig habilite mitjans, recursos i diners”. I ho faça immediatament, “perquè aquesta província segueix òrfena d'un president de la Generalitat Valenciana que ha demostrat amb les seues absències i la seua absoluta falta de sensibilitat que poc li importa la província. Hui, el litoral emmalalteix d'inversions, la pesca pateix la garrotada de les retallades en els dies de faena i en el camp els cultius estan destrossats i els nostres cítrics pel sòl per una plaga, la del 'cotonet', alimentada pel menyspreu del PSOE”. Per tot això, “exigim a Puig que es recorde de Castelló, perquè des de fa sis anys ha abandonat a la província sense fons ni inversions, i aquest territori necessita la convicció de polítiques que injecten liquiditat per a reactivar l'economia dels nostres sectors primaris i del potent teixit productiu que li caracteritza”.


Audició musical a l'escola bressol La Petita Estelada (Cànoves i Samalús) | Cavall de Cartró - Serveis Educatius\nFem una audició musical setmanal a l’escola bressol La Petita Estelada. Acostumem els infants tant a la música clàssica com moderna.\nA l’Escola Bressol La Petita Estelada, de l’Ajuntament de Cànoves i Samalús, la música ens acompanya habitualment en el dia a dia a l’estança.\nCantem per treballar alguns hàbits (recollir, esmorzar…), aprenem cançons populars, adquirint així nou vocabulari, deixant-nos portar per la música i expressant els nostres sentiments dansant i ballant… la música està present en molts moments quotidians.\nUn cop a la setmana treballem l’audició musical, sentint peces de música clàssica o moderna. Posem èmfasi en el ritme, les emocions, l’estructura de la peça…\nLa familiarització amb la música durant la petita infància és bàsica per gaudir-la de gran. Tot tipus de música!\nAvui sentim la peça musical “El dolor de l’aigua”, del compositor Nacho Cano (sí el de Mecano, en el seu disc instrumental en solitari). És una peça molt característica, que explica una història només amb música i sons que evoquen la sirena d’un vaixell balener, l’àncora, els gemecs de les balenes…\nA l’escola, hem interpretat aquesta composició amb ombres xineses, adaptant l’audició al conte.\n“A la mar, tranquil·la i plena de peixets, pops, petxines… hi arriba un vaixell que vol atrapar la balena petita i la seva mare però…. elles s’hi amaguen i no les troba.”\nEn acabar l’audició tornem a sentir la peça però ara són els infants els que fan moure els personatges. Experimenten directament amb els materials presentats dins d’un espai de màgia i sorpresa. Volen esbrinar que s’amaga darrera el llençol.\nObserven l’ombra que projecte els personatges del conte, la del propi cos i la dels altres nens i adults.\nNÚRIA RUIZ SEBASTIÀ\nDirectora EBM La Petita Estelada\nCànovesCavall de CartróEBMescola bressolescoles bressol municipalsinfantsmúsicanenesnensPetita Estelada\nPrevious Post Pintura de colors al llenç transparent\nNext Post Com triar l’escola més adequada?


Eleccions gallegues: Suspesa la campanya a Galícia per l’accident de tren a O Porriño | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nSuspesa la campanya a Galícia per l’accident de tren a O Porriño\nEl PP, el PSOE, En Marea i el BNG donen el condol a les famílies de les víctimes\nSantiago de Compostel·la 9 SET 2016 - 12:55\tCEST\nUna de les persones ferides en l'accident d'O Porriño. Salvador Sas EFE\nLa mort d'almenys quatre persones en un accident ferroviari a la localitat de Pontevedra d'O Porriño ha sacsejat aquest divendres els partits en el seu primer dia de campanya electoral a Galícia. El PP, el PSOE, En Marea i el BNG han suspès els actes pel "gravíssim" sinistre que ha tingut lloc aquest mateix divendres a dos quarts de deu del matí i que ha deixat, a més, desenes de ferits.\nLa Xunta de Galícia ha traslladat les seves condolences a les famílies de les víctimes i ha enviat a la zona el vicepresident de la Xunta, Alfonso Rueda, que ha suspès l'acte electoral en què havia de participar com a president del PP de Pontevedra.\nLa notícia del descarrilament del tren ha agafat el president del Govern gallec en funcions i candidat del PP a la reelecció, Alberto Núñez Feijóo, en els moments previs a una visita de campanya a Os Peares (Ourense). La caravana electoral dels populars, que es dirigia a aquesta localitat des de Santiago, ha decidit tornar després de conèixer la gravetat de l'accident. "El nostre condol a les famílies de les persones que han mort i esperança per als ferits", ha expressat Feijóo a través del seu compte electoral de Twitter.\nEl candidat socialista, Xaquín Fernández Leiceaga, ha transmès el seu condol als familiars de les víctimes i ha excusat la seva presència al lloc dels fets per no entorpir la tasca dels equips d'emergència. "Ara són els equips tècnics els que han de treballar sobre el terreny per solucionar les dificultats de les persones que anaven al tren", ha explicat en declaracions recollides per Europa Press.\nL'aspirant d'En Marea a la Presidència de la Xunta, Luís Villares, ha traslladat el seu suport i el del seu partit "a totes les víctimes i als serveis d'urgència i metges que estan treballant per pal·liar les conseqüències d'aquest fatal accident". I ho ha fet a Santiago, just després de suspendre l'acte de presentació del seu programa electoral que tenia previst per a aquest matí.


La candidata Carmina Castellví ha subratllat que “el Pirineu s’hi juga molt” el 27S\nAquest vespre a Puigcerdà al teatre Ceretà no hi cabia ni una agulla. Més de 600 persones s’esforçaven per trobar un lloc i encara un centenar ha hagut de quedar-se fora per falta d’espai. L’alcalde del municipi, Albert Piñeira, ha assegurat que és “sens dubte l’acte més multitudinari que s’ha fet mai a Puigcerdà” i Carmina Castellví, número dos a Lleida, ha subratllat que “el Pirineu s’hi juga molt, el 27S”. “No podem deixar passar aquesta oportunitat història”, ha dit.\nEn l’acte, Raül Romeva ha tornat a insistir en la necessitat d’assolir una majoria aclaparadora i ha afegit que, si guanya el No, “el resultat serà gestionat per un Estat espanyol hostil amb Catalunya”. “No es tracta de qüestions identitàries, es trata de drets i necessitats”, ha reblat.\nTambé el cap de llista de la demarcació de Girona, Lluís Llach, ha recalcat, de nou, que la candidatura està formada per “gent diversa” i que és així perquè Catalunya es troba en “un moment excepcional que requereix una tasca excepcional”. “Ningú podrà fer cap programa polític sense sobirania, el 27S va molt més enllà d’unes eleccions”, ha assegurat Llach. Marta Rovira, número nou per Barcelona, ha insistit també en que Catalunya viu “una revolució democràtica, la dels somriures, l’esperança i la del futur” i que la llista de Junts pel Sí representa aquesta il·lusió.


