Barça 79 - Panathinaikos 68\nDefinitivament, el Barça ha presentat la seva candidatura a disputar els play-offs de l'Eurolliga. Per fer-ho no ha pogut escollir millor escenari ni rival, el Palau Blaugrana i el Panathinaikos de Rick Pitino, el tècnic que va substituir a en Xavi Pascual a la calenta banqueta grega, una banqueta que sempre està al llindar de la implosió, pel caràcter força especial del president del club grec, Manos Papadopoulos. El matx era d'aquells especials perquè els dos equips eren rivals directes en la lluita per una de les 8 desitjades places pel Top 8 europeu. Finalment, les coses no han pogut sortir millor pels de casa. Si Xavi Pascual havia aconseguit 6 punts de renda pel que fa al bàsquet-average, avui els de Pesic han superat aquella marca amb escreix després d'un partit vibrant i intens que ha delectat, un altre cop, a un Palau entregat que està recuperant el gust pel bon basquetbol. En la victòria ha tingut un paper fonamental Thomas Heurtel, sense oblidar-nos d'altres protagonistes, Kevin Seraphin, Kyle Kuric, Pau Ribas, Adam Hanga entre altres, però tenint molt en compte que el més important és que la victòria ha estat un acte coral d'un equip entregat i amb ganes de fer gaudir als seus seguidors. Els aplaudiments finals entre el públic i Pesic són la millor notícia que es pot tenir d'un equip que sense dubte ha recuperat l'orgull. El matx començava com els darrers del Barça. Poc encert inicial pel que fa al tir exterior, errades en el triple de Pau Ribas i Chris Singleton, i encert per part del rival amb tirs relativament oberts. Avui els triples de Nick Calathes i James Gist eren els que posaven als seus al davant a l'electrònic. Però ara un 0-6 en contra no és sinònim de res. L'equip ha continuat jugant com ho està fent darrerament. Amb Pesic a la banda sense posar-se nerviós, l'equip ha jugat amb calma fins que ha trobat al seu far a la pintura, Ante Tomic feia un ganxo per inaugurar el marcador local. La qüestió era mantenir l'ordre. Tancant bé el rebot defensiu la cistella i el triple d'Heurtel capgiraven el resultat fins al punt que una nova cistella del base francès més tir addicional donaven fins a 4 punts de marge als locals. Reaccionaven els de Pitino, però Heurtel continuava en ratxa ara des dels 4,50. Un tir lliure transformat per Kuric precedia a un triple de Nikos Pappas, que ha estat el grec més encertat, per l'empat a 13. Seraphin que havia entrat per Tomic anotaria una cistella i dos tirs lliures pel 17-13 amb el que acabava el primer capítol.\nLa bona ratxa blaugrana continuaria a l'inici del segon acte. Amb Seraphin de referència del joc interior blaugrana, la seva cistella al pal baix seguida d'un contraatac marca de la casa signat per Pierre Oriola i una cistella d'Hanga augmentaven la renda local fins als 9 punts, 23-14. Destacava per part local l'immens treball defensiu que no regalava posicions obertes a un Panathinaikos que no millorava la versió anterior, la dirigida per Xavi Pascual. La segona falta de Seraphin fa tornar a Tomic a pista. Amb el gegant de Dubrovnik treballant a la pintura, l'equip local continua dominant el rebot defensiu i alhora no permetent tirs fàcils als rivals. Anota Kuric pel 25-17 abans que un tir lliure i una cistella dels grecs aconsellin a Pesic a demanar temps mort. Sortint de la pausa, triple de Kuric, amb una execució que ens recorda i molt els enyorats triples que feia Gianluca Basile sortint de bloqueig directe, abans que sigui Heurtel qui anoti el 30-22. Són, sens dubte, els millors minuts del Barça fins al moment en el partit. Heurtel manté les coses, però dues cistelles, la segona un triple anotat per Ioannis Papapetrou desfan gairebé la renda local, 30-27. Tot i una cistella d'Heurtel, el rendiment ofensiu dels locals baixa, de fet ara no troben la manera de superar l'entramat muntat per Pitino. De fet les coses comencen a complicar-se una mica pels locals, 32-31. Tomic després de rebot ofensiu augmenta la renda local a tres punts, però una cistella amb tir addicional de Gist permet als de Pitinio empatar a 34. Fa el mateix Claver, sent els grecs qui després d'un nou rebot ofensiu fan el 37-36 amb el que acaba la primera meitat.\nEls locals tornen a començar la segona part com ho havien fet a la primera, un pèl freds i d'això se n'aprofiten els visitants per convertir un parell de pilotes perdudes en dues cistelles pel 37-40. Una esmaixada d'esquena culminant un contraatac de Claver serà el senyal de sortida d'un nou Barça. Una cistella d'Heurel i un triple culminant un contraatac de Ribas encenen el Palau obligant a Pitino a demanar temps mort perquè tot i que el marge local és força estret, 44-42, les sensacions per ell no són bones. La realitat confirmarà les seves temences. Amb la defensa local brillant de manera ostentosa, els triples de Claver i Singleton eleven un altre cop el marge local als 8 punts, que seran 11 quan Seraphin anoti una esmaixada i a més transformi l'addicional, 53-42. Els pitjors malsons de Pitino s'han fet realitat. Seraphin anota només un tir lliure, abans que un triple de Papapetrou, sense dubte el millor dels seus, i una nova cistella visitant redueixi l'etzibada blaugrana, 54-49. Seraphin dóna mostres del seu domini a la pintura amb un cop de palmell, però un triple de Lukas Lekavicius dóna fe de vida d'un Panathinaikos que no vol entregar, encara, la cullera. Amb 4 punts de marge pels locals, 56-52, s'arriba al darrer capítol.\nEls verds, avui de blanc, comencen bé els darrers 10 minuts de joc. Dues cistelles els permeten empatar a 56. L'encarregat de despertar als seus és Heurtel qui anota per tornar a manar al lluminós. Empaten els visitants abans que un nou rebot ofensiu de Seraphin li permeti anotar el 60-58. El rebot defensiu dels locals millora i això permet que una cistella d'Oriola doni de nou 4 punts de renda als homes de Pesic, 62-58. L'encarregat de desfer la renda és, un altre cop, Papapetrou, el seu triple deixa en només un punt la renda local, 62-61. Els locals es tornen a esmerçar en defensa i això els permet que la cistella d'Hanga, els tirs lliures d'Heurtel i el triple de Kuric tornin a augmentar l'avantatge local fins als 6 punts, 69-63 a manca de 4.21 per la fi. El matx està en un puny, però el Barça sembla preparat pel que queda de partit. Tomic que ha entrat a pista per la quarta falta personal de Seraphin fa el 71-65 abans de transformar un tir lliure pel 72-65 a 2.45 per la fi. És el moment de defensar i l'equip blaugrana ho fa de manual. Els grecs ho proven de lluny però el rebot defensiu dels locals no permet segones opcions als homes de Pitino. Un triple d'Heurtel desferma l'eufòria al Palau. Després de cistella grega, un nou triple d'Oriola ratifica la victòria local perquè només queden per jugar-se 41 segons. Pesic demana un temps mort per demanar un darrer esforç. Amb el Panathinaikos desfet, Pangos només anota un tir lliure però tant és perquè el 79-68 que hi ha al marcador serà al cap i la fi serà el resultat final serveix per superar els 6 punts de marge que portaven els grecs de l'OAKA. El matx acaba amb els membres de la Gate13 asseguts i callats en la zona reservada per l'afecció visitant mentre Pesic aplaudeix al Palau i la gent blaugrana es rendeix al mag de Novi Sad.


Per què escollir Aerobús? | El blog de AeroBus\nPer què escollir Aerobús per anar i tornar de l'aeroport de Barcelona?\nQuan viatgem, sigui per feina o per plaer, volem que el trajecte en si sigui el de menys, i que el realment important comenci quan arribem al nostre destí. Per això, Aerobús es converteix en la millor opció per anar i tornar de l’aeroport de Barcelona.\nPerquè Aerobús és un servei que et porta del centre de Barcelona a les dues terminals de l’aeroport de la ciutat, i al revés, que ho fa amb una freqüència de cada 5-10 minuts i de 05:00-01:00 del matí i per només 5,90€.\nQuines facilitats més es poden demanar? Doncs Aerobús te’n ofereix algunes més: WiFi gratuït a bord, carregadors USB en els autobusos, vigilància amb circuit tancat de televisió per garantir la teva seguretat i la de les teves pertinences, seients còmodes perquè el viatge sigui més agradable, espai per a minusvàlids, portamaletes..\nI tot això perquè el teu trajecte sigui tranquil, relaxat i sense presses. Tal com l’imagines, oi? Perquè no hi ha res pitjor que començar un viatge amb l’estrès propi que comporta la pregunta ¿i com vaig a l’aeroport?, Aerobús es converteix en la millor opció i la que et garanteix arribar a temps, sense presses i per pocs diners.\nI, a més, pots comprar el teu bitllet com i on vulguis!\nT’ho posem fàcil perquè el teu viatge comenci encara millor. Compra el teu bitllet per l’Aerobús a la nostra web i rebràs un PDF amb un codi QR al teu email. Mostra aquest codi al personal de parada o al conductor i gaudeix de la teva trajecte! No cal que imprimeixis els teus bitllets, de manera que viatjar amb Aerobús és encara més còmode.\nTingues en compte que, si compres un bitllet d’anada i tornada, el codi QR només serveix per al trajecte d’anada. Pel de tornada hauràs de guardar el bitllet físic que et donarà el conductor quan li mostris el QR a l’anada\nA les màquines de parada\nA les nostres parades ubicades a Plaça Catalunya, la T1 i la T2 trobaràs màquines d’auto venda en les quals podràs comprar el teu bitllet abans de pujar a l’Aerobús.\nAl nostre personal\nDe 7 del matí a 22:30 de la nit el nostre personal t’atendrà gustosament, solucionant tots els teus dubtes i venent-te el bitllet per l’Aerobús.\nFora de l’horari d’atenció al client del nostre personal de parada sempre pots comprar el bitllet als conductors, això sí, en efectiu. Ells no estan obligats a tenir canvi de 50€, de manera que tingueu en compte aquest petit detall a l’hora de planificar el vostre viatge en l’Aerobús.\nPer tots aquests motius, i molts altres que ja t’anirem explicant al nostre bloc, l’Aerobús és la millor opció per anar i tornar de l’aeroport de Barcelona!\nPreviousPrevious post:Islàndia, un paradís de gel i foc


Condemnats a dos anys de presó per vendre droga a menors\nLa policia va enxampar dos joves amb marihuana en un hotel d'Escaldes-Engordany l'octubre del 2018\nActualitzada 22/12/2020 a les 13:40\nEl Tribunal de Corts ha condemnat avui a dos anys de presó, 18 mesos ferms, i a una multa de 3.600 euros per a cada un dels dos joves que estaven acusats de vendre drogues a menors d'edat i que van ser enxampats en un hotel d'Escaldes-Engordany. La fiscalia demanava tres anys de presó, una multa de 9.000 euros per als dos processats i una sanció de 300 euros per les respectives contravencions penals. La defensa va argumentar que la venda de drogues era "puntual" i que es tractava de dos adolescents amb un consum "desmesurat" de substàncies estupefaents, raó per la qual van sol·licitar un any i cinc mesos de presó ferms amb un termini de suspensió de dos anys i una multa de 1.000 euros.\nLa policia va enxampar els joves l'octubre del 2018, quan van ser arrestats de matinada a l'habitació d'un hotel escaldenc després d'un conflicte amb la recepcionista i amb un comís de prop de 300 grams marihuana que l'inquilí va entregar. A l'hotel hi va aparèixer el segon noi i va ser automàticament arrestat després de confessar la seva possessió de la droga. La policia també va trobar 1.065 euros en bitllets, que aniran destinats a pagar les multes, i una altra bossa amb gairebé 300 grams de marihuana. Els dos joves van passar 14 mesos en presó provisional i posteriorment se'ls va concedir durant vuit mesos la llibertat provisional sota el control d'una polsera de monitoratge.\nAquest “nens” s'han tornat adults de cop. Es creuen intocables i que mai els hi passsra res. Espero que serveixi d'exemple a la resta. S'ha perdut la cultura del treball i l'esforç. Calerons fàcils porten per aquest camí. Espero que quan compleixin hagin après la lliçó.\nEn 20 anys Andorra s'ha convertit en un polígon on trobar droga és més fàcil omplir un formulari a Govern.\nla republique islamiste d al-andorra paye ces choix,acceuillir et transformer andorre en mosquè-kebab-drogue-trafic......\nc est fini pour vous


