S'aprova una moció per a la inclusió de diversos projectes d'inversió en els pressupostos de la Generalitat Valenciana de 2016\nLa moció va ser presentada pel portaveu del Partit Popular i comptava amb 32 projectes d'inversió per a incloure en els pressupostos de la Generalitat Valenciana de 2016, la quantia de la qual supera els 75.150.000 euros\nEn el ple celebrat ahir 26 d'octubre en l'Ajuntament de Sagunt, va ser aprovada una moció sobre la inclusió de determinats projectes d'inversió en els pressupostos de la Generalitat Valenciana 2016, presentada pel portaveu del Grup Municipal del Partit Popular, Sergio Muniesa, que va ser recolzada per unanimitat per la resta de grups polítics.\nAmb aquesta moció, es va acordar que l'Ajuntament de Sagunt inste al Govern de la Generalitat Valenciana al fet que s'accepten totes les aportacions realitzades per als diferents projectes, la xifra total dels quals ascendeix a 75.150.000 euros, per a la seua inclusió en els pròxims pressupostos per a l'any 2016.\nEl passat 11 de setembre, el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana va publicar una ordre del Conseller d'Hisenda i Model Econòmic, Vicent Soler, en la qual es dictaven normes per a l'elaboració del pressupost de la Generalitat Valenciana de l'any 2016. El Partit Popular i la resta de Grups Polítics, (Compromís, Esquerra Unida, Iniciativa Porteña, ADN Morvedre, PSPV-PSOE i Ciutadans), consideren transcendental reivindicar certes inversions per a Sagunt i la seua inclusió en els pressupostos de la Generalitat en 2016, ja que “se cerca que la nostra ciutat siga una zona prioritària dins de la Comunitat Valenciana i que açò es veja traduït en una aportació econòmica directa al municipi”, segons s'explica en la moció presentada.\nA la Conselleria d’Educació, Investigació, Cultura i Esport se li sol·licita la remodelació i posada en valor del recinte de la Gerència mitjançant un projecte global impulsat per la Generalitat (5.000.000 €/primera anualitat). A més, se sol·licita la construcció de l'IES Nº5, el projecte de la qual ja està realitzat i suposa ampliar l'oferta educativa en 24 unitats més en secundària i en 8 per a batxillerat (6.000.000€) i habilitar els aularis d'infantil dels col·legis Villar Palasí i Col·legi Victoria-Joaquín Rodrigo, (3.000.000€ i 1.000.000€ respectivament). Es demana també incorporar als pressupost de 2016 la finalització del Pavelló SUNP VI, les obres del qual estaven incloses en el Pla de Confiança amb una dotació econòmica de 3.400.000 € dels quals resten per executar 2.200.000€. A més, tenint en compte la gran varietat d'actes culturals i festius que emboliquen al municipi, se sol·licita la incorporació d'una partida pressupostària per al pròxim any dirigida a ajudar a les entitats festives (100.000€).\nD'altra banda, sent el Castell de Sagunt l'espai més visitat de la nostra ciutat, es requereix la restauració del Castell i Muralles i de la ronda del Castell, amb la finalitat de garantir l'estat d'un espai d'aquesta importància cultural i patrimonial (1.500.000€/primera anualitat i 300.000€, respectivament).\nRespecte a la troballa d'unes termes romanes descobertes en la partida de Gausa, es considera que és la Consellería la que ha de fer front a aquest tipus d'inversions (300.000€). Així mateix, es sol·licita la rehabilitació de l’Alquería de l’Aigua Fresca i Torres de Vigilància, amb la voluntat de recuperar un monument històric de la ciutat (3.000.000€). D'altra banda, per mitjà d'aquest conveni, es pretén que s'engeguen accions que garantisquen la conversió i manteniment dels vestigis industrials de la nostra ciutat, per mitjà d'un conveni entre l'Ajuntament i la Generalitat Valenciana (1.000.000€). Finalment, s'informa que l'Ajuntament disposa del projecte i la partida pressupostària finalista per a l'electrificació del centre de recepció de visitants. Després de la declaració de l'actual equip de govern de no realitzar aquest projecte, se sol·licita que s'invertisca en aquest equipament tan rellevant i es pose a la disposició de la ciutadania (250.000€).\nA la Conselleria d’Igualtat i Polítiques Inclusives se li sol·licita la construcció de centres Ceam per a Persones Majors, ja que els dos centres existents es troben saturats i la construcció d'una residència, un centre de dia i un cris per a malalts mentals, projecte que ja va ser sol·licitat en 2009 per l'Ajuntament. (1.000.000€ i 1.000.000€/primera anualitat respectivamente).\nA la Conselleria d’Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori se li sol·licita millores en la comunicació entre Sagunt i Port de Sagunt amb la creació del Tramvia (2.000.000€/ primera anualitat), comunicar Port de Sagunt i Canet d'en Berenguer amb un pont en la CV309 (1.500.000€) així com la finalització de l'últim tram de la CV-309, en el qual no s'ha executat el desdoblament que afavoreix la circulació i millora la seguretat (3.000.000€/ primera anualitat). A més, se sol·licita la creació dels vials PR8, PR7 i PR5, uns vials que resulten imprescindibles per a un eficaç desenvolupament de les infraestructures en el municipi i amb els quals es completaria la xarxa viària de connexió de Parc Sagunt fins a la V-23, l'AP-7 i l'A-7 (1.000.000€/ primera anualitat).\nEs planteja, també, la necessitat millorar l'accessibilitat dels cascs històrics del municipi donada la singularitat dels mateixos (1.000.000€).\nA més, es pretén potenciar el cicloturisme creant la via verda a ulls negres així com un centre de recepció, descans i interpretació de la història industrial (1.000.000€) i desenvolupar un projecte que definisca el traçat del carril bici que uneix Puçol i Port de Sagunt (1.200.000€ en quatre anualitats).\nD'altra banda, se sol·licita que inicie el procés expropiatori de tot l'anell exterior del Delta del Palancia per a procedir a la seua adequació (1.000.000€) així com l'adequació del Palancia al seu pas pel nucli de Sagunt durant 2016 (11.000.000€, sent la primera anualitat de 300.000€). Finalment, se sol·licita a aquesta conselleria la reubicació de la depuradora existent en el Port de Sagunt, l'estudi del qual ja està realitzat, per la qual cosa es pretén que s'incloga dins dels Pressupostos de la Generalitat Valenciana del 2016 (9.500.000€).\nSe sol·licita a aquesta Conselleria dur a terme una inversió major en els camins rurals que facilite l'accés a totes les zones de cultiu, sent l'agricultura un sector rellevant en la nostra comarca (100.000€).\nA la Conselleria de Sanitat i Salut Pública se li sol·licita l'execució d'un nou centre d'especialitats instal·lat en el nucli de Sagunt, atès que el Centre d'Especialitats actual, situat en Port de Sagunt, resulta insuficient donada la demanda de la població (2.000.000€). Així mateix, se sol·licita una revisió del conveni que permeta un més eficaç i eficient manteniment dels consultors mèdics, dotant d'una quantia major a aquests serveis (100.000€). Finalment, se sol·licita a aquesta conselleria l'execució d'un Consultori Mèdic per al nucli de la platja d’Almardá, a causa que l'actual es troba saturat (1.000.000€).\nDonada la difícil situació que travessen els treballadors de la planta de Bosal, amb més de 222 persones afectades, se sol·licita a aquesta conselleria que la Generalitat Valenciana incloga una partida per a dotar d'un Pla Social a aquests treballadors així com un pla de reindustrialització de la comarca del Camp de Morvedre (3.000.000€ i 10.000.000€ respectivament). D'altra banda, se sol·licita també l'ajuda del Fons Europeu d'Adaptació a la Globalització (FEAG), que presta el seu suport als treballadors que perden la seua ocupació com a conseqüència de grans canvis estructurals provocats per la globalització. El FEAG té un pressupost de 150 milions d'euros a l'any per al període de 2014-2020, amb el qual pot finançar fins al 60% del cost dels projectes concebuts per a ajudar als treballadors acomiadats a trobar una nova ocupació o crear la seua pròpia empresa, no obstant açò, el FEAG solament pot actuar si s'acomiaden més de 500 treballadors en una única empresa (1.000.000€). Finalment, es pretén dur a terme la promoció turística de la ciutat, sol·licitant a aquesta conselleria la realització dels tràmits pertinents perquè la Generalitat Valenciana s'implique de manera activa en el foment turístic del municipi de Sagunt (100.000€).