Mor un nen de 3 anys en caure del Santuari de Covadonga\nMor un nen de tres anys que va caure del Santuari de Covadonga, a Astúries\nEl petit va caure d'una altura de més de quatre metres i aquest matí ha entrat en mort cerebral\nper Redacció dimarts, 6 d’agost 2019 - 15:32h\nEls fets van tenir lloc al Santuari de Covadonga | EFE\nUn nen de tres anys de Saragossa ha mort aquest dimarts al migdia després d'estar ingressat a l'UCI de l'Hospital Universitari Central d'Astúries, en estat greu, en precipitar-se des de més de quatre metres quan es trobava al Santuari de Covadonga, en concret a l'entrada de la Santa Cova.\nL'accident va tenir lloc dilluns\nEl nen ha entrat en mort cerebral aquest matí, i lamentablement a la una del migdia els metges han determinat la seva mort. L'incident on el petit va resultar greument ferit va tenir lloc ahir dilluns vora les set de la tarda, moment en el qual els seus pares i la seva germana es trobaven al Santuari de Covadonga, a Astúries. En el moment dels fets els familiars s'estaven fent una fotografia, i per causes que es desconeixen, el menor va caure al buit.\nInicialment el petit, al qual li quedaven pocs dies per fer quatre anys, va ser atès per un pediatre que es trobava a la zona i pel personal sanitari que es va desplaçar al lloc dels fets. Finalment va haver de ser rescatat en un helicòpter i traslladat a l'Hospital Universitari Central d'Astúries amb un traumatisme cranioencefàlic.\nL'accident ha deixat a la família dessolada i ha commocionat als pelegrins i als responsables del lloc. Un testimoni va explicar a 'El Comercio' que després de caure el nen es trobava «bocaterrosa sobre els esglaons, inconscient, però tenia pols i respirava».\nMor un nen de 13 mesos en caure d'un tercer pis a l'Hospitalet\nÚLTIMA HORA: Nou mort a les platges de Catalunya\nALERTA: Multitudinària batalla campal en una discoteca de l'Empordà\nMenor Astúries Defunció


Mobilitzacions el dilluns 24 de febrer a Barcelona contra la pujada de preu del transport públic – CGTCatalunya\nInici > General > Notícies > Mobilitzacions el dilluns 24 de febrer a Barcelona contra la pujada de preu del transport públic\nLa plataforma #StopPujadesTransport es va mobilitzar una vegada més el dimecres 19 de febrer i ha convocar mobilitzacions per al dilluns 24 de febrer, dia d'inici del Congrés Mundial del Mòbil a Barcelona.\nLes convocatòries del dilluns 24 de febrer són a les 8:30 a Pça. Espanya de Barcelona i a les 10 h. a la Fira 2 de l'Hospitalet de Llobregat, coincidint amb l'obertura del Congrés de Mòbils de Barcelona. A més de convocar accions a les estacions a les 19h i de la crida a la vaga per tal d'aturar el transport públic de Barcelona i rodalies.\nEl mateix dia usuaris i usuàries del transport públic que protesten contra l’augment de les tarifes i treballadores i treballadores de Telefónica, Panrico, Bombers, Informàtica, etc. faran visible el seu malestar per l’encariment dels serveis bàsics i per les retallades de serveis i laborals durant tot el dia que s’inaugura el Congrés Mundial dels Mòbils.\nLa protesta contra l'augment del preu del transport públic, que des de gener ha anat prenent cos i creixent a mesura que avançaven les setmanes, va fer el 19 de febrer un salt endavant, qualitatiu i quantitatiu, amb la realització simultània de sis talls de carrers. Els manifestants van abandonar les estacions i vestíbuls de metro i tren, on fins llavors havien dut a terme les seves protestes cada dimecres per fer visible el seu malestar al mig dels principals carrers de Barcelona, fent una demostració de força d'un moviment que va guanyant pes i suport popular i que s'ha plantejat, com a gran repte, col·lapsar el sistema de transport públic de la ciutat, dilluns vinent, coincidint amb la inauguració del Congrés Mundial del Mòbil que convertirà Barcelona en el centre d'atenció de professionals del sector.\nAquesta nova jornada de protesta arribava després d'haver-se produït l'amenaça de multes per part de l'Ajuntament de Barcelona cap als manifestants, després d'haver sofert episodis de violència per part dels Mossos d'Esquadra a l'estació de Manresa i Mataró i identificacions a les estacions del Clot i Horta de Barcelona.\nLa protesta del passat dimecres va suposar un canvi d'estratègia de la plataforma, que en les últimes jornades de protesta s'havia dedicat a obrir les portes d'accés al metro o ferrocarril, o aturar diverses línies de metro durant uns minuts. El 19 de febrer els manifestants van reunir-se a diverses estacions de metro i tren, amb una cinquantena de concentracions diferents, i quan semblava que repetirien la protesta van sortir al carrer i es van encaminar, amb pancartes, a diversos punts clau de la xarxa viària de Barcelona.\nD'aquesta manera, les sortides per l'avinguda Meridiana o per l'avinguda Diagonal, a l'alçada de la plaça Maria Cristina, o la Gran Via a Zona Franca, van estar tallades mitja hora a partir de les vuit del vespre i ràpidament s'hi va formar un tap. Una altra columna de manifestants es va moure pel centre de la ciutat tallant la confluència del carrer Aragó amb el passeig de Gràcia. Però allí on la protesta va tenir una conseqüència més evident per al trànsit va ser a les rondes, amb una cua que va enllaçar des de Sant Gervasi, a la ronda de Dalt, fins a la confluència amb la Gran Via, ja a la ronda litoral.\nLes accions de protesta de la plataforma Stop Pujades tenen el suport de la Federació d'Associacions de Veïns de Barcelona i altres organitzacions, com la CGT, i d'un ampli ventall de col·lectius i moviments socials de base. Des d'aquestes entitats s'insisteix en la necessitat d'avançar en la política del transport públic per fer front, entre altres coses, a la greu situació de contaminació mediambiental que viu l'àrea metropolitana, i a les dificultats que té molta gent per a poder assumir la despesa que suposa el transport públic en l'actual context de crisi, atur, pobresa i falta de recursos per sectors cada vegada més amplis de la població.\nLa plataforma Stop Pujades en el seu últim comunicat critica la forma com les administracions estan fent front a les protestes. Per una banda es denuncia que en accions de setmanes anteriors s'ha produït una intervenció de la policia amb ús de la violència per part dels agents i identificacions dels manifestants. Per una altra, es critica la reunió de dimarts passat entre representants de la Generalitat, l'Ajuntament i l'Àrea Metropolitana en la qual es van anunciar més diners per al transport, però en cap cas es va parlar de rectificar el preu del bitllet.\nEn document adjunt hi teniu un full elaborat per la Secretaria d'Acció Social de CGT Catalunya on hi ha una comparativa de l'augment del preu dels transports i l'evolució de l'IPC i els salaris.\nPer altra banda al web http://www.cgtcatalunya.cat/spip.php?article10058 hi teniu un Comunicat fet pel Sindicat de Transports de CGT Barcelona a iniciativa de les seccions sindicals de Metro de Barcelona, autobusos de Barcelona, Ferrocarrils del a Generalitat i Renfe.\nI a l'enllaç http://www.flickr.com/photos/cgtcatalunya/12434627635/ us podeu descarregar una publicació amb àmplia informació de la campanya contra la pujada de preus del transport públic.\nPer a més informació aneu al blog d'Stop Pujades:\nDel 24 al 27 de febrer la ciutat de Barcelona serà un any més la seu del World Mobile Congress (WMC), una fira clau per al sector de les Tecnologies de la Informació i les Comunicacions (TIC).\nMultinacionals del sector enviaran a aquesta fira a executius i investigadors amb passis que van des de 749€ fins a 4.990€ per impulsar els canvis tecnològics que faran augmentar els seus beneficis al capitalisme en la societat de la informació. Però els seus beneficis i la seva riquesa no es basen en la innovació tecnològica, sinó en un model productiu capaç d'abaratir al màxim els costos laborals mitjançant la precarització del treball. Empreses com Telefónica que ha destruït 50.000 llocs de feina digna des del 1996 per substituir-la per cadenes de subcontractació, com HP o Capgemini, els i les treballadores de les quals viuen amb la constant amenaça de perdre la feina, competeixen no només per innovar, sinó que sobretot competeixen en destruir ocupació digna i erigir el seu imperi sobre el treball precari de les treballadores.\nLa Generalitat i l’Ajuntament asseguren que “hem d'estar orgullosos” d'acollir un esdeveniment tan important. Un esdeveniment que ocultarà al món, que molt a prop d'on es reuniran inversors i executius amb salaris milionaris, malviuen en el CIE de Zona Franca persones tancades per haver nascut on no tocava i haver volgut perseguir el somni que mostra la societat de la informació que creen les empreses que estaran al WMC.\nEl WMC, en definitiva, és un mirall ostentós del capitalisme a la globalització, que vol mostrar al món només la part que enlluerna les consciències i oculta la realitat de misèria, desigualtat i injustícia sobre la qual es construeix la riquesa de les grans multinacionals.\nPel tancament dels CIE, pels papers i la igualtat per a tothom. Per les empreses en lluita, pel dret a l'avortament, pel dret a ser mare i que no t'acomiadin (Orange), pel dret a un habitatge digne, per uns transports públics i gratuïts, per una educació pública, laica i de qualitat, per una sanitat universal i gratuïta, per unes pensions dignes, per una Renda Garantida de Ciutadania, pels drets de les persones aturades: treball o prestació, per combatre la pobresa energètica,contra la precarització de les vides de les treballadores de l'administració per aconseguir que els bancs no siguin els propietaris de les nostres vides, per un repartiment de la riquesa i per sobre de tot perquè hem de denunciar públicament que les nostres vides no son a les seves mans, cridem a la mobilització de tota la població durant el dies 24 al 27 de febrer, dates en que serà el MWC.\nEls moviments, organitzacions socials i sindicals que donem suport a aquest manifest cridem a la concentració que es farà el dia 24 de febrer que es farà a les portes del Mobile World Congress de 10 a 13h. Comptarem amb la presència de representants de diferents lluites i organitzacions, es realitzarà un esmorzar solidari, i el que es reculli serà per a la caixa de resistència de Panrico, que hi seran presents.\nDocument CGT augment preu transports i evolució IPC i salaris