La Galera publica un llibre amb material inèdit sobre la història de la Família del Super3 La República\nLa Galera publica un llibre amb material inèdit sobre la història de la Família del Super3\nACN Barcelona.-‘La Família del Super3. La història mai explicada’ (La Galera) arriba aquest dijous a les llibreries i recull la història de l’emblemàtica família amb material inèdit, secrets i anècdotes […]\nACN Barcelona.-‘La Família del Super3. La història mai explicada’ (La Galera) arriba aquest dijous a les llibreries i recull la història de l’emblemàtica família amb material inèdit, secrets i anècdotes dels personatges. L’àlbum es publica amb motiu del comiat de la família, que dirà adeu al juny després de 15 anys d’èxits al canal Super3. El llibre, idea del director del programa ‘La Família del Super3’, Gerard Hausmann, conté un recull visual amb més de 200 fotos i un 90% de material inèdit del programa de televisió i de les festes a l’Estadi Olímpic. En Roc i la Lila, els mítics personatges de la família, són els narradors del relat. Amb tot, el llibre explica com van néixer els personatges, la seva evolució i les seves aventures.\nEl llibre també inclou imatges darrere de l’escenari dels actors a les diferents edicions de la Festa dels Súpers, que han arribat a reunir més de 400.000 persones. A més, el llibre també reviu la història d’amor entre la Pati Pla i en Roc, i com la Lila es va fent gran amb tots els súpers, entre moltes anècdotes més.


març 26 Els grups parlamentaris posen les bases per un futur Pla de l'Envelliment, que haurà d'abordar el canvi de model assistencial com a major repte\nEls grups parlamentaris, coordinats pel diputat socialista Jaume Garau, han presentat avui el document conjunt sobre l'envelliment de la població de Balears i els reptes de futur dels anys 2020/2030, treballats en la ponència de l'envelliment del Parlament.\nUn document que ha comptat amb la col·laboració de 18 especialistes de les Balears i 4 especialistes de l'IMSERSO i que vol "posar les bases per un futur Pla de l'Envelliment de les Balears".\nGarau ha explicat que en aquests moments hi ha unes 180.000 persones majors de 65 anys a Balears, però que aquest nombre augmentarà l'any 2030 fins a les 253.000 persones, unes 65.000 més. Un repte que exigeix "la promoció i el reforç de les polítiques socials".\nÉs per això que el document conjunt proposa 6 línies d'actuació que haurà d'abordar el Pla d'Envelliment que, tal com ha explicat Garau, "esperam que sigui una realitat la pròxima legislatura".\nEl repte més important que haurà d'abordar aquest pla és el del canvi de model assistencial, per aconseguir que "en lloc d'atendre a les persones majors dependents a residències i hospitals, les puguem atendre en el seu propi entorn, la qual cosa suposa una revolució assistencial i un motor de canvi fonamental pels propers 10 anys", ha argumentat el diputat socialista".\nLa ponència també recomana ampliar les activitats d'envelliment actiu, com pot ser la formació o la promoció del voluntariat amb persones majors; fer un important augment de la despesa pública i privada per atendre bé a aquestes persones, aprofundir en la recerca i la investigació, dotar un Observatori de l'Envelliment de les Illes Balears i implicar molt més a la iniciativa privada i a la societat civil en un repte tan important.\nPel part del Grup Parlamentari Socialista han participat els diputats Jaume Garau, Sílvia Cano i Conxa Obrador, Agustina Vilaret per part de Més per Mallorca, Marta Maicas per Podem, Patrícia Font per Més per Menorca, Maria Antònia Sureda per part d'El Pi, Olga Ballester per part de Ciutadans i Sandra Fernández i María José Ribas per part del PP.


Joan Armengol ha estat director i presentador del programa 'Amb llum pròpia' de Ràdio Estel (1996-2012)\nJoan Armengol, guardonat amb el Premi d'Honor Ciutat d'Igualada\nEl periodista, de 86 anys i tot un referent, rebrà la distinció per la seva llarga trajectòria en un acte aquest diumenge a les 11.30\nEl periodista Joan Armengol ha estat guardonat amb el Premi d'Honor Ciutat d'Igualada, que rebrà aquest diumenge, a les 11.30h en un acte sense públic al Teatre Municipal l’Ateneu, de la capital de l'Anoia, que estarà conduït pel periodista Jordi Còdol. Als seus 86 anys, aquest gran comunicador afegeix un altre reconeixement a la seva trajectòria, que inclouen 15 anys a Ràdio Estel, on va dirigir i va presentar el programa Amb llum pròpia entre els anys 1996 i 2011. Aquest espai setmanal, que s'emetia els divendres a les 23 hores, ha estat tot un referent de la seva aportació al periodisme audiovisual: l'entrevista personal. Han passat pels micròfons del carismàtic Joan Armengol des de Joaquín Navarro Valls, que va ser portaveu de la Santa Seu, fins a l'exvicepresident del govern espanyol Narcís Serra, passant per nombrosos bisbes, dirigents polítics i grans referents de la literatura, el cinema i la cultura en general.\nJoan Armengol i Costa, nascut a Igualada el 17 d'agost de 1934, ha treballat a Ràdio Igualada, Ràdio Barcelona - Cadena SER, Ràdio Nacional d'Espanya, Televisió Espanyola, el diari El Correo Catalán i altres mitjans, abans de la seva etapa a Ràdio Estel. Ha estat un prolífic entrevistador, amb unes 50.000 entrevistes realitzades durant la seva dilatada carrera. Entre les persones que han contestat a les seves preguntes, tenim coneguts personatges entre els quals destaquen Ladislao Kubala, Grace Kelly, Rainier III de Mònaco, Vittorio Gassman, Kirk Douglas, Salvador Dalí, Josep Pla, Richard Nixon, Josep Tarradellas, Jacques Cousteau, Aldo Moro, Fidel Castro, Orson Welles, Gina Lollobrigida, Claudia Cardinale, Ella Fitzgerald, Yehudi Menuhin, Joan de Borbó, Nelson Mandela, i els Beatles (amb una famosa fotografia on Armengol surt al costat del quartet de Liverpool mentre baixava de l'avió el 1965 a Barcelona).\nFill de Jaume Armengol i Teresa Costa, Joan Armengol va estudiar als escolapis. La seva carrera periodística va començar a Ràdio Joventut Igualada, on va tenir l'honor de pronunciar les paraules inicials de la primera emissió oficial, el 22 de gener de 1950: "Aquí, Ràdio Igualada". En els seus inicis, va ser dirigent esportiu i periodista a la capital de l'Anoia, amb les cròniques dels partits del CF Igualada, l'Igualada Hoquei Club i les competicions dels Jocs Escolars. D'altra banda, després de presentar molts actes en escenaris barcelonins (activitat que de fet va mantenir parcialment després), va entrar a treballar el 1957 a Ràdio Barcelona, on va fer un gran nombre d'entrevistes amb un estil molt incisiu i àgil. L'any 1971, va iniciar una nova etapa a Televisió Espanyola com a redactor, mentre compaginava aquesta tasca amb altres a Ràdio Nacional. Va ser editor de l'Informatiu Miramar, coordinador i adjunt al cap d'Informatius de TVE Catalunya i director de Programes Especials. A la cadena SER, Armengol va ser presentador del Festival de San Remo i del Festival de la Cançó Iberoamericana.\nEn moments històrics, Joan Armengol va tenir una participació singular. Per exemple, va viatjar amb el president català Josep Tarradellas en l'avió que el retornava a Espanya des de l'exili l'any 1977. A més, va anar a Cuba i a Veneçuela en l'avió del president espanyol Adolfo Suárez en diversos viatges d'Estat. També va ser acadèmic fundador de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió i col·laborador de la revista Ondas. En el terreny personal, té dos fills: Thaïs, de 52 anys, i Senén, de 49.\nFinalment destaquem que Armengol ha estat distingit amb els Premis Ondas (1968), el Premi Nacional de Ràdio de l'antic Ministeri d'Informació i Turisme, el Ciutat de Barcelona, l'Òscar de la Comunicació i la Medalla de la Ciutat al Mèrit Cultural d'Igualada. El juliol de 2004 va ser distingit amb el premi Antena d'Or 2003 per la seva trajectòria professional. El 28 de novembre de 2008, a més, va rebre el Micròfon d'Or per la seva dilatada promoció de l'esport, en el marc de la 26a Nit del Dirigient de l'Esport, celebrada a l'Hotel Avenida Palace de Barcelona. I el 2011 va rebre la menció d'honor en els XI Premis de Ràdio Associació de Catalunya. Més enllà de reconeixements, Ràdio Estel i Catalunya Cristiana, amb la societat catalana en general, segueixen tenint un referent i un amic amb el qual mantenen la comunicació i, sobretot, l'afecte.


GRUP CALSINA CARRÉ - GRUP\nLa via lògica a seguir per assegurar la eficiència en els processos logístics en la seva cadena de valor.\nEl Grup Calsina Carré el formem una gran família d'empreses dinàmiques, de marcada vocació internacional, l'objectiu principal de les quals és aconseguir la satisfacció dels seus clients. Després de 4 dècades d'història, ens hem situat com una referència europea del transport terrestre, la logística, i el sofware especialitzat... la cadena logística integral. Un alt coneixement del mercat ens permet abordar amb èxit tot tipus\nde projectes logístics. Com a únic interlocutor dels nostres clients, desenvolupem un tipus de negoci en el que abarquem tots els aspectes de la cadena logística integral. Les divisions que constitueixen el nostre grup, fonamenten la seva visió empresarial en un equip humà altament qualificat, amb un know how contrastat. Convergim un grup de professionals que coneixem el negoci i el territori per on ens movem.\nEns hem dotat de tecnologies punteres, creant el nostre propi software de gestió per a adaptar-lo a qualsevol activitat logística. Amb tot això, ens hem preparat per aportar als nostres clients una gamma de serveis basats en la qualitat, la confiança i la sostenibilitat.\nPersonal altament qualificat i especialitzat en la gestió i operació logística\nRecursos humans →\nLa flota més avançada, eficient i energèticament compromesa amb el medi ambient\nUna xarxa amb més de 45.000 m2 en Europa i 10.000 m2 en el nord d'Àfrica\nCONSELL D'ADMINISTRACIÓ CALSINA CARRÉ\nSom una multinacional familiar catalana que volem ser un referent en Serveis de Transport, Logística i Programari especialitzat amb una àmplia cobertura a Europa i al Nord d'Àfrica.\nVolem garantir eficiència, qualitat, confiança i rapidesa en els moviments i la gestió de les mercaderies.\nVolem formar un col·lectiu de persones responsables, capaços de generar idees (imaginar, pensar, crear), amb sentit d’equip i amb valors familiars.\nVolem continuar invertint utilitzant recursos eficients i respectuosos amb la natura i el medi ambient.\nI tot això, amb l’objectiu de satisfer les necessitats de persones i organitzacions perquè esdevinguin els nostres clients.\nOferir i assessorar de manera lògica, senzilla i directa tots aquells serveis de Moviment de mercaderies (Transport), Gestió (Logística) i Traçabilitat (Programari). Ho volem fer al costat d’un equip de persones implicades en el nostre projecte. Volem oferir un servei estrella (oferta especialitzada- 3P) que ens diferenciï clarament. Volem consolidar una forta xarxa a Europa i al Nord d’Àfrica, invertint recursos propis i aliens. I tot això amb l’objectiu clar d’obtenir la màxima satisfacció dels nostres clients, dels nostres professionals que treballen en el nostre grup i de tots els nostres col·laboradors (Grup Calsina Carré). En definitiva, SER LA VIA LÒGICA ...” The Logical Way “\nAquests són els valors que ens faran créixer com a grup, juntament amb els nostres proveïdors, partners i clients:\nRespecte a les persones, les seves cultures i al medi ambient\nHonestedat, curiositat i responsabilitat\nEls Valors fan a les persones. Les persones fan a les empreses\n"La nostra experiència ens porta a un futur prometedor"\nA l'any 1971, Jaume Carré Vicens i Cristina Calsina Suñer, van fundar Transports Calsina y Carré, una companyia dedicada en els seus inicis a la Càrrega Completa terrestre. No va ser fins l'any 92, quan la segona generació de la familia; Ramon, Maria Cristina i Josep Maria, van iniciar la diversificació de l'oferta (LTL i SERVEIS LOGÍSTICS). 42 anys després, el GRUP CALSINA CARRÉ ha esdevingut un Operador Logístic Integral, amb una forta presència a Europa i el Nord D'Àfrica. En aquest procés d'expansió, hem forjat un equip humà (460 persones) amb una forta vocació internacional i que roman prop dels pensaments i necessitats dels nostres clients. Ens hem dotat d'una flota moderna i sostenible que supera ja les 400 unitats, així com una capacitat logística per sobre dels 55.000 m2. Ens hem estructurat, mitjançant el Consell d'Administració, afegint-hi una nova Direcció General. Des d'aquí, ens articulem en les diferents Direccions Funcionals de la Companyia: RR.HH, OPERACIONS, TRANSPORT, FINANCERA i COMERCIAL. I la història no acaba aquí. Començarem el 2014 amb nous reptes de futur, per assolir sempre l'excel·lència de la nostra oferta. A Calsina Carré, ho tenim clar des dels inicis i seguirem treballant per fer realitat el concepte “The Logical Way”