La planta de Castellbell i el Vilar opera a menys de la meitat de la seva capacitat - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa planta de Castellbell i el Vilar opera a menys de la meitat de la seva capacitat\nr.a.v.castellbell i el vilar 18.11.2015 | 00:00\nLa responsable de la depuradora, Gemma Montmany, i Jordi Robusté mireia arso\nLa depuradora de Castellbell i el Vilar està operant un pèl per sota de la meitat de la seva capacitat total. Inaugurada el 2000, és un exemple de com les previsions de les centrals no s'han ajustat a la realitat. Actualment ha descendit l'entrada de cabal tractat els últims anys, seguint la tendència general, segons confirmen els seus responsables.\nLa fitxa tècnica de la depuradora publicada per l'ACA indica que va ser dissenyada per absorbir un màxim de 5.568m3 diaris. A hores d'ara, però, l'entrada d'aigua es mou entre els 2.000 i els 2.500m3 al dia. Tot i que podria semblar infrautilitzada, per als tècnics de l'ACA està "en el punt d'equilibri", ni infradotada ni supradotada, assegura Jordi Robusté, cap de la unitat de la zona oest de la línia de depuradores de l'ACA.\nLa depuradora reuneix les aigües residuals dels municipis de Castellbell i el Vilar, Castellgalí i Sant Vicenç de Castellet, a més de donar servei als nuclis de Palà i Can Serra, de Vacarisses. Forma part del Grup Abrera, juntament amb la d'aquest municipi, les dues de Viladecavalls, la de Vacarisses i la de Monistrol de Montserrat. Aquesta zona està explotada per Acciona, tot i que dirigida per personal de l'ACA.\nLa de Castellbell i el Vilar té una mida mitjana, prevista per a concentracions de més de 10.000 habitants. Arran d'aquesta dimensió, la legislació europea obliga la central a emetre l'aigua depurada amb els següents topalls: 35 mg/l de sòlids en suspensió, 25 mg/l de demanda biològica d'oxigen, 125 mg/l de demanda química d'oxigen, 15 mg/l de nitrogen i 2 mg/l de fòsfor.\nSi la planta abastís una població de 100.000 habitants, els topalls de nitrogen i fòsfor haurien de baixar a 10 mg/l i 1 mg/l, respectivament. Així, les plantes petites tenen més marge que les grans perquè, segons Robusté, la concentració de contaminants, en termes absoluts, és més difícil que els rius la gestionin en les zones més poblades.\nA la conca del Llobregat, assegura Robusté, no hi ha cap depuradora que utilitzi "procediments químics" per sanejar l'aigua. El procediment biològic pretén imitar el procés d'"autoregeneració" dels rius: a partir de bacteris, es degrada l'excés de matèria orgànica. És un procediment més eficient que el químic, utilitzat en alguns punts del Pirineu, on les baixes temperatures contraresten els procediments orgànics.\nL'austeritat també s'ha fet notar a Castellbell, per bé que lleugerament. Dels 316.155 euros que va costar l'explotació del 2012, s'ha passat als 304.474 de l'any passat. El cost mitjà a Catalunya és entre 300 i 350 euros per decàmetre cúbic (dam3) l'any, segons Robusté. Encara no s'ha trobat la manera de depurar a cost zero -vegeu a la dreta.


