L'FMI rebaixa més d'un punt, fins al 5,9%, l'augment del PIB espanyol aquest any - Regió7\nL'FMI rebaixa més d'un punt, fins al 5,9%, l'augment del PIB espanyol aquest any\nL'organisme situa la caiguda en l'11,1% i empitjora els pronòstics per a l'eurozona amb un repunt del 4,2% però millora els de l'economia mundial\n26·01·21 | 22:15\nEl Fons Monetari Internacional (FMI) rebaixa més d'un punt fins al 5,9% el creixement del PIB espanyol previst per a aquest any. Els darrers càlculs de l'organisme situen la caiguda de l'economia espanyola en l'11,1% el 2020 per la covid-19, xifra gairebé dos punts inferior al descens estimat per l'FMI en les anteriors projeccions, publicades a l'octubre. Segons l'organisme, el PIB espanyol creixerà el 4,7% el 2022, dues dècimes més del previst a l'octubre. Els càlculs de l'FMI rebaixen un punt el creixement previst a l'eurozona fins al 4,2%. En canvi, l'economia mundial repuntarà el 2021 amb un creixement del 5,5%, tres dècimes més del previst en l'estimació anterior.\nLes previsions de l'FMI rebaixen el creixement previst a l'eurozona en un punt fins al 4,2%. De fet, les grans economies de la zona euro registren ara una previsió de repunt econòmic inferior a la projectada a l'octubre. L'economia alemanya repuntarà aquest any amb una puja del 3,5%, set dècimes menys del previst a l'octubre, mentre que la francesa ho farà el 5,5%, cinc dècimes menys que en l'anterior càlcul. En el cas italià el repunt és del 3%, més de dos punts menys que en l'anterior pronòstic.\nQuant al 2020, de les grans economies de la zona euro l'espanyola és la que més cau, amb una disminució de l'11,1%. La segueixen la italiana amb un descens del 9,2%, la francesa amb el 9% i l'alemanya amb el 5,4%. El PIB de l'eurozona cau el 7,2%.\nSegons els càlculs de l'FMI, el PIB de les economies avançades repuntarà el 2021 amb un creixement del 4,3% després d'haver caigut el 4,9% el 2020. Entre les economies avançades, la dels Estats Units és la que més creixerà amb un augment del PIB previst del 5,1%, seguida de la del Regne Unit amb el 4,5%. Quant a la Xina, un dels pocs països que no veuen caure el PIB el 2020, el repunt el 2021 serà del 8,1%.\nA l'informe de previsions, l'FMI apunta que les noves variants del coronavirus i les noves onades suposen una «preocupació» per als càlculs. Per això, l'organisme insisteix que cal mantenir una política econòmica de suport a l'economia «fins que la recuperació estigui fermament en marxa». «Malgrat l'alt cost humà de la pandèmia, l'activitat econòmica sembla que s'adapta a una activitat econòmica d'estret contacte amb el pas del temps», diu l'FMI, que afegeix que el repunt econòmic es «reforçarà» a la segona meitat del 2021 per l'efecte de la vacunació en les economies avançades.\nEl Govern treu ferro a la rebaixa\nPer la seva banda, el Govern espanyol ha tret ferro a la rebaixa de més d'un punt de la previsió de creixement del PIB espanyol per al 2021 fins al 5,9%. El ministre de Seguretat Social, José Luis Escrivá, va afirmar que en «un entorn tan volàtil» i amb «tants canvis» les previsions econòmiques «tenen una utilitat limitada», «sobretot en horitzons llargs». «No els donaria gaire pes», va dir Escrivá ahir en roda de premsa després del Consell de Ministres.


Enric I. Canela » 2016 » abril » 27\nPropostes inútils de millora del sistema de recerca\nPosted in Articles Enric I. Canela, Desenvolupament, Innovació, R+D, Recerca on abril 27th, 2016 No Comments »\nEnric I. Canela La Comissió d’Economia i Competitivitat del Congrés ha debatut avui una proposició no de llei, presentada pel PSOE, per situar la R + D + I com una prioritat política i social a Espanya. Tothom ha dit que sí tret del Partit Popular. Normal, és al·lèrgia. També han defensat que l’Agència Estatal […]\nL’accés a la universitat: com sempre\nPosted in Articles Enric I. Canela, Educació, Universitat on abril 27th, 2016 No Comments »\nEnric I. Canela Ara el ministeri d’Educació, Cultura i Esport ha fet una sentència històrica. Diu que el ministeri controlarà el disseny, el contingut i les característiques de la prova final de batxillerat a què obliga la nova llei d’educació, per assegurar la igualtat i unitat entre totes les regions amb un marc homogeni. L’Espanya […]


Els menairons obren l'Oficina Màgica de Correus que recollirà les cartes al Pare Noel i als Reis Mags\nEls menairons del Pic dels Meners seran els encarregats enguany de recollir les cartes dels nens del país adreçades als Reis Mags i al Pare Noel. Ambientada amb el conte de l'escriptor Albert Villaró, aquest dimarts a la tarda ha obert l'Oficina Màgica de Correus, que ajudarà el Pare Noel i els Reis Mags a rebre les peticions i els desitjos dels infants andorrans.\nL'espai de l'Oficina Màgica de Correus està situada als antics Cinemes Modern, a l'avinguda Meritxell, on es projectarà tres vegades al dia el conte a la façana amb un videomapping (a excepció dels dies 25 de desembre i 1 de gener).\nEls nens poden recollir les cartes en qualsevol de les Oficines de Turisme, Punts d'Informació i establiments col·laboradors i portar-la a l'oficina de les cinc de la tarda fins a dos quarts de vuit del vespre. Una vegada els nens fan entrega de la carta, se'ls dóna un rebut segons el qual la carta ha estat enviada, i se'ls segella la mà amb tinta invisible. El segell que se'ls imprimeix a la mà servirà perquè els menairons comprovin si l'infant ha estat enguany mereixedor dels regals demanats. En cas que sigui així, el segell és el de la figura d'un regal.\nLa cònsol major d'Andorra la Vella, Conxita Marsol, i el cònsol menor, Marc Pons, juntament amb diferents consellers del Comú, han participat en l'obertura de l'Oficina Màgica de Correus i han aprofitat per fer entrega de la seva particular petició als Reis Mags d'Orient: el pressupost del Comú multiplicat per dos.\nArtículo anteriorEl personal del Comú d'Andorra la Vella sufragarà la quarta part de la cobertura de despeses mèdiques\nArtículo siguienteMartí rep la nova ambaixadora francesa, Jocelyne Caballero, en una reunió centrada en Europa


Benicolet adquirirà un nou grup electrògen per al subministrament d'aigua amb ajuda de la Diputació | Valencia Extra\nBenicolet adquirirà un nou grup electrògen per al subministrament d'aigua amb ajuda de la Diputació\nL’avaria del grup electrògen que activa el sistema de bombament va generar fa diversos mesos una complicada situació a Benicolet, en posar en risc el proveïment d’aigua potable a la població. Des d’aleshores, el pou ha estat funcionant amb un equip de lloguer el cost del qual ronda els 800 euros mensuals; no obstant açò, la xifra resultava “inassumible” per a un consistori el pressupost anual del qual amb prou faenes arriba al mig milió d’euros, tal com va assenyalar la seua alcaldessa, Llúcia Gregori.\nDavant aquesta situació, l’única solució possible passava per obtenir el finançament necessari per a la compra d’un nou generador, per a açò l’alcaldessa va contactar amb la Diputació de València, que ha aprovat ara la concessió d’una ajuda extraordinària de 19.500 euros per a pagar l’adquisició del nou grup.\nA Benicolet existeixen dos punts d’extracció d’aigua, encara que l’únic que proporciona aigua per a consum humà és el que es va veure afectat per l’avaria, ja que l’altre, denominat Pou Planes, és per a aigua de reg. El pou d’aigua potable, situat a més de dos quilòmetres de distància del casc urbà, es controla dues vegades al dia de forma manual per a comprovar el cabal, els nivells de cloració i la qualitat de l’aigua.\nAquestes revisions permeten així mateix detectar qualsevol possible fallada en la instal·lació, com el produit a la fi del passat any en la bomba. En concret, segons l’informe tècnic sol·licitat per l’ajuntament, la fallada es va produir pel trencament del coixinet coaxial, causat probablement “pel desgast natural, el disseny del fabricador i per tenir una càrrega axial massa ajustada per a les condicions de treball”.\nAmb el nou generador es donarà solució a aquestes deficiències, encara que la intenció del consistori és fer un pas més i aprofitar per a automatitzar el control del pou. “Volem instal·lar un sistema de control telemàtic que permeta tenir informació puntual i periòdica del cabal, el nivell de cloració i la qualitat de l’aigua sense necessitat de realitzar cap desplaçament”, ha explicat Llúcia Gregori. “D’aquesta manera optimitzem la gestió i estalviem recursos, ja que tot es farà des del propi ajuntament”, ha afegit l’alcaldessa.\nEl cost d’aquesta actuació està previst fer-ho amb càrrec al Pla Provincial d’Obres i Serveis, que també s’aprofitarà per a unir els dos dipòsits d’aigua.\nAjudes per als sistemes d’aigua potable\nEn els últims mesos, són varis els municipis que han rebut una ajuda extraordinària de la Diputació de València per a dur a terme actuacions de reparació i/o condicionament dels seus sistemes de proveïment i canalització d’aigua potable, de manera que es garantisca als veïns i veïnes la suficiència de recursos hídrics.\nTal com el president de la institució, Jorge Rodríguez, ha recordat, la missió de la Diputació és estar al costat dels ajuntaments, “treballant colze a colze amb ells per a desenvolupar aquelles actuacions necessàries per a millorar la vida dels veïns i de les veïnes, i no hi ha dubte que el proveïment d’aigua és en aquest sentit una prioritat en molts municipis de la província”.