"Hem arribat a la conclusió que Espanya no vol ser reformada" - Diari de Girona\nJoan Baguécap de llista al senat per democràcia i llibertat\n"Hem arribat a la conclusió que Espanya no vol ser reformada"\nalbert soler | girona 06.12.2015 | 07:21\n"Hem arribat a la conclusió que Espanya no vol ser reformada" marc martí\nResponsable d'Organització de CDC a les comarques de Girona, Joan Bagué ha sigut senador per CiU en la passada legislatura. Abans havia sigut regidor de Girona i diputat provincial.\nVostè que ja compta amb experiència, em pot confirmar que de senador es viu com un rei?\nHe, he, això és una caricatura que s'ha estès. Tots tenim el nostre propi nivell d'exigència. No crec que viure com un rei sigui el que millor defineix la vida dels senadors. Hi ha de tot, com a per tot. Als ajuntaments, a les diputacions, als governs... hi ha gent que treballa ?menys i gent que treballa més.\nVostè que ha format part de la seva cambra alta i vol tornar-ne formar part, no li sabria greu ara marxar d'Espanya?\nA mi no em sap gens de greu. Fins i tot en l'assemblea de CDC que va proposar la terna de noms pel Senat vaig dir que quant menys temps haguem d'estar nosaltres a Madrid voldrà dir que més s'ha avançat a Catalunya en el procés en què ens trobem. Les darreres notícies no són gaire bones [es refereix a l'assemblea en què la CUP va rebutjar investir Mas], però veurem com acaba. No tinc cap inconvenient a estar-hi el mínim temps possible (somriu).\nI mentrestant quina serà la tasca d'un senador de Democràcia i Llibertat en aquesta propera legislatura?\nL'adscripció a la comissió de què hagi de formar part es farà en el moment en què es formi el grup i també sabrem aleshores com queden composades les dues cambres, quin joc hi ha. Els darrers quatre anys he sigut portaveu a la comissió de Cultura i a la de la Defensora del Poble i m'he encarregat dels temes territorials que afectaven les comarques de Girona. Això inclou des d'un ajuntament petit que té una ajuda del FEDER encallada fins intentar aconseguir un conveni amb Adif per suprimir un pas a nivell.\nAnem a la situació política. No confia que un canvi de govern a Espanya canviï totalment les relacions amb Catalunya?\nConfio en un canvi de govern a Espanya perquè la majoria absoluta del PP al Congrés i al Senat ha sigut molt dura. Cal recordar que el darrer ple del Senat va aprovar la modificació del Tribunal Constitucional perdonar-li capacitat sancionadora, una cosa específicament pensada contra l'actual president de la Generalitat. Només amb el suport del PP. Estem parlant d'un fet tan transcendental com reformar el TC, en el darrer ple, gairebé en temps de descompte. És un clar abús de la majoria. Es pot tenir majoria, però l'actitud amb la que s'ha de governar no pot ser aplicar el poder. Això és molt trist i defineix molt bé qui ho fa. Al PP li falta molt sentit democràtic profund, té poc interioritzat un sentiment democràtic real.\nDesprés de tants anys, costa acostumar-se a dir que es presenta per Democràcia i Llibertat en lloc de per Convergència?\nNo, perquè en la butlleta hi sortirà també CDC, amb la mateix mida de lletra. Potser els nostres apoderats als col·legis electorals hauran d'assessorar la gent que vagi una mica despistada. Ha sigut una legislatura del molts canvis, fins i tot s'ha canviat el rei (riu). S'han viscut també les grans manifestacions de l'11-S, han passat moltes coses amb relació a Catalunya.\nQuè n'hem de fer del Senat?\nNosaltres ara ja estem en una altra dinàmica.\nJa, però tot i així.\nJo he vist textos de Joan Rigol quan era vicepresident del Senat on ja feia propostes de reforma. El Senat té una funció de representació territorial, que és la que personalment m'he pres amb més interès, amb més entusiasme. El que li deia d'intentar arreglar els problemes que pot tenir un petit poblet, aprofitant que un cop a la setmana ve el ministre i el puc enxampar per un passadís. No cal que ningú em digui que actualment l'eficàcia de senat és relativa, però es tracta d'anar fent de corcó, una feina de formiga. Crec que al Senat se li haurien d'atribuir funcions específiques. Però bé, això deixem-ho per a qui li interessi continuar a l'Estat espanyol.\nQuè n'hem de fer d'Espanya, per tant?\nDesprés de 35 anys d'intentar canvis i reformes sense èxit, hem arribat a la conclusió que no volen ser reformats. Si algú no vol ser reformat, ho hem de respectar. Com deia algú, no podran dir que no ho hem intentat pel dret i pel revés. Espanya té un problema molt important de creure's a si mateixa, o sigui que no creu en la diversitat. La raó última per la qual tenim aquest problema d'encaix és aquesta, que pensen que Castella és igual a Espanya.


Fòrum Indigestió_Tardor 2014 – sinapsis\nEl segon Fòrum Indigestió de l’any 2014, titulat “Micro-polítiques culturals”, coordinat conjuntament per Jordi Oliveras (Indigestió) i Cristian Añó (Sinapsis), es va dur a terme el 15 de desembre a l’Ateneu Popular 9Barris de Barcelona amb l’objectiu d’obrir la reflexió sobre les polítiques culturals.\nEl fòrum es va proposar com un espai per debatre i reflexionar sobre política cultural diferent als debats habituals sobre el tema. Es va concebre des d’una perspectiva de conversa assequible, fugint de les grans conceptualitzacions, amb la voluntat d’ampliar la base de gent que, per norma general, gosa parlar de polítiques culturals.\nPer a la realització del fòrum, i en la línia d’experimentació habitual en aquesta convocatòria, es va partir de cinc propostes de ficció política plantejades a partir del treball realitzat per les persones que van col·laborar en l’etapa prèvia a la trobada. Jugant amb aquests relats, es va preparar el debat posterior, enregistrat en un vídeo.


Apologia de la curiositat: En l’aspecte lingüístic, tots som fills de mare desconeguda\nEls lingüistes no tenen cap dubte sobre l’origen comú de la majoria d’idiomes europeus i asiàtics, designats com a llengües indoeuropees. Tot seguit reconeixen ignorar per complet d’on procedeix aquesta arrel indoeuropea comuna, qui eren els indoeuropeus o com s’ho van fer per expandir la llengua mare. Indiquen per aproximació que el focus es devia trobar a la regió del Mar Caspi i el Mar Negre cap el quart mil.leni abans de la nostra era, abans de diversificar-se en múltiples direccions. Però sobre els indoeuropeus als quals devem l’arrel de l’idioma, no en sabem res. Més ben dit, sabem que no ho sabem, la qual cosa és una manera inicial de saber. Els lïngüistes han convingut que l’arrel indoeuropea es va ramificar en el grup de llengües neollatines o romàniques (castellà, català, occità, francès, portuguès, italià, romanès), les germàniques (anglès, alemany, holandès, noruec, danès, islandès), el grup celta (gal·lès, bretó, irlandès), el grup indoiranià (sànscrit, persa, urdú) i el grup balticoeslau (eslovè, serbi, bosnià, búlgar, rus polonès, bielorús, ucranià) i d’altres. Con és ben sabut, l’euskera no és només de mare desconeguda, també de pare. Però sobre la soca inicial d’aquest frondós brancatge, la ignorància continua sent absoluta.\nNo s’ha de confondre la llengua amb la posterior escriptura, materialitzada a través de la implantació d’un alfabet. Al quart mil.leni aC els sumeris de Mesopotàmia ja escrivien sobre tauletes de fang amb canyes tallades a bisell, i al segon mil.leni aC els egipcis amb els seus jeroglífics. L’aparició de l’alfabet semític fenici de només trenta caràcters durant el primer mil..leni aC revolucionaria la comprensió i la pràctica de l’escriptura. Va servir de model als alfabets posteriors: l’arameu, l’armeni, el ciríl·lic, el grec, el llatí, l’hebreu i l’àrab.. Aquell alfabet fenici, adoptat i adaptat per tants altres pobles, encara regeix.\nEn canvi algunes llengües molt més recents com la ibera del segle VI aC no han estat desxifrades, malgrat haver-ne trobat múltiples inscripcions, per exemple les que es veuen exposades al museu del jaciment iber d’Ullastret sense saber què volen dir.


Peces modelades i topalls - Grupocodeca\nCautxú i PVC\nPerfils i tubs\nPlanxes cautxú i Pvc\nPeces modelades i topalls\nJuntes, Volanderes i Gomes Elàstiques\nMànega plana i ràcords\nPaviments i Catifes\n> Peces modelades i topalls\nPeces fabricades de motlle a mida amb diferents cautxús. Es pot fabricar qualsevol tipus de peça.\nVeure catàleg PDF\nPREM SOBRE LA PESTANYA "DESCARREGAR" PER ACCEDIR A CATÀLEG PDF\nPREM SOBRE LES FOTOS PER AMPLIAR\nPeces modelades: Preparació del cautxú\nEls elastòmers i el sistema de vulcanització (sofre, activadors, acceleradors) constitueixen la base de la fórmula de barreja de cautxú. Molt freqüentment la fórmula està completada amb càrregues, plastificants i diverses matèries per obtenir les característiques desitjades. La proporció de cada un d'aquests elements determinarà les característiques de la barreja obtinguda i per tant les propietats (flexibilitat, resistència, etc.). El material resultant, que és el cautxú, s'utilitzarà en diversos sistemes de modelatge.\nEmmotllament per compressió: L'emmotllament per compressió és el sistema més antic de modelatge de peces de cautxú, es realitza mitjançant la col·locació de cautxú sense vulcanitzar, en un motlle d'acer. El motlle es tanca i es col·loca en una premsa hidràulica. La pressió de la premsa i la calor fan que el cautxú cru agafi la forma que se li ha donat al motlle. La calor dels plats de la premsa provoca una reacció química, que es coneix com reticulació, fent que el cautxú vulcanitzi.\nEmmotllament per transferència: L'emmotllament per transferència és com el de compressió però varia perquè les cavitats del motlle no s'han de carregar individualment amb cautxú cru, amb la qual cosa la realització de la peça es produeix mes ràpid.\nEmmotllament per injecció: En l'emmotllament per injecció el cautxú cru s'escalfa prèviament en una cambra d'injecció abans de ser injectat en un motlle específic, el que permet que en estar més fluidificat arribi més ràpidament, mitjançant el sistema d'injecció a la figura del motlle. La major pressió de la premsa injectora i que aquesta permet temperatures més elevades, escurça el temps de producció de la peça modelada. És molt utilitzat per a grans sèries.\nEl motlle s'utilitza per a la fabricació d'una àmplia gamma de peces modelades de cautxú, com ara amortidors, manxes, juntes, protectors, passacables, taps o qualsevol tipus de peça.\nEstem en disposició de realitzar les peces segons el plànol que ens indiqui el client, seguint les seves especificacions tècniques i adequant la formulació de la barreja de cautxú per a cada necessitat.\nDeixeu-nos decidir quin tipus de cautxú serà el més adequat per al seu producte, en base a les seves propietats, aplicacions i requeriments. No obstant això, si té alguna especificació en concret podem realitzar sense problemes la fórmula que ens indiqui.\nLes mescles més utilitzades són:\n• EPDM Etilè Propilè: Cautxú per a aplicacions en exterior, oxidació solar, raigs U.V., ozó, ambient marí, aigua de mar, vapor, dissolvents orgànics, alcohols, cetones, etc.\n• CR Cloroprè-Neoprè: Bona resistència mecànica, envelliment, olis, alcohols, àcids i àlcalis diluïts.\n• NBR nitril: Cautxú amb excel·lent resistència a greixos, olis, hidrocarburs alifàtics, productes químics, dissolvents orgànics, etc.\n• Silicona: Per alta temperatura i alimentació.\n• FKM Cautxú Viton * (Marca reg de Dupont.): Cautxú amb resistència fins a + 250ºC i amb molt bona resistència a hidrocarburs alifàtics, aromàtics i halogenats, així com a olis i greixos i la majoria d'agents químics.\n• NR Cautxú Natural-Goma Caramel: Molt bona resistència mecànica.\nPodem certificar i homologar les peces segons les normes internacionals requerides per a cada tipus d'aplicació.\nPiezas molde especial\nTOPES Y DEFENSAS\nDirección: Carretera de Barcelona 183, Cerdanyola Valles 08290, Barcelona\nTeléfono: 935 946 311\n© Grupocodeca. Web Diseñada por Nuevas Ideas Web.