La Crida davant els fets ocorreguts ahir als carrers de la nostra ciutat | Crida per Sabadell\nHome | La Crida davant els fets ocorreguts ahir als carrers de la nostra ciutat\nLa Crida davant els fets ocorreguts ahir als carrers de la nostra ciutat\n16 d'octubre de 2019 General0 comments\nEl passat dilluns 14 després de fer-se pública la sentència del judici del procés dictada pel Tribunal Suprem, el poble Català va començar a convocar-se al carrer en diverses mostres de manifestacions per tal de fer públic el seu rebuig a la gran injustícia que s’estava consumant.\nDurant tot el dia, tant de dilluns com de dimarts, va haver-hi mostres de força de la ciutadania pacífica i reivindicativa que no només volia enviar el seu suport a les condemnades, sinó que denunciava que l’Estat opressor i impositiu volia silenciar qualsevol de les activitats socials, amb aquesta condemna.\nAhir al vespre, com està passant aquests dies, es va convocar una manifestació a Sabadell per comunicar a les forces de seguretat de l’Estat, que han ocupat el País volent generar tensió i por, que no les volem aquí, que som un poble de pau.\nDenunciem les càrregues desproporcionades a les persones que hi havia. La repressió viscuda ahir, i abans-d’ahir i totes les vegades que així sigui, tant a Sabadell, com a la resta de ciutats del territori, és intolerable! Els molesta que no tinguem por i volen fer-nos-la conèixer a la força, reprimint-nos i atonyinant-nos.\nLamentem que des de l’Ajuntament de la ciutat no s’estigui a l’alçada de les circumstàncies, novament. Comprant el discurs incendiari de la violència dels manifestants, el govern d’aquesta ciutat juntament amb la dreta més reaccionaria, s’està dedicant a pervertir la realitat dels fets, realitat que si haguessin estat tots aquests dies, i els que vindran, al costat de la ciutadania, coneixerien i no se l’haurien d’inventar.\nLamentem també que no hi hagi consens al nostre Ajuntament per poder fer un comunicat conjunt exposant el nostre suport a les condemnades, però que en canvi sí que s’hagi fet ràpidament un comunicat públic criminalitzant les manifestacions en comptes de la brutalitat policial que va provocar tensions fins a altes hores de la nit.\nÒbviament, rebutgem la violència, per això demanem explicacions als cossos de seguretat de les càrregues a les portes de l’hospital de la ciutat, de la utilització de boles foam indiscriminadament, de l’assetjament a la ciutadania des de la mateixa tarda passejant pels carrers de la nostra ciutat com si estigués ocupada. Totes les imatges que hem vist presencialment, no només no han servit per contenir als manifestants, sinó que mostren un abús d’autoritat que posa en perill la ciutadania.\nPer últim, volem recordar que avui, novament de manera pacífica, el nostre país està fent una demostració de força i de dignitat amb les marxes per la llibertat, que passaran per Sabadell, que sempre ha estat ciutat d’acollida, però que aquesta vegada no ha sigut així.\nExigim responsabilitat política al govern d’aquesta ciutat, que s’està dedicant juntament amb d’altres forces polítiques a fer discursos excloents i tensionadors, i sobredimensionar per tal de criminalitzar tot un poble. Recordem que és responsabilitat del govern de la ciutat mantenir-la segura, i està clar que el camí no és exercir aquest tipus d’actuacions policials i respostes polítiques.


20/05/2018 a las 05:26\n© L’Assemblea Diocesana\nA ningú li ha d’estranyar que diguem que la convocatòria és per a tots els catòlics. Alguns no podran venir però pregaran per l’assemblea, altres no assistiran per tenir ocupacions o obligacions familiars, uns altres per cansament o per diferents motivacions que no vénen al cas. Molts altres voldrien acudir però no poden. Per una altra part, amb seguretat hi assistiran un gran nombre de col·laboradors que desenvolupen la tasca pastoral en parròquies, moviments, centres educatius o secretariats que enriqueixen amb la seva experiència i amb la seva paraula aquest esdeveniment singular. Us dono les gràcies anticipadament a tots per les oracions i per la vostra presència.\nEntre nosaltres es dóna una constant en aquest tipus de trobades. El grau elevat de coneixement per part de persones de parròquies diferents que se saluden i s’interessen per familiars i per projectes pastorals produeix una gran sensació d’alegria i d’intercanvi de parers que afavoreixen el projecte diocesà. Es viu la trobada amb una gran joia i permet visualitzar la pertinença a aquesta església particular en la qual preveres, diaques, agents de pastoral, membres de la vida consagrada i laics en general s’han compromès a evangelitzar amb coherència i valentia a les persones de l’entorn més proper. També amb constància als membres de la nostra pròpia Església des de la catequesi o l’ensenyament a nens i joves fins a les millors actituds evangèliques que desitgen inocular en el cor dels adults.\nI tot això en el mar del senzill Pla Pastoral que vam elaborar per a tres anys. Ara estem acabant el segon any i ens ha estat possible analitzar i estudiar les diferents propostes i revisar alguns plantejaments per avançar amb confiança cap a un futur en el qual Jesucrist sigui més conegut, millor estimat i seguit amb major intensitat. Recordeu que insistíem en la responsabilitat personal de la fe, en la construcció d’unes comunitats acollidores i missioneres, i en una coordinació pastoral més profitosa entre parròquies i secretariats. L’any passat, la ponència inicial a càrrec d’Antonieta Mateus es va centrar en els cristians d’avui, cridats i enviats. Va tenir una gran acceptació per part dels presents que van respondre després a algunes qüestions plantejades per la ponent. Per una altra part, és d’agrair l’interès que mostren alguns membres de la nostra diòcesi buscant noves línies d’evangelització que ens serveixin per a la nostra realitat i amb vista a elaborar renovades propostes per al futur.\nLa ponència d’aquest any la pronunciarà el Cardenal de Barcelona Juan José Omella. Ha acceptat gustosament la invitació i la seva reflexió se centrarà en la parròquia com a una comunitat que viu amb alegria i amb esperança la fe que el Senyor convida i mana transmetre.\nEn aquest mes de maig que recordem de manera especial a la Verge Maria, posarem també la nostra Assemblea Diocesana sota la seva protecció. Esteu tots convidats a participar-hi.