Des del menyspreu: Em comença a fastiguejar tot...\nAviso, si els espanta el començament del post, una mica derrotista i poc interessant, els prometo un gir de guió que tanca el cercle de manera més interessant. Si no els conveç, pensin que hi ha coses pitjors en la vida com llepar-li la calva a Xavi Coral, o estirar bosses de iaies.\nNo estic patint nàusees d'embarassada (un problema genètic m'ho impedeix: per un parell de cromosomes XY de no-rés), però darrerament tot em fa venir basques.\nLa política m'està portant molt més enllà de la desafecció. Ja fa un mes de la manifestació i la trempera no em dura tant de temps, encara que no hagi arribat a culminar cap vegada. Diuen que ja hi ha data per les eleccions. ja cal que s'ho currin si algú preten que li doni el vot.\nEl Barça comença a portar-me-la molt fluixa. Estic tip de Cesc Fàbregues i el seu estira-i-arronsa amb el Wenger. Sobretot estic ben fart de sentir-ne parlar sense gaires novetats pel mig. I ja no parlem de la nova directiva. Sandro Rossell i la seva colla em recorden el primer tripartit i el seu modus operandi. Condemnar tot el que s'ha fet en el passat els va molt bé per amagar la seva impossibilitat de tirar endevant molts assumptes, començant per les seves pròpies promeses electorals. "És que és herència del Pujolisme Laportisme..." diuen, quan en realitat volen dir "És que no tinc ni puta idea de com fer rés, sóc inútil". Però què volen que els digui. Ara per ara, tampoc no em crec gaire els d'abans, que van fer servir el club del meu cor com el seu cortijo.\nNo quedaria gaire bé queixar-se de la feina. Estic agraït de tenir-ne tot i que començo a trobar-me una mica estancat. És el que té estar-se dedicant a la branca que menys m'apassiona de la meva professió... ja em mentalitzaré, però ara, amb la poca activitat inherent a la temporada d'estiu, se'm fa més difícil de pair.\nDeu ser que ja he fet les vacances, o que tot plegat és una gran merda. Sort en tinc de la dona (No, no mira el bloc, o aixó crec jo...).\nPer a fer útil aquest post de caire palla-mental, si volen poden entrar a aquesta web: AscoDeVida. Dosis de fàstic i odi a parts iguals.\nTreiem-li ferro al post d'avui i anem a la reflexió cítrica que tanca el cercle....\nSi en català un sinònim de nàusea és basca, per alguna cosa serà. No només per l'escassa empatia que tenen vers els catalans, als qui políticament menystenen, quan no boicotegen. La societat basca també ens menysprea: els espanyols que viuen al País Basc ens tenen la mateixa tírria, sino més que a la resta d'Espanya (Extremadura inclosa) i els Euskalherritarres es creuen superiors pel sòl fet que no som uns putos cafres, es veu que el nostre titafredisme endèmic els dóna l'autoritat de petar-nos l'ullera sempre que ens posem a l'objectiu.\nPerò com deia nàusea i basca són conceptes que lliguen molt i molt bé. No és menys cert que l'estereotip físic i estètic de la dona basca és aquest.\nAquest tipus de dones basques no em provoquen.\nLes dones d'aquest tipus em provoquen basques.\nReflexions del món, pensaments íntims, enllaços a webs i jocs de paraules. Finalment aquest post (el número 51) ha estat un gran post.\nI ara comentin.\nPublicat per Dr. Trumbo a 22:17\nEtiquetes de comentaris: barça, bascos, dones lletges, fàstic, feina, política\nx 1 d’agost de 2010, a les 3:49\nsón uns salvatges..\nDr. Muerte 1 d’agost de 2010, a les 3:54\nBenvingut al club dels desencisats i socialment autoexclosos! Ja veurà que bé s'està fora del cercle!\nLlesca 1 d’agost de 2010, a les 16:30\nEls bascos són com els nans (els nans rotllo senyor dels anells vull dir): tenen individus de sexe femení, però no es diferencien dels de sexe masculí perquè ambdós tenen barba.\nEn el cas dels bascos és perquè tots són igual de lletjos.\nI tranquil, que al club aquest que diu el doctor s'hi està bé. No hi toca el sol i hi fa fresqueta.\nCdte. Van Broncas 2 d’agost de 2010, a les 3:51\nAprofiti aquesta etapa de d'estancament laboral per formatejar els PC's de la feina i instalar-hi el linux, sembri el mal, actui collons.\nSenyor Merdevalista 2 d’agost de 2010, a les 10:41\nDoncs miri que jo conec algunes basques que no estan bones, sinó rematadament bones. Deu ser que aquell país seu no té terme mig i que, en conseqüència, pareix una majoria de camioneres i una minoria d'Helenes de Troia: totes iguals d'inaccessibles, totes elles obstinades i amb una infinita capacitat destructiva.\nAnònim 2 d’agost de 2010, a les 16:42\nCert amb l'article en general menys en un parell de punts: el primer, el de la desafecció política. Esperem que els moviments de les darreres setmanes quallin en alguna cosa interessant. Pel que fa el Barça, ´més desafecte és difícil d'estar.\nI sobre el punt dels bascos, això era més abans. Arrel de les Consultes sobre la Independència i la gran manifestació, del 10 de julio, que això ha canviat. Noto la gent que ja passa del que succeeix allà i són ells qui més miren cap a nosaltres. Senyal que ho estem fent bé.\nAnònim 2 d’agost de 2010, a les 16:43\nMés que cert, la primera paraula hauria d'haver estat D'acord, ara que ho miro.\nJosep 2 d’agost de 2010, a les 22:42\nAprofitaré que treu vostè el tema de la dona basca per a penjar-me una medalla al mèrit i al valor: JO HE LLIGAT A EUSKAL HERRIA.\nSergi 2 d’agost de 2010, a les 23:48\nA mi les basques també em provoquen ídem, però com diu el Senyor Merdevalista, hi ha un 2% que s'emporten tota la glòria.\nAnònim 5 d’agost de 2010, a les 11:40\nNo hi havia pensat mai, però és veritat, les dones basques que surten per la tele semblen totes lesbianes. Dic les de la tele perquè no les conec in situ; cabells curt, zero maquillatge, vestimenta masculina...\nSenyor Merdevalista 7 d’agost de 2010, a les 3:32\nSenyoreta Noa Literal, val la pena que sàpiga que la manca de maquillatge no és distintiva de les lesbianes. En conec més d'una que duu més ombra d'ulls que una fulana d'Hamburg. En canvi, em faig amb moltes dones heteros que pràcticament un diria que no es maquillen i ni falta que els fa, doncs prou formoses són al natural. Al tanto, he dit "em faig", no "m'ho faig".\nDr. Trumbo 7 d’agost de 2010, a les 17:09\nJa ha passat una setmana des que vaig fer el post. Tocaria anar responent, i ja no dic, pensar en escriure rés de nou...\nAls que heu respost a la primera part: Veig que no sóc un especimen únic. Però encara que fossim uns quants milers, poques ganes ens queden de fotre rés...\nAnem per les basques....\nN'hi ha que estan boníssimes. De fet, Euskadi és una gran exportadora de femelles presentadores, actrius i/o dones florero de les televisions d'Espanya (la minoria d'Elenes de Troia, que indica el Sr. Merdevalista o en Sergi).\nPerò és tan insalvable la distància entre unes i altres, que dubto del seu genoma basc o de quin dels dos grups directament no pertany a l'especie humana (com apunta na Llesca).\nPerò és que a més a més, les basques-basques, tampoc no hi foten gaire de la seva part amb les pintes que porten de camioner-catequista.\nI de pas, felicito al Sr. Josep per aquesta gran fita. Qualsevol dia el trucaran per fer-li un reportatge.


La Catalunya rural torna a reviure? - Món Rural\nPobles que només tenien passat han recuperat el present i, presumiblement, tindran futur.\na A fons, Portada, Repoblem el territori, Reportatges\nLes xarxes i l’interès per la vida rural\nLes zones rurals veuen la pandèmia com una oportunitat per reequilibrar el territori, d’aquesta manera neix el twitter de @Repoblem. El seu creador viu en un poble on a l’hivern hi han tres cases habitades. Ens explica que a través de Repoblem vol donar difusió i oportunitat a viure en nuclis rurals i també a donar ressò a la gent que busca opcions per marxar de la ciutat. En poc temps ha superat els 20.000 seguidors i s’ha trobat amb una allau de demandes.\nLlardecans busca nous habitants 📢\n🏘1 nucli de població\n🏡 Cases en venda\nN'hi ha 1 en lloguer\n🏫 Escola, llar d'infants\n➕ Botigues d'alimentació, bar, forn de pa.\n— Repoblem (@repoblem) October 22, 2020\nEl Manel TRASPASSA, per jubilació, un hostal-refugi, 1 estanc, 2 bars☕ i un museu a Salardú🏞 (Vall d'Aran).\nL’hostal🏠 té 10 habitacions, amb una capacitat per a 40 clients.\nUn dels edificis pot servir com a habitatge.\n➡ refugirosta@gmail.com pic.twitter.com/AdB1GH4eyL\n— Repoblem (@repoblem) December 10, 2020\nEl Lluís ven una casa🏡 a Granyanella (La Segarra, 140h.).\nTé 240m2, 2 plantes, 4 habitacions, cuina, menjador amb sortida a una terrassa de 25m2, un lavabo, 2 trasters, un garatge gran i un jardí de 500m2. Preu:125.000€\n— Repoblem (@repoblem) November 18, 2020\nTambé hi han noves aplicacions com Masies x Viure, una app amb la finalitat d’ajudar a les famílies a accedir a un habitatge al món rural amb el model de cooperativa d’habitatge. Volen ser un espai on poder trobar tots els recursos per al cooperativisme en forma de cohabitatge i ajudar a tots als que cerquen viure de manera allunyada del capitalisme a redirigir el seu futur a través d’un camí menys individualista i així aprendre a cohabitar per a compartir espais i projectes, fent possible així, una re-ruralització conscient i respectuosa.\nViure a rural també vol facilitar l’accés als recursos i serveis. Des de el mateix lloc web es proporciona informació bàsica i actualitzada dels recursos d’aquests territoris molt diversos que tenen en comú identitats rurals. En aquesta plataforma es pot trobar aquells recursos que tenen a veure amb habitatge, treball/emprenedoria, salut, esports, educació, lleure, cultura i medi ambient.\nPobles buits, ciutats sobrepassades\nMalgrat que no tenim dades exactes, a Catalunya hi ha centenars de nuclis abandonats on la vegetació s’obre pas entre el que abans eren llars. La iniciativa per deixar la ciutat i anar a viure als pobles pot topar amb la falta de serveis i també amb la dificultat d’accedir a habitatges.\nRiner (Solsonés) per exemple tenia uns 270 habitants però en els últims dos mesos s’hi ha empadronat 5 famílies amb una vintena de membre que han fet créixer la població fins a gairebé les 300 persones. “Els veïns de les ciutats s’han adonat amb la pandèmia dels privilegis de viure en un municipi petit, per la tranquil·litat, la natura i el benestar personal”, explica el seu alcalde. A més, destaca, la importància d’aquest repoblament va més enllà de mantenir viu el poble ja que aquestes famílies tenen fills i permeten que l’escola rural es pugui mantenir. Pobles com Maldà (Lleida) estan amb la problemàtica de la falta d’habitatge com afirma el seu alcalde, “n’hi ha però estan buits, hi ha demanda de lloguer i els propietaries no les posen a disposició”.\nA Solanell (Lleida), des de principis de 2002, ha comprat bona part del poble i el 2012 va fundar la cooperativa Reviure Solanell amb la intenció de cedir els habitatges, en règim de cessió d’ús, als membres que ho desitgessin. Amb tot, i per molt que hi ha diverses cases reconstruïdes, avui només hi habita permanentment una persona. “En cert moment s’hi van arribar a instal·lar cinc, però no se’n sortien. No hi ha activitat econòmica: cal que la gent que vingui a viure porti projectes i tingui recursos econòmics. No es suficient amb la idea romàntica de viure al camp i recuperar un poble”.\nLa masoveria urbana guanya pes\nLa masoveria urbana s’està convertint en una alternativa cada vegada més recurrent a la Catalunya Central per combatre la problemàtica dels habitatges buits i deteriorats. A Osona, el Consell Comarcal ha posat en marxa un servei d’assessorament per als municipis per mobilitzar habitatges buits i buscar la millora fórmula per cada cas. Per la seva part, l’Ajuntament de Calaf (Anoia) vol treure a concurs, en concepte de masoveria, quatre dels habitatges de les antigues Cases dels Mestres, de titularitat publica. I a Puig-reig (Berguedà), un altre exemple: la cooperativa Vidàlia treballa per retornar la vida a l’antiga Colònia de Cal Vidal. De moment ja s’hi ha instal·lat una trentena de persones.\nMillores per la Catalunya rural\nLes comunicacions són un dels principals esculls per frenar la despoblació i repoblar els pobles. Les comunicacions són bàsiques tant per a les famílies que ja hi són com les que podrien venir. Ara aquestes mancances s’han agreujat amb la pandèmia ja que ha augmentat del teletreball i cal millorar la xarxa d’Internet per poder treballar des de casa. Els Micropobles de Catalunya han elaborat un Estatut propi on proposen lleis més transversals en matèria urbanística, avantatges fiscals pels veïns i representació en organismes públics per decidir el seu futur i demanen al Parlament que se’l faci seu. Volen aconseguir un equilibri territorial i això passa per millorar les comunicacions i serveis perquè sigui possible “despoblar unes zones superpoblades de Catalunya per repoblar-ne unes altres”, explica el president de l’Associació de Micropobles de Catalunya (AMC) i alcalde de Torrebesses (Segrià), Mario Urrea.\nEtiquetes: Catalunya ruralcrisi del coronavirusdespoblacióequilibri territorialEstatut propiMasies x Viuremasoveria urbanaMicropobles de CatalunyamilloresPobles buitsrepoblarRepoblemViure a rural