Ens farem més savis que rics: de juliol 2020\nEn Damià estava content com unes pasqües. El primer dinar amb els pares al pis de casat estava essent un èxit. Tot eren bones cares i compliments. La conversa fluïa distesa i farcida de banalitats. La mare no havia criticat la decoració boho chic de l’apartament, ideada per l’amfitriona, ni tampoc cap dels plats que la nora havia cuinat. Aquesta, per la seva banda, s’havia abstingut de proferir comentaris desagradables dirigits a la sogra.\nLa trobada era per celebrar el sant d’en Damià, i, de passada, restablir les relacions entre sogra i nora. Durant el festeig la tibantor entre les dues dones va pujar com un bolado per convertir-se en enemistat manifesta en el moment dels preparatius pel casament.\nEn un moment de la vetllada, Pare i fill s’ho van fer venir bé per coincidir a la cuina. —Prou bé, tot, no? —va comentar l’Eduard.\n—I tant. Les hores que hem invertit a mentalitzar-les, han valgut la pena —va afegir en Damià.\n—Han fet les paus —va apuntar el pare—, perquè abans-d’ahir a la tarda l’Helena era a casa nostra. La vaig veure sortir quan jo tornava de jugar a la botifarra.\n—Doncs no me n’ha dit res — va advertir el jove.\nLa majoria dels fills únics tenen una relació molt estreta amb les mares, però en Damià havia estat una criatura emmarada al màxim. I la Roser tampoc havia volgut tallar mai del tot el cordó umbilical. Potser, a causa d’aquest lligam tan fort, en Damià, es va enamorar de l’Helena. Tenia molts trets de caràcter semblants a la mare; i fins i tot, una certa retirada física. Aquestes similituds, per contra, van ser l’esca del conflicte, perquè ambdues marcaven terreny com lloques quan coincidien. I competien sense treva per atraure l’atenció del xicot. En canvi, a ell li queien les ales del cor quan elles es barallaven.\n—Què hi ha, per postres? —va preguntar en Damià amb una rialla que indicava que, tot i saber del cert que hi havia, es delia perquè el sorprenguessin.\n—Quines coses de demanar —va replicar l’Helena a l’instant—. Crema, rei. Com a tu t’agrada pel teu sant—. Dit això, va posar a sobre la taula una plata amb les postres preferides del marit.\nHi va haver un llarg segon de silenci al menjador. Aquesta sortida no estava pas al guió pactat. De cop i volta, l’ambient es va carregar d’electricitat.\n—No havíem quedat que la duia jo, la crema? —va dir la sogra amb un to de veu que hagués congelat el cor d’un volcà en erupció.\nLes dues dones es miraven de fit a fit amb posat amenaçador, mentre que els dos homes no sabien on posar-se. L’esperança de distensió, corria seriós perill d’esvair-se.\n—Doncs, vet-ho aquí, que ara en tenim dues plates —va replicar l’Helena, més tensa que el cul d’un ninot.\n—Us en guardeu una per sopar —va intercedir el pare— o per demà dinar.\nUna llambregada fulminant de la Roser va ser suficient perquè l’Eduard entengués que la seva opinió era irrellevant, i valia més que clogués el bec.\n—Saps, Damià, què haurem de fer? —va apuntar l’Helena—. Tasta-les totes dues, i ens dius, a parer teu, quina t’agrada més. La que t’he fet jo o la d’ella.\nAl jove marit, la camisa no li tocava al cos i el front se li havia poblat de perles de suor freda. En només un instant, havien passat de la pau al llindar de l’hecatombe nuclear. I l’inici de les hostilitats definitives depenia d’un veredicte que havia de prendre ell. Una decisió amb parany, perquè qualsevol de les sortides possibles deixaria seqüeles. Si triava la crema de l’Helena, la Roser no tornaria a posar els peus a casa seva. Però si, per contra, escollia la de la seva mare, dormiria al balcó fins a les noces d’or.\nQuan va fer la primera cullerada, en Damià, va tenir feines a encertar-se la boca, de tant com li tremolava el pols. Un cop a dins el pap, la crema de l’Helena va resultar deliciosa. Amb aquella textura espessa que a ell tant li agradava. Amb el punt just de dolç per no embafar i amb el perfum de llimona que la feia irresistible, que omplia el paladar i n’allargava el gust fins després d’haver-la fet baixar gola avall.\n—Ara beu un xic d’aigua —va dir la Roser amb un posat hieràtic que esgarrifava—i, en acabat, tasta la meva.\nAbans de posar-se-la a la boca, el noi ja va reconèixer el perfum de la crema de la seva mare. Aquell aroma apetitós que el remetia a cada dia del seu sant d’ençà que tenia ús de raó. I un cop tastada, gairebé li salten les llàgrimes de l’emoció. Era un sabor plaent, exquisit, que li eixamplava el cor i li reconfortava l’ànima. Totes les papil·les gustatives li deien que allò era casa seva.\n—Estimat, quina t’ha agradat més? — va inquirir l’Helena, fent-lo tornar a la realitat.\nQuan en Damià va obrir els ulls, tenia a les dues dones que amava al davant, observant-lo amb posat circumspecte, esperant la seva sentència. En aquell moment l’home haguera donat un ronyó per tenir un botó que els fes desaparèixer d’allà i el tornés a materialitzar a anys llum de distància. Com el que duen els protagonistes de Star Trek.\n—Em poseu en un compromís —va protestar ell—. Totes dues són molt bones i m’han agradat molt.\n—Però segur que una t’haurà agradat més que l’altra —va afegir la Roser, carregant tot l’èmfasi en el més.\n—T’hauràs de decidir, Damià. —va reblar l’Helena—. És molt important per a nosaltres.\n—I sí no em veig capaç?\n—No crec que sigui tan difícil, home —va tallar la mare.\n—Com l’has feta? — va demanar l’Helena a la sogra.\n— Amb la recepta de casa de tota la vida —va afegir la Roser—. Faig bullir llet amb una branca de canyella i dues peles de llimona. A banda barrejo quatre rovells d’ou i cent grams de sucre. Afegeixo la mescla a la llet, procurant batre sense parar i que mai bulli.\nLlavors hi tiro una unça de midó, que abans he desfet en un raig de llet. I remeno i remeno fins que s’espesseix. Per provar que està a punt, tiro una gota al marbre i si, en passar el dit, me l’emporto tota, apago el foc i aboco la crema a una plata planera perquè es refredi.\n—Damià, vinga va, que sembles sompo —va intervenir l’Helena—. Menja-te’n una altra cullerada, que t’ajudarà.\nEl xicot, submís, es va menjar quatre porcions de cada plata, provant de discernir quina era la seva preferida. Però les dues cremes eren igual de plaents i gustoses. Mentre ell endarreria la seva decisió, la tensió al menjador anava pujant. Les mirades de les dues dones eren cada cop més insistents. I ell, suava com un pollastre al sol d’agost.\n—Heu empatat. Les dues cremes m’agraden molt. Moltíssim —va anunciar el jove amb un fil de veu.\n—Si ens vols fer contentes de debò, has d’escollir, Damià. No hi ha discussió possible. —va inquirir l’Helena, ja amb la mosca al nas.\n—Encara no m’has explicat la teva recepta, Helena —va advertir la Roser.\n—He seguit un tutorial que vaig trobar en un bloc de cuina, i s’assembla molt a la que has explicat tu —va comentar la jove—. Canvia que en lloc de midó normal, la fa amb midó de blat de moro, i la pela de llimona, la substitueix per essència de llimona líquida. També fa servir canyella en pols, en comptes d’en branca.\n—Midó de blat de moro? Que vols que t’hi digui —va replicar la sogra—. I n’hi has posat gaire, de canyella en pols? Em fa por que doni massa gust?\n—Res, una culleradeta de cafè, encara no —va matissar la nora.\n—Digueu-me antiga, però, sóc de l’escola d’en Santi Santamaria. M’angunieja afegir tanta química a la cuina —va proclamar la Roser amb posat greu—. Mal aventurat.\n—No vull haver de fer aquesta tria. Si us plau —es va plànyer en Damià, mirant-les amb ulls de xai degollat.\n—Mira, fill, ara nosaltres dues anirem a fora a fer una cigarreta. Mentrestant tu t’ho acabes de rumiar i quan tornem a entrar, ens fas saber quina és la teva elecció definitiva— va sentenciar la mare.\n—Que consti que jo t’he volgut ajudar —va assegurar el pare tan bon punt es van quedar sols.\n—Les vull fer contentes a totes dues i no volen? Estic perdut, papa — va lamentar-se el jove.\nQuan sogra i nora van tornar al menjador, es van trobar dos homes capcots i amb aire de derrotats.\n—Has pres una decisió? —va inquirir l’Helena amb severitat.\n—M’és del tot impossible —va afirmar en Damià compungit.\n—Ja t’ho deia jo Helena, que seria incapaç d’escollir —va replicar la Roser, dirigint-se a la seva jove—. És un cagadubtes vocacional.\n—És que totes dues, són la mateixa, rei —va afegir l’Helena. La murrieria li va il·luminar el rostre.\n—La vàrem fer totes dues juntes —va continuar la mare—. I a mig fer, se’ns va acudir de fer-te una broma. Vàrem repartir la crema en dues safates per dur-les per separat a taula i posar-te en el compromís d’haver de triar. Ens feia gràcia veure la cara que hi posaries. I, a fe de Déu, que ha estat molt divertit, oi, Helena?\n—Molt. Si t’haguessis vist, Damià! Si t’haguessis vist! —va afegir amb sornegueria la jove, mentre servia crema als altres comensals.\nFoto: Katherine Price\nPublicat per Ricard Sayeras Quera a 10:43:00 a. m. Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: conte, crema, decisió, humor, humor negre, jove, narració, narrativa curta, sogra


Comunitat de propietaris: resolució de conflictes sobre les zones comunes - Forcadell\nComunitat de propietaris: resolució de conflictes sobre les zones comuns\nL’ús de les zones comuns a les comunitats de veïns és un dels temes que més polèmica desperta a les comunitats, on el paper de l’administrador de finques cobra especial rellevància per a mediar i resoldre els possibles conflictes que es generen per l’ús excessiu o incorrecte per part d’alguns veïns.\nComptar amb un administrador competent i col·legiat amb totes les garanties que cal per exercir aquesta activitat a la comunitat de propietaris ens ajudarà a establir i deixar clars els límits i condicions d’ús de jardins, piscines, portals, patis, etc; i ens assessorarà sobre els nostres drets i les nostres obligacions en vers aquets elements comuns.\nQuè són exactament les zones comuns d’un edifici?\nLa Llei de Propietat Horitzontal estableix com a béns comuns tots aquells que no s’han registrat com a privatius al títol constitutiu. També els elements, pertinences i serveis que es trobin a la comunitat per la gaudi conjunt de tots els veïns. Alguns elements comuns són més obvis que d’altres. Es consideren zones comunes, per exemple:\nEls pilars, bigues, estructures i teulades.\nFaçanes, balcons, terrasses i finestres.\nPortals, escales, passadissos, recintes comuns, trasters, pous, etc.\nPiscines, jardins, àrees de joc i oci.\nComptadors, calderes, dipòsits, ascensors.\nPorters electrònics i videoporters.\nPorteries i zones de servei.\nInstal·lacions d’incendis, aigua i calefacció.\nCom pot ajudar un administrador de finques a gestionar les zones comunes\nEn primera instància, un administrador sempre actuarà com a mediador, aportant la seva experiència i coneixements sobre la Llei de Propietat Horitzontal i el Codi Civil. El seu paper serà imprescindible quan s’hagi d’informar als veïns d’un mal ús de les zones comunes a través de comunicats per escrit i incloent-ho a l’ordre del dia de les reunions de veïns.\nEn cas que la seva mediació no sigui efectiva i s’hagin de prendre mesures legals, l’administrador juntament amb el president actuaran com a representants de la comunitat, realitzant totes les gestions necessàries com la cerca d’un representant legal, recopilació de proves, etc.\nCasos específics en una comunitat de propietaris on un administrador pot ser d’ajuda\nL’ús de les zones comunes en una propietat horitzontal es troba recollit tant en el Codi Civil com en la Llei de Propietat Horitzontal i, en ambdós casos, recull el dret dels veïns a l’ús i gaudi de les mateixes marcant el límit en el no abús ni negligència per part dels copropietaris.\nZones comunes per a fer festes\nMoltes urbanitzacions compten amb zones recreatives per a l’ús dels veïns que en un moment determinat podem utilitzar a títol privatiu per a celebrar aniversaris o reunions. Es pot donar el cas que alguns veïns utilitzin aquestes sales o espais per a celebrar festes, fent soroll i perjudicant el descans dels veïns de manera reiterada. En aquesta situació, l’administrador haurà d’incloure el punt a petició dels veïns a l’ordre del dia per a la propera junta, on haurà d’acordar-se la manera de procedir.\nActivitats perilloses a les zones comuns\nEn cas que algun veí en concret faci un ús negligent o perillós de les zones comunes, la notificació inicial a aquesta persona hauria de fer-se a través de l’administració i per escrit. D’aquesta manera, tindrem documents probatoris que podrem utilitzar en cas de necessitat.