Penya Barcelonista de Lisboa: Messi regna al Bernabéu (0-2)\nUna lliçó de futbol, culminada amb dos gols de Messi -un d'ells antològic-, acosten el Barça a la final de Wembley del pròxim 28 de maig. Tocarà certificar el bitllet dimarts, al Camp Nou.\nUna cita d'aquestes dimensions exigia molta concentració i valentia: el repte blaugrana era marcar al Bernabéu per posar de cara una eliminatòria que començava sense Iniesta, Abidal, Adriano i Bojan a Madrid. Amb Puyol al lateral esquerre, i Keita d'interior en el mateix costat, el Barça ha demostrat una vegada més quin és el seu futbol: un estil de joc construït des de la possessió i el control, edificat per atacar. Així s’han plantat els de Guardiola al Bernabéu. Tal com el tècnic havia promès a la prèvia.\nI així ha transcorregut el partit, amb un 74% de possessió visitant, i amb dos gols de Messi en el tram final que encarrilen l'eliminatòria de semifinals de Champions. El matx, a més, ha deixat dos expulsats (Pinto i Pepe) i sense Ramos, sancionat, per al partit de Barcelona. Dimarts el Camp Nou dictarà sentència.\n82% de possessió del Barça\nDes de l'inici el tercer clàssic s'ha semblat més al primer, el de Lliga, que a la final de Copa. El Barça manava amb tranquil•litat, amb tota la possessió -fins a un 82% el primer quart d'hora-, mentre que el Madrid no començava la seva pressió fins al migcamp. A Mourinho no li importava que només jugués el Barça: esperava descaradament l'opció del contraatac.\nPinto, expulsat a la mitja part\nEl migcampisme ha estat la tònica general de la primera part. Només una acció individual de Villa i una combinació entre Messi i Xavi han creat perill a l'àrea de Casillas. No era fàcil, perquè els blancs defensaven amb tot. A l'altra punta del camp, el Madrid només ha aconseguit apropar-se amb faltes laterals que mai han amenaçat seriosament Valdés. S'ha arribat a la mitja part després de diverses pica-baralles. La tensió era tan alta que l'àrbitre, ja al descans, ha expulsat Pinto amb una vermella directa. Molts nervis, poques ocasions.\nVermella directa a Pepe\nLa segona part ha començat amb un canvi tàctic de Mourinho, que ha donat entrada Adebayor per Özil. La intenció era allargar el camp. El moviment de peces no ha donat els seus fruits i el Barça, amb més espais a la zona de mitjos, ha seguit tocant i tocant. Així, fins que Pepe ha vist la vermella directa per una planxa sobre Alves. Mourinho també s'ha anat a la grada per les seves contínues protestes. El Madrid es quedava amb deu jugadors a falta de mitja hora pel final. Era qüestió de temps que arribessin les ocasions.\nVilla i Pedro han fregat el 0-1 en una acció que ha conclòs amb la lesió de Pedro, substituït per Afellay. L'holandès, precisament, s'ha erigit en un dels grans protagonistes de l'acció que ha obert el marcador per al Barça. Una internada i una centrada seves -després de deixar enrere Marcelo- han permès Messi empènyer la pilota a la xarxa de Casillas. El repte de marcar fora de casa ja s'havia complert. La cosa es posava de cara.\nEl Barça, cada vegada més superior, volia més. Amb el 0-1 a favor i amb un home més, era el moment d'anar a per totes. D'això s'ha encarregat Messi, que a tres minuts del final s'ha inventat una nova obra d'art: ha recollit la pilota a tres quarts de camp, ha driblat tres jugadors blancs i ha culminat la seva meravella amb un xut creuat davant la sortida de Casillas. Històric. Messídic. Inoblidable.


Exposició: "Quim Monzó, 50è Premi d’Honor de les Lletres Catalanes", a la Biblioteca Barri Vell\n04 de juny 2018 - 08:00\n30 de juny 2018 - 23:00\nLa Biblioteca celebra el reconeixement a l'escriptor amb una mostra exhaustiva de la seva obra, que es podrà visitar del 4 al 30 de juny a la biblioteca del Barri Vell.\nEl Premi d'Honor de les Lletres Catalanes, instituït per Òmnium Cultural l'any 1969, és un reconeixement a la trajectòria d'una persona que "per la seva obra literària o científica, escrita en llengua catalana, i per la importància i exemplaritat de la seva tasca intel·lectual, hagi contribuït de manera notable i continuada a la vida cultural dels Països Catalans". L'acte de lliurament del 50è Premi d'Honor de les lletres Catalanes tindrà lloc el dilluns 4 de juny al Palau de la Música Catalana.\nEs dóna a conèixer com a escriptor l’any 1976 amb L’udol del griso a les clavegueres (Edicions 62), la seva primera novel·la centrada en el Maig del 68 francès, gràcies a la qual guanya el Premi Prudenci Bertrana. Aviat s’endinsa en el terreny de la narrativa breu amb obres com Uf, va dir ell (1978), Olivetti, Mou linex, Chaffoteaux et Maury (1980), L’illa de Maians (1985), El perquè de tot plegat (1993) i Olivetti o Guadalajara (1996). Aquests cinc llibres són revisats i aplegats a Vuitanta-sis contes (1999), obra que el porta a guanyar el Premi Nacional de Literatura i la Lletra d'Or, l'any 2000.\nEl públic s’ha familiaritzat amb l’univers monzonià arran de la participació de l’escriptor en diferents mitjans de comunicació. Va ser part de l’equip que l’any 1983 va posar en marxa Catalunya Ràdio i el seu primer programa, El lloro, el moro, el mico i el senyor de Puerto Rico, amb Jordi Vendrell i Ramon Barnils. A Catalunya Ràdio ha participat en molts d’altres programes, com Negra Nit, El mínim esforç i Albània, i en magazins i informatius, amb Josep Maria Machs, Salvador Alsius i Fina Brunet. Va col·laborar amb Empar Moliner a El Matí de Catalunya Ràdio que dirigia Antoni Bassas i també al matinal de Manel Fuentes, Problemes Domèstics. A la retina de tots els espectadors hi ha la seva col·laboració amb el programa Persones Humanes de TV3 els anys 1993 i 1994. També col·labora a El Món a RAC1 i a Versió RAC1. Actualment escriu una columna diària a La Vanguardia. Anteriorment havia escrit columnes d’opinió a diferents diaris, com el Diari de Barcelona, Avui, El Periódico de Catalunya, El Correo Catalán i El País. Quim Monzó ha traduït autors com Truman Capote, Roald Dahl, Ernest Hemingway, Arthur Miller, J.D. Sallinger o Mary Shelley, i les seves obres s'han traduït a més d'una vintena d'idiomes. En el món del cinema, ha escrit amb Cuca Canals els diàlegs de la pel·lícula Jamón, jamón de Bigas Luna. També ha fet tastos en el teatre escrivint l’obra dramàtica El Tango de Don Joan, amb Jérôme Savary.\nL'any 2007 va fer el discurs inaugural de la Fira del Llibre de Frankfurt: una dissertació en forma de conte allunyada dels discursos tradicionals. Monzó va aprofitar la intervenció per fer valdre la llengua i la literatura i tocar el crostó dels polítics que les usen com a excusa per fer demagògia. “Les llengües i les literatures no haurien de rebre mai el càstig de les estratègies geopolítiques, però el reben, i ben fort”, va dir. El centre d’Arts Santa Mònica de Barcelona va acollir des del desembre de 2009 a l’abril de 2010 una exposició retrospectiva sobre la seva vida i obra, titulada Monzó.\nFont: Ómnium Cultural. Premi d’Honor de les Lletres Catalanes. https://www.omnium.cat/premi-dhonor-de-les-lletres-catalanes\nExposicions sobre Narcís Comadira a la biblioteca del campus Barri Vell