Entre la figuració i l'abstracció - Diari La Veu\nEscriba el número 456596\n22 juny 2018 01:00h\nD'una banda, les formes romboïdals superposades, de traços solts grisos i verds, de vegades una mica reforçats per un ombrejat, a l'interior de les quals, de cromatisme fred i apagat, destaquen els elements ocres, càlids, sempre en diagonal, i, d'altra banda, les línies verticals roges, dislocades i trencades –seguint el ritme imposat–, una a cada costat i una altra per l'eix central del motiu principal –delimitant-lo i dividint-lo en dues franges–, doten d'un important dinamisme ascendent aquest disseny tèxtil que Vanessa Bell va dur a terme el 1913. Una investigació de l'abstracció, a partir del color i la composició, aplicada a l'estampació de teles, que coincidia temporalment amb les que altres artistes estaven fent a diferents llocs d'Europa. Només cal que recordem la manta i els vestits simultanis de Sonia Delaunay i els tapissos i brodats de Sophie Taeuber, peces d'ús quotidià en què es van introduir els postulats més avantguardistes.\nVanessa Bell, Disseny per als Tallers Omega, 1913. Aquarel·la, guaix i grafit sobre paper.\nA més, en aquest camí envers la dissolució de la realitat, també hi ha que tindre en compte la influència de Gabriele Münter i la seua exploració de la pintura bavaresa de vidre sobre els experiments de Vassili Kandinski en aquest sentit. El 1909, el rus va començar les seues Improvisacions, "expressions inconscients de naturalesa immaterial", una de les quals, Improvisació nº 30 (Canyons), va ser exposada a Londres el 1913. Un fet que va portar Roger Fry, pintor, crític i membre del Grup de Bloomsbury, a escriure la primera descripció en anglès d'una obra no representativa. Abans, però, ja havia construït una teoria estètica coherent en la qual defensava la primacia de la forma sobre el contingut narratiu. Al maig del mateix any, Fry fundava els Tallers Omega, una empresa de disseny que pretenia fondre el llenguatge pictòric derivat de les arts decoratives amb les aportacions formals del postimpressionisme. Vanessa Bell, una de les artistes que hi va participar, va fer nombrosos dissenys –com el que hem vist–, en què el procés d'abstracció i de simplificació "es plasmava en composicions d'estructura atapeïda que substituïen el contingut anecdòtic per valors estètics absoluts" (Whitney Chadwick, Mujer, Arte y Sociedad, 1990).\nVanessa Bell, 'Pintura abstracta', ca. 1914. Oli sobre llenç. Tate Gallery, Londres.\nVanessa Bell havia arribat a aquest punt després de veure les exposicions d'Édouard Manet i els postimpressionistes que Fry precisament havia organitzat a la galeria Grafton de la capital anglesa el 1910 i el 1912, i d'haver contribuït a les teories del seu marit, Clive Bell, també crític d'art, que posava l'èmfasi en la "forma significant". Uns plantejaments que ell va explicar a l'assaig titulat Art, publicat el 1914: "Les línies i colors combinats d'una manera particular, determinades formes i relacions de formes, provoquen les nostres emocions estètiques". A París, ella ja havia pogut contemplar el treball de Cézanne, Seurat i Degas, però en aquell moment, a Londres, "tot resultava excitant i les noves relacions, les noves idees, les emocions diferents i intenses, semblaven barrejar-se amb la pròpia vida", deia.\nVanessa Bell, 'El dormitori, Gordon Square', 1912. Oli sobre llenç.\nEn Pintura abstracta, sobre una superfície groga, la composició manté un equilibri calculat entre una sèrie de rectangles verticals, molt allargassats i solapats, de diversos colors, a l'esquerra; un altre rectangle més petit, rogenc, al centre, i un quadrat rosa, a la part superior dreta. Una geometria abstracta que apareix en algunes peces d'aquest període i remet en bona mesura a obres figuratives immediatament anteriors, com El dormitori, Gordon Square (1912), en què ja hi ha una forta tendència a l'esquematització i l'ordenació de l'espai en poques línies i plans cromàtics.\nVanessa Bell, 'Retrat de Virginia Woolf', 1912. Oli sobre taula. National Portrait Gallery, Londres.\nAquesta incursió en l'abstracció pura no fou definitiva, ja que mai no va abandonar la figuració, de marcat caire fauvista i cubista, tot i que aquest grau de sofisticació i depuració sempre hi va estar present, sobretot en les natures mortes, les escenes domèstiques i els retrats. Retrats com el de la seua germana, Virginia Woolf, també del 1912, gens convencional: de tres quarts, amb el rostre a penes detallat, asseguda en una butaca d'orelles, mentre fa alguna labor. La butaca, càlida i de contorns arrodonits, l'acull i la protegeix de l'entorn, més fred i hostil. Les Stephen (el cognom de naixement), fundadores del Grup de Bloomsbury, van tindre una estreta relació al llarg de la seua vida i, sovint –els dissenys de portades de Vanessa per a la majoria de novel·les i assaigs de Virginia en són un bon exemple– hi van col·laborar.\nEscriba el número 786605


Baixen un 6,4% els delictes registrats a les Franqueses en un any - somlesFranqueses\nBaixen un 6,4% els delictes registrats a les Franqueses en un any\nEl municipi registra 42 fets delictius per cada 1.000 habitants pels 75 que es registren de mitjana a Catalunya\nDijous, 3 d'octubre de 2019 | 10:47h\nEl conseller Miquel Buch parla amb els Bombers a l'entrada de Can Ribas\n“Les dades de seguretat a les Franqueses són molt positives; els fets delictius han baixat un 6,4% respecte a l’any passat i les detencions s’han incrementat un 35%”, destacava l’alcalde, Francesc Colomé, després de la junta de seguretat de les Franqueses, que va comptar amb la participació del conseller d’Interior Miquel Buch.\n“El nombre de delictes a les Franqueses per cada 1.000 habitants és de 42, mentre que a l’Àrea Bàsica Policial de Granollers són 53 i a Catalunya, de mitjana, 75”, destacava Colomé. En la mateixa línia, el conseller Buch indicava que “aquestes bones dades són especialment significatives en un municipi de l’àrea metropolitana i tan extens i tan complex com les Franqueses”.\nPel que fa a les tipologies de delictes registrats l’últim any, els robatoris en força han baixat un 9,2%, contra el patrimoni un 5,2% i els robatoris amb violència un 11,8%. Del total de delictes, el 45,5% són furts i estafes, la majoria per Internet, i per això el conseller Buch feia una crida a “l’autoprotecció”, així com a la col·laboració ciutadana, que “és fonamental a l’hora de posar denúncies, aportar dades i ajudar a les tasques policials d’investigació”, apuntava.\nEntre les dades, però, en destaca una d’especialment negativa: els atropellaments en vies urbanes, que han passat de 3 a 8 en un any, 7 dels quals en passos de vianants. “Hem d’analitzar punt per punt on hi ha hagut els atropellaments i veure per què ha passat i què s’hi pot fer per millorar-ho: si està ben senyalitzat, si hi ha prou visibilitat, etc.”, deia Colomé, qui alhora valorava els sistemes de videovigilància instal·lats en alguns punts del municipi. “En un cas va permetre identificar l’autor d’un atropellament que havia fugit del lloc dels fets”, destacava.\nPer la seva banda, el regidor de Seguretat Ciutadana, Civisme i Convivència, Joan Antoni Marín, destacava el descens del 5% en casos de violència de gènere i refermava la voluntat “d’avançar sobretot en matèria de civisme”. Per això, avançava un pla d’acció per als pròxims mesos que incidirà en aspectes de civisme, educació i control.\nD’una banda s’actualitzarà l’ordenança de circulació amb la incorporació de la nova normativa marcada per la Direcció General de Trànsit i que preveu, entre d’altres, la regulació dels nous formats de mobilitat en via urbana –patinets, vehicles elèctrics...–.\nTambé augmentaran les campanyes de control de distraccions al volant i de velocitat, s’impulsarà la comissió de mobilitat de l’Ajuntament i es reforçarà la funció educadora de la Policia Local a través de classes d’educació viària (3r d’ESO), xerrades sobre violència de gènere (2n d’ESO) i unes jornades de defensa personal per a dones coincidint amb el Dia Internacional contra la Violència Masclista, el 25 de novembre.


El Fornot de les Torres és un antic forn de calç del segle XVIII del que encara podem veure les seves restes.\nSituada a la llera del torrent, és una bassa connectada per un tub a la mina que té a 50 metres i a la qual s’accedeix per una porta. Al revolt de la Torre del Bisbe i de l’antic convent de Santa Maria de Valdonzella hi podem veure a 150 m les restes del Fornot de les Torres, un antic forn de calç del segle XVIII.\nEls forns artesans de calç es construïen excavant al terra un forat d’uns 4 o 6 metres de fondària, en forma d’olla o de con truncat. Aquests forns s’obrien al costat de camins per facilitar l’accés dels carros que portaven la pedra calcària i, un cop acabada la fornada, s’emportaven la calç.\nEl moment de l’any en què acostumaven a fer la calç era la primavera, entre març i abril, ja que a l’hivern, com no es pot treballar la terra, es dedicaven a arrencar la pedra calcinera i a fer-la llenya per a la cuita.\nEls forns tenien dues boques: la superior, per on es carregaven de pedra, i la inferior, per on es feia el foc i es retirava la calç.\nEl mestre calcinaire sabia que la pedra ja era cuita observant el color del fum que sortia del forn. Al començament del procés el fum era de color fosc, mentre que quan la roca ja s’havia transformat en calç, prenia un color groguenc clar o bé esdevenia incolor, això podria durar uns dotze o quinze dies, després deixaven refredar el forn durant una setmana per extreure la pedra cuita.\nEls blocs de calç viva obtinguts es carregaven en carros i es traslladaven als dipòsits de distribució, on es submergien en aigua per obtenir la calç apagada, que era la forma més comuna en què es feia servir la calç en el ram de la construcció.\nARES, (1992):Itinerari: Riera de La Salut i Torrent de Santa Creu, Agrupació de Recerca i Estudis de Sant Feliu de Llobregat, ARES.\nRAVENTÓS, Isabel i MARTÍ I VIUDES, María, (2008);Guia de Geólogia de Collserola: amb itineraris, Consorci Parc de Collserola, Barcelona.