El masclisme va néixer al Neolític, i fins avui – El Blog de La Torre\nEl masclisme va néixer al Neolític, i fins avui\nEl domini de l’home sobre la dona fa segles que perdura, i de fet molta gent creu que sempre ha estat així. Alguns ho associen a la religió (la costella d’Adan i Eva), i altres van una mica més enllà.\nInvestigadors del departament de Prehistòria i Arqueologia de la Universitat de Sevilla han estudiat les evidències arqueològiques de les societats del Neolític a la península Ibèrica des d’una perspectiva de gènere, i han descobert que és en aquesta època quan van sorgir les primeres mostres de domini masculí.\nEls resultats asseguren que probablement va ser llavors quan va néixer la desigualtat de gènere, l’origen de la dominació masculina en els períodes posteriors.\nL’estudi també conclou que la desigualtat entre homes i dones no estava consolidada ni estesa de forma generalitzada en el Neolític peninsular sinó que es va desenvolupar de manera progressiva durant els anys i segles posteriors.\nTanmateix, els autors apunten a quatre grans línies en què es pot investigar la desigualtat entre sexes al llarg dels successius períodes històrics: el seu accés als ritus funeraris, les condicions materials de la seva existència, l’aparició de rols socials específics per a cada un dels gèneres i la creixent associació de l’home amb la violència. De fet les ferides en els pits dels homes, les lluites amb fletxes entre ells són les més representades en l’art rupestre. Una bona mostra de la sensibilitat dels artistes\nPer aquest motiu, els investigadors apunten al naixement d’una ideologia que connectava als homes amb l’exercici de la força.\n27 Octubre, 2019 22 Octubre, 2019 elblogdelatorrefeatured\nAnterior Entrada anterior: Els veïns es rebel·len contra un club de fumadors\nSegüent Entrada següent: El secret gastronòmic més ben guardat


Els vins de la do Terra Alta maridaran la diada dels fideus rossejats de l'Ametlla\nLa Garnatxa blanca de la Terra Alta serà l’encarregada d’acompanyar un any més la Diada dels Fideus Rossejats de L’Ametlla de Mar, un dels plats referents de la gastronomia de la zona. Una activitat que recolza Parc a Taula, sens dubte una de les festes locals que basen la seva temàtica en la gastronomia catalana. Serà aquest diumenge dia 11 i el punt de trobada per a la celebració, el Port de L’Ametlla.\nA prop de quaranta cuiners aficionats seran els encarregats de mostrar les diverses maneres de preparar els fideus rossejats al Port de l’Ametlla, on també hi haurà un equip de cuiners que s’encarregaran de cuinar i servir degustacions de fideus per a tots els assistents.\nCom cada any, els cellers de la Denominació d’Origen Terra Alta presents a la Diada oferiran degustacions dels seus vins per maridar els fideus, en una perfecta simbiosi entre els productes del mar i la terra.\nEls fideus rossejats són un plat molt arrelat de la gastronomia calera, amb el brou de peix com a element fonamental, que es complementa amb un bon plat de peix i patates igual que en altres plats típics de la gastronomia marinera.\nAquesta doncs és una meravellosa forma de poder gaudir d’un dels plats típics de l’Ametlla, amb complements extrets de les aigües marines de la zona, com sèpies i els peixos que donen un gust especial als fideus. Però menjar un deliciós plat de fideus rossejats de l’Ametlla de Mar, no és el mateix sense un bon acompanyant, com per exemple un bon vi. Per això els Vins de la Do Terra Alta, estaran presents en la Diada per garantitzar als seus assistens una esséncia i gust especial pels seus paladars. Així tothom que vulgui, podrà disfrutar.


Així va ser l'Art Experience 2021 dinamitzada per CREC Coworking | CREC\nCREC / Destacats / Així va ser l’Art Experience 2021 dinamitzada per CREC Coworking\nmaig 12, 2021 In Destacats, Esdeveniments\nAixí va ser l’Art Experience 2021 dinamitzada per CREC Coworking\nEl passat dimarts 13 d’abril, l’equip de CREC Coworking va dinamitzar Art Experience 2021. Va ser una oportunitat única per veure com treballen i creen els alumnes de les Escoles d’Arts Plàstiques i Disseny de Catalunya. Per estimular la seva creativitat, els vam plantejar un repte: Impulsar una acció artística que reuneixi els valors de CREC Punk, la nostra nova iniciativa dirigida als emprenedors més joves.\nLogotip de CREC Punk creat per Comunicom\nEl repte de l’Art Experience 2021: Impulsar una acció artística que reuneixi els valors de CREC Punk, la nova iniciativa de CREC Coworking dirigida als emprenedors més joves\nLa jornada va donar el tret de sortida a les 9h amb una presentació sobre els serveis i la filosofia de CREC Coworking i, més concretament, el projecte CREC Punk. Tot seguit, els alumnes i professors assistents es van organitzar per diferents grups moderats pels CEO’s i els Community Builders de CREC, encarregats de dinamitzar la sessió.\nLa primera dinàmica va consistir en fer un exercici inspirat en el servei CREC Connect: Crear una petita comunitat a cada grup, on tots eren desconeguts entre ells. Cada participant va destacar 10 ítems representatius d’ells mateixos i es van encarregar de trobar nexes d’unió entre ells. Un cop detectats els punts coincidents, cada grup va escollir un nom que els representés i va nomenar un portaveu.\nUn cop cohesionat cada grup, vam introduir la metodologia SCAMPER en la dinàmica CREC Skull per començar a crear un espai de reflexió conjunt. Així, els participants feien una pluja d’idees per Substituir, Combinar, Adaptar, Modificar, Posar un altre ús, Eliminar i Reorganitzar allò que consideressin per millorar el següent concepte: El sistema educatiu actual.\nFinalitzada aquesta part, els participants van començar a treballar plenament en l’acció CREC Punk, que havia de concentrar els següents valors: Sostenibilitat, Bellesa, Emoció, Tecnologia, Feminisme i “Iniestació” (Ser excel·lents en els moments on la majoria som mediocres). El resultat va ser un conjunt de propostes disruptives carregades de valor que els alumnes i professors van presentar davant d’un tribunal, i el desenllaç no va poder ser més enriquidor!\n“És millor ser odiat per allò que ets que ser estimat per allò que no ets”\nRoman Calavera, CEO de CREC Coworking, ha valorat molt positivament la jornada: “De vegades, per trobar el concepte que ens defineix hem de tirar enrere i mirar els clàssics. Kurt Cobain, líder de Nirvana, no podria haver expressat millor l’essència del nostre objectiu en el projecte Art Experience: “És millor ser odiat per allò que ets que ser estimat per allò que no ets”. Estem encantats de formar part de jornades tan creatives i ho seguirem fent!”, conclou.\nEls guanyadors de la sessió van ser el grup “A full gas”, que va presentar una innovadora proposta: Fer un mapping en 4D projectat sobre joves voluntaris a CREC Poble Sec on es representi la filosofia CREC Punk a través de sons, sensacions, imatges, vibracions… Una proposta que sense dubte voldrem dur a terme! A més, tots els guanyadors disposen d’un mes gratuït quan vulguin a qualsevol dels nostres espais. Us hi esperem!