Marco ressalta la baixada d'un 44% de l'IBI rústic per afavorir l'agricultura de Castelló\nUn terreny pel qual en 2015 es pagava 625 euros ara paga 350 euros després de la reducció del coeficient de l'1,07 al 0,60.\nLes reformes de la fiscalitat municipal impulsades pel Govern municipal de Castelló han tingut un impacte especial en l'Impost sobre Béns Immobles (IBI) de naturalesa rústica, que ha experimentat una baixada del 44% pel que fa a l'establit per l'anterior equip de govern. Castelló és la capital de província en la qual més ha descendit el tipus del tribut en 2018, segons un recent estudi sobre la fiscalitat municipal.\nL'alcaldessa de Castelló, Amparo Marco, ha destacat la rellevància de la baixada de l'IBI rústic en dos anys, que té com a objectiu "afavorir l'activitat agrícola i reconstruir el cinturó verd de la ciutat". D'aquesta manera, un propietari mitjà que en 2015 pagava 625 euros, ara paga 350.\nEl coeficient de l'IBI rústic ha baixat en dos anys de l'1,07 al 0,60%. "Es tracta d'una disminució consecutiva d'aquest tribut en aquest període que demostra el compromís d'aquest equip de govern amb els agricultors i de crear una ciutat amable amb el medi ambient", ha significat Marco.\nLa decisió del Govern municipal s'ha produït al mateix temps que el Cadastre modificava la condició de 6.500 unitats en la capital de la Plana, que han passat d'urbanitzables a rústiques per mancar de construccions i no projectar-se un desenvolupament urbanístic imminent, segons va establir una sentència del Tribunal Suprem. L'alteració cadastral ha reduït de manera considerable el rebut de l'IBI. En 2017 les arques locals van deixar d'ingressar 1,1 milions.\nMarco recorda que les polítiques fiscals del Pacte del Grau han suposat un alleujament fiscal d'uns 9,8 milions d'euros a la ciutadania en el cobrament de l'IBI rústic i urbà, tenint en compte que aquest últim també ha baixat un 12,38% en dos anys. "La baixada de l'IBI ha sigut generalitzada amb l'objectiu de reactivar l'activitat econòmica", explica l'alcaldessa.\nD'altra banda, s'ha aprovat una reducció de l'Impost sobre Construccions, Instal·lacions i Obres (ICIO), el qual ha passat del 4% al 3,5% "per a ajudar a impulsar el sector de la construcció i la rehabilitació", ha subratllat l’alcaldessa. També ha descendit la taxa d'ocupació de via pública de taules i cadires per a cooperar amb el sector de l'hostaleria.


"Les fites netes" de Damià Huguet retornen a Campos - Diari Campos\n#DIARIC\tCULTURA\t“Les fites netes” de Damià Huguet retornen a Campos\n“Les fites netes” de Damià Huguet retornen a Campos\nby Diari Campos 21 de desembre de 2019\nAvui capvespre s’ha presentat a l’Auditòrium de Campos una nova edició de Les fites netes de Damià Huguet. Aquesta obra, que es va publicar per primera vegada l’any 1996 per l’editorial Moll, és un recull de relats que l’autor va triar per fer-ne un petit volum. De fet, és l’única mostra de narrativa del poeta campaner.\nMés de vint anys després AdiA Edicions ha recuperat aquests textos que encara avui són ben actuals. L’obra fa una radiografia descriptiva i literària del seu temps, dels canvis evidents que la societat esperimenta els anys vuitanta i noranta, sobretot a Campos i al sud de Mallorca. Així mateix fa un homenatge a un món en desaparició, donant importància als fets quotidians i més senzills que eleva al món de l’universalitat.\nAquesta edició revisada també compta amb fotografies, en blanc i negre, de l’arxiu personal de l’autor per tal d’acompanyar les descripcions i els paisatges. Ambdues edicions han gaudit de la col·laboració de l’Ajuntament de Campos a qui el fill de l’autor, Biel Huguet, ha dedicat un exemplar que resava “per un Campos que és passat, però que també ha de ser futur. I pel món, que també és Campos”.\nDamià Huguet Roig (Campos, 1946-1996) fou un home total: poeta, editor, periodista, fotògraf, pintor, activista, cinèfil i empresari. Té més d’una dotzena de llibres de poemes publicats. En destacam Cinc minuts amb tu (1973), Esquena de ganivet (1976), Els calls del manobre (1984) i Vols des d’Orly (1995).\nDesprés de la seva mort prematura, es publicà una antologia poètica a cura de Joan Mas i Vives, que el resituà dins del panorama poètic del segle XX. Deu anys després es publicà la Poesia completa (2008). La seva obra és plena d’imatges contundents, referents a la terra, l’amor o al cinema. Autor d’una poètica singular, arrelada al seu entorn natal de Campos i enfocada al món, especialment al redol mediterrani i la lluminositat de Paris com a capital europea de referència.\nMarcadament cinèfil, construeix una poesia que incorpora nombrosos referents fílmics i treballa la dimensió cinematogràfica de les composicions literàries. Dins de la seva producció també hi destaca l’etapa experimental dels anys 70. Com a activista i promotor cultural destaca per la creació de l’editorial Guaret, i les col·leccions Quaderns Campaners i La Garangola, on hi publicaren, entre d’altres, Blai Bonet, Josep Albertí, Joan Palou i Damià Pons.


Bodega Can Broc, Capmany (Girona)\nBodega Can Broc, Capmany (Girona) Back < >\nEl projecte de la bodega està situada al municipi de Capmany a l'Alt Empordà, a uns 6 km de la Jonquera ia uns 12 km de Figueres. Des de la finca es tenen unes vistes privilegiades que van des del castell de Montroig fins a la badia de Roses, sense l'impacte de cap edificació propera, només l'existència de la masia explica la part del paisatge humanitzat pels cultius.\nAmb aquestes premisses s'opta per situar la nova edificació d'uns 500 m² semisoterrada aprofitant el pendent natural del terreny, minimitzant així l'impacte visual. Aquesta decisió també ens permet comunicar la vinya, situada al nivell de la coberta, amb el camí d'accés inferior, a través de l'única façana de la bodega.\nD'altra banda aquesta façana emmarca el paisatge actuant com a mirador privilegiat de tota la plana; aquesta visió es repeteix des de la sala de tasts de la bodega des d'on també es pot veure la sala de les barriques. El conjunt del celler queda orientat interiorment per dos patis anglesos, que proporcionen la llum i la ventilació necessària.\nProjecte El llenguatge formal i els materials emprats a la bodega permeten establir un diàleg per contraposició amb la masia, però alhora respectuós amb l'entorn. L'actuació s'ha completat netejant el bosc, condicionant els camins i Resembrando amb vegetació autòctona la plana existent amb l'objectiu de preservar aquest espai únic.


HISTÒRIA – grupsisquella.com\n80 anys de servei a les empreses i les persones\nSisquella té l’origen en la tasca iniciada l’any 1939 per La Gestora, fundada per Manuel Enjuanes i Enrique Mongay. Durant els anys 40 del segle passat la seva principal tasca fou administrar les finques dels estiuejants que venien a Cerdanyola, un poble que passava dels 2.000 habitants als 5.000 de l’estiu.\nAl llarg de la dècada dels 50, la firma va iniciar-se en la gestió empresarial amb l’administració comptable, fiscal i laboral de TICSA, una important multinacional del sector del cable que es va instal·lar a la nostra ciutat.\nEl 1953, després de la mort de Manuel Enjuanes. Lluís Sisquella Cusó va ingressar com a soci director al costat d’Enrique Mongay.\nCom moltes altres ciutats de l’Àrea Metropolitana de Barcelona, Cerdanyola va experimentar un molt important desenvolupament urbanístic als anys 60 i 70. L’antic poble de caire rural va passar dels 5.000 als 25.000 i després als 50.000 habitants. Sisquella i Mongay va gestionar bona part dels tràmits relacionats amb la Seguretat Social dels treballadors de les empreses constructores i, sobretot, va començar a administrar les noves comunitats de propietaris.\nA finals dels anys 70, amb la reforma de la llicència fiscal, el personal del despatx va iniciar una fase d’especialització. A la dècada dels 80, com a conseqüència de la creació de l’Impost sobre el Tràfic d’Empreses, l’Estimació Objectiva Singular i l’Estimació Directa, entra a formar part del despatx en qualitat d’economista Jaume Carreter Felip qui, posteriorment, i a causa de l’increment d’activitat a l’àrea mercantil, es fa càrrec de la citada àrea.\nL’any 1987, Josep Maria Mongay va ocupar el càrrec de soci director de l’empresa, després de la mort d’Enrique Mongay, mentre que Marcos Alonso Revilla va assumir la direcció de l’àrea Laboral. En jubilar-se aquest, el va succeir el seu fill Marcos Alonso Gallego.\nEls anys 80 i 90 van estar marcats per la introducció de les noves tecnologies, un nou pas molt important per a la firma, i per un nou relleu generacional, amb el nomenament de Lluís Sisquella i Enjuanes com a gerent.\nAls anys 90, la nostra ciutat va rebre un altre impuls urbanístic amb la construcció del sector Canaletes, un nou repte per a la nostra empresa, que va comportar l’obertura d’una nova oficina en aquest mateix nou barri i un nou pas dins del nostre projecte d’incrementar el nivell i el nombre de serveis.\nI ara, a inicis del segle XXI, han coincidit la creació de les oficines a Sant Cugat del Vallès i la nova seu al centre de Cerdanyola, a més d’una oficina del Parc Tecnològic del Vallès i seus a Ripollet i Montcada i Reixac. Sisquella treballa dia a dia per millorar en el camp de les noves tecnologies per seguir prestant serveis integrals i de qualitat a tots els nostres clients, tant empreses com particulars.\nPerquè a Sisquella gestionem confiança i volem continuar fent-ho.