Kamtxatka - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\npenínsula a l'extrem est de Rússia, a l'oceà Pacífic\n(S'ha redirigit des de: Península de Kamtxatka)\nLa península de Kamtxatka (en rus полуо́стров Камча́тка, poluóstrov Kamtxatka) és una península de 1.250 quilòmetres de llarg a Àsia, a l'extrem est de Rússia, amb una àrea de 472.300 km². Està banyada per l'oceà Pacífic a l'est i pel mar d'Okhotsk a l'oest. La fossa de les Kurils, amb una profunditat de 10.500 m, ressegueix la costa del Pacífic de la península, i continua en direcció sud, vorejant les Illes Kurils.\nEntitat territorial administrativa territori de Kamtxatka (Rússia)\n57° N, 160° E / 57°N,160°E / 57; 160Coord.: 57° N, 160° E / 57°N,160°E / 57; 160\nKliutxévskaia sopka (4.800 m )\nKamtxatka és una territori ric en volcans. A la fotografia, el volcà d'Avatxinski amb un refugi a primer pla\nLa península de Kamtxatka ocupa la major part del subjecte federal de Rússia anomenat Krai de Kamtxatka, resultat de la fusió el 2007 de l'óblast o província de Kamtxatka amb l'ókrug (districte) autònom dels Koriaks. El Krai de Kamtxatka també inclou una part del continent limítrof, així com les Illes Komandorski i l'illa Karaguinski. La majoria dels 402.500 habitants són russos, i la població ètnica o minoria més important són els koriaks, amb una població d'uns 13.000 habitants. El punt més alt és el Kliutxévskaya Sopka (4.750 m).\n1 Clima de Kamtxatka\n2 Geografia dominada pels volcans\n3 Fauna terrestre i aquàtica\nClima de KamtxatkaModifica\nSituació de Kamtxatka a Rússia\nKamtxatka rep fins a 272 centímetres de precipitació atmosfèrica l'any. Els estius són moderadament frescos, i els hiverns tendeixen a ser força tempestuosos.\nEncara que Kamtxatka es troba en latituds semblants a Gran Bretanya, els vents àrtics freds de Sibèria combinats amb el fred corrent d'Oiashio mantenen la península coberta de neu d'octubre a maig. Sota la classificació de Köppen, Kamtxatka generalment té un clima subàrtic (Dfc), però les zones més altes i més septentrionals tenen un clima polar (ET). Kamtxatka és molt més humit i més suau que l'est de Sibèria, i és essencialment de transició del clima hipercontinental de Sibèria i del nord-est de la Xina al clima oceànic subpolar.\nTanmateix, hi ha una considerable variació entre la costa i la vall interior més seca i més continental. A la península de Kronotski, on les influències marítimes són més pronunciades, les precipitacions anuals poden arribar fins a 2.500 mil·límetres, mentre que la costa sud-est del sud de Petropavlovsk-Kamtxatski generalment rep al voltant de 1.166 mil·límetres. A Petropavlovsk-Kamtxatski les temperatures aquí són molt suaus, amb una màxima d'estiu al voltant de 16 °C i mínimes d'hivern a -8 °C, mentre que els rangs diürns de temperatura rares vegades superen els 5˚C a causa de la persistent boira en les parts exposades de la costa. Al sud de 57˚N no hi ha cap permafrost a causa dels hiverns relativament suaus i la gruixuda coberta de neu, mentre que el permafrost discontinu preval al nord. La plana costanera de l'oest té un clima més fred i sec, amb precipitacions que oscil·len entre els 880 mil·límetres del sud i els 430 mil·límetres al nord, on les temperatures hivernals resulten molt més fredes, a -20 °C.\nGeografia dominada pels volcansModifica\nEl volcà Koriakski s'aixeca sobre Petropavlovsk-Kamtxatski. És un dels volcans declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO\nEl riu Kamtxatka i la vall Central per on passa estan flanquejats per llargues serralades volcàniques, que contenen uns 160 volcans, 29 d'ells encara actius. D'aquesta manera, la península té probablement la densitat més alta de volcans i de fenòmens volcànics del món, amb 19 volcans actius i dos camps de guèisers declarats Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO sota el nom de "Volcans de Kamtxatka".\nEl volcà més alt és el Kliutxévskaia sopka (4.750 m), mentre que el més impressionant és el Kronotski: pel seu con perfecte, els prestigiosos vulcanòlegs Robert i Barbara Decker consideren que és un dels volcans més bonics del món. De certa forma, són més accessibles els tres volcans visibles des de Petropàvlovsk-Kamtxatski: Koriakski, Avatxinski (en rus: Авачинский, també conegut com a Авачинская сопка o Авача, Avatxinskàia sopka o Avatxa), i Kozelski.\nAl centre de Kamtxatka hi ha dos dels únics camps de guèisers de l'Euràsia continental (i per tant, sense incloure els guèisers d'Islàndia). Un es diu la vall dels Guèisers, i l'altre la Petita vall dels Guèisers. Malauradament, una esllavissada de terra el 2007 en va cobrir la meitat dels guèisers de la vall Major. Tot i així, encara en queden com a mínim uns 10.\nFauna terrestre i aquàticaModifica\nLa vall dels Guèisers, un dels únics camps de guèisers de Kamtxatka i de tot Euràsia, i Patrimoni de la Humanitat (UNESCO)\nKamtxatka conté una diversa i abundant vida salvatge. Això és degut al clima que va des de temperat fins a subàrtic, una topografia i geografia, molts rius, la proximitat a moltes aigües des del nord-oest amb l'oceà Pacífic, el mar de Bering i el mar d'Okhotsk, i a la baixa densitat humana amb un desenvolupament mínim. De tota manera, l'explotació comercial dels recursos marins i la caça furtiva està amenaçant diverses espècies.\nQuant a mamífers terrestres, Kamtxatka és coneguda per la seva abundància i gran nombre de poblacions d'os bru. A la reserva natural del Kronotski hi ha una població estimada de 300-400 ossos per cada milió d'hectàrees. Altra fauna destacada inclou carnívors, com ara el llop, la guineu àrtica i altres espècies de guineu, el linx, el golut, la marta gibelina, diverses espècies de mostela, l'ermini i la llúdria. També es troben una varietat de grans ungulats, com ara el mufló de les muntanyes Rocalloses, el ren i l'ant, i de rosegadors i lepòrids, com ara la llebre, la marmota, els lèmming i diverses espècies d'esquirol.\nLa península és una zona de cria del pigarg gegant (Haliaeetus pelagicus), l'aguila que té el pes mitjà major del món, així com l'àguila daurada o àguila reial (Aquila chrysaetos) i el grifó (Falco rusticolus).\nTopografia del sud de la península de Kamtxatka\nKamtxatka possiblement conté la major diversitat de peixos salmònids al món, incloent-hi sis de les espècies de salmó del pacífic (l'Oncorhynchus tshawytscha, el salmó keta, el salmó platejat, l'Oncorhynchus masou, el salmó rosat del Pacífic, i el salmó vermell). S'estima que una quarta part dels salmons del Pacífic del món s'originen a Kamtxatka. El llac de Kuril és conegut com una de les zones de cria del salmó vermell més importants d'Euràsia. En resposta a la pressió de la pesca il·legal i el descens mundial de les reserves de salmó, uns 24.000 km quadrats de Sibèria, al llarg de nou dels rius més productius pel salmó, estan en procés de ser declarats reserves naturals.\nEls cetacis que freqüenten les aigües del Pacífic nord-oest i el mar d'Okhotsk inclouen: l'orca, la marsopa de Dall i la marsopa comuna, la iubarta, el catxalot i el rorqual comú. Menys freqüentment, també s'hi troba la balena grisa (de la població oriental), l'Eubalaena japonica, en perill d'extinció, la balena de Groenlàndia, diferents zífids i el rorqual d'aleta blanca. El rorqual blau s'hi troba a la part sud-est l'estiu. Entre els pinnípedes, el lleó marí de Steller, l'os marí septentrional, la foca tacada i la foca comuna són abundants al llarg de la península. Més al nord, a la banda del Pacífic, es pot trobar la morsa, la foca barbuda, i la foca de bandes, que es reprodueix sobre el gel de la badia de Karaguinski. Les llúdries marines es concentren principalment a la part sud de la península.\nEls ocells marins inclouen el fulmar (Fulmarus glacialis), el somorgollaire (Uria aalge), el somorgollaire de Brünnich (Uria lomvia), la gavineta (Rissa tridactyla), el fraret corniculat (Fratercula corniculata), el fraret crestat (Fratercula cirrhata), el corb marí pelàgic (Phalacrocorax pelagicus), el corb marí de cara vermella (Phalacrocorax urile) i altres corbs marins, entre moltes altres espècies.\nCom és típic als oceans del nord, la fauna marina és molt rica. Amb importància comercial, hi ha el cranc de Kamtxatka (Paralithodes camtschaticus), la vieira o petxina de peregrí, el calamar (Loligo vulgaris), l'abadejo (Pollachius pollachius) o el peix carboner d'Alaska (Theragra chalcogramma), el bacallà (Gadus morhua), l'areng del Pacífic (Clupea pallasii), halibut (Hippoglossus hippoglossus) i diverses espècies de pleuronectiformes o peixos plans.\nTerratrèmols de Kamtxatka.\nEstat lliure de Kamtxatka.\n↑ Augerot, Xanthippe; Foley, Dana Nadel. Atlas of Pacific salmon: the first map-based status assessment of salmon in the North Pacific (en anglès). University of California Press, 2005, p. 12. ISBN 0520245040.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Kamtxatka\n(rus) Commander Islands - Командорские острова.\nTent Life in Siberia - George Kennan, 1845-1924 Project Gutenberg\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Kamtxatka&oldid=28913937»\nDarrera modificació: 22 des 2021 a les 01:13\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 des 2021 a les 01:13.


El judici ha convertit el Suprem en un plató escrutat per les xarxes\nJudicis i titulars\nDivendres, 15/03/2019 - 18:30\nPocs judicis han tingut tanta audiència i ha generat més titulars que el que se celebra al Tribunal Suprem sobre l’anomenat procés. Curiosament, ni el judici sobre el 23-F ni la causa de l’11-M (que, per cert, ara Casado qüestiona alegrement com un hiperventilat de Twitter) van generar tanta expectació. De manera que magistrats, fiscals, advocats, acusats i testimonis mesuren les seves paraules sabent que estan en un plató de televisió en rigorós directe i sotmesos a l’escrutini permanent de les xarxes socials. Poques vegades s’ha impartit una lliçó tan massiva i transparent de l’anomenat principi de "contradicció" que governa les instruccions judicials en la recerca d’aquesta veritat sempre esmunyedissa i polièdrica. El judici del Suprem ens permet comparar almenys tres mètodes d’aproximació a la veritat. Sobre un mateix fet, la justícia gasta milers de folis amb documents, declaracions, proves... i triga aproximadament dos anys a emetre el seu veredicte. La política, pel seu costat, entra i surt del tribunal al ritme d’una agenda que oblida demà el que va fer ahir, com a molt tard. I el periodisme mira de jutjar les coses mentre estan passant, presumptament al servei dels ciutadans, però que en moltes ocasions no els proporciona cap altra cosa que soroll.\nEls savis del procediment judicial, com el professor Jordi Nieva, dirimiran si l’exposició mediàtica està tenint algun tipus d’influx en el mateix desenvolupament de la causa i en la seva sentència final. Als profans ens sembla que hi ha moltes preguntes i moltes respostes que s’estan fent pensant en les càmeres i en Twitter. De fet, és habitual que un mateix testimoni protagonitzi tuits i titulars contradictoris. També el mateix tribunal sembla posseït per aquesta síndrome del ‘Show de Truman’ que traspassa tota la causa judicial. Alguns han volgut veure en això l’existència d’una realitat paral·lela específicament a Catalunya. Però la justícia sap que hi ha tantes versions com punts de vista, per això els sotmet al principi de contradicció. I al final, el que compta són les evidències, aquesta paraula anglosaxona tan precisa que traduïm fatal quan en diem proves.\nMentrestant, faríem bé periodistes, polítics i tuitaires a no utilitzar els que acudeixen a declarar com a ninots de les Falles que pintem del color que més ens convé. Els testimonis són persones. La majoria d’ells professionals que, com tots nosaltres, intenten guanyar-se honradament la vida partint de la seva capacitat i experiència. La covardia dels polítics d’un costat i de l’altre els va convertir a l’octubre del 2017 en involuntaris actors d’una disputa que s’hauria d’haver lliurat als parlaments i no als carrers. No va ser així, però ara almenys no els arruïnem la vida. Pérez de los Cobos i Trapero es van apuntar a fer de policies. La seva manera d’entendre l’ofici és diferent. Pot ajudar les acusacions o les defenses, però en tot cas no la van construir per dirimir assumptes com l’1-O.\nTemes: Judici del 'procés' Josep Lluís Trapero


Carta asiàtic - Els vostres favorits | Boko CAT\nNo podríem viure sense ells.\nLlagostins embolicats en pasta filo acompanyats de salsa sweet chili. Aquests llagostins els preparem a mà un a un perquè els gaudiu a casa. Utilitzem llagostins de primera de gran tamany perquè sigui un mos carnós i deliciós acompanyat de la nostra salsa especial sweet chilli. (+)\n3 peces\t9,30 €\nRollets de pollastre al curry\nRotllet farcit de pollastre amb salsa de curri groc. Aquest plat està en el top 10 més demandat pels nostres clients. A base de pollastre de primera qualitat i curri groc aquesta recepta és un a de la preferides per a molts. Prova'ls i veuràs com t'uneixes al club del rollito! (+)\n4 peces\t6,40 €\nTires de pollastre arrebossat estil japonès. Aquest sens dubte és el plat estrella per als petits de la casa, encara que també agrada molt als grans. Si tens nens, aquesta serà una aposta segura, els encantarà! (+)\nFideus estilo japonès saltats amb verdures . És un plat que no necessita presentació. És un plat molt típic japonès que aquí a Boko cuinem amb el nostre toc especial. Si ho demanes segur que no et deixarà indiferent! (+)\nFideus japonesos a la planxa amb verdures i pollastre. Est és el nostre yakisoba clàssic però acompanyat de tires de pollastre de primera. Un plat molt complet i saciant ideal per compartir. (+)


Celebrem el DENIP! ~ Escola Pia Sabadell\nHome » batxillerat , ESO , infantil , pastoral , primària » Celebrem el DENIP!\n30.1.17 batxillerat, ESO, infantil, pastoral, primària\nAvui, 30 de gener, tots els alumnes i personal que treballa a l'escola, han participat del Dia Escolar de la No violència I la Pau. Hem relacionat el treball de la pau amb la campanya de l'escola "gràcies.365" enfocant-ho des de la pau positiva: ser agraïts ens fa viure en pau, estar en silenci ens fa generar pau al nostre voltant, tenir actituds d'ajuda i respecte ens aporten pau.\nAbans de l'acte conjunt al pati, hem fet una activitat prèvia a les aules barrejant alumnes grans i petits. Allà han treballat la figura de Gandhi i els símbols de la pau. Després, en un full de color han escrit la frase "Ser agraïts ens fa viure en pau perquè..." i entre tots dos, l'han acabada. Seguidament han arrugat el full fins que ha quedat un floc d'agraïment i de pau que hem exposat a l'entrada principal de l'escola.\nEncara a l'aula, han assajat el que faríem tots al pati: un Manequin Challenge de tots 1200!!! Es tractava d'escenificar una actitud de pau o agraïment. Un cop al pati, després de contextualitzar l'acte, i de donar les instruccions per fer el Manequin Challenge, hem posat música perquè es preparessin i quan s'ha parat la música, tothom ha fet d'estàtua. Ha estat un moment força silenciós que ens ha aportat pau, i on s'han vist actituds que ajuden a fomentar la pau.\nDe seguida que tinguem el vídeo muntat, el publicarem perquè tothom pugui veure com ha sortit!De moment, podeu veure moltes més fotografies a l’àlbum fotogràfic del DENIP 2017.