\nSketchnote de Violette Bay (Dear White)\nLa coworker Violette Bay, impulsora de Dear White, va estar present des del principi fins al final de la jornada en un dels grups de treball. I ho va fer per a sintetirzar amb un dels seus visuals sketchnotes el contingut més destacat de la dinàmica. El resultat és aquest meravellós sketch que resumeix tot el procés creatiu: La presentació de l’equip, la reflexió sobre cada valor i l’expressió artística final.\nL’ Art Experience 2021 va ser possible gràcies al Servei d’Ordenació d’Ensenyaments de Règim Especial del Departament d’Educació de la Generalitat de Catalunya. A més, va ser organitzada per dues úniques organitzacions: CosmoCaixa i el propi CREC Coworking. Els encarregats de dinamitzar la sessió van ser:\nRoman i Ramon Calavera, CEO’s de CREC Coworking\nCarles López, Alfredo Vera, Gerard Hernández i Marc Parals, Community Builders\nVicenç López, coworker de CREC Poble Sec


Clara Ponsatí: “Els nostres dirigents s'han rendit”\nAhir els subscriptors de VilaWeb van poder conversar amb Clara Ponsatí · Us n'oferim l'entrevista\nActualització: 26.05.2022 - 20:54\nAhir l’eurodiputada Clara Ponsatí va protagonitzar una conversa amb els subscriptors de VilaWeb. L’acte, moderat pel director del diari, Vicent Partal, es va fer el Centre de Cultura Contemporània de Barcelona, però Ponsatí, exiliada d’ençà de la proclamació de la independència, l’octubre del 2017, va haver de participar-hi per videoconferència. L’acte es va transmetre en vídeo en directe a VilaWeb amb algunes dificultats tècniques, per les quals demanem excuses. Per això, ara us oferim la transcripció de la major part de la conversa, juntament amb el vídeo de l’acte, que hem intentat d’adobar tant com ha estat possible.\nEn la conversa, que tenia com a raó inicial la presentació del llibre Molts i ningú, publicat per la Campana, Ponsatí es va expressar amb la seva claredat habitual, sobretot parlant de l’actualitat política.\n—Per començar, Romanç Olivella diu: “M’ha sorprès molt que no hi hagi la seva foto a la portada del llibre, sinó tan sols unes orenetes. Tots els presos i exiliats que han fet llibres han acabat posant la fotografia a portada. Per què no ho feu?”\n—[Riu] Va ser una negociació complicada amb l’editorial, perquè ells també volien posar-hi la meva foto, però jo no. Per raons estètiques, crec que les orenetes que va dibuixar el meu avi són molt més boniques que qualsevol fotografia. Però també per consistència amb el títol del llibre, perquè és un llibre que vol ser un homenatge a unes arrels i un país. Volia que fos una mica diferent dels llibres habituals que fan els polítics per vendre’s. Em va costar, però els vaig convèncer: quan vam trobar el disseny de la portada –que està molt bé i que agraeixo molt a la gent de l’editorial que el va fer– tothom va estar d’acord que no calia posar-hi la meva fotografia.\n—Una altra pregunta diu: “Llegint el llibre he tingut la sensació que heu posat la vida enmig de capítols durament polítics, com una manera d’asserenar-vos i agafar perspectiva. Al mig del llibre hi ha molta dolçor, és molt ben escrit i molt agradable de llegir. En canvi, el començament i el final són molt durs.”\n—És una bona manera de mirar-s’ho. No podia escapolir-me de fer uns capítols de memòries i de comentari polític. No hauria estat honest, ateses les meves circumstàncies i, per tant, necessàriament havia d’incloure-ho. I bé, aquesta estructura, amb dos capítols polítics al davant i dos al darrere, em va semblar una bona manera d’encarar-ho: si algú no té interès a llegir la part més històrica i autobiogràfica pot llegir els quatre capítols polítics i amb això ja fa. Si a algú no li interessen les meves impressions sobre l’octubre del 2017, pot anar directament al capítol 3 i amb això en tindrà prou. Per tant, sí, és veritat que la part de política és molt immediata, i també s’ha de reconèixer que aquests dos capítols els vaig escriure gràcies als diàlegs que vaig tenir amb l’Andreu Barnils, que els va enregistrar i els va transcriure i jo després vaig reescriure. És per això que tenen aquest to molt immediat de conversa entre persones de confiança i parlen d’uns fets que en aquell moment eren bastant immediats. Aquestes converses amb l’Andreu van ser l’octubre del 2018 i per això tenen aquest to més cru i més directe. En els últims capítols parlo evidentment de la meva situació present i la situació present del país. Per això és difícil de mirar-s’ho amb distància i encara més difícil és mirar-s’ho amb duresa, un nom que en la política del moment no hi té cabuda.\n–Lluïsa Sánchez Pol insisteix en això i diu que li sembla una llàstima, perquè és un llibre ple de tendresa. Demana: “En realitat no haurien de ser dos llibres?” I afegeix: “Està molt ben escrit, penseu escriure’n més?”\n—A veure, potser sí que podrien ser dos llibres, però vaja, prou feina tinc presentant-ne un. Potser sí que podria prendre’m la pregunta, amb tota legitimitat, una mica com una crítica: hi ha uns canvis de registre d’uns capítols als altres que potser sobten una mica. Potser sí que un llibre que fos tot en el mateix registre tindria una lectura més fluida, no ho sé. Penso escriure més, però no tinc projectes gaire concrets. Escriure aquest llibre m’ha agradat molt, ha estat una activitat molt gratificant. Encara tinc davant meu una jubilació amb molts anys, i segurament una de les activitats a què em puc dedicar és aquesta.\n—Francesc Marí diu: “Narreu un episodi després dels atemptats de Barcelona amb el conseller Carles Mundó, durant el funeral de Pau Pérez, que m’ha impactat molt. Reflecteix la imatge d’una outsider enmig dels polítics professionals.” És així?\n—Sí, sí, és un exemple… N’he viscut diverses, d’aquestes. Quan s’ajunten uns quants polítics que van a algun lloc on hi ha públic i hi ha fotografies i atenció mediàtica, aquesta escena es viu repetidament i això ho he viscut i ho continuo vivint. Al Parlament Europeu hi ha una activitat que als parlamentaris els agrada molt organitzar. En diuen photo-op i consisteix a cridar els amics de qualsevol causa perquè vinguin a les escales del parlament i es facin una foto. Sempre que participo en aquestes activitats em trobo que, si vull sortir a la foto, he de donar empentes [Rialles]. I, per tant, moltes vegades m’estimo més no sortir, perquè no em ve d’aquí. I bé, aquesta escena és reveladora perquè era una situació una mica més dura, però vaja, passa molt. Sí, la vida política té aquest estil.\n—Marina Castellón diu: “Trobo sensacional la narració que feu del viatge a Itàlia quan éreu comunista, del tracte que us va fer el PCI i del vostre petó amb la Pasionaria. Us queda alguna cosa d’aquell temps, ideològicament parlant?”