Francesc Bujosa :: Diari de Balears :: 30/11/07\nJoelito el Papa i la filologia\nAmb l’edat i els consells mèdics he hagut de reduir dràsticament aquells gusts que sempre havia considerat indispensables per a gaudir una mica de la vida i que ara amenacen en “treure-me-la”, com deia Cruyff, amb una simpàtica errada, en aquell famós anunci contra el tabac de TV3. Sortosament a l’holandès ni li varen treure el xoric ni li varen llevar la vida. De tots el meus estimats vicis ja només conserv el d’anar a Son Pardo els dissabtes dematí a prendre un Shandy —un succedani de la cervesa— mentres procur que se m’aferri alguna cosa d’allò mot que saben el amics com en Vicenç Matas, en Jesús Ferriol, o en Joelito el Papa. Em queda —ho sé— molta tasca per arribar-los a la sola de les sabates. Hauré de continuar amb les classes sabatines i amb els shandys.\nFa dues setmanes que, mentres anava de ca nostra a l’hipòdrom, vaig fer zàping a la radio del cotxe i un poc passat migdia vaig poder sintonitzar un programa el nom del qual desconec, però no la temàtica ni la finalitat. El programa estava dedicat quasi —o sense quasi— a demostrar que la “llengua balear” era no solament diferent a la catalana, sinó també més antiga i de més categoria que la catalana. Hi ha hagut altres vegades que quan he escoltat altres defensor de l’anomenat “mallorquí— mallorquí” o altres bajanades semblants i he sentit —perquè negar-ho— una mica de ràbia, però en aquell dissabte de fa dues setmanes em feu més gràcia que ràbia. Aquest canvi que vaig experimentar pot ser producte, ai, de l’edat, però també, pot ser, perquè vaig poder veure clar els patètics esforços que aquest grup de defensors del mallorquí i del castellà i combatents del català havien esmerçats de forma absolutament inútil per elaborar una teoria que resultava del tot estrambòtica i escrits un texts farcits d’incoherències i errors gramaticals. Especialment simpàtic vaig trobar el que, quan parlava, semblava el capità i era un aferrissat defensor de la modalitats. El que era realment graciós era que semblava voler-les parlar totes aquestes modalitats al mateix temps i el que passava és que la barreja sortia com una mena de Frankestein que dissortadament es semblava més al català barceloní que a cap altre dialecte del català de les Balears Per ventura el seu cas era, sense voler, un bon exemple del que ell anomenava imperialisme català inconscient.\nEl meu viatge havia arribat ja a Son Pardo i jo amb la radio ja apagada vaig començar a escoltar les raons, molt més coherents que la del lingüistes afeccionats, que el propietari de Olé Olé ens donava sobre la manera en que havia posat forma el fill d’Ambassador Fortuna. Mentres jo pensava en la tertúlia de la radio i meditava en la desgràcia que es ser filòleg a Mallorca i, en general, a les Balears. Arribat a aquest punt vull dir que per res d’aquest món voldria que us creguéssiu que som un esencialista un d’aquells que pensa les diverses llengües que hi ha en el món han estat criades per Deu des de del temps d’Adà i Eva. Tenc, per contra, una visió força darwinista de l’origen i l’evolució de les llengües i sé que molt probablement cap de les llengües que ara es parlen existia fa deu mil anys. Crec, en conseqüència, que així com els paleontòlegs —els pleontòlegs acadèmics—són el millors per anar a consultar sobre les semblances o les diferències entre dues espècies d’animals, també el millors per a consultar sobre les llengües són els filòlegs acadèmics. Però en el nostre país les coses semblen anar encara d’una altra manera. Molta gent que no ha anat mai a una sola classe de filologia catalana es veu capacitat per explicar l’origen d’una paraula o per opinar sobre la correcció gramatical d’una determinada frase o qui pertany o no a la cultura catalana. Per aquest motiu jo algunes vegades dic que els que s’atreveixen a opinar sobre temes de llengua haurien de tenir una mica més de respecte per una disciplina i per les institucions que donen aixopluc i credibilitat als que estudien científicament l’idioma i els seus problemes. Avui en dia no crec que els sigui possible a les autoritats polítiques ni a les associacions culturals dissenyar un programa en desacord amb els principis de la física, de la química o la biologia. Perquè sí, idò, amb la filologia que és tan ciència —ciència dura— com les anteriors? Però quan he exposat aquesta aquest arguments algú m’ha dit que la llengua pertany a tothom i que, en conseqüència tothom en te formada la seva opinió i no seria just que un grup d’intel·lectuals se es fes seu d’un saber que ha de ser popular Jo acostum a contestar que el cas de la llengua és molt semblant a la meteorologia. Si demanam quin temps va fer l’any passat tothom en té formada una opinió. Tanmateix és un petit —molt petit— grup de ciutadans —els meteoròlegs— els que a final estableixen amb precisió el temps que fa fer l’any passat. I la filologia té respostes més fiable que l meteorologia. De molt. Perquè escandalitzar-se, idò, si els filòlegs volen ser les autoritats.