Les botigues de Sant Andreu mostraran els seus productes a la Fira de Rebaixes – La Bústia\nPer Redacció / La Bústia 4 de març de 2021 a les 7:00 0 251 Visites\nLa campanya de rebaixes comercials a Sant Andreu posarà punt i final aquest divendres 5 de març amb una fira comercial al carrer. Ha estat organitzada per l’Ajuntament i l’Agrupació de Comerç i Servei de Sant Andreu i pretén impulsar les compres a la ciutat.\nLa mostra serà de 9.30 a 13.30h i de 17 a 21h i hi participaran 59 comerços. Els propietaris col·locaran a la seva porta els productes rebaixats i totes les promocions. La jornada s’amenitzarà també amb un espectacle pels principals eixos comercials.\nDegut a les mesures sanitàries, l’activitat s’ha hagut de reduir a un únic dia, ja que el cap de setmana no està permesa l’obertura dels comerços no essencials.\nEls establiments participants en aquesta nova edició del ‘Comerç al Carrer’ estaran identificats amb un globus gegant vermell que estarà col·locat a la porta.\nFotografia: Els comerços de Sant Andreu tornen a sortir al carrer [Aj]


de Dona Secret\t el 17 jul. 2018\nSabem que vols estar al dia amb tots els esdeveniments del Principat d’Andorra, per això et mostrem l’agenda d’aquesta setmana (17/07 al 22/07 del 2018).\n– Culminació de l’UCI Masters Mountain Bike World Championships\nLa Copa del Món de BTT 2018 torna al Vallnord Bike Park, on es disputaran dues modalitats de les curses de BTT: cross-country olímpic (XCO) i descens (DHI), tant en categoria masculina com femenina.\nLa cita andorrana serà la vuitena del calendari internacional de la Unió Ciclista Internacional (UCI) d’enguany.\nLa setmana següent que es disputi l’etapa andorrana de la Copa del Món, el Vallnord Bike Park també serà l’escenari del Mundial Màster.\nEn aquesta cursa, els riders més veterans competiran, tant en categoria masculina com femenina, en les mateixes disciplines de la Copa del Món: XCO i DHI.\nEl nombre d’espectadors de les proves de BTT de la Copa del Món a Andorra augmenta en cada edició que se celebra.\nNo deixis que t’ho expliquin i suma’t als milers d’aficionats que, any rere any, viuen en directe les proves que han convertit Andorra en una destinació de referència per al BTT.\nLloc: Vallnord Bike Park, estació Pal-Arinsal. La Massana.\nData: Fins al 18/07/2018\nMés informació: vallnordworldcup.com\n– Maîtrise de la Cathédrale Saint Etienne de Toulouse\nConcert de cant coral a càrrec dels petits cantors de la Catedral de Tolosa, grup que està de gira per Barcelona, la Cerdanya i Andorra.\n– L’estiu és teu! – Cuina sense pares\nSeguint amb el cicle de primavera – estiu de ‘Cuina sense pares’, ensenyarem als joves a preparar plats vegetarians, adients per suportar la calor de l’estiu.\nAquest taller serà a càrrec d’Oscar Gavà, dinamitzador de La Central.\nTelèfon/adreça de contacte per a inscripcions: La Central- Servei de Joventut del Comú d’Andorra la Vella. Caseta del Parc Central. Andorra la Vella. Tel: 730 007\n– Presentació del llibre ‘El viajero espiritual’\nAsunción G. García presentarà el seu llibre ‘El viajero espiritual. Un recorrido por los jardines del alma’.\nLloc: Fnac Andorra. Grans Magatzems Pyrénées\n– Concert del finalista del festival Sax Fest 2018\nConcert del finalista del festival Sax Fest 2018, Jesús Reneses Quintero, acompanyat d’un quartet de corda de l’ONCA.\n– Tardes d’estiu al Pas de la Casa amb ‘Flamenco tablao’\nVeu, guitarra, percussió i ball. Soleá, seguirilla, tangos, buleries, rumba i altres pals del repertori flamenc tradicional.\nLloc: Plaça de l’Església, El Pas de la Casa.\n– Encamp en clau de llum: Menú de cine amb Míriam Manubens i Alexandre Arajol\nLa pianista Míriam Manubens i el violinista Alexandre Arajol ens proposen un programa pensat per acompanyar el patrimoni artístic d’Encamp, amb la música de les bandes sonores més exquisides. En definitiva, una vetllada per fruir dels sentits.\nMaster & Commander, El padrí, El gran dictador, Amélie, Cinema paradiso, La llista de Schindler, La vida és bella, Esmorzars amb diamants, El piano i The Entertainer.\nLloc: Església de Santa Eulàlia\n– Nits de jazz amb Love It al Molí dels Fanals\nConcert de Love It a la terrassa del Molí dels Fanals.\nLloc: Restaurant Molí dels Fanals\n– La Serenalla Market\nCompres, tallers i oci en un entorn espectacular en espais oberts que conviden a l’intercanvi d’experiències.\nProductes originals i saludables, food trucks, decoració, moda vintage, art, cinema a l’aire lliure, sessions musicals, espai àgora, bicicletes elèctriques, espai mindfullness…\nLloc: Prat del Colat\n– CAPVESPRES D’ESTIU\nNeix un nou concepte musical al país. Un conjunt de tres cantants professionals: la Susanne, la Mar i la Fanny, que formen aquesta nova banda de música inspirada en els anys 50, 60 i fins a l’actualitat. Amb una imatge i un estil propi, reten tribut a les millors cançons d’aquestes dècades, amb un acurat repertori, elegant i dinàmic. Una selecció dels millors artistes i dels èxits més importants d’aquestes dècades entre els que hi ha: The Andrews Sisters o The Supremes, passant per Aretha Franklin i, fins i tot, Megan Trainor o Amy Winehouse. Èxits com Be my baby, Hit the road Jack i Lollipop. Música per escoltar i ballar. Tot un espectacle visual i musical que no deixarà a ningú indiferent.\nAquest concert tindrà lloc en el marc de la Serenalla Market.\nLloc: Parc Gran del Prat del Colat\n– Cicle de concerts Pèrgola Piano Jazz\nEnguany, La Pèrgola Piano Jazz vincula la poesia i el jazz, i dóna visibilitat als poetes d’Andorra que s’inspiren en el jazz. Són els encarregats de seleccionar la música que s’escoltarà durant el sopar previ al concert.\nLloc: Andorra Park Hotel\nEntrada: El preu únic de sopar i concert és de 55 €, i de 70 € la nit de Stefano Bollani. Places limitades.\n– Concerts a La Fada. Red Perill\nConcerts a La Fada. Red Perill.\nLloc: La Fada Ignorant. Cafè Teatre.\nMés informació i reserves: lafadaignorant.com i 821 815\n– Fun Market Summer 2018\nMúsica en directe, monòlegs, artesania, nous dissenyadors emergents del país i una àmplia oferta gastronòmica a la primera edició del Fun Market Summer, que es farà un dijous al mes de juny, juliol i agost a partir de les 19 h, i un dssabte de setembre a partir de les 12 h.\nFun Market és elegant, és familiar, és divertit, és tendència. Serà el punt de trobada d’aquest estiu a la terrassa del Buda Gastro. Un lloc únic amb ànima.\nHora: De les 19 h a les 00 h\n– L’estiu és teu! – Casa Rossell i Caldea\nProposem als joves una sortida que combina oci i cultura. Al matí anirem a la Casa Rossell i a la tarda ens refrescarem a Caldea.\nHora: De les 10 h a les 17 h\nSortida: 4 €\n– Nits d’estiu als museus – Visita guiada nocturna a l’exposició de ‘Calder’\nVisita guiada nocturna a l’exposició ‘Calder. La geometria del color’, a càrrec de Carla Guinot, historiadora de l’art.\nLloc: ARTALROC, antic CIAM. Sala d’exposicions del Govern d’Andorra.\n– Nit del silenci\nTres DJ lluitaran perquè escolteu la música que estan punxant a través de tres canals diferents.\nDemaneu un casc sense fils i trieu el vostre color de música. La resta del públic es divertirà amb una festa a l’aire lliure mentre vosaltres balleu en silenci.\nLloc: Plaça Coprínceps.\n– Nits d’estiu als museus – Duo de guitarra i violoncel\nDuo de guitarra i violoncel format per Sílvia Nogales i Carolina Bartumeu.\nLa Sílvia és una de les guitarristes més actives arreu d’Espanya dins de la música clàssica, i la Carolina començà amb 7 anys a l’Institut Andorrà d’Estudis Musicals i actualment està establerta a Londres,, on té la seva pròpia formació, el Rocamora Quartet, amb el qual actua regularment en sales del Regne Unit. Delectaran el públic amb un repertori de Manuel de Falla, Gabriel Fauré i Astor Piazzola, entre d’altres.\nActivitat de pagament en benefici de la Fundació Ibo Àfrica, que treballa impulsant projectes de desenvolupament a l’illa d’Ibo, a Moçambic.\nLloc: Església de Sant Miquel d’Engolasters\nActivitat gratuïta. Compra la teva entrada solidària a morabanc.ad/entrades\nInformació i reserves: 802 255 i a centreart@e-e.ad\n– Concerts a La Fada. Bolskam + Leo Mendes\nConcerts a La Fada. Bolskam + Leo Mendes.\nNo perdis l’ocasió de gaudir les tardes d’estiu amb música en directe a la terrassa del Mama Maria, mentre prens un refresc o gaudeixes de la gastronomia del pais. Sentiràs els millors éxits d’abans i d’ara d’artistes com Amy Winehouse, Jamiroquai, Adele, Sting, Bruno Mars, Nina Simone, Beatles, Joss Stone, James Brown, Ray Charles, Tom Jobim..entre molts d’altres.\nLloc: Restaurant Mama Maria.\n– Conferència ‘Des d’Hipòcrates al dia d’avui: els pilars per mantenir la salut’\nEl Departament de Turisme us convida a la tercera ponència del cicle de conferències en el marc del turisme esportiu i de benestar, que porta per títol ‘Des d’Hipòcrates al dia d’avui: els pilars per mantenir la salut’, a càrrec d’Arcadia Project, empresa que promociona el turisme de benestar proposant programes de salut i benestar, ecològics i sostenibles, basats en una oferta de serveis i activitats que giren al voltant de la salut.\nA la conferència se’ns convidarà a viatjar a través dels sentits per aprendre a viure els quatre elements naturals, terra, aire, aigua i foc, a partir de la pràctica d’una alimentació sana, de l’exercici, els massatges, els banys i la música.\nL’acte finalitzarà amb un concert de bols tibetans i un petit refrigeri.\nLloc: Sala de festes del Complex Esportiu i Sociocultural d’Encamp.\n– Visites guiades: Ruta d’Engordany\nDurant els mesoso de juliol i agost el departament de turisme us ofereix uns Itinerari per descobrir els racons més amagats d’Engordany. Una passejada per la memòria de l’Andorra de principi del segle XX a partir de l’arquitectura tradicional i la vida quotidiana.\nInformació: 890 881, oficinaturisme@e-e.ad i http://www.e-e.ad\nInformació: Reserva prèvia i venda d’entrades a l’Oficina de Turisme d’Andorra la Vella, tel. (+376) 750 100.\n– Concerts a La Fada. Mr. Rodríguez\nConcerts a La Fada. Mr. Rodríguez\n– Essència. Esbart Santa Anna\nL’ Esbart Santa Anna d’Escaldes-Engordany, presenta “Èssencia”, amb el següent programa:\n– Escaldes 1908 (10è aniversari)\n– Un tomb per la terreta (ESTRENA)\nMúsica en directe mentre gaudeixes del Serenalla Market, una experència única que engloba compres, tallers i oci en un entorn espectacular, en espais oberts que conviden a l’intercanvi d’experiències.\nGaudiràs també dels millors éxits d’abans i d’ara d’artistes com ara Amy Winehouse, Adele, Sting, Bruno Mars, Nina Simone, Beatles, Joss Stone, James Brown, Ray Charles, Tom Jobim…, entre molts d’altres.\nLloc: La Serenalla Market, Prat del Colat. La Massana\n– Vibrand en Clau de Soul en concert a Anyós Park\n‘Associació d’Empresaris d’Encamp (AEE) reprendrà el ja tradicional mercat a la plaça de Sant Miquel. Aquesta iniciativa ofereix una mostra del comerç de la parròquia.\n– Circ 3 Pistes\nTres pistes de Tallers de circ:\nPista 1: ” Els circs dels menuts” una introducció al món del circ, on els nens i nenes de 0 a 8 anys es podran maquillar i vestir de pallasso, fer equilibris, fer punteria a la boca del pallasso, o tocar els instruments de l’orquestra del circ.\nPista 2: Maroma d’equilibris, xanques de mà, rulo d’equilibris, hula-hoops gegants…\nPista 3: Malabars de tot tipus, plat xinès, pal de l’infern, bittles.\n– Nits d’estiu als museus – FEMAP: Concert + visita guiada\n18 h Visites guiades a la Casa d’Areny-Plandolit.\n20 h Concert FeMAP:\nEmilio Moreno, considerat com un dels músics espanyols de més projecció internacional en el món de la música antiga i un dels millors especialistes en la música hispànica, ens presenta Al centre de l’harmonia. Una petita i representativa selecció d’obres per a violí i viola senza Basso accompagnato dels “vells” mestres Baltzar, Biber i Westhoff, que tan decisivament van influir en els “moderns” Bach i Telemann, juntament amb peces d’aquests dos darrers, algunes amb versions inèdites, que il·lustren un desconegut món d’uns instruments, el violí i sobretot la viola, que Bach considerà sempre “el centre de l’harmonia” del seu univers barroc.\nVenda d’entrades: AQUI\nVisita l’interior d’una mina de ferro de 30 metres de llargada, passeja pel camí dels Traginers amb frontals i descobreix una exposició d’escultures a l’aire lliure. Es recomana portar frontal. Durada aproximada: 2 hores i 30 minuts.\nLloc: Ordino, Mina de Ferro.\nActivitat de pagament: Reserva prèvia obligatòria al tel. (+376) 878 173.\n– Gran Fondo Andorra MTB 2018\nAquest estiu, vine a gaudir de la teva afició a la bicicleta de muntanya amb la marxa Gran Fondo Andorra MTB.\nLa prova —amb sortida i arribada a la Cota 2.000 de Naturlandia, a Sant Julià de Lòria— tindrà lloc el diumenge 22 de juliol.\nLa Gran Fondo Andorra MTB t’ofereix dues opcions: la GF AND MTB 90K, amb una distància aproximada de 90 km i 2.900 m de desnivell; i la GF AND MTB 50K, de 50 km i 1.900 m de desnivell\nLa cursa, que està oberta a tothom que tingui més de 16 anys, presenta un traçat obert pels municipis de Sant Julià de Lòria, Lles de Cerdanya, Bescaran, Arcavell, Estamariu i Pont de Bar.\nCom que a la Gran Fondo Andorra MTB tenim en compte els acompanyants dels ciclistes, els hem preparat un programa d’activitats.\nTambé podran gaudir de DIVA, el nou espectacle exclusiu del Cirque du Soleil, així com de la variada oferta d’activitats per a tota la família de Naturlandia.\nLloc: Naturlandia Cota 2000\n– Jocs gegants tradicionals\nEls jocs gegants tradicionals són jocs dels de tota la vida, jocs típics, portats de diferents parts del país. Jocs amb què, de segur, van jugar els nostres avis, i que avui han quedat una mica obsolets.\nAixí doncs, la intenció és poder rememorar els jocs tradicionals perquè els nens i nenes més petits puguin conèixer-los i que s’ho passin tan i tan bé, que vulguin tornar-hi a jugar perquè els jocs tradicionals no es perdin..\nLloc: Plaça Pàrquing Prat del Riu\n– 35a Travessa de muntanya d’Encamp\nEl període d’inscripcions per a la 35a travessa d’Encamp estarà obert fins al 20 de juliol, a les 20 hores, a través del web www.eventselit.com o bé, si es vol fer presencialment, el dissabte 21 de juliol de les 17 a les 20 hores a la recepció del Complex Esportiu I Sociocultural d’Encamp, dia en què també es farà la recollida de dorsals.\nEl preu de la travessa d’Encamp és de 15 euros per als recorreguts llarg i mitjà, i de 10 euros per al recorregut curt o familiar. Hi haurà un recàrrec de 5 euros per a les persones que facin la inscripció presencial el dissabte. A més, cal tenir una assegurança vàlida per a la competició o contractar-ne una de dia.\nPel que fa al traçat, de nivell tècnic, és puntuable per a la Copa d’Andorra de curses de muntanya. El recorregut llarg, amb 21 quilòmetres i un desnivell positiu de 1.300 metres i negatiu de 1.900 metres, sortirà dels Cortals d’Encamp i passarà per Ensagents, el pic dels Pessons, l’estany de l’Illa, Les Agols i finalitzarà a Encamp. El traçat mitjà, de 14 quilòmetres i un desnivell positiu i negatiu de 1.200 metres, sortirà d’Encamp per dirigir-se fins a Les Agols i el camí de les Pardines, per retornar al centre de la vila d’Encamp. El traçat curt, amb una distància de 4,5 quilòmetres i un desnivell positiu i negatiu de 350 metres, sortirà d’Encamp i realitzarà un traçat senzill pensat per a tota la família..\nLloc: Per diversos llocs de la parròquia\nHora: De les 7.45 h a les 15 h\n– Nits d’estiu als museus – ONCA Bàsic – Any Europeu del Patrimoni Cultural – ‘Variacions’\nTRIO GOLDBERG: Francesc Planella, violí; Laia Capdevila, viola; Mireia Planas, violoncel.\nExpliquen alguns experts que el comte Keiserlink de Leipzig tenia com a clavecinista personal a Johann Gotlieb Goldberg. El comte va voler que Goldberg estudiés amb J. S. Bach per millorar les seves destreses. Sembla ser que Keiserlink tenia problemes d’insomni i va demanar-li a Bach que composés alguna peça que el seu alumne pogués tocar-li a les nits. Aquest va pensar que un tema amb variacions seria l’ideal per poder-ho escoltar en petites píndoles per a les nits de vetlla. Així doncs, Goldberg tocava cada nit una de les variacions per fer adormir al comte com si d’un conte es tractés.\nSembla ser que aquesta història no està suficientment documentada com per donar-la per vàlida. Sigui com sigui, el que a nosaltres ens ha arribat és una magnífica peça composta per una ària inicial seguida de 30 variacions que conclouen amb la mateixa ària amb què comença. Tot i que les fonts diuen\nque va ser una obra no gaire estimada pel mateix Bach, ja que el tema amb variacions era una forma que no acostumava a utilitzar, Glenn Gould, el 1955, en va fer una gravació que la va popularitzar fins a convertir-la en una de les obres mestres del gran compositor del barroc..