\n—Tots som una continuïtat i quan pensem en nosaltres mateixos ens sentim com érem quan teníem deu anys. En aquest moment, visc aquest viatge que vaig fer a Itàlia amb les Joventuts Comunistes com qui recorda l’aniversari d’una àvia. Al mateix temps, si ens poséssim a analitzar els projectes polítics i les ideologies que hi havia en aquell entorn –i jo m’autoanalitzo sobre com veig el món–, sí, hi ha molta distància. Però hi ha continuïtat: l’actitud, l’alegria de viure, hi ha la fe en el progrés i la democràcia. Això hi era en aquell moment, en què jo era una adolescent, però hi ha molta continuïtat.\n—Es podria dir que una de les gràcies del llibre és que hi ha moltes fotos, i n’hi ha una de Clara Ponsatí amb Domènec Martínez i Josep Maria Riera al primer míting del PSUC al Baix Llobregat, que realment és una foto molt bonica.\n—Si hagués posat aquesta a la portada, potser sí que l’hauria hagut d’explicar… [Riu]\n—Marta Pérez Dosgrau diu: “En bona part del llibre feu moltes insinuacions sobre el president Puigdemont, però no les acabeu de concretar. Detecto una espècie de malestar per part vostra amb la seva manera d’actuar. Penseu que el seu moment ha passat?”\n—Vejam, insinuacions no en faig. Explico una sèrie d’impressions. No és un llibre sobre Puigdemont i, per tant, no m’he vist amb la necessitat de fer un judici categòric. Explico les meves impressions en determinats moments, que són variades i contradictòries. Són les meves impressions d’un personatge, que ara s’ha convertit en el meu company del Parlament Europeu, amb el qual tinc màxima sintonia. Sobre si el moment de Puigdemont ha passat o no? Crec que no ho haig de jutjar jo. La política catalana està en un atzucac molt important. Tenim un futur molt incert; realment les circumstàncies no són gens favorables.\n—Jaume Pericay diu: “Sou l’última represaliada que ha publicat un llibre. Com és què heu tardat tant?”\n—No sóc l’última, perquè potser encara en sortirà algun més. Toni Comín no ha publicat cap llibre. Sé que hi pensa, no sé com ho vol fer. En tot cas, no és imminent. Per què he tardat tant? Jo trobo que no he tardat gaire. Perquè realment valorar el que ha passat, quan encara ho estàs vivint, és molt difícil. I, per tant, malgrat que tenia aquestes converses amb Andreu Barnils, que podia haver estat el material per a fer un llibre només sobre la meva experiència l’any 2017 i els primers mesos de l’exili, em vaig resistir molt a publicar allò. Em semblava insuficient perquè faltava una part de la història. Hi vaig voler posar tot el context biogràfic i històric, de la família. I això m’ha donat feina. Encara no n’estic del tot satisfeta; en l’estira-i-arronsa entre els editors i l’autor hi ha un moment que has de dir prou. I al final ells van dir prou i ho vaig acceptar. Jo com que estava gaudint molt de la feina, ja m’anava bé que això s’allargués, no? Per tant, no em sembla que hagi tardat molt. Hi ha molts llibres sobre el procés, de qualitats variables. El meu parer és molt diferent i, en conseqüència, requeria un temps. I potser fins i tot, hi haurà temps de fer-ne una revisió. Ja ho veurem…\n—Elisenda Albajes diu: “Penseu que val la pena perdre tantes hores per arribar a un pacte del català a l’escola sabent que els tribunals en faran cas omís i continuaran trepitjant tot allò que saben que és important per als catalans?”\n—El problema no està en les hores que s’hagi dedicat a assolir el pacte, el problema és el pacte que s’ha assolit. Sobretot amb aquesta mena d’obsessió a fer veure que hi ha un consens sobre la immersió i que s’ha de mantenir el consens. És un discurs que ja feia aigües fa temps, però que a hores d’ara –després de veure tot el que ha passat, després de l’actitud no només del TSJC, no només de les forces polítiques espanyoles, no només del govern espanyol, després de tot el que hem observat– es parli d’un pacte per a blindar o salvar la immersió em sembla ridícul. A part de ridícul, és molt lamentable.\n—Pere Antoni Escoda us pregunta: “A la pàgina 339 de Molts i ningú ho expresseu molt clarament: ‘No serveix de res ajornar la independència, no serveix de res cercar el nostre lloc a l’estat espanyol. A l’estat espanyol no hi tindrem mai lloc si no deixem de ser catalans.’ Penseu que això ho entenen els nostres polítics actuals? Què caldria fer o què hauria de passar perquè ho entenguessin?”\n—Jo crec que no ho entenen. O si ho entenen són prou cínics per a acceptar fer política autonòmica i qui dia passa any empeny. No se sap si són molt cínics o molt estúpids. Jo tinc sempre aquest dubte.\n—Sílvia Valls: “Si Clara Ponsatí fos avui la consellera i s’hagués d’enfrontar al TSJC amb el 25% de castellà com ho faria?”\n—Si per accident m’hi hagués trobat, segurament renunciaria a actuar en obediència a les ordres que em fa un tribunal de justícia que és un tribunal de país ocupat. Què faria per plantar-hi cara? Jo potser dimitiria. Reconec que no està clar de quines eines disposaria, però el que no faria és intentar acomodar-me per evitar que m’inhabilitessin per prolongar l’estada en aquest govern… Hi ha una agressió sistemàtica. No és accidental: és una agressió que s’ha inflat després del fracàs del procés d’independència. És una de les columnes vertebrals de la resposta espanyola a la nostra derrota. Està claríssim que volen liquidar el català.\n—Marina Castells Llavanera us pregunta: “A la pàgina 58 del llibre s’hi llegeix que el 2 d’octubre va haver-hi una reunió molt ràpida del govern i dieu que no hi va haver discussió sobre si el 43% de participació havia estat suficient. Però d’on surt aquest 43% de participació. Sabem que els vots van ser recollits en un ordinador central. Què va passar en aquest ordinador. Qui els té els resultats reals?”\n—No tinc resposta a aquesta pregunta.\n—Jordi Miralda ens fa arribar aquesta pregunta: “El relat per a arribar al Primer d’Octubre incloïa la idea que el referèndum no podia tenir impacte si no el promovia el govern de la Generalitat. Penseu que aquest relat era en el fons fals? Cal avançar ara cap a un nou referèndum des d’una plataforma institucional completament independent de l’estat espanyol?”