Fotògraf a Ghana - Directori - Llistat - Guia - Fotògrafs - Ghana - Photographersworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Fotògraf a ghana\nFotògraf a Ghana recomanades:\nQuan trobi en aquesta pàgina qui sent que serà Fotògraf a Ghana, només cal que feu clic a sobre del seu nom per obrir una finestra amb tota la informació sobre aquest professional, la ubicació i el contacte. És tan senzill i ràpid aquí a Photographersworldguide.\nSi voleu cercar Fotògraf a Ghana, busqueu-lo en aquesta guia. Tots els fotògrafs competents de Ghana, verificats pel nostre equip, s'enumeren en aquest directori. En aquesta regió 24339838, cada dia, algú buscarà un fotògraf professional per a esdeveniments, casaments, nadons, etc. No espereu més i contacteu amb qualsevol dels fotògrafs d'aquesta pàgina.\nEl nostre projecte es centra en dos tipus d'usuaris: els usuaris que busquen un Fotògraf a Ghana i els fotògrafs Ghana que volen veure augmentar la seva presència a Internet augmenten els seus ingressos.\nFotògraf a Ghana per categoria\nNo deixeu passar aquesta oportunitat i contractar un bon fotògraf de noces. Un casament és un moment màgic que s'ha de guardar amb unes bones imatges, per recordar-los feliçment d'aquests moments feliços en el futur. Aquí us mostrem una guia amb els millors fotògrafs del casament de Ghana\nFer fotografies d'un esdeveniment, sense que les imatges siguin avorrides i mostrar el millor d'aquesta ocasió, és un treball que només pot fer-se professionalment per un expert en fotografia d'esdeveniments. Cerca el fotògraf d'esdeveniments a Ghana aquí\nForma part d'un equip que treballa en diferents esdeveniments de moda Ghana? Ha estat acusat de la difícil tasca de trobar el millor fotògraf professional per a aquests esdeveniments? No us preocupeu, perquè aquí us presentem els millors fotògrafs de moda d'aquest lloc\nPer a molts fotògrafs professionals, des de treballar en una empresa per treballar per ells mateixos, com a autònoms, és un assoliment. Nosaltres, per a aquest primer pas, us oferim la possibilitat de registrar-vos en aquesta secció de fotògrafs autònoms a Ghana\nVoleu fer un àlbum amb imatges del vostre bebè? Per començar primer cal buscar un professional Ghana que pugui prendre bones fotos del vostre bebè. En fer clic a l'enllaç que hi ha a sobre d'aquest text, podreu anar a una llista amb fotògrafs especialitzats en aquest tema\nVoleu fer un regal especial a algú que estimeu? Regala't un retrat artístic professional. Aquí trobareu els millors professionals de Ghana per fer una sessió fotogràfica, que atendrà tots els detalls perquè tot sigui perfecte\nHa tingut la gran idea de llançar un producte del vostre negoci a través del comerç en línia i voleu posar-lo en imatges professionals del vostre producte? Aquí trobareu a Ghana el fotògraf de publicitat professional que ho farà possible i tangible. Entra per conèixer-los\nNo hi ha res millor en el present que recordar moments feliços de la vostra família i a través de fotos fetes en el passat. Per això us recomanem que, si us interessa fer fotos per a famílies, aneu a algun dels fotògrafs de Ghana que apareixen en aquesta secció\nMostrant 18 Fotògraf a Ghana\nFotògraf a Ghana per ciutat important\nSi aneu a Accra, Ghana, per participar o treballar en algun esdeveniment important, i necessiteu un fotògraf per a aquest esdeveniment, no dubteu: aquí trobareu el millor professional per a vosaltres. Tenim els fotògrafs més citats d'aquesta ciutat presents en aquest directori. El teu Fotògraf a Ghana t'està esperant!.\nSi vols trobar un Fotògraf a Ghana, en aquest lloc web tens els millors fotògrafs professionals de Kumasi, Ghana. Fotògrafs per a esdeveniments, publicitat, retrats ... Fotògrafs de moda, nadons, casaments ... Per tot el que imaginin o necessiti, tenim un professional ideal.\nEsperem que trobeu a Tamale el fotògraf que cerqueu. En aquesta singular ciutat de Ghana, hi ha desenes de mestres en l'art de la fotografia que us esperen, per transformar en realitat el vostre somni de tenir una imatge professional perfecta.\nA Takoradi, Ghana, podeu trobar desenes de fotògrafs per cobrir un esdeveniment, publicitat per a esdeveniments de moda i un llarg etcètera. Tenim el professional ideal al seu abast. Si us va agradar el professional que va treballar en el vostre esdeveniment, torneu-nos i digueu-nos tot sobre com estava treballant amb ell i altres usuaris tindran una millor referència sobre aquest professional quan busquen un Fotògraf a Ghana.\nSi sou un Fotògraf a Ghana, no espereu més: envieu el vostre formulari de registre per formar part d'aquest directori. Tenim els millors professionals de Achiaman i la resta de Ghana i no us podem deixar fora d'aquesta gran comunitat de fotògrafs de tot el món.\nA Tema, Ghana, tenim els millors professionals per cobrir qualsevol esdeveniment o fer qualsevol tipus de treball fotogràfic. Si el que busqueu és la qualitat en el desenvolupament de les imatges del vostre esdeveniment, aquí només teniu professionals verificats i us recomanem. El teu Fotògraf a Ghana està aquí!.\nFotògraf a Ghana per l'estat\nMés destacats Fotògraf a Ghana\n1/a 102 site 8, comm.1, tema, ghana ghana Tema ,Altres ciutats en altres ciutats a Ghana ,Altres ciutats d'aquest país ,Ghana .


Sant Tornem-hi: Quan a la tardor del 2012 hi hagi sotracs polítics i socials encara es demanaran per què...\nEscrit per en Xavier Rull a les 11:41\nAnònim 15 de juliol de 2012 a les 13:23\nNomes cal reflexionar, jo crec que fa 5 anys un video com el de l'ambaixador no hagues tingut cap mena de consequencia, no l'haurien destituit.\nOliva 15 de juliol de 2012 a les 19:26\nVOLS DIR QUE NO ESTEM FENT VOLAR MOLTS COLOMS?...\nFRANCO VA MORIR AL LLIT.\nXavier Rull 18 de juliol de 2012 a les 16:43\nOliva, només un apunt: en temps de Franco no hi havia internet, ni llibertat de premsa, ni res per l'estil. I Espanya no estava dins la Unió Europea ni tenia moneda compartida amb altres països. El marc, doncs, ha canviat. Per tant, ara articular protestes és més fàcil que abans. La gent ja no esperarà que la classe política faci i desfaci.


És evident que modernitzar Shakespeare no és res nou, però, a diferència d’altres muntatges, aquí els anacronismes no molesten; ben el contrari, aporten frescor i milloren l’obra.\nNit de reis no és el més brillant dels textos shakespearians, però té l’encant de les trames embolicades, els amors impossibles i els finals innocents. Un encant que Pau Carrió intensifica amb Nit de Reis (o el que vulguis), l’últim muntatge de la Kompanyia Lliure. L’obra ja es va estrenar al Festival Grec amb força èxit i ara es podrà gaudir al Teatre Lliure de Gràcia fins al 8 d’octubre.\nEl primer encert de la proposta de Carrió és la posada en escena. El director opta per traslladar una trama ambientada al segle XVII a la contemporaneïtat, amb uns vestits que semblen evocar el glamur i la sensualitat dels feliços anys vint i uns breaks musicals a ritme de rock, pop i blues. És evident que modernitzar Shakespeare no és res nou, però, a diferència d’altres muntatges, aquí els anacronismes no molesten; ben el contrari, aporten frescor i milloren l’obra. El més destacat d’aquesta aposta és el decorat i la il·luminació a base de leds, que en molts moments recreen una espècie de cabaret ombrívol. Aquí, diversos actors canten i ballen, tot oferint un espectacle que va més enllà de la poesia i l’enginy de l’autor anglès.\nMalgrat que es combinen diverses peces musicals molt heterogènies, algunes estan fetes per l’ocasió i són obra d’Arnau Vallvé. Hi destaca especialment el blues, que esdevé metàfora de la barreja d’emocions de la societat d’entreguerres: tristesa, però alhora moltes ganes d’esprémer la vida. Així com l’època triada, el blues no és un element del tot aliens al text de Shakespeare. Nit de reis narra la història de Viola, que després de creure que el seu germà Sebastià ha mort, es fa passar per un home per tal de poder treballar a la cort del duc d’Orsino. La resta de personatges també han perdut éssers estimats o tenen amors impossibles i, per tant, l’època d’entreguerres esdevé un moment idoni per parlar de la pèrdua, el dol i les festes amb regust amarg tan presents a l’obra original.\nMalgrat tots aquests encerts, el Nit de reis de Pau Carrió no seria el mateix sense els actors, que amb una vis còmica més que destacable són la salsa de l’obra. Clàudia Benito és la Viola perfecta: encertadament expressiva i amb gran habilitat per combinar la comèdia i el drama, aconsegueix semblar un vailet (i no una dona) en molts moments del muntatge. Destaca també el meravellós torrent d’energia que és Júlia Truyol en el paper de Maria i les grans habilitats vocals de Quim Àvila, un dels actors que més cançons interpreta. No es pot obviar, però, un superb Joan Amargós, que amb la seva interpretació de l’estrambòtic Malvolio es guanya la complicitat del públic des del minut u.\nL’únic defecte que podria tenir Nit de reis (o el que vulguis) és la seva durada, un pèl excessiva. Val la pena, però, mantenir l’atenció durant les dues hores de muntatge per tal de no perdre’s cap acudit i escoltar amb deteniment les sempre sàvies i universals paraules de Shakespeare. La música és l’aliment de l’amor, resa el text; i la Kompanyia Lliure aconsegueix que l’un no s’entengui sense l’altre.