Educació i Ensenyament | Coses a dir | Pàgina 2\nArxiu de la categoria: Educació i Ensenyament\nQuè dificil això d’educar i ensenyar, tothom té la seua versió i costa posar-se d’acord… però clar, és que és molt important!\nPublicat el 16 de gener de 2013 per Mònica Amorós i Gurrera\nEnguany m’ha tocat de ple. L’alumnat que va començar amb l’1×1 (un ordinador per cada nen) a 1r d’ESO ja és a 4t. Han entrat a les aules les pissarres digitals i n’han marxat els llibres a canvi de tenir un ordinador que ho pot fer tot. Amb el temps sabrem si això és un error o un encert, perquè tinc la sensació que no apliquem bé la tecnologia. En sembla molt bé que cada alumne tingui ordinador i que el faci servir, però hi ha més món tecnològic i els llibres no són incompatibles. Com sempre, el problema, és el pressupost. No podem tenir ordinadors i llibres, cal triar. I no haurien de ser incompatibles, cal conèixer-ho tot, cal aprendre a treballar amb quantes més coses millor.\nEls nens poden consultar els llibres per l’ordinador (la majoria, per cert, que encara són molt deficients en algunes matèries), no és ben be el mateix que tenir-lo en paper, però permet altres coses com mirar vídeos, respondre preguntes, buscar solucions o informació sobre un tema, etc. Tenim pissarra digital gairebé a totes les aules i és un gran avantatge. Tenim el moodle que genera el professorat de la matèria plens de recursos per a diversificar l’estudi; els blocs que poden fer ells o el professorat, prenen apunts, fan activitats en línia, en paper, etc. El món ha canviat força i la manera d’ensenyar també intenta adaptar-se als nous temps. Tot i això, estic d’acord amb alguns experts que encara no sabem aplicar les pissarres (realment se’ls hi pot treure molt suc), però això anirà millorant perquè cada vegada ens és més habitual treballar-hi i tenim més recursos a l’abast. També indiquen que hauríem de saber treballar en xarxa, potser això és l’escola del futur. Diu l’expert que els nens haurien de saber informàtica des dels 4 anys (més informació aquí i aquí).\nEstic d’acord, n’hem d’aprendre molt encara. Estem als inicis d’una gran revolució en l’ensenyament, a saber on ens portarà, espero que molt lluny i molt amunt. Com sempre, però, l’ensenyament dependrà de moltes variables, l’econòmica, per exemple, o del ministre de torn que vol canviar de dalt a baix el sistema educatiu, encara que funcioni. Veurem on anem a parar en els propers anys, però estem en un moment força important, la crisi és elevada, ho sabem, per això el moment és ara tan fonamental. Ho diuen els experts: “En època de crisi cal invertir en educació“.\nM’esgarrifa pensar que el pressupost del Ministerio de Defensa és de 47 milions d’euros al dia. Des que he sentit la xifra aquest matí que em balla pel cap. Si no creiem en l’educació com a pilar de la societat, si no creiem que aquesta educació ha de ser gratuïta i abastar al màxim de gent possible, que tothom tingui l’oportunitat d’estudiar, si no invertim en això que és fonamental, quin país tindrem d’aquí uns anys? I més ara que amb la crisi molta gent es dedica a formar-se. Espero que se n’adonin, i rectifiquin. O que la ciutadania se n’adoni i els faci rectificar.\nPublicat dins de Educació i Ensenyament\t| Deixa un comentari\n“Millorar l’educació per millorar la societat”\nPublicat el 7 de desembre de 2012 per Mònica Amorós i Gurrera\nEl professor i doctor en pedagogia Xavier Melgarejo va fer a TV3 una lliçò magistral comparant el model educatiu Finlandès amb el Suec i Espanyol. Va comparar-ho amb el Suec per a què en veiessim les diferències en un país proper i també amb el nostre marc de referència espanyol i així va explicar les virtuts d’un sistema que és capdavanter al món des de fa 20 anys.\nDurant l’exposició va mostrar detalladament i de manera clara les mancances que tenim en el nostre sistema i què podríem arribar a fer per millorar-lo.\nHi ha moltes anàlisis a fer, perquè molts van ser els aspectes tractats. Me’n quedo algunes que em van sorprendre i que hem de tenir en compte com a punts forts per millorar-ne el nostre…\nTot el sistema educatiu és públic i ha estat estable durant els darrers 50 anys, encara que hagi canviat el govern, perquè és un model que funciona i es va crear amb un gran consens per part de tots els grups polítics. Aquí hem tingut diversos models en els darrers anys LOE, LOCE, ara pot venir la LOMCE…\nL’Estat té poca influència en l’escola, és l’administració local la que en té més competències per ajustar el model a cada barri o poble. Aquí és justament al contrari.\nTot l’alumnat, des dels anys 50, té el dinar pagat a l’escola. Això és el que es diu “igualtat d’oportunitats”, si no estàs ben alimentat no pots rendir bé. Els diners, però, no venen d’educació sinó de serveis socials. Els infants són el gran tresor del país i els protegeixen. Aquí “no hi ha diners” per a menjador i els pocs que es pagaven ara se’ls estalvien fent jornada intensiva.\nTot el material que utilitza l’alumnat (llibres, llibretes, llapis, etc.) és gratuït. L’alumnat és responsable del que li donen i si el perd o el trenca l’ha de comprar nou. Aquí val a dir que conec petites escoles rurals que ho fan, però no és la norma general.\nLa ràtio (nombre d’alumnes) per aula és de 15, però baixa a 10 si hi ha algun alumne amb necessitats educatives especials. Aquí, abans del darrer decret, eren un màxim de 25 alumnes per aula, en alguns llocs l’organització del centre podia fer que en fossin 20. Ara en poden ser 35 i en poden ser més d’un els que necessitin atenció especialitzada.\nEls pares s’impliquen molt en l’educació dels fills. Aquí… és diferent. A la darrera reunió de l’AMPA érem unes 20 famílies del total de 176 que en formem part.\nL’escolaritat obligatòria comença als 7 anys, edat en què es comença a aprendre a llegir, no abans. Aquí és als 3 anys i als 6 ja tenen deures de llegir a casa, però els Finlandesos continuen sent els primers en lectura.\nÉs un gran honor ser mestre, està molt ben considerat, per això només els millors poden ser-ho. L’accés és a partir de notes altíssimes i la selecció és continuada. Aquí, molts ensenyants pensem que és la feina més important del món… però devem ser els únics! ni l’administració ni la societat ho pensen. Qualsevol pot entrar al sistema amb relativa facilitat. No hi ha gaire control sobre el procés de reciclatge.\nLes hores que dediquen a llengua i literatura són moltes menys que en el nostre sistema, però sobta veure que els resultats, en canvi, són espectacularment bons. La solució és senzilla: tenen una gran xarxa de biblioteques públiques totalment accessibles i els pares hi porten sovint els fills a llegir (llibres en paper, especificava, on hi ha un silenci sepulcral), també emeten molts programes en versió original (anglès) subtitulats, el que, a banda d’afavorir l’aprenentatge de l’idioma, fa que sentin curiositat per llegir i aprendre el que es diu i també obliga a llegir des de petit. Aquí hi ha biblioteques, sí, però no hi ha gaires pares que portin els fills a llegir (els que hi trobo sovint són també mestres o professorat), les taules més allunyades de les bibliotecàries estan guixades i fetes malbé. És difícil que hi hagi silenci molta estona seguida…\nSón algunes de les coses que recordo del vídeo i que trobo certament interessants. També havia tingut l’oportunitat de llegir articles sobre l’educació a Finlàndia que va presentar X. Melgarejo i que adjunto per si és del vostre interès. Trobo excel·lent la frase que s’extreu de l’entrevista “Millorar l’educació per millorar la societat”.\nAdjunto dos arxius amb anàlisis sobre l’educació a Finlàndia. Un article de X. Melgarejo i l’altre del Consell Superior d’Avaluació del Sistema Educatiu, tot i què cal tenir en compte que són del 2005 i hi ha algunes dades que han canviat sensiblement (per exemple les ràtios d’alumnes/professor, el nombre d’hores lectives i de permanència i el sou dels docents).\nPublicat el 4 de desembre de 2012 per Mònica Amorós i Gurrera\nAquest matí no es parlava de res més pels passadissos i aules. De fet, a 4t d’ESO, demà els tocarà fer un debat sobre la darrera ocurrència del Ministre d’Educació. Tots estan en contra de la proposta de fer el català una llengua residual, però la meitat hauran de defensar-ho. Per fer-ho, llegiran l’ABC, El Mundo, Intereconomía… Els altres prepararan la defensa del català com a llengua vehicular a l’ensenyament. El debat promet ser interessant. Curiosament, acabem de fer les proves diagnòstiques a 3r i a 4t d’ESO. Tant en català com en castellà els nivells són alts, fins i tot el castellà supera el català en alguns punts. Sobre la mitjana de Catalunya ens mantenim per sobre. L’alumnat domina les dues llengües, de fet, més el castellà en alguns punts, per això tenim previst un pla de millora de l’expressió oral en català. Per tant, l’atac a la llengua no és per a què els alumnes sàpiguin més castellà, sinó per a què el català es perdi. Un atac molt barroer. M’ho miro perplexa, com si això no anès amb nosaltres. Em costa d’entendre que tornem a temps pretèrits amb tanta celeritat. A la Terra Alta pràcticament no he sentit parlar castellà. Hi ha pocs nouvinguts i, els que hi són, de seguida s’integren en català. No hi ha conflicte lingüístic. I, això no obstant, el nivell de castellà és notable. És decebedor que no entenguin res, o potser que volen fer veure que no ho entenen. Tot això no té cap sentit si no és que ens tenen agafats pels… i a més, en aquest cas, qui paga no mana.\nVeurem com reaccionem tots plegats, però hi ha línies vermelles que no es poden traspassar. La independència és urgent, no ens podem permetre perdre més temps, per a ells som una colònia, això és evident.\nRecomano vívament el Singulars de dimecres 5, tracta sobre l’educació amb el professor Xavier Melgarejo, psicopedagog, autor d’una tesi sobre l’ensenyament a Finlàndia.\nPagar per dur la carmanyola a l’escola\nPublicat el 4 d'agost de 2012 per Mònica Amorós i Gurrera\nAquests dies és polèmica la decisió de fer pagar els alumnes que duguin carmanyola a l’escola i s’ha obert un debat. Una enquesta a La Vanguardia mostra clarament la tendència al refús de la mesura (la qüestió està mal plantejada, però, és evident que si et demanen si has de pagar per portar el menjar diràs que no). “Fer pagar per dur el menjar”, si això fos així jo també hi estaria en contra absolutament, però això no és cert. En realitat el cost del menjador no és només el menjar que s’hi dóna, sinó el servei del monitoratge. Algú s’ha de fer càrrec dels alumnes entre la sortida de classe i la re-entrada. Són menors i han d’estar custodiats fins als 16 anys. Són unes hores que inclouen l’esbarjo i el dinar. És a dir, el preu del dinar inclou també l’acompanyament dels nens durant les hores que són a l’escola i que no hi ha els mestres. És per això que no em sembla malament que es pagui el servei que no sé si ha de ser de 2€ o més o menys, suposo que dependrà de cada escola depenent del servei que tingui.\nPublicat dins de Educació i Ensenyament\t| 1 resposta\nDestruint mites: vacances del professorat a secundària (II)\nPublicat el 29 de juny de 2012 per Mònica Amorós i Gurrera\nEn el post anterior explicava la distribució horària del professsorat de secundària, les hores de permanència al centre (una mitjana de 30 setmanals), i les hores que treballem a casa o fora del centre (7.30 hores setmanals). Aquestes són les hores que “teòricament” fem, justament el “teòricament” és el que té motiu de polèmica. Per als desconeixedors del tema el “teòricament” és menys dels que se’ns demana. Per als que estem dins el sistema sabem que el “teòricament” poden ser més hores de les que se’ns paga.\nNo negaré que és un privilegi poder treballar des de casa (un privilegi i un plaer, tot s’ha de dir), i, en els darrers anys, ens han facilitat molt la feina en aquest sentit: podem posar les notes des de casa, podem preparar classes directament al moodle del centre (que és un web on pots afegir activitats, exercicis, vídeos, enllaços, etc., per a poder treballar-ho després a l’aula o els alumnes des del seu ordinador fent-ne tu la supervisió), pots buscar notícies per al bloc del departament directament des de casa, pots mirar el tauler d’anuncis del centre des de casa… és a dir, pots estar tot el dia, 24 hores, 7 dies a la setmana fent feina, si vols, des de casa, perquè ni els webs ni internet tanquen per vacances. Clar que estem parlant que pots treballar des de casa còmodament amb el teu ordinador i pagant tu la tarifa d’internet que et sigui més convenient. Aquesta és una altra, no se m’acut una altra feina on hagis de portar-te el teu propi instrumental si és que vols estar ben servit…\nA la majoria d’instituts que he estat el professorat ens distribuïm en departaments de les diferents àrees o matèries, depenent de l’espai que disposi el centre. En el centre actual compartim departament el professorat de física i química i el de biologia i geologia. Cinc professores, dos ordinadors disponibles (tres si som generosos perquè hi ha un portàtil que va a manovella però es pot utilitzar), una impressora… i som l’enveja de molts departaments que poden tenir només un sol ordinador per a tot el professorat. Si no poguéssim fer la feina a casa seria un desastre i qui es resisteix a la temptació de treballar a casa tranquil·lament a l’hora que et ve de gust, amb un seient còmode i un ordinador en condicions òptimes, en comptes de compartir un ordinador o dos amb altres cinc persones? Reconec que això, fins ara, ha estat un avantatge. I si treballes més a gust, treballes més hores, sobretot si t’agrada la feina.\nA principi d’aquest curs em vaig proposar comptar les hores que dedico a la feina tant al centre com des de casa per tal de saber exàctament si treballo més hores de les que em paguen o és justament el contrari. Em va ser impossible perquè moltes vegades són sumatoris de períodes curts de temps: improvises reunions al passadís, dediques deu minuts a mirar notícies i penjar un post al bloc de l’institut, t’atures i fas altres coses, prepares més tard un power point que ja el tenies començat, repasses el calendari per ressituar exàmens, parles amb aquell alumne o aquell altre durant l’esbarjo, etc. Tenint en compte que la mitja hora del pati és teòricament el temps que tenim per esmorzar i molts l’aprofitem per a treballar al centre o atendre alumnes, etc., vaig arribar a la conclusió que no faig menys hores de les que em paguen i vaig decidir no comptar les de més. No vaig amb el cronòmetre a la mà, no crec que en aquesta feina ens ho puguem permetre. Quan hi ha pics de feina es fan posant-hi les hores que calgui. També hi ha períodes de calma que compensen els pics anteriors. Cap setmana és igual a l’anterior. Cap dia és igual a l’anterior. Cap curs és igual a l’anterior. Això és l’immens atractiu d’aquesta feina, sempre estàs reinventant-te perquè sempre hi ha nous reptes per a aconseguir i les circumstàncies no són mai les mateixes per a poder extreure el millor dels teus alumnes.\nEstem permanentment endollats durant els 10 mesos que dura el curs, de dilluns a diumenge, amb dos descansos importants (Nadal i Setmana Santa) que s’agraeixen i ens ajuden a ressituar-nos i tornar a agafar empenta per als mesos següents. Al juliol o bé fem cursets o bé preparem el proper curs. A l’agost, vacances i desconnexió.\nNo sé si he aconseguit el repte que em proposava al principi de de destruir el mite dels tres mesos de vacances, però creguin-me, el privilegi, com alguns pensen, no són les vacances, el privilegi és treballar amb els alumnes, amb els adolescents; són material sensible, són un repte nou cada dia, són el futur… Ajudar-los a extreure el millor de si mateixos i preparar-los per als nous horitzonts que hagin triat… això sí que és el que fa que la nostra feina sigui envejable.