SDANC. Recursos didàctics: 03/2018\nVinyeta de l'auca "Dos cosas que\nfan pó" . Autor no identificat.\nCodi doc ANC@ula 4403\nLa vaga de 1855 va ser la primera vaga general que es va donar a Catalunya i a Espanya.\nEn aquest dossier s'aprofundeix en el coneixement d'aquell episodi i en el coneixement del seu context econòmic social i polític, a través de l'anàlisi de diverses tipologies de fonts.\nS'analitzen els posicionaments de les diferents parts que hi intervenen i s'il·lustra amb un cas de repressió, el dels germans Clavé.\nCom a síntesi final, es proposa l'elaboració d'un mapa conceptual (o pòster) del conflicte, amb l'ajut d'una pauta.\nActivitat adreçada als alumnes de 4rt d'ESO i Batxillerat (Història)\nEs pot treballar de manera aïllada o bé, com a 7è element de l'itinerari "La industrialització i el naixement del Moviment Obrer a Catalunya"\nVinyeta de l’Auca “Dos cosas que\nfan pó”. .\nAutor no identificat.\nSeguint un procés de recerca, l'activitat permet aprofundir en l'evolució de les reivindicacions obreres i en el context polític del XIX, a partir de l'anàlisi i contrastació de diverses fonts\nLa lluita obrera des de l'incendi de la Bonaplata fins al Bienni progressita:\n- Quines eren les formes de mobilització obrera als inicis de la industrialització? Com van evolucionar?\n- Quins eren els diferents posicionaments polítics en relació a aquestes reivindicacions?\nEs pot treballar de manera aïllada o bé, com a 6è element de l'itinerari "La industrialització i el naixement del Moviment Obrer a Catalunya"\nL’Associacionisme obrer: Sindicats i Societats Corals\nAl∙legoria del moviment obrer.\nFullet de commemoració de la fundació\nde l’Associació de Teixidors de\nBarcelona. [10 de maig de 854].\nCodi Doc ANC@ula 4382\nAquest dossier permet analitzar dues formes d’associacionisme obrer a Catalunya en ple procés d'industrialització: el sindicalisme i les societats corals de J. A. Clavé.\nEs planteja com una petita activitat de recerca i anàlisi de fonts primàries i secundàries que permet aprofundir en la presa de consciència de classe dels obrers i el sorgiment dels primers sindicats d’ofici, veient la transformació dels gremis als sindicats. També es treballa una forma d’associacionisme de tipus més cultural: les corals obreres.\nFinalment, es proposa l'elaboració d'un text de conclusions sobre les condicions de vida de la classe obrera en el seu moment de formació, així com les diferents estratègies que segueixen per defensar els seus drets.\nEs pot treballar de manera aïllada o bé, com a 5è element de l'itinerari "La industrialització i el naixement del Moviment Obrer a Catalunya"\nNomenament d’I. Cerdà per\nformar part d’una comissió\nd’obrers [4 de juliol de 1855]\nCodi doc ANC@ula 4383\nEn la Barcelona del primer terç del segle XIX, al compàs de la industrialització, va sorgir una nova classe social.\n•Quina era aquesta nova classe social?\n•Quines eren les seves condicions de vida?\n•Quins eren els principals problemes als que s’enfrontaven?\nPer donar resposta a aquestes preguntes, en primer terme, es fonamenten els conceptes de classe social, classe obrera i artesanat. A continuació es proposa l'anàlisi crítica d'unes fonts primàries i de dades estadístiques que permetran aprofundir en el coneixement de la Barcelona del XIX i el naixement del Moviment Obrer a Catalunya\nVinyeta de l’Auca del Còlera. .\nAutor no identificat. ANC1-160-N-745.\nCodi doc ANC@ula 4414\nEl dossier aprofundeix en les problemàtiques demogràfiques, urbanístiques i socials de la ciutat de Barcelona a través l’epidèmia del còlera de 1854.\nEs pot treballar de manera aïllada o bé, com a 3er. element de l'itinerari "La industrialització i el naixement del Moviment Obrer a Catalunya"\nPlànol de la ciutat de Barcelona. 1840,\npublicat en el Manual del viajero en\nBarcelona, Impremta de F. Oliva,\nA mitjans del XIX, amb la industrialització, Barcelona creix atapeïda dins de muralles i els obrers hi viuen en condicions precàries.\nPer als obrers, l'enderrocament de les muralles serà una de les primeres fites en l'assoliment dels seus drets. Moltes veus s'alcen des de diferents sectors, a favor i en contra.\nCom es va donar el procés?\nQuina és la idea de ciutat que s'imposa?\nQuin rol hi té Ildefons Cerdà?\nEs pot treballar de manera aïllada o bé, com a segon element de l'itinerari "La industrialització i el naixement del Moviment Obrer a Catalunya"\nComptes de la venda\nde la fàbrica de Joan\nFabrega i Pere Caum.\nCodi doc ANC@ula 4398\nLes activitats presentades en aquest dossier permeten realitzar una aproximació a les característiques que va adquirir la industrialització a Barcelona al segle XIX.\nEs treballa a partir documents d'arxiu, fonts bibliogràfiques i estadístiques, posant èmfasi en el treball sistemàtic i crític de les fonts com a procediment fonamental en la investigació històrica.\nActivitat adreçada als alumnes de 4rt d'ESO (CCSS) i Batxillerat (Història)\nEs pot treballar de manera aïllada o com a primer element de l'itinerari "La industrialització i el naixement del Moviment Obrer a Catalunya" que es publicarà en breu


Oferta de feina Responsable Comercial a Osona - Ref 98446 - Borsa de Treball | Classificats.net\nOferta de feina (Ref. 98446)\nHorari Horari partit amb flexibilitat horària\nDescripció Estàs buscant una oportunitat de creixement laboral? T´apassiona el comerç i el contacte directe amb empreses? Busques una empresa compromesa amb el seu equip humà i en actual creixement?\nRequeriments Es garanteix la confidencialitat de totes les candidatures inscrites.\nImprescindible - Experiència mínima de 3 anys realitzant tasques de comercial d´empresa.


EL FINAL DE CARBONS PEDRAFORCA.\nA finals d’aquest any assistirem a un fet històric per a tots els berguedans, com és veure la fi d’una indústria potent i que ha generat riquesa durant molts anys: el carbó. Semblava no haver d’arribar mai aquest moment i ja el tenim aquí. I no ha estat fàcil arribar-hi , us ho puc ben assegurar. Hi ha hagut molts intents per fer-la tancar abans.\nI és que l’empresa Carbons Pedraforca durant tota la seva història ha lluitat contra un gegant que li posava constants problemes de supervivència. N’he estat testimoni en els darrers vint-i-cinc anys.\nVint-i-cinc anys que semblen una eternitat per a tots els que han participat en aquesta aventura. De la vella mina de Saldes es passa a la nova actual, amb grans inversions i modernitzacions que la fan una de les més rendibles d’ Espanya. En qualsevol cas , una de les més competitives a nivell de extracció de tones de carbó x miner, i amb constants innovacions de material i mètodes d’extracció. Tant és així que moltes altres d’ Espanya copien els seus mètodes i sistemes.\nPerò tornant enrere reitero les greus dificultats de sempre per “col·locar” el seu carbó a la Tèrmica de Cercs. La majoria de mines de carbó del país eren propietat d’empreses d’activitat mixta. Es a dir, elèctriques i mineres. El fet de no estar dintre d’aquest model ha fet patir sempre Carbons Pedraforca.\nI és que tenia un competidor molt ben situat a ben poca distància: Carbons de Berga, una empresa filial de FECSA que tenia garantida tota la producció anual. Tant carbó com extreia tenia la garantia de poder-lo col·locar a la Tèrmica, i només després entrava en acció el carbó de Carbons Pedraforca.\nEra injust perquè de fet la Tèrmica es va construir “per consumir el carbó de la zona”, i el lògic hagués estat competir en igualtat de condicions. Però sempre FECSA afavoria descaradament la seva filial i perjudicava C. Pedraforca.\nRecordo, com si fos ara, les llargues i acalorades discussions en el Ministeri d’ Indústria a Madrid, en reunions entre alts directius del Ministeri , amb les empreses C. de Berga i C.Pedraforca. Cada any les mateixes previsions optimistes i irreals de C. de Berga afirmant que extraurien sis-cents mil tones o fins i tot més, i que només la resta es podia concedir a C. Pedraforca.\nEn aquells temps la Tèrmica tenia autorització per funcionar unes 7.000 hores l’any i per tant el consum de carbó era molt elevat. El carbó que no podia col·locar C. Pedraforca a Cercs, l’ enviava a la Tèrmica de GESA a Mallorca. Camions amunt, camions avall, discussions sobre la qualitat , retards en el pagament per part de FECSA, magatzem de carbó a peu de mina per no haver-lo de pagar si es portava a la Tèrmica.\nEn fi, multitud d’estratègies per complicar la vida d’una empresa petita, sense un germà gran que la protegís. Els primers anys vaig acompanyar el Sr. Noguera (ex-alcalde de Berga) , soci i directiu de l’empresa ,vàries vegades a Madrid i vaig comprovar el grau de discriminació que patia l’empresa a l’hora de col·locar el seu carbó.\nIncidències econòmiques varen portar un canvi de titulars de l’empresa i amb ella de la direcció econòmica i tècnica que quedà formada pel tàndem : Velasco – Bermúdez. Molt eficaç i eficient. Però amb els mateixos problemes d’interlocució amb la Tèrmica i sovint amb Madrid i la Generalitat.\nNo ha estat gens fàcil operar en aquestes condicions. Fins el darrer moment, i encara no hi estem les dificultats han estat constants i enormes. Haver de negociar en condicions d’inferioritat amb qui té a les mans el dret de consumir el carbó i pagar-lo ,no és gens fàcil. Fins fa poques setmanes n’he estat espectador i alhora actor directe, en tant que diputat al Parlament i portaveu d’ indústria del PSC.\nArriba al final de la seva vida una mina moderna, potent , capaç d’extreure dues-centes mil tones de carbó a l’any, i amb una generació de miners que han passat per les seves instal·lacions . A la Tèrmica li queden 20.000 hores de funcionament i després haurà de tancar. Tanquem una etapa de la nostra història i amb ella unes generacions de treballadors que han trobat en el carbó la seva subsistència i la de bona part de la comarca. El Berguedà seria molt diferent sense aquesta realitat. I en aquesta realitat i en la nostra història Carbons Pedraforca hi tindrà un paper rellevant.\nEs hora de reconèixer el mèrit d’haver sabut invertir i lluitar en adverses condicions per fer-se un lloc en la mineria a tot Espanya i haver-ho fet amb l’eficàcia i esplendor en que ho han fet fins el darrer moment.\n# posted by joanroma @ 9:05 AM