\n—Ui, quina pregunta més difícil. Jordi Miralda, vas fort! Vejam, no ho sé. D’entrada, el discurs era que el referèndum s’havia de fer des del govern. El referèndum va ser una cosa que no era ni en el full de ruta, va ser una cosa que va aparèixer en les discussions d’alguns cercles independentistes, i que Puigdemont la va agafar. Jo crec que amb molt d’encert. Ho va fer servir per a desencallar unes discussions amb la CUP. I després, un cop el govern ho va fer seu, el discurs era que seria un referèndum normal, com es fan les votacions sempre. Però el referèndum, després, es va haver d’organitzar amb la participació de la societat civil. El govern hi va tenir un rol, però era un rol limitat. El referèndum va ser un gran èxit justament per això, perquè no depenia que els representants del govern obrissin les portes de les escoles, muntessin les taules i repartissin les paperetes. Les coses van passar perquè hi havia una mobilització. […] Això ja era diferent, però tot això és una discussió logística. Fins a quin punt, quan estàs encara sotmès a l’estat que vol impedir la teva autodeterminació i ets part de la seva administració, ets capaç o no d’organitzar un referèndum? El Primer d’Octubre va ser una experiència d’iniciativa público-privada, governamental i de masses, que va ser un èxit. I sobretot va ser un èxit per la mobilització de masses, més que no pas la governamental. La cosa important va ser que el parlament convoqués un referèndum i el govern el signés. Ara mateix no em veig amb cor de pronunciar-me sobre si s’ha de fer un altre referèndum perquè la situació de col·lapse de l’independentisme és tan gran que són discussions d’entelèquia. No sé com ha d’avançar l’independentisme des del moment present fins que torni a plantejar un torcebraç a l’estat espanyol, i fer afirmacions sobre si cal un altre referèndum són discussions en què no em vull posar.\n—Hi ha força preguntes sobre el Consell per la República. Rafael Artigues diu: “Per què no formeu part del govern del Consell per la República? No us ho van oferir o no us va interessar?”\n—No m’ho van oferir. Per tant, no vaig haver de pensar si m’interessava o no.\n—Jordi Romeva fa tres preguntes molt llargues que intentaré concentrar. En les pròximes eleccions autonòmiques, si tot continua així, veieu necessari fer una llista de país que es presenti a unes eleccions plebiscitàries per a la proclamació de la República? I si hi esteu d’acord, considerant la vostra expertesa i responsabilitat, de quina manera podríeu o voldríeu contribuir en un moviment com aquest?\n—Em sembla que la resposta anterior també serveix per a aquesta pregunta. Crec que la situació de confusió i col·lapse és tan grossa que ara mateix plantejar-se eleccions plebiscitàries és bastant fora de la perspectiva de la política immediata. No tinc una opinió sobre això. Ara ha fet un any d’aquest govern, que no desenvolupa una tasca consistent, ni tan sols amb els programes molt ambigus que havien anunciat els partits polítics que en formen part. Esquerra potser feia un programa menys ambigu, que era la taula de diàleg i aquestes coses. La taula de diàleg, tots sabem com va. Junts feia el discurs més abrandat, però tampoc especialment concret. Però tots formen part d’aquest govern. Les iniciatives que ha pres aquest govern ens allunyen de la independència. És natural que els votants que van donar el seu vot a Esquerra o a Junts pensant que era un vot que ens faria avançar se sentin frustrats. Això ho entenc. Que això impliqui que caldrien unes altres opcions electorals? Potser sí. No ho tinc clar. L’esperança que algun dels partits independentistes torni a aixecar les il·lusions i sigui més creïble… la veritat és que cada dia que passa hi confio menys.\n—Avui, després del pacte aquest del català, no és un bon dia per a pensar que dins els partits polítics les coses es mouen en la bona direcció, més aviat sembla que es moguin en la direcció contrària. Per tant, semblaria natural que hi hagués una reestructuració de les ofertes electorals, però essent molt conscients que si en alguna cosa han avançat els partits polítics, especialment Esquerra, és en el control dels mitjans audiovisuals públics, i els no tan públics. Hi ha un control del discurs. I, per tant, plantejar-se alternatives electorals sense que passin moltes altres coses, sense que es revifi d’alguna manera la mobilització popular per la independència, sense que la dissidència es manifesti d’una forma més potent, a mi em sembla de moment precipitat.\n—Hi ha moltes preguntes en aquesta línia, anirem trobant la manera de respondre-hi. Mercè Vallès diu: “Què podem fer els catalans per collar, per crear un ambient social, a fi que els nostres electes comencin a canviar per dir la veritat?”\n—Sóc de les que pensen que ara cal tornar a la trinxera local. Per exemple, la gent que hi ha a les escoles, cadascú haurà de fer coses dins la seva escola. Als barris, als pobles… En l’àmbit local pot haver-hi algunes opcions electorals. No em pronuncio sobre això. Però ara mateix crec que l’única cosa que podem fer és mantenir la resistència en l’àmbit individual o descentralitzat. I mantenir la denúncia. Cal transmetre el nostre discurs: que som un país ocupat, els nostres dirigents en gran manera s’han rendit; per tant, ara mateix estem de retirada. Ens hem de recuperar des de la guerrilla. Ara he fet servir un terme, que segurament retallaran i manipularan per dir que jo dic no se sap què. Però la situació és complicada. Hem retrocedit molt i, per tant, no podem anticipar grans avenços sense que hi hagi una fortificació ideològica, moral i espiritual de l’independentisme.\n—Un altre comentari d’un subscriptor: “Tinc decidit que no faré mai més un vot útil. Mai no tornaré a votar ERC, Junts o CUP. I m’és igual si en les pròximes eleccions guanya el llop o l’home del sac. Hi tinc poques esperances, però m’agradaria saber si donaria suport a una llista cívica com la que proposa l’ANC.”\n—Ara mateix jo no puc pronunciar-me sobre això, perquè és una hipòtesi. Entenc la posició dels qui no vulguin votar ningú dels que s’han pogut votar fins ara i se sentin frustrats i pensin que hi ha d’haver altres alternatives. Jo també ho penso, però ara que jo hagi de pronunciar-me per donar suport a una cosa que no existeix no correspon.\n—Margarita Ametlla diu: “Parla de la situació del 2010 dels escons en blanc. Més que formar una alternativa, seria fer-los veure que no hi estem d’acord, no votant-los. Castigar els tres actuals amb un comportament electoral diferent.”\n—És una opció. Em sembla que van ser els nacionalistes irlandesos que durant una temporada es presentaven a les eleccions a Westminster i treien escons i no hi anaven. Potser és una cosa que s’hauria de fer, sí.\n—Margarida Soler pregunta sobre Primàries. Vàreu tancar la llista de Barcelona, teniu molta relació amb Jordi Graupera. Demana si aquest objectiu de fer servir el sistema electoral del Consell per la República –és a dir, de crear una llista basada en un procés de primàries i no en un debat en tres partits–, penseu que seria una manera de salvar la situació.\n—La proposta de Primàries, ara fa tant de temps que em sembla prehistòrica. En aquell moment, em va semblar una bona proposta i vaig voler donar-hi suport. A mi em sembla, però, que no hem de ser esclaus de les idees boniques i allò de Primàries era una idea bonica que no va prosperar per múltiples motius. Ara mateix no hi ha unes eleccions en l’horitzó i si jo ara comencés a fer propostes se sobreinterpretaria i, perdoneu, però aquest és el problema de tenir una veu com la meva, qualsevol matís se sobreinterpreta. Per tant, no m’hi veig amb cor.\n—Un altre lector us demana un consell sobre com detectar els agents frenadors o delators que hi ha entre nosaltres. Es pot fer un discurs rupturista per amagar la funció de mantenir l’ordre autonòmic?