\nPost recuperat: “En època de crisi cal invertir en educació”\nPublicat el 25 de juny de 2012 per Mònica Amorós i Gurrera\nFa justament un any s’explicaven els perills de no invertir en educació. En aquesta part del camí ens trobem amb retallades més elevades de les que havíem pensat. Mentrestant estem em ple debat de si fer o no jornada continuada com a mesura d’estalvi i per racionalitzar horaris. Sigui com sigui, l’educació és un dels pilars fonamentals de la societat i cal que ho tinguem present…\nDestruint mites: vacances del professorat a secundària (I)\nPublicat el 23 de juny de 2012 per Mònica Amorós i Gurrera\nJa fa dies que em volta pel cap intentar explicar què fem el professorat i les hores que treballem. No és una tasca fàcil, ho sé, i no sé si quedarà prou aclaridor perquè la idea general ben arrelada és que tenim tres mesos de vacances i que treballem poc. Normalment quan em diuen això somric i li dic a la persona en qüestió: “fes-te mestre si t’agrada tant” i normalment la resposta és negativa, sobretot per “l’alèrgia” als nens… però potser ja és hora que ens posem seriosos i ho expliquem clarament.\nNo fa gaire he mantingut una conversa amb un polític sobre les retallades en educació i la conversa va ser el detonant d’aquest post. Quan li vaig fer les queixes de la reducció de plantilles, l’augment de les ràtios i el fet que als substituts el proper any només els pagaran les hores de classe (lectives) i no les guàrdies, tutories, etc., em va respondre que no hi ha diners i que ja era hora que ens fessin treballar més hores, que tenim tot l’estiu per preparar classes i nosaltres (“només”) treballem 20 hores a la setmana, en canvi ell 14 al dia. Clar que ni crec que ell pensi que només treballem 20 hores a la setmana i sé que ell no treballa sempre 14 hores al dia, però les respostes amb ritintín sobre les hores que treballem i els mítics tres mesos de vacances d’estiu molesten perquè donen una imatge errònia de la realitat.\nAl polític, li vaig proposar de fer un intercanvi, una setmana ve ell a veure la feina que fem a l’institut i l’altra vaig jo a veure què fa ell a l’Ajuntament. Tots dos estavem convençuts que tenir raó, perquè a tots dos ens agrada la nostra feina, la fem amb passió i estem convençuts que treballem més que ningú.\nEstic segura que els professors fem més de les 37 hores i mitja a la setmana que ens paguen i també és segur que ell no tots els dies fa 14 hores.\nNo és fàcil entendre que els polítics treballen moltes hores, els veiem presidint un acte a primera fila i pensem la sort que tenen de ser-hi quan nosaltres amb prou feines hem trobat lloc per seure, però potser el polític pensa que estaria millor a casa o fent alguna altra cosa en comptes d’estar allí. Al ser un càrrec públic és cert que ha d’estar disponible 24 hores al dia set dies a la setmana, són gangues de l’ofici. Segurament polítics i mestres o professors, són de les professions més atacades i menys compreses. Potser un dia parlaré de la primera, avui toca parlar de les dues altres, sobretot de la segona que és la que conec més bé…\nÉs un mite i una creença ben estesa que mestres i professors tenim tres mesos de vacances a l’estiu o com a mínim juliol i agost, com si el fet de no tenir criatures al davant t’eximís de fer la feina o, dit d’una altra manera, com si només treballéssim quan tenim criatures al davant. Sé que no és fàcil d’entendre fins que no hi estàs posat. Ho sé per companys que es dedicaven a una altra feina i després han entrat a l’ensenyament. Treballar amb adults és diferent de treballar amb criatures o adolescents, és molt plaent, has de donar molt i també reps molt, necessites energia i estar alerta, no hi ha descans. M’encanta distribuir el curs, planificar-lo, saber què faré, més o menys, cada mes, i acabar el temari a temps. Però la tasca de planificació no s’acaba mai, potser hi ha sortides o activitats que et prenen hores, o mil casuístiques que t’obliguen a anar redistribuint el temps contínuament. També has d’estar informada, almenys en la meua matèria constantment hi ha notícies, vídeos, programes, etc. que et poden ajudar a l’aula. La feina no s’acaba mai, és molt creativa i, fins ara, teníem la sort que podíem distribuir-nos la feina a casa com ens venia de gust i això és molt d’agrair, no diré que no (un altre dia parlaré de les condicions a l’institut per a què el professorat pugui treballar a gust).\nTornem a les vacances. De fet, el nostre mes oficial de vacances és l’agost. El juliol l’escola i l’institut estan oberts, l’equip directiu hi treballa en horari de matins (com a la majoria d’empreses), i el professorat hi podem anar puntualment si se’ns demana o ho creiem necessari. Però també és el moment de fer cursos, que no són per passar el temps, sinó una formació necessària que podem fer durant l’any i/o als juliols i que entra dins el nostre horari de feina. Necessitem el reciclatge dels cursets perquè necessitem aprendre com una prioritat bàsica de l’ensenyant per poder donar el màxim al nostre alumnat. No conec cap professor (o professora) que no estigui disposada a aprendre, perquè aprendre és la base per poder ensenyar.\nAl quadre següent he fet la comparativa de la distribució horaria del professorat de secundària els darrers dos cursos i el proper. S’observa que la permanència obligatòria al centre és més elevada, però continuen sent les mateixes hores de mitjana de permanència al centre setmanals (30) i les mateixes per preparar classes, corregir exàmens i assistir a cursos (7.30), però distribuïdes d’una altra manera, tot i què les hores lectives han augmentat, és a dir, tenim més hores de classe directa amb els alumnes, però les mateixes hores per preparar les classes. Algú pensa que anem amb el cronòmetre a la mà i quan hem exhaurit les 7.30 setmanals entre cursets, correcció de proves i preparació de classes ens aturem? Algú pensa que els dissabtes i diumenges els tenim sempre lliures?… continuo en el següent post.\nQuadre evolutiu de les hores del professorat a secundària:\nHores lectives (hores de classe directa a alumnes)\nHores d’activitats complementàries d’horari fix (guàrdies i altres vigilàncies, reunions setmanals de departament o seminari, comissió d’atenció a la diversitat, etc. )\nObligatorietat de permanencia al centre\n(suma de les anteriors)\nHores d’activitats complementàries de presència al centre educatiu no sotmeses a horari fix (reunions d’avaluació, de claustre i de consell escolar, reunions amb pares i mares, etc.)\n7 Hores i 30 minuts de preparació de classes, preparació d’activiatats, assistència a cursos i activitats de formació, que no s’han de fer necessàriament al centre.\nLa jornada laboral ordinària dels professors és de 37 hores i 30 minuts setmanals, que per al curs que ve 2012-2013 es distribuirà de la manera següent:\n20 hores lectives, distribuïdes en cinc dies, que es destinen a la docència directa a l’alumne (docència a grups classe, atenció a la diversitat, tutoria individual i en grup) i a activitats directives i de coordinació amb les dedicacions previstes per a l’exercici d’aquestes funcions. Aquestes 20 hores es podran prendre com a mitjana quan el centre no faci una distribució horària uniforme al llarg del curs escolar a causa de variacions trimestrals.\n8 hores d’activitats complementàries d’horari fix, guàrdies i altres vigilàncies, reunions setmanals de departament o seminari, comissió d’atenció a la diversitat, coordinacions de nivell i amb especialistes per a l’atenció a la diversitat, entrevistes amb mares i pares, manteniment del laboratori i aules específiques, organització i execució de les accions que ofereix el centre en el marc de determinats programes.\n2 hores d’activitats complementàries de presència al centre educatiu no sotmeses a horari fix: (reunions d’avaluació, de claustre i de consell escolar, reunions amb pares i mares, reunions de coordinació amb altres centres, reunions amb professionals i entitats externes, activitats de reforç i de tutoria i altres encàrrecs que, en el marc de les seves funcions, li faci el director/a del centre).\n7 hores i 30 minuts de preparació de classes, correcció d’activitats, assistència a cursos i activitats de formació, etc., que no s’han de fer necessàriament al centre.\nExtret de les instruccions d’inici de curs 2012-2013\nLes retallades no afectaran la qualitat de l’ensenyament?\nPublicat el 17 de febrer de 2012 per Mònica Amorós i Gurrera\nDurant molts anys els mestres i professors hem mentit sobre la nostra feina. Sobre el nostre horari de feina per a ser més exactes. Quan ens preguntaven quantes hores treballàvem en realitat sempre responíem les hores que estàvem obligatòriament a la feina no el total que dedicàvem a treballar. El nostre horari laboral setmanal a secundària és de 37,5 hores que es distribueixen de la següent manera: 19 hores lectives (de classes), 6 hores d’activitats complementàries d’horari fix (guàrdies, reunions, etc.)(fins aquí les que estem obligatòriament al centre cada setmana), 5 hores de presència al centre educatiu i sense horari fix (reunions d’avaluació, amb pares, etc.), i 7 hores i 30 minuts de preparació de classes, correcció d’activitats, assistència a cursos i activitats de formació que no s’han de fer necessàriament al centre. Per tant, enguany hi estem obligatòriament 25 hores a l’escola pública, però a casa ens passem bastant més que 7 hores i mitja a la setmana a la feina després de l’invent de la intranet que hi ha a tot arreu. Gràcies a aquest sistema pots estar 24 hores al dia i 7 dies a la setmana connectat a la feina, preparant classes amb el moodle, buscant informació, corregint activitats, etc.\nL’únic que se sap del curs vinent és que la nostra consellera ens ha anunciat que ara estarem 28 hores obligatòriament als centres educatius, tindrem més hores de classes, però continuarem tancant la setmana a 37 hores i mitja. Algú pot entendre que si fas més hores de classe necessites més dedicació a casa per preparar-les i per corregir després les proves. Algú pot entendre que això no repercutirà en la qualitat de l’ensenyament? I no ho dic perquè el professorat fem pitjor la nostra feina, sempre ho farem el millor possible, però si has de fer més amb el mateix temps i a banda hi ha menys diners per fer coses miracles no n’hi ha. Absorbirem 15.000 alumnes més sense augmentar la plantilla i baixant el pressupost, i el sou. Mentrestant 1500 mestres que podrien treballar hauran de fer cua a l’atur. No em diguin que no és una manera curiosa de motivar a la gent i augmentar l’ocupació, i això és el govern dels millors senyores i senyors, algú en dóna més?\nFa uns dies vaig descobrir aquest bloc d’una exministra d’educació d’Equador, pedagoga i periodista. Hi fa una anàlisi acurada del sistema educatiu finlandès. És llarg, però val la pena llegir-lo per reflexionar sobre el nostre propi sistema.\nPublicat el 2 de setembre de 2011 per Mònica Amorós i Gurrera\nLa reforma de la (es veu que no tan Sagrada) Constitució ja està en marxa, avalada pels dos grups majoritaris de la cambra. El PSC continua sent PSOE allà i “no se sap ben bé què” aquí. El Tribunal Constitucional dóna dos mesos a Ensenyament per a fer que el castellà sigui també vehicular a l’escola. Tan se val la immersió lingüística que s’ha demostrat que funciona, contra el català tot s’hi val. Al País Valencià i a les Illes la cosa està molt pitjor des de fa anys, ara ha empitjorat i encara resisteixen. Ara toca fer claudicar al Principat. Veient “Temps de Silenci” en la reposició de TV3 sembla que no hagin canviat gaire les coses i tornem a temps passats. Només els falta prohibir-nos llegir llibres en català. Tot arribarà si no hi posem remei…\nS’han aixecat veus de protesta i es promou una Diada reivindicativa més que mai. Sí, cal protestar fins i tot quan no serveix de res,\nperò aviat hi haurà eleccions al Parlament espanyol i també cal que\nanem a votar si és que realment volem canviar les coses.\nUn bon observador sap que quan la participació és alta guanyen les\nesquerres. Quan cau una mica la dreta pot sumar. Si la participació és\nbaixa la dreta guanya sempre.\nS’està coent una llista unitària independentista, tan de bo tiri endavant, cal unir-se, ja ho diuen, la unió fa la força. Cal molta generositat de tothom per aconseguir-ho, cal seny, cal una llista unitària independentista i contestar d’una manera clara i diàfana a\ntot el seguit d’agressions que estem patint. Contestar a les urnes que és l’única manera legítima que poden entendre. Les manifestacions ajuden, fan visible, però els vots són imprescindibles.\nVeurem si som capaços tots\nplegats d’aconseguir-ho. S’ha fet un llarg camí fins aquí, hi ha moltíssima gent que hi ha participat d’una manera o d’una altra, que han somiat durant molts i molts anys la independència del nostre estimat país. Alguns ens han deixat fa poc. Per tots ells i per tots nosaltres cal seguir sumant gent i complicitats. Sols no ens en sortirem, però junts res no és impossible. Ara és l’hora\nde fer el darrer pas, ens ho estan posant en safata, ens ho demanen a crits. Fem-los-hi cas!\nReflexions d’inici de curs\nPuntualment, com cada any, ahir 1 de setembre va començar un altre curs escolar. En argot futbolístic estem hores d’ara en pretemporada. Una pretemporada curta que donarà pas a l’inici de la lliga que comença el dia 12. Són moments de reunions, de preparació de les programacions del curs, de saber-ne els horaris, de conèixer el nou professorat, de retrobar l’antic, de recollir els llibres i material escolar…\nEnguany sembla que hi ha novetats i tornen els (esperats) exàmens a setembre. Almenys esperats per molt professorat i pares i mares. Ja era hora que algú posés seny! Tenir temps per preparar-se per a la recuperació i no només una setmana o deu dies és una millora important per a la qualitat de l’ensenyament, sinó anem sempre de rebaixes. També es facilitarà que els estudiants puguin accedir a cicles per treure’s un graduat. S’ha d’acabar de perfilar, perquè la proposta no és gaire clara, encara, però és evident que el sistema és molt millorable per tal d’aconseguir que el jovent es motivi per acabar els seus estudis, estar preparat és important. Tanta joventut ociosa que fins als 16 anys no poden fer alguna feineta d’estiu per anar fent és una pèrdua de recursos important que pot acabar derivant en ni-nis…\nLa Maria Mercè Roca parlava aquest estiu a l’AVUI de les vacances i dels treballs d’estiu en aquest article. És\nevident vivim en una època de canvis que ens ha de fer replantejar\nmoltes coses. La crisi va per llarg i és un bon moment per repensar,\nmillorar, corregir… la crisi també és una oportunitat de canvi en\npositiu per a aconseguir un futur millor. Cal mirar què va bé i què és millorable i corregir-ho en la mesura del possible. La manca de recursos ens ha de fer aguditzar l’enginy.\nComença un nou curs, “tot està per a fer i tot és possible”.\nLa Guàrdia Civil va trigar cinc hores a avisar que hi havia armes dins dels cotxes davant d’Economia\n18.10.2017 | 15:50\nThe enemy’s criminal law in the Finance Ministry\n18.10.2017 | 15:46\nCiutadans i PP rebutgen condemnar les agressions feixistes del 9 d’octubre\nDia 10. Sí, però no, encara\nDia 3. Aturada general\nDia 2. Només volíem votar\nEl dia més llarg. 1 Octubre\nMònica Amorós i Gurrera en Dia 3. Aturada general\nJaume en Dia 3. Aturada general\nrginer en Dia 3. Aturada general\nMònica Amorós i Gurrera en El dia més llarg. 1 Octubre\n169 brosses blocats per l'Akismet