Macron l'encerta al convidar l'Iran a Biarritz\nEl ministre iranià d'Exteriors es reuneix amb el president francès i el seu homòleg gal en ple debat del G-7 sobre el programa nuclear\nParís - Diumenge, 25/08/2019 - 22:13\nHa sigut la sorpresa de la cimera del G-7 que reuneix a Biarritz fins aquest dilluns les grans potències occidentals. La inesperada arribada del ministre iranià d’Afers Exteriors, Mohamed Javad Zarif, a la localitat costanera francesa suposa un èxit diplomàtic per a Emmanuel Macron, que fa mesos que intenta desbloquejar el dossier del programa nuclear iranià.\nL’alerta va saltar quan el web FlighRadar24.com va detectar l’aterratge d’un avió oficial iranià a l’aeroport de Biarritz poc abans de les 14 hores. El web precisava que aquest mateix aparell, un Airbus 1321, havia estat els últims dies per diverses capitals europees, entre les quals Oslo, Hèlsinki, Estocolm i París.\nPoc després l’Elisi confirmava la presència de Zarif, que no va participar a la cimera, sinó en una trobada bilateral amb el seu homòleg francès, Jean Yves Le Drian, a qui després es va sumar el mateix Macron i el seu ministre d’Economia, Bruno Le Maire.\n“El camí és difícil, però val la pena intentar-ho”, ha tuitejat Zarif al costat d’una foto de la reunió. No estava previst cap contacte amb la delegació nord-americana, segons fonts diplomàtiques franceses, i el cap de la diplomàcia iraniana va abandonar Biarritz a l’acabar la trobada.\nEl president dels EUA, Donald Trump, estava al corrent de l’arribada de Zarif perquè el mateix Macron va abordar el tema durant el dinar que tots dos van celebrar aquest dissabte ‘tête à tête’. La presidència francesa ha precisat que el ministre iranià va ser convidat de comú acord amb els Estats Units i que les discussions d’aquest diumenge han sigut “positives i continuaran”.\nEls Estats Units es van retirar unilateralment el 2018 de l’acord nuclear firmat tres anys abans per l’Iran, Rússia, la Xina, França, el Regne Unit i Alemanya després d’anys de difícil negociació. L’acord nuclear va ser un dels èxits diplomàtics més grans de Barack Obama, però el seu successor a la Casa Blanca no el considerava equilibrat.\nAl retirar-se i reintroduir les dures sancions que escanyen a l’economia del país prohibint-li la venda de petroli, Trump va obrir la caixa dels trons. Teheran ha començat a desvincular-se dels compromisos adquirits i ha iniciat el procés d’enriquiment d’urani en nivells superiors als permesos.\nWashington insisteix que l’acord s’ha de renegociar per incloure la qüestió dels míssils balístics i la política exterior de l’Iran, país clau per garantir l’estabilitat regional al polvorí del Pròxim Orient. França i la majoria dels països signants creuen que l’acord es pot completar, però els Estats Units el volen esborrar de cop i pressionar Teheran per redactar un nou text.\nSense mandat formal\nEl que intenta Macron, que divendres ja va rebre Zarif a l’Elisi, és l’inici d’un desglaç, una pausa en l’espiral de tensió, crear les condicions per a una desescalada i convèncer l’Iran de tornar a respectar l’acord per després parlar de qüestions regionals i del programa balístic.\n“Cap membre del G-7 vol que l’Iran obtingui l’arma nuclear i tots estan profundament compromesos amb l’estabilitat i la pau a la regió, així que no volen fer res que les comprometi”, ha declarat aquest diumenge el president francès.\nMacron s’ha vist obligat igualment a aclarir que el G-7 no li ha donat cap mandat formal per negociar amb Teheran, després del petit xivarri que es va muntar al transcendir que se li havia encarregat aquesta comesa.\nMobilització per a l’Amazones\nEn el resum que va fer sobre el curs de les discussions en la primera jornada de treball de la cimera, Macron va destacar que els membres del G-7 estan a prop de tancar un acord per ajudar “tècnicament i financerament” els països colpejats pel foc que arrasa la selva amazònica.\nTambé va avançar que ha proposat a Donald Trump un compromís sobre la taxa del 3% que el Parlament francès va acordar aplicar a les empreses tecnològiques nord-americanes, les anomenades GAFA (Google, Amazon, Facebook i Apple).\nLa iniciativa va desfermar la fúria del polític nord-americà, que va amenaçar d’apujar els aranzels al vi francès. Segons ha explicat Macron, França podria abandonar la idea si s’aplica un impost a totes les multinacionals de manera bilateral, sense esperar l’acord multilateral que s’està negociant a l’OCDE. El tema està doncs en mans dels ministres de Finances dels dos països.\nD’altra banda, durant el sopar informal que van celebrar els líders aquest dissabte, es va parlar de l’eventual tornada de Rússia al G-8, de què va ser expulsada el 2014 després de l’annexió de Crimea. Tots estan d’acord en reforçar el diàleg amb Moscou, però veuen prematura que torni.\nTemes: Emmanuel Macron Iran França


El blog de Madò Llúcia | En Grosske ens explica el perquè de les festes\nmado-llucia, 12 Gener, 2008\nEns Grosske s'autorespon unes preguntes interessants que molta gent, o almanco jo, s'ha demanat.\nPotser no ho respongui tot, però sí aclareix un parell de "rumors" que la gent ja critica per ignorància. Amb això no li estic donant un 10 a l'ajuntament amb els canvis de les festes, ni molt manco. Trop que amb el poc temps que han tengut han fet molts de canvis. Però les coses de pressa mai surten bé, ja veurem com es duu a terme. He tengut la sort de poder fullejar el projecte de l'aTIAr Foc i em va fer moltíssima gola. Ara, organitzar més de mil dimonis duu molta feina.\nCom a opinió (més) que personal diria que el fet de llevar la plaça de Rock Català em sembla genial. El català ha d'estar present per tot (i que tothom se n'adoni d'això! aquí existeix el català! És l'idioma oficial!junt amb el castellà -quin remei-). El fet de mesclar els grups per tipus de música mesclant les llengües fa que no siguem els de sempre a la plaça del Rock Català titllats com els "catalanistes". Mesclen grups que canten amb anglès amb els que canten en castellà, no? Sembla mentida que encara avui haguem de respondre aquestes preguntes.\nPosar el ball de bot a la plaça Major. Encara no sé que pensar. De moment trop dos aspectes positius: primer, l'espai immens per als balladors: Ja era hora de tenir espai per ballar a gust. En segon lloc, s'ha llevat l'aglomeració de gent d'aquesta plaça que era espantosa. A més de llevar els cantants d'una qualitat musical... direm baixa i comercial. I com a aspecte negatiu diria que, els altres grups de ball de bot també podrien tenir accés a sonar a una revetlla tan important com la de Sant Sebastià a Palma. No només música nostra té una qualitat musical ecxel·lent. M'agrada moltíssim na Miquelina però també hi ha altres grups. No sé si se'ns farà curt només un grup de ball acostumats a tenir-ne quatre. Però mirant l'aspecte positiu, almanco a mi, em donarà temps a anar a les altres places, cosa que mai em dona temps.\nI tenc moltíssimes ganes de participar i gaudir de l'aTIAr Foc (que esper qualque dia expliquin el perquè d'aquest nom). Personalment, no podia sofrir el gastòrum de doblers en focs artificials de l'aiguafoc (que no pagava l'ajuntament - però això és un altre tema-). Almanco es torna a donar importància al correfoc i la figura mítica del dimoni, tan important a la cultura popular. Ara de les 18h a les 21h un correfoc... ha de ser massa!! però hauran gastat massa pressupost? Segurament hi haurà opinions per tots els gusts.\nBé, encara tot està per veure. Després rebran moltes crítiques, qualcunes constructives, altres assassines, però segurament l'any que ve que tendran més temps i podran millorar.\nBONES FESTES I FOGUERONS A TOTHOM!\nPer cert Grosske, abans de publicar l'article revisa-te'l, ja ho sé,no ets l'únic que escriu a corre-cuita, mira les quatre faltes i edita'l ;-)\n*Editat: millor edito jo, que en faig també moltíssimes. Aquesta vida consumista ens té atrapats dins un rellotge, encara em demano com podeem dur aquest ritme de vida.


Els pessebres més originals del 2020 | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nEn els últims anys tots hem pogut veure que els pessebres han canviat força el seu aspecte. Encara que sempre estan inclosos els seus principals protagonistes, Maria, Josep i Jesús (i sovint també els reis mags), és possible que sigui l’element decoratiu nadalenc que ha sofert més canvis al llarg del temps.\nLes figuretes de plàstic o ceràmica de tota la vida han evolucionat, donant lloc a noves versions del naixement tradicional que, sense perdre l’essència del que representen, s’allunyen del que estem acostumats a veure.\nTot i així, els pessebres continuen sent part important de la tradició nadalenca, i gràcies a això ens permeten afegir un toc diferent a casa nostra amb les seves versions més originals:\nDe pedra La majoria d’aquestes propostes són d’artesans que elaboren naixements pintats en pedres, en el més pur estil minimalista.\nDe ganxet Es tracta d’un pessebre fet amb nines amigurumi, una tècnica japonesa que consisteix a teixir figuretes utilitzant tècniques de ganxet.\nAmb pots de vidre Les figures són siluetes negres sobre un fons blanc. A dins hi ha unes espelmes enceses per aconseguir un efecte càlid i lluminós.\nDe vinil Els vinils decoratius que representen el naixement són perfectes per a espais petits, ja que només es necessita una paret per col·locar-los.\nAmb testos Les figures estan fetes amb tres testos –dos d’ells més grans i el tercer més petit–, tres boles de fusta i uns retalls de tela de sac.\nMinimalista Es caracteritzen per les seves figures creades a partir de formes geomètriques senzilles, però ben recognoscibles.\nInspirats en sèries En aquests models els personatges tradicionals són substituïts per figures que reinterpreten els papers tradicionals, i en les quals podrem reconèixer els protagonistes de sèries molt populars.


Totes les institucions socials tenen una cultura corporativa. La cultura socials interna de qualsevol col·lectiu es pot construir de manera conscient o inconscient. Però sempre existix. Els equips de futbol no són una excepció. Hi ha dites ben famoses que així ho expliciten. És el cas del Barcelona amb la seua expressió "més que un club" o el tradicional "señorio" madridista o la vocació autòctona de l'Atlétic de Bilbao o el patiment de l'Atlétic de Madrid.\nEl València també en té de valors compartits. Si observem detingudament la història del València els majors èxits amb vingut de valors bàsics com ara la serietat, el rigor, la humiltat, el treball, la consistència, el silenci i la calma. Sempre que el València ha aconseguit crear una interacció interna amb este variables ha tingut èxit. En determinades ocasions hem arribat a tindre entrenadors que contenien estos valors però no han arribat a contagiar la resta de col·lectius que formen el conjunt valencianista. En altres ocasions només ho han aconseguit durant un temps com ara Quique o Hèctor Cuper darrerament. Eixos valors acabaven sent substituïts per una altra forma de treballar -molt relacionada amb la manera de ser d'alguns valencians-. La serietat era substuida pel protagonisme, el rigor pel destrellat, la humiltat per la fanfarroneria, el treball per la imatge, el silenci per la paraula continuada i la consistència per la conspiració.\nSi el club vol ser gran cal que mantinga els seus valors. Com en els anys 50 o com els 80 amb l'ascens o com els 90 amb els èxits. Treball i trellat. La doble T valencianista.


La llegenda de Guifré el Pelós, scape room amb ADN Terrassa\nTot i que el còmic ja és una realitat, es vol portar el projecte més enllà i convertir-lo en un joc interactiu i s'obre una campanya de crowdfunding\nQuatre Barres és una novel·la gràfica que relata la llegenda de Guifré el Pelós com mai abans s’havia fet, amb una reinterpretació de la mateixa a partir de fets històrics i personatges reals però amb dosis de ficció. Creada per l’il·lustrador i escriptor català, Frank Calicó, es tracta d’una nova versió del mite de les quatre barres plena de sorpreses, acció i èpica amb un estil que és a cavall del manga i el còmic europeu.\nTot i que el còmic ja és una realitat, l’equip creatiu vol portar el projecte més enllà i convertir-lo en un joc interactiu que permetrà, mitjançant l’ús del telèfon mòbil o d’una tauleta digital, resoldre els enigmes (tipus escape room) que s’amaguen en algunes pàgines del còmic, a través de la Realitat Augmentada.\nPerresoldre aquest enigmes caldrà una bona dosi d’observació, enginy i capacitat de recerca. A més, el nivell de dificultat s’incrementarà gradualment a mesura que la lectura avança. Així, alguns enigmes seran tot un repte i potser serà necessari demanar pistes, que restaran punts en el rànquing (la puntuació de cada jugador s’enregistrarà en temps real en un rànquing general que es podrà consultar a través del joc). També es podran “desbloquejar” personatges, obtenir més informació visual i documentació històrica sobre l’època en què s’emmarca la història, i hi haurà altres sorpreses!\nJa està obert el termini perquè tots aquells que ho desitgin, col·laborin a fer realitat el projecte complet. Ho podran fer mitjançant la seva participació en la campanya de micromecenatge que s’ha dut a terme a través de la plataforma totsuma: https://www.totsuma.cat/projecte/1706/quatre-barres\nD’aquesta manera, a més de poder adquirir la novel·la gràfica i el joc a un preu inferior al que tindrà un cop finalitzada la campanya, els mecenes podran accedir a diferents recompenses exclusives, com ara la possibilitat de comptar amb una caricatura personalitzada realitzada amb l’estil gràfic del còmic o aparèixer com a personatges en la novel·la gràfica.\nObjectius del crowdfunding\nEls diners recaptats en la campanya es destinaran a la impressió del còmic i al desenvolupament del joc interactiu. A més, el 10% dels beneficis totals que s’obtinguin a través de la venda de la novel·la gràfica i el joc interactiu es destinaran a la Fundació Lliga Catalana d’Ajuda Oncològica, per donar suport a la seva gran tasca pel que fa a l’atenció psico-social de les persones afectades pel càncer i les seves famílies, i a les activitats de divulgació, prevenció i rehabilitació de la malaltia. Aquesta donació representa l’assoliment d’un dels objectius de l’empresa responsable del projecte: la responsabilitat social.\nL’equip responsable del projecte de l’empresa Ubicasa la carrer del Doctor Turró de Terrassa, està format per Frank Calicó, escriptor i il·lustrador de còmics i contes infantils, Àlex Climent, CEO de l’empresa indie de videojocs GKT Studios i Alícia Luque, CEO de l’empresa Con redes y a lo loco.\nL’Alícia Luque, responsable de Con redes y a lo loco, és terrassenca. Âlex Climent viu a Sant Cugat però treballant a la capital egarenca, i Olga Prat, terrassenca també, ha donat un cop de mà a nivell de l’estil i les correccions del text.