\n—De personatges així, no en conec gaires, però tampoc no sóc sobre el terreny. Per tant, la meva opinió no és gaire vàlida. Jo crec que per destriar el gra de la palla val allò de “per les seves obres els coneixereu”. També es veu què fan i què diuen i la consistència entre l’una cosa i l’altra. Això ens permet de jutjar en qui dipositar confiança i en qui no.\n—Vau viure uns quants anys a Escòcia. Tenim relació amb els escocesos i també hi ha un procés d’independència. Què en podríem aprendre?\n—Moltes coses. N’hi ha moltes coses que s’haurien d’imitar, però de forma immediata les distàncies són tan grans que no m’atreviria a donar cap consell concret. Una de les coses que són molt diferents és la qualitat de la política i dels debats. I això difícilment s’arregla pel desig d’arreglar-ho. Si els polítics escocesos tenen més nivell és perquè s’han desenvolupat en un context molt competitiu, cosa que no passa en la política espanyola i catalana. Estic donant una resposta francament pobra, però no em veig amb cor de dir què passa a Escòcia que hàgim d’aprendre. Potser el nacionalisme escocès i el català són tan diferents com ho són els dos pobles. Si hi ha una cosa que trobo a faltar a Catalunya és orgull.\n—Marta Solà diu: “Des de l’experiència europea, si Escòcia fes un referèndum i el guanyés i pogués tornar a la Unió Europea, això tindria repercussió en el cas català?”\n—Evidentment que tindria repercussions. Si Escòcia fes un referèndum, el guanyés i comencés un procés per a entrar a la Unió, evidentment això seria molt cridaner i faria molt difícil que continuessin fent veure que Catalunya no existeix, que és el que estan fent veure ara. Però tampoc no és bufar i fer ampolles, convèncer la majoria dels escocesos que els interessa deslligar-se del Regne Unit, passar a ser un estat de la UE. Si això passés, la Comissió Europea hauria d’adaptar el seu discurs, però tenen molt pocs complexos. Mentre no tinguin un problema de veritat, el discurs sobre Catalunya no canviarà.\n—Sobre la vostra vida política. Sara Bellver diu que des de fora sembla que la política a Brussel·les és més seriosa que a Barcelona o Madrid. És cert? I si ho és, què us ha aportat el temps de treball al Parlament Europeu?\n—En principi sí, diguem que de mitjans. És diferent. Al cap i a la fi, en la institució del Parlament Europeu hi participen polítics de vint-i-set països europeus, alguns dels quals tenen una tradició democràtica molt llarga i rica, i això evidentment marca caràcter. Però també tenen les seves coses, encara que amb actituds més fines. La nostra situació en el Parlament Europeu n’ha estat, per exemple, una prova claríssima. Com el president Tajani va impedir que el president Puigdemont i el conseller Comin fossin eurodiputats durant sis mesos perquè ell era amic dels espanyols i els volia fer aquest favor. Això anava en contra de qualsevol criteri democràtic i de la legislació i de tot. Però ho va fer i se’n va sortir. Llavors els tribunals europeus van començar a donar instruccions. I el president Sassoli, que era un demòcrata de veritat, ho va acceptar, va acceptar les instruccions que li donaven els tribunals. En qualsevol cas, que tingui més nivell no vol dir que sigui impecable, ni de bon tros.\n—I del punt de vista professional?\n—I des del punt de vista professional ha estat un canvi. És un canvi de registre molt bèstia. Quan un es dedica a l’acadèmia ha de dir coses noves constantment. Si una cosa l’has dit una vegada ja no l’has de tornar a dir mai més perquè has de ser original. En política, en canvi, es tracta de dir el mateix moltes vegades. També he après a dir el que volia dir molt de pressa perquè només donen un minut. Té la seva gràcia i en general és cert que he après com funciona la política fora de Catalunya. Tampoc no és que jo conegués el funcionament parlamentari de Catalunya com un insider, però en tot cas era una persona informada i amb opinió. Les coses que em porta la vida procuro prendre-me-les en positiu i crec que ser membre del Parlament Europeu és un honor i una feina que faig de gust. Ara, si fos al principi de la meva vida i hagués de triar si vull ser membre del Parlament Europeu o professora d’economia en una universitat mitjanament presentable, preferiria ser professora d’economia. Però les coses no van així, no ho he triat, ho han triat les persones que van votar amb molt d’entusiasme la candidatura del president Puigdemont, i estic al seu servei.\n—Lluís Morales comenta: “Essent una exiliada i sense poder venir a Catalunya us deveu haver hagut de fer a viure a Brussel·les. Com és la sensació d’haver de viure en una ciutat que no és la que voldries?”\n—He viscut a molts llocs: als Estats Units, al Canadà, a Escòcia i m’hi he adaptat. Brussel·les és una ciutat amb defectes i virtuts, però vaja. Visc com un expatriat qualsevol i és un tipus de vida que no m’incomoda especialment. Evidentment, no és igual un expatriat que pot tornar a passar les vacances o el cap de setmana a casa seva, que un que no pot fer-ho. Però jo ara puc tornar a Catalunya Nord i això m’apropa als amics i la família, que és un guany respecte d’anys anteriors. I evidentment que enyoro casa meva, però em sembla que compleixo les meves obligacions en tant que exiliada de mantenir el combat des de fora.\n—Josep Ramon Gil diu: “Què us sembla que passa amb la intel·ligència, la intel·lectualitat? On són els intel·lectuals? La situació actual recorda la situació anestèsica, si no d’acceptació, que hi havia als començaments del franquisme.”\n—Em sembla que hi ha intel·lectuals catalans que s’han pronunciat de manera molt clara i que tenen un compromís cívic al màxim nivell. Ara no es tracta que comenci a passar llista, però no em sembla que siguin tan absents. Si es refereix al compromís cívic dels acadèmics, això sí que és una cosa que es troba a faltar. Però crec que és un fenomen global, no només català. La universitat catalana ha patit l’ocupació, subtil però que ara es nota més, però també crec que les dinàmiques de la ciència són dinàmiques de competència internacional molt especialitzades que fan que el compromís cívic que abans semblava natural entre els intel·lectuals no formi part dels ingredients necessaris per a ser un gran científic. N’hi ha que ho són, però n’hi ha molts que no ho són i que són gent supercapdavantera en les seves especialitats. Suposo que en part estem patint o vivint això. Al final, el compromís cívic és el dels ciutadans i no es tracta que demanem més als científics del que demanem als futbolistes, per exemple.\n—Rodrigo Alves pregunta per les dues consultes sobre els Jocs Olímpics d’Hivern del Pirineu: la del govern de la Generalitat i la del Consell de la República. Què passaria si a la de la Generalitat sortís ‘sí’ i a la del Consell, ‘no’?