Els professionals del sector guanyen els 18ns Premis ACRA | ACRA - Associació Catalana de Recursos Assistencials\nEls professionals del sector guanyen els 18ns Premis ACRA\nACRA premia el col·lectiu de professionals del sector de l'atenció a les persones grans per l'enorme tasca realitzada durant la pandèmia per COVID-19\nLa junta directiva d'ACRA ha aprovat per unanimitat concedir un dels Premis ACRA 2020 al col·lectiu de professionals del sector de l'atenció a la gent gran per la gran tasca realitzada durant la pandèmia. Des de l'arribada de la COVID-19, les treballadores i els treballadors del sector han redoblat esforços per protegir la gent gran enfront del virus. És per això que, amb independència de la seva categoria professional, totes i tots són mereixedors d'aquesta distinció.\nPer altra banda, els Premis ACRA d'enguany també reconeixeran la gran tasca del col·lectiu de Metges Sense Fronteres (MSF) durant la primera onada de la pandèmia. Aquesta organització va respondre en uns moments de màxima dificultat i és per això que rebran un premi especial.


Cosir i repuntejar: febrero 2009\nEls lliris comuns o barbats (Iris germanica) també m'animen la vista. En tinc de diversa procedència, de Collserola, de Montpol, del Montnegre...\nFeia dos o tres anys que no florien. En trasplantar-los, han crescut nous brots del rizoma i, d'ells, noves flors.\nTrobo que les monocotiledònies, ara classificades com a classe liliòpsides, les plantes que tenen la nerviació paral·lela, tenen una elegància especial. Aquelles també que, en germinar l'embrió, només surt un cotiledó. Com la ceba, l'all, els plàtans o les palmeres.\nDins d'elles, els lliris barbats són els més bonics. Els blaus.\nAra el marfull (Viburnum tinus) és en flor. Flors petites, blanques, en ramells.\nSegons Oriol de Bolós, a principis d'hivern té el fruit, a finals o a inicis de primavera, floreix.\nPoden conviure els fruits de l'any anterior i les primeres flors. Així és com els tinc.\nEn castellà, durillo.\nPer Amour, sexe et mobylette he conegut Yoni, el cantautor burkinabés del moment que amb la seva música dóna un toc especial a la pel·lícula, per a la qual ha composat tres temes: Ousmane et Balie, Lagmin, Nonglom i la mateixa cançó Amour sexe et mobylette.\nYoni també dóna un caliu especial al país dels homes íntegres. Altres cançons: Songfto, Comition...\nEtiquetas: Africa, cine, música\nTota l'estona amb el somriure posat.\nMaria Silvia Bazzoli i Christian Lelong van rodar el film Amour, sexe et mobylette (2008), una pel·lícula d'amor, a Koupéla, Burkina Faso.\nS'acosta el dia de Sant Valentí i des de Radio Kouritá preparen l'ambient per saber qui ha estat el guanyador o la guanyadora del concurs de poemes d'amor. Altres personatges de la petita ciutat expliquen com són les seves vides i com l'amor intervé en elles.\nen 0:34 1 comentario: Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Africa, cine, historia, salut