L’1 DE SETEMBRE S’OBRI LA INSCRIPCIÓ PER PARTICIPAR EN LES BANDES DEL TIO DE LA PORRA | TARANNÀ\nL’Àrea de Cultura de l’Ajuntament de Gandia està preparant la Fira i Festes 2016. Un dels elements singulars de les festes és el TIO DE LA PORRA. Com és tradicional, les bandes del TIO DE LA PORRA estan formades per estudiants de Gandia. És per això que un any més es demana la seua participació per a la formació de les bandes. Els requisits són:\n– Tindre entre 16 i 22 anys.\n– Ser estudiant en algun centre educatiu.\n– Estar empadronat a Gandia.\nQui complisca estos requisits podrà inscriure’s omplint un formulari des de la web municipal. Si la inscripció és correcta, apareixerà un justificant amb el número d’inscripció que caldrà d’imprimir. En cas que tingués cap problema pot dirigir-te a la Casa de la Cultura (passeig de les Germanies,13)\nEl dia 9 de setembre, a les 19 h, a la Casa de Cultura es procedirà al sorteig, el qual consistirà en l’extracció d’un número que estiga entre el nombre de formularis presentats. Una vegada conegut el número, les places s’assignaran als 84 formularis correlatius des del número extre inclòs.\nUna vegada identificades les persones afortunades en el sorteig, es procedirà a comprovar que les persones escollides compleixen tots els criteris assenyalats. En cas contrari, anirà corrent la llista fins trobar les 84 places que complisquen els criteris sol·licitats.\nEl Tio de la Porra és un personatge típic de la ciutat de Gandia, el qual és el responsable d’anunciar cada any a tota la ciutat i, especialment, als escolars l’inici de les festes patronals. D’origen desconegut, hi ha notícies de la seua existència des de fa més de cent anys.\nAquest personatge gaudeix d’una estima popular ja que, any rere any, emociona la ciutadania pel simbolisme de la seua missió i l’interés que desperta en aquelles persones, cada vegada més nombroses, que, sense tindre tan arrelada la seua significació, acudeixen a veure com inicia el primer dia de les festes patronals. El segueixen des de la plaça Major en el seu camí per tot Gandia i van a veure com l’acaba a migdia a la mateixa plaça. A més a més hi ha l’interés col·lectiu i institucional de la ciutat de Gandia, atés que, en aquests moments, s’està duent a terme el procediment per declarar-lo Bé d’Interés Cultural Immaterial.\nEl Tio de la Porra és un patrimoni reconegut, tant a nivell institucional com a nivell popular, un patrimoni important de Gandia, un referent a l’hora d’identificar la ciutat quan és visitada i que la gent que hi vivim reconeixem igualment la seua importància identitària de la nostra tradició i ciutat.\nLa Cavalcada del Tio de la Porra, la qual es va iniciar el 2002 complementa la tradició amb la teatralització de la mateixa a partir d’un text extret d’una publicació del segle XIX.\nRaül Navarro (673591783) / Gonzalo Arnau (673591769)\n962959414 / 962959746\nAjuntament de Gandia, TIO DE LA PORRA\t27 d'Agost de 2016\tno comments


A classe, amb els futurs xefs\nHi ha un lloc on m’encanta anar i on, per sort, de tant en tant em conviden. Em refereixo al CETT, l’escola universitària d’hostaleria i turisme vinculada a la Universitat de Barcelona. Dimecres de la setmana passada hi vaig tornar per impartir una classe davant una bona colla d’estudiants. Em va acompanyar en Maties, i tant ell com jo vam dedicar tota la nostra atenció a aquests futurs xefs, que es preparen dia rere dia a les cuines i aules del centre. Estan aprenent però, no us enganyeu, que al mateix temps tenen molt a dir i molt a ensenyar-nos als que fa segles que vam deixar l’escola. De fet, dedicar-se a la cuina vol dir aprendre dia rere dia, no deixar mai de tenir curiositat per adquirir nous coneixements i per aprendre de tothom, dels grans xefs però també dels que comencen. Qualsevol persona amb inquietud ens pot ensenyar alguna cosa, i és per això que hem d’anar d’un fogó a l’altre sempre amb els ulls ben oberts. Per a ells la nostra visita va ser, així ho espero, una experiència pedagògica. Però no dubteu que, per a nosaltres, també ho va ser.\nVisita el web del CETT\nI si tornéssim a Harvard?\nFins ahir em creia aquella dita que diu “el que és bo s’acaba”. Però ara em sembla que no és veritat. Jo que em pensava que l’experiència de Harvard ja havia quedat enrere, i resulta que el Science Center m’han fet una petició. Volen que hi torni al desembre per fer de jurat i entregar els premis als projectes dels alumnes que han participat al curs Science&Cooking. Ara, que no sé si volen que torni perquè realment els va agradar la meva conferència o perquè m’han penjat l’etiqueta de Party Chef. Mireu que he indagat, però encara no he descobert a qui se li va acudir posar-me aquest sobrenom. O potser volen tornar-me a veure perquè tenen ganes de menjar més crispetes de nitrogen líquid de les que vaig fer a petició dels alumnes a la Chef Hour? Sigui com sigui, les últimes hores no he parat de rebre correus electrònics dels organitzadors del curs i dels propis estudiants, contents d’haver compartit un parell de dies amb nosaltres. Com em puc negar al que em demanen? Amb el bon record que me n’emporto, tornaria a Harvard totes les vegades que fes falta.\nFins sempre, Harvard\nLa meva experiència com a professor de la Universitat de Harvard ha arribat al final. Ha estat breu però intensa, enriquidora i inoblidable. Ahir vaig superar el repte d’explicar el que sé davant una classe de 300 estudiants d’un dels centres més prestigiosos del món, i de sotmetre’m a les preguntes d’un petit grup de vuit alumnes que em van fer improvisar de valent amb el nitrogen líquid. Ens ho vam passar genial. Amb en David Weitz, el científic que em va acompanyar a la classe explicant els processos de les receptes que jo anava fent, ens vam entendre de meravella. Ha estat un plaer treballar amb ell, com també ho ha estat comptar amb el suport de la Christina Andujar, una de les organitzadores del curs, i Anna Laromaine, que no ens ha desemparat, ensenyant-nos el campus (un campus farcit d’esquirols, per cert), fent que aquesta experiència fos inoblidable, facilitant sempre les coses i traduint el que feia falta. I dic traduint perquè se n’ha fet un tip, l’Anna. Encara que jo ja els ho repeteixo, que el problema no és que no domini l’anglès. El problema és saber tants idiomes: català, castellà, francès... i ara anglès. Tot i que tinc la sensació que aquests arguments no acaben de convèncer ningú... Ara comença el camí de tornada a casa. Però encara ens esperen dos dies intensos a Nova York on, com a bons amants de la gastronomia, ens hem fixat com a objectiu tastar les delícies d’uns quants reis dels fogons.\nGaleria d'imatges de la visita a Harvard, al Flickr d'en Nandu\nPrimera conferència superada\nTant de temps esperant aquest moment, i finalment ja ha passat: la primera conferència a Harvard ja està feta i jo diria que ha anat molt bé. El públic s’ha entregat, i em sembla que s’ho ha passat bé i ha après amb la ponència. També han rigut, per exemple quan els he explicat les creences sense fonament sobre l’allioli, com que es talla si la dona que el fa té la regla o si es barreja sempre en el mateix sentit, i quan els he dit que fer cinc litres d’allioli és millor que anar al gimnàs. S’ho poden agafar en conya, però si ho proven ja s’adonaran que és un bon exercici per cremar calories... El meu anglès pagerol ha estat un repte, i sort n’he tingut de la intèrpret que m’ha anat traduint en tot moment. Jo, però, fent gala de les meves classes amb la Beth, he fet servir totes les paraules que sabia: salt, pepper, egg, oil... i unes quantes més. El dia ha estat molt intens, i després del viatge i amb el jet-lag encara present, hem acabat rebentats. Hem menjat en un restaurant taiwanès on ens han donat pollastre amb ginseng i un peix molt bo però tan picant que, dit en anglès d’estar per casa, els lips burn. I m’ha sabut molt greu pels altres comensals quan, a la sobretaula, m’he quedat adormit com un nen. Costa que se’m descarreguin les piles, però aquests americans ho han ben aconseguit. Ara, amb les bateries carregades de nou, afrontem la segona jornada a Harvard.\nJugant a golf solidari\nQuè passa quan treus una vintena de cuiners de les seves cuines i els ajuntes tots en un camp de golf? Doncs que la qualitat esportiva no està en absolut garantida, però els acudits, les bromes i les ganes de riure flueixen per si sols. És exactament el que va passar dilluns al club de golf de la Moraleja, a Madrid, on ens van convidar a disputar el segon torneig solidari Chefs&Golf Copa Maserati. L’objectiu era recaptar fons per la fundació CODEPSA, que es destinaran als desplaçats de la República Democràtica del Congo i concretament a un projecte molt necessari d’atenció a 1.261 persones de la ciutat de Goma, la majoria dones i nens. El motiu s’ho valia, és a dir que ens vam arremangar i vam provar, amb més o menys èxit, de fer entrar les boles als respectius forats. Per sort, i com és habitual en aquestes trobades, el resultat d’aquest torneig putting-green era el menys important. El que comptava era reunir-nos i fer caliu pel sopar servit per Jesús Santos del Goizeko i la subhasta solidària, en què es van adjudicar sopars als restaurants de tots els cuiners participants entre d’altres lots. Al final es van recaptar més de 20.000 euros pel país africà: tot un èxit. I ja us confesso que el torneig no el vaig pas guanyar jo.\nLlegeix la notícia al web de la fundació CODESPA\nLlegeix la notícia a 7 caníbales\n< ... 17 18 19 20 21 22 23 ... >


Chambres Les Fontenelles Champtoceaux França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDescompte a Chambres Les Fontenelles\nLes Fontenelles, Lire, Champtoceaux, França, 49530 - Veure al mapa\nMés informació sobre Chambres Les Fontenelles\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Chambres Les Fontenelles és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Ancenis. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Chambres Les Fontenelles asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos àrea de TV/saló compartit, cuina compartida.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, articles de tocador, plat de dutxa, banyera a cada habitació. Parc infantil, pistes de tennis, billar, jardí, sala de jocs de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Chambres Les Fontenelles.\nCal que informeu el Chambres Les Fontenelles de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Instal·lacions - Salt Gimnàstic Club\nEl Salt Gimnàstic Club és un club de gimnàstica artística masculina i femenina referent tant a les comarques gironines com a tot el país del que en formen part gimnastes de diferents edats i nivells.\nSalt Gimnàstic Club\nLes nostres instal·lacions es troben al pavelló municipal de gimnàstica artística de Salt. Consten de 4 espais diferenciats degudament equipats per a la pràctica de les diferents modalitats que es practiquen.\nAquesta és la sala principal d’entrenament, equipada amb els aparells homologats per la Federació Internacional de Gimnàstica (FIG) per la pràctica de competicions. Així com també conté material adicional i necessari per aprendre elements d’alta dificultat de manera progressiva i segura.\nSales de Dalt\nAl primer pis s’hi troben dues zones diferenciades que estan pensades per entrenaments d’iniciació a la gimnàstica, ja que aquests espais contenen una gran diversitat de material auxil·liar per aprendre progressivament i amb una gran diversitat d’opcions i circuits. Una d’elles, està enfocada, principalment als aparells de para·leles i terra, i l’altra hi trobem diferents barres d’equilibris i potro.\nLa sala de ballet és una sala amb parquet, on dues de les quatre parets estan completament cobertes de miralls i barres de ballet per tal de dur a terme aquesta disciplina complementària i imprescindible per la gimnàstica. A més a més és on es treballa tota la part coreogràfica i d’expressió dels/les gimnastes.\nSala de Body\nEspai complementari orientat al treball de preparació física, equipat amb màquines de càrdio i material de fitness com peses, gomes elàstiques, fitballs…\nA més a més, l’instal·lació disposa de dues sales (sala social i sala de reunions) que els gimnàstes poden aprofitar per fer deures, esperar acompanyats o fins i tot mirar la televisió.\nTelf: 972 23 32 39\nCarrer Miquel Martí i Pol nº5\nDilluns a divendres: 17:30-21:00\n© 2021 Salt Gimnàstic Club