Un petit pas contra la impunitat de les transnacionals | ODG\n10 de juliol de 2014 0\nUna resolució de l'ONU apropa una de les demandes històriques dels moviments socials: una legislació vinculant que pugui jutjar a les multinacionals.\nEl 26 de juny el Consell de Drets Humans de l'ONU va aprovar una resolució presentada per Equador i Sud-àfrica sobre empreses i drets humans, en la que decideix establir un grup de treball intergovernamental amb el mandat "d'elaborar un instrument internacional legalment vinculant en drets humans per a les corporacions transnacionals i altres empreses”.\nLa lògica de la voluntarietat que ha caracteritzat els mecanismes de “control” de l'ONU s'ha mostrat clarament ineficaç davant la violació dels drets humans i els crims ecològics per part de les empreses multinacionals. Per aquesta raó, el pas cap a una eina d'obligat compliment per a aquestes grans empreses ha estat considerat per Brid Brennan, membre de la campanya “Desmantellem el poder corporatiu i posem fi a la impunitat”, com un suport “a la lluita sostinguda durant anys per les comunitats afectades i els moviments socials”.\nLa resolució de l'ONU és vista com un suport “a la lluita d'anys de les comunitats i els moviments”\nLa setmana de mobilització contra “el delicte corporatiu” és un bon exemple de les denúncies, resistències i propostes de les organitzacions socials enfront del poder de les grans transnacionals. Es va desenvolupar a la mateixa ciutat, Ginebra, i durant els mateixos dies en els quals tenia lloc la XXVI sessió del Consell. Tenia tres objectius: pressionar al Consell per avançar cap a un tractat que obligui a les multinacionals a respectar els drets humans i el medi ambient; denunciar la impunitat amb la qual actuen aquestes empreses i presentar el “Tractat internacional dels pobles per al control de les empreses transnacionals”.\nPer al primer objectiu es va crear la “Aliança per al Tractat”, conformada per més de 600 organitzacions de 95 països i el treball dels quals en la demanda de codis vinculants ha estat reconegut per l'ambaixador d'Equador en Ginebra, que va afirmar: “Gens d'això hagués estat possible sense el suport de les organitzacions de la societat civil”. La denúncia de l'arquitectura de la impunitat, construïda amb tractats com el TTIP o l'Acord de la UE amb Centreamèrica Colòmbia i Perú, es va realitzar a través d'un tribunal internacional d'opinió.\nDurant la sessió del Tribunal Permanente dels Pobles (TPP), celebrada el 23 de juny, es va escoltar a comunitats en resistència enfront de l'activitat de les transnacionals a Àfrica, Àsia i Amèrica Llatina. Es van presentar casos contra vuit multinacionals del sector miner, petrolier i de l'aigua. L'audiència es va inspirar en la sentència del TPP de Madrid (2010), que ja havia reconegut el caràcter sistemàtic de les vulneracions comeses per aquestes corporacions. En Ginebra, el Tribunal va destacar que les transnacionals van provocar danys irreparables a les comunitats, la seva integritat física, el medi ambient, les condicions de vida, així com a la sobirania alimentària, l'atac als drets de les dones, els drets laborals i l'explotació infantil.\nPablo Fajardo, líder comunitari d'Equador, va acusar a Chevron-Texaco per la “contaminació sistemàtica de l'Amazonia equatoriana que ha devastat l'ecosistema, ha causat centenars de morts per càncer i ha afectat greument a molts pobles indígenes”. Encara que la Cort Suprema d'Equador va sancionar a la companyia, aquesta no ha acatat la sentència, per aquesta raó Fajardo va afirmar que “hi ha una necessitat d'un tractat vinculant amb la finalitat de proporcionar a les comunitats afectades mecanismes efectius que garanteixin l'accés a la justícia”.\nEl jurat va emfatitzar que les multinacionals acusades generaven un ambient d'intimidació i violència contra els qui defensen els drets humans. I tot això ha tingut lloc amb la complicitat dels governs dels països on es localitza la seva seu: Suïssa, EUA, Canadà, Israel, Gran Bretanya, España i Holanda. Finalment, el TPP de Ginebra va recomanar l'adopció d'un codi de conducta vinculant per a les multinacionals i la definició d'una arquitectura institucional que asseguri la seva aplicació a través d'una cort internacional sobre transnacionals i drets humans i un centre internacional per al control d'aquestes corporacions.\nDrets vs corporacions\nLa resolució aprovada pel Consell de Drets Humans i, per descomptat, les recomanacions del TPP parlen de l'establiment d'un instrument d'obligat compliment per a les empreses transnacionals en drets humans. És una de les exigències que les comunitats afectades i moviments socials consideren essencials per trencar la impunitat de les grans corporacions. És una proposta col·lectiva per analitzar el Dret Internacional des dels moviments socials i les resistències. És alhora un projecte normatiu i un procés que recull l'experiència acumulada en les diferents lluites contra les transnacionals. Enfront de l'arquitectura de la impunitat, pretén construir una arquitectura dels drets humans a favor de les majories socials.


Els dos recorreguts han ofert un paisatge apoteòsic de tardor entre fagedes, pastures, gorgs i saltants en un bon dia, després d'un dissabte de boires i roina.\nUS ESPEREM L'ANY QUE VE AMB NOUS CAMINS PER DESCOBRIR VALLFOGONA I ELS SEUS ENTORNS.\nCaminadors i caminadores de diferents contrades, un centenar, han trescat pels 2 recorreguts al voltant de Santa Magdalena de Cambrils, Milany i la Masica. La boira ha acompanyat el camí a la carena sobretot però la pluja a esperat que pràcticament tothom hagués arribat. Moltes gràcies i fins l'any que ve.\na de setembre 06, 2018 Cap comentari:\na d’octubre 16, 2017 Cap comentari:


Jaden Newman (jugador de bàsquet) Wiki, biografia, edat, alçada, pes, nòvio, valor net, fets\nJaden Newman és un jugador de bàsquet nord-americà. És més coneguda com la germana de Julian Newman. Tant ella com el seu germà són coneguts per ser el nen i la nena més joves que han superat els 1.000 punts de carrera al nivell de preparació universitari. A més, el seu germà és un jugador de bàsquet amateur nord-americà que assisteix a Prodigy Prep a Orlando, Florida. Sintonitza la biografia i explora més sobre la wiki de Jaden Newman, la biografia, l'edat, l'alçada, el pes, el nuvi, el valor net i molts més fets sobre ella!\nJaden Newman Alçada i pes\nQuina alçada té Jaden Newman? Es troba a una alçada de 5 peus 5 d'alçada o bé 1,65 m o 165 cm. Pesa al voltant de 55 kg o 121 lliures. Les seves mesures corporals són de 34-26-35 polzades. Porta una copa de sostenidor de 33 C. També és una fan del fitness. Té uns cabells i uns ulls negres preciosos.\nQuants anys té Jaden Newman? El seu aniversari és el 13 de juny de 2004. Actualment, té 16 anys. Té la nacionalitat nord-americana i pertany a una ètnia mixta. El seu signe de naixement és Bessons. Va néixer a Orlando, FL.\nNom real Jaden Newman\nFamosos com Jugador de basquet\nAniversari 13 de juny de 2004\nLloc de naixement Orlando, FL\nQui és el xicot de Jaden Newman? No ha donat cap visió de la seva vida de parella. Actualment, és soltera i molt centrada en la seva carrera. Algun dia vol guanyar l'Oscar com a actriu.\nEl patrimoni net de Jaden Newman\nQuin és el valor net de Jaden Newman? A principis del 2015, va vèncer a Stephen Curry en un concurs de tir de 3 punts. Quan anava a tercer de primària, va iniciar la seva carrera esportiva. Com el 2020, el seu patrimoni net s'estima en més de 2 milions de dòlars (USD).\nFets sobre Jaden Newman\nVa créixer a Orlando, Florida.\nEl seu pare es diu Jamie i la mare es diu Vivian.\nTé un germà anomenat Julian.\nHa afirmat que vol convertir-se en la primera dona de l'NBA.\nElla i Julian apareixen a la sèrie documental Hello Newmans.