DayFlat Apartments Kíev Ucraïna - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBogdana Khmelnitskogo 10, Office 18, Raion de Shevchenko, Kíev, Ucraïna, 01030 - Veure al mapa\n"Rooms and facilities are good. Located in the city center."\nOne bedroom apartment on Lesi Ukrainky Blvd.5\nBarri Raion de Shevchenko Raion de Shevchenko Raion de Solomyansk Raion de Shevchenko\nAl visitar Kíev, vosté es sentirà com a casa a DayFlat Apartments, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, DayFlat Apartments és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de transport hotel/aeroport, habitació familiar, àrea de fumadors.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, insonorització a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a DayFlat Apartments.\nCal que informeu el DayFlat Apartments de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (238) Parelles (83) Viatgers en solitari (91) Famílies amb infants petits (15) Famílies amb infants grans (7) Grups (42)


Herboristeria Catalunya · Botigues Casa Pià\n1 Botigues Casa Pià · Herboristeria a Catalunya\n2 Herboristeria Casa Pià a Catalunya: Província de Tarragona\n3 Herboristeria Casa Pià a Catalunya: Província de Barcelona\n4 Botigues Casa Pià i els Nostres Clients\n4.1 L’Opinió dels Nostres Clients\n4.2 Targetes d’ Identificació\n4.3 Degustacions i Xerrades a les Botigues Casa Pià\n4.4 Mapa de situació de les nostres botigues\nBotigues Casa Pià · Herboristeria a Catalunya\nCasa Pià és una dietiética i herboristeria de Catalunya, formada per 6 botigues repartides en dues províncies Catalanes diferents. Aquestes són: la província de Tarragona i Barcelona.\nConcretament, dins de la província de Tarragona, existeixen quatre dietètiques i herboristeries de productes naturals, plantes medicinals, complements alimentosos, suplements nutricionals, alimentació ecològica, begudes bio i molt més. I a la província de Barcelona, Casa Pià es troba a la ciutat de Manresa i a Sant Vicenç de Castellet.\nPerò, Què podem trobar dins d’elles? I, on es troben exactament? Continua llegint!\nHerboristeria Casa Pià a Catalunya: Província de Tarragona\nDins de la província de Tarragona, a la ciutat de Reus és a on es concentren cuatre botigues Casa Pià; dos de elles estan situades al centre de la ciutat. Concretament:\nUna Herboristeria Casa Pià es troba al Carrer de Sant Joan, 11\nL’altra herboristeria es troba al Carrer Major, 10\nSeguidament, trobem un altra herboristeria a la ciutat de Reus, dins del Supermercat Alcampo, al carrer del Pare Manyanet.\nI l’últim herbolari Casa Pià de la Província de Tarragona, es troba al extra radi de Reus. Concretament, a TV-314, de la carretera de Reus a Cambrils.\nAquesta última botiga, no només és una tenda ja que, al seu interior té el nostre magatzem, a on cuidem i organitzem tots els productes per les tendes i les comandes que ens fan a través de la nostra web.\nHerboristeria Casa Pià a Catalunya: Província de Barcelona\nPer altra banda, existeixen dues botigues més. Aquestes dietètiques i herboristeries estan situades a la província de Barcelona. Concretament, dins de dues ciutats diferents.\nUna herboristeria Casa Pià, es troba a la ciutat de Manresa. Al Carrer d’Àngel Guimerà, molt prop del centre de la ciutat.\nL’altra herboristeria es troba al municipi Sant Vicenç de Castellet. Al carrer Plaça d’Anselm Clavé, 4.\nCada Herboristeria Casa Pià, disposa de tota mena de productes dietètics, ecològics i 100% naturals en la seva tenda.\nA més, totes les persones que vulguin comprar:\nComplements dietètics, i\nHerbes medicinals de la nostra herboristeria de teràpies naturals,\nTenen disponible la nostra botiga online perquè puguin gaudir dels nostres productes naturales sense que es moguin de casa.\nBotigues Casa Pià i els Nostres Clients\nL’opinió dels nostres clients és essencial per a nosaltres. Volem ser l’herbolari de confiança de tots aquells que necessiten trobar productes per ajudar a millorar el seu benestar i la seva salut. Per això, ens agrada que els nostres clients, puguin donar-nos la seva opinió, realitzar-nos crítiques constructives i/o suggeriments per millorar. Per a l’herboristeria Casa Pià, sempre és un plaer estar pendent del que desitjen els nostres clients.\nTargetes d’ Identificació\nA més, la confiança que moltes persones despositen en nosaltres, ens agrada premiar-la. Per això, tenim a la disposició de tots els nostres clients, targetes d’identificació perquè constin com a clients a la nostra botiga i acumulen punts per poder canviar-los per productes.\nDegustacions i Xerrades a les Botigues Casa Pià\nA més, a totes les nostres botigues, sempre estem preparant degustacions d’alimentació, vitamines i begudes naturales. També, Xerrades sobre Salut Natural de la mà d’experts nutricionistes i profesional qualificat. Fem això perquè ens preocupem pels nostres clients. Així podràn confiar en la qualitat dels nostres productes.\nI amb les nostres xerrades confíem en que els nostres clients coneguin com cuidar el seu benestar cada dia.\nNomés ens queda, donar-vos la benvinguda a les botigues de l’herboristeria i dietètica de la bona salut i esperar, que la nostra relació duri per molts anys.\nMapa de situació de les nostres botigues


LA PANXA DEL BOU: Jocs de blogs\nJocs de blogs\nL'Herald de l'Eixample em passa un d'aquests jocs dits 'memes' als quals som afeccionats els blogaires. Com que és un joc i sóc una mica blogoludòpata, entro en aquest joc i us desvetllaré cinc secrets personals, no explicats encara, cosa difícil, perquè jo sóc xerraire i poc amiga de misteris i enigmes. Tot el que se m'ha acudit d'explicar pertany al passat, els secrets del present seran explicats en d'altres ocasions, he, he, he:\nQuan era petita m'agradava molt llegir la Florita (per a joves no iniciats en el tema, era un tebeo per a nenes, de gran anomenada i difusió a l'època dels cinquanta).\nQuan era jove anava a missa, a la parròquia, a tots els actes de setmana santa i a moltes coses més. Durant un temps volia ser missionera (seglar) al tercer món.\nQuan era jove, estava enamorada de l'actor Tony Perkins, en pau descansi. Ara, quan el veig en alguna pel·lícula penso: com canvien, els gustos!\nQuan era jove volia tenir molts fills, un cada dos anys, com a mínim, durant una bona temporada. És clar que els nens d'aleshores no eren com els d'ara (em sembla).\nTinc moltes vocacions frustrades: cantautora, pintora, actriu de teatre, escriptora (ja ho sóc, sí, però escriptora famosa i milionària, vull dir) i també mujer fatal.\nNo sé a qui passar el meme perquè quan el passo a algú ja li han passat, em succeeix com a aquell de la cançó de Brassens, que sempre arriba tard. Així que… el passo a tots els caminants i pelegrines que transitin per aquests verals, per la penombra de la panxa del bou, si en tenen ganes i els sobra temps.\nNo acabo d'entendre que s'ha de fer amb aquest meme... Hem de dir 5 coses que volíem ser quan érem petits?\nTens raó, Marta, no s'entén de què va el joc, he donat el tema per sabut, ja que he vist que a molts altres blogs ja havien jugat. Es tracta de dir cinc coses que encara no hagis explicat mai al blog, cinc 'secretillos'.\nEfectivament d'això es tracta, de dir cinc coses que se suposa que els lectors del blog no sabem.\nAprofito per dir que jo solia llegir Florita els diumenges que anava a ca la meva germana, que és el que hi havia per a les meves nebodes (al 3 anys ja era tiet)\nHola, Albert, eres un oncle molt precoç, doncs, he, he.


Jo també vaig votar / Una carta per a tu (Xavier Bosch)\nJo també vaig votar / Una carta per a tu\nXAVIER BOSCH 02/11/2012 00:00\n260x366 Un fotograma de la campanya retirada. / ARA Un fotograma de la campanya retirada. / ARA\nJo també vaig votar\nJovaig dinar amb Fèlix Millet, al despatx del Palau de la Música, i li vaig fer la gara-gara. Jo vaig parlar amb Ernest Lluch divuit hores abans que el matessin. Jo vaig rebre una escopinada d'un policia a la cara per haver demanat que descompartís dues persones que es barallaven. Jo anava en el tren E que va ser trinxat a cops de pedra, a València, en tornar de la final de Sevilla. Jo vaig saber que un polític local va extorquir l'incipient negoci familiar (o comissió o et tanquem la barraca). Jo vaig veure com demanaven firmes contra l'Estatut i ara es fan els sorpresos. Jo vaig veure el linxament polític i personal a un home que va intentar negociar la pau. Jo vaig saber que un dircom del govern enviava la transcripció de les tertúlies del meu magazín matinal, subratllades en groc, a l'amo de l'emissora. Jo vaig dinar amb un regidor que es queixava que a les fotos del diari sempre sortia desenfocat. Jo vaig tenir un amic que vivia a l'àtic d'un edifici de Consell de Cent en què, a l'entresòl, hi havia els despatxos de Filesa-Malesa i Time Export. Jo vaig fer seure un convidat que volia marxar del programa perquè va considerar que el vídeo introductori de l'entrevista era una ensarronada. Jo vaig conèixer una noia a qui un eurodiputat li va demanar que es casés perquè ho necessitava per fer carrera política. Jo vaig posar els meus estalvis en bons patriòtics i ara no les tinc totes.\nJo, en canvi, a diferència dels nois de l'anunci -lògicament retirat-, no vaig ser a la manifestació del 77 ni he vist els castellers de Vilafranca a Nova York, però sí que he votat en tots els comicis a què se m'ha convocat, des que en vaig fer 18. I el 25-N tornaré a votar. Però si em tornen a enganyar, si tornen a fer jocs de mans amb el meu vot, serà l'última vegada.\nPosem que un futbolista, després de perdre un partit de futbol a Alemanya, agafa un avió i se'n va Itàlia a participar en l'enregistrament d'un xou de televisió. És la franquícia del Tinc una carta per a tu . Posem que el futbolista, sense saber un borrall d'italià, mira de fer de mitjancer entre una mare i una filla que s'esgarrapen tot el dia. Posem que aquí una periodista que es dedica a la crítica de televisió es mira el programa sencer i en fa un article al seu diari. Explica el que hi veu, ho valora i en dóna la seva opinió. No insulta, no fereix. Ni trinxa especialment el programa ni l'aportació del futbolista. Quan el diari penja la columna a la seva versió digital, de seguida comencen a arribar comentaris. N'agafo dos, no a l'atzar sinó precisament per subratllar-ne la sensibilitat. " A ti también se te calienta la chirla con Cristiano " i " Mira, chata, a fregarrrr, pedazo de zorraaaaa ". El nivell de tolerància i d'educació és aquest. S'hi barregen el masclisme, la tibantor Barça-Madrid i un odi latent envers l'altre. Els mitjans de comunicació, mentrestant, es debaten sobre els límits de la llibertat d'expressió en el feed-back dels seus lectors i el "com més polèmica generem més clics tindrem" per aparèixer als rànquings d'audiència. ¿Garbellar comentaris? Ja es fa. Però no prou. ¿Filtrar insults i paraulotes a través de programes informàtics altament imperfectes? També s'intenta. Però el sistema de regulació de comentaris té tantes fuites que ningú no ha sabut trobar el punt d'equilibri. Mentrestant, ens consolem repetint la salmòdia que internet diuen que és un reflex de la vida. Al núvol, per tant, tampoc no hi ha un pam de net. La proporció de xoriços, pederastes i maleducats, però, sembla més gran a la xarxa. Potser perquè tenen més visibilitat.