\n—A mi em costa moltíssim entendre com els dos partits que hi ha en el govern s’han afegit a aquest projecte que no té ni cap ni peus. Sobre la consulta del Consell per la República, si la majoria d’inscrits o qui sigui que ha de votar vota ‘no’ ja veurem si el consell ha de fer sentir la seva veu. Perquè de moment no ho fa fet. Si es fa la consulta s’haurà de veure què diuen els associats. Potser hi estan a favor. Llavors jo callaré i acceptaré el resultat. L’independentisme necessàriament ha d’estar-hi en contra.\n—Quina valoració en feu, d’això que ha passat aquests dies sobre el retorn de la immunitat. Què significa personalment? Tindreu més llibertat de moviments arreu d’Europa? Això té una traducció política?\n—Personalment, pel que fa a la mobilitat dins Europa, en l’àmbit pràctic per mi no té cap implicació, perquè jo em movia tant com volia. Molt sovint m’he trobat que hi havia controls de passaports i el meu passaport aixecava l’alarma perquè hi ha una ordre de detenció en el sistema. El policia que es mirava el passaport deia: “Ui, aquesta senyora.” Això em tenia retinguda una estona, fins que a l’ordinador suposo que hi havia una nota que diu que hi ha una ordre, però a aquesta senyora s’ha de deixar passar. Aquestes parades en el control de passaport no s’han convertit mai en una ordre de detenció com amb el president Puigdemont a Itàlia. M’agrada molt moure’m, però a vegades és incòmode, perquè estàs una estona xerrant amb els gendarmes francesos, o els carabiners italians o els policies de Grècia que normalment són molt simpàtics. No sé si això ara tindrà conseqüències. En l’àmbit immediat ens estàvem movent i ho continuarem fent. Jo crec que hi haurà conseqüències polítiques. Donen indicis cap a on es mouran les properes decisions judicials.\n—Cap a on?\n—El més important de la decisió d’ahir és, primer, que el Tribunal Superior de Justícia de la UE li diu al Tribunal General, que és el que ha de veure el cas sobre la nostra immunitat: “Ei, alto, heu dit que a aquests senyors si els detenien no passaria res, però no tenen garanties que la seva detenció no es compliqui, perquè ja vam veure què va passar a Itàlia.” I això no ho diu, però vaja, explica què passaria si se’ns acudís d’anar a Barcelona. Que una detenció així causaria danys irreparables a l’activitat del Parlament Europeu. Tant si la detenció és a França, a Lisboa o a Sevilla és un prejudici per al Parlament Europeu. I és evident que té conseqüències polítiques. Nosaltres pensem que si anem a Barcelona ens detindran, però ara sabem que si hi anem i ens detenen el TJUE ha dit que això és un prejudici. I la segona conseqüència és que el jutge que ha pres la decisió dóna moltes pistes al Tribunal General. Li diu: a mi em sembla que d’entrada va haver-hi problemes en aquest procés. El TG, que s’ho haurà de mirar molt bé, ha d’examinar si el president de la comissió que va fer la proposta tenia un conflicte d’interessos, si el ponent que va fer els informes era amic dels senyors de Vox, que són una part en la persecució, etc. Jo crec que això ens dóna força tranquil·litat sobre cap on aniran els trets quan es revisi aquesta decisió il·legal. Perquè sempre hem dit que la decisió d’aixecar-nos la immunitat era il·legal. El Parlament Europeu es va equivocar. I si el Tribunal de Justícia li diu que s’ha equivocat això serà insòlit. De moment tenim bastants indicis per a pensar que això és una possibilitat que pot passar.\n—No sé si heu anat al parlament en aquestes hores que han passat des de la decisió. Hi ha hagut reaccions?\n—Ara som en setmana verda, que és la setmana que els eurodiputats “normals” la passen al seu territori –nosaltres no, encara– i, per tant, hi havia molt poca gent [al parlament]. Però sí que, efectivament, hem circulat i hem fet arribar la informació a la presidència del parlament –de moment no hi ha hagut cap reacció per part seva– i als eurodiputats del comitè jurídic. I sí, hem tingut reaccions d’uns quants. Les persones que s’han involucrat en el procés previ a l’aixecament de la immunitat i que van estar més atentes, és clar, ens han contestat al missatge dient: “Ostres, això sí que és una bona notícia.” Això reforça la seva posició.\n—Tornem a la política local, perquè hi ha moltes més preguntes. Maria Puig les resumeix totes molt bé en una frase: “Seria possible formar un partit amb moltes Clares Ponsatí?”\n—[Riu.] No, perquè només n’hi ha una [rialles]. Què voleu que hi faci! Però a veure, la gràcia dels partits és que hi hagi gent diferent, de manera que tampoc seria especialment desitjable. Jo crec que allò que ha de saber fer un partit polític per la independència, que és l’únic que a mi m’interessaria, és agrupar gent variada amb capacitats i visions diferents, però amb la ferma convicció que la feina que s’ha de fer és la independència de Catalunya.\n—Hi ha uns quants subscriptors que formulen versions diferents d’aquesta qüestió. Per exemple, Francesc Fortián diu si, més que fer un partit, o bé el Consell per la República o bé l’ANC haurien de fer una llista.\n—La meva resposta honesta és que no ho sé, i que no em correspon a mi saber-ho. Veig que és una discussió viva i que se m’hi inclou amb molt més protagonisme del que em correspon. Sospito que passa que hi ha nerviosisme i corren rumors i insinuacions… Tot això és bastant normal en el joc de la política. Però vaja, quan dic que hem de treballar cadascú des del seu espai, vull dir que veig molt complicat de fer grans plans i fulls de ruta ara mateix. Si la gent de l’ANC pensen que han de promoure una llista, que s’ho pensin bé i que mesurin bé les seves capacitats i les seves forces. No dic que no ho hagin de fer: ara mateix el més important és la discussió, i el fet que hi hagi aquesta inquietud –tant per als qui se senten decebuts com per part dels decebedors– és la prova que com a mínim el país encara es belluga. Estem molt desorientats, però encara tenim la capacitat de veure que necessitem eines noves.\n—Albert Molins Diez diu: “A certs espanyols el que més els emprenya és que els parlis català. Què els diríeu als catalans que malgrat tot no s’atreveixen a fer-ho?”\n—Això connectaria amb la resposta que he donat sobre Escòcia, encara que en aquell país els van aniquilar la llengua, però van mantenir l’orgull. Ara faré una mica d’història barata. Els catalans hem sobreviscut a través de la submissió. Som un país ocupat que hem fet de més i de menys, ens hem anat recuperant dels diferents episodis de repressió. Hem sobreviscut fent poc soroll i això està molt impregnat en la nostra psicologia. És per això que costa mantenir el català i ha fet forat aquest argument que mantenir el català és de mala educació. En moments en què l’agressió és més oberta, la defensa és més legítima i, per tant, és més fàcil argumentar que això no és un problema d’educació, sinó de poder. I el poder només el tens si l’exerceixes.\n—Una última pregunta de Robert Faus, que em va sorprendre quan la vaig rebre i que diu: “Heu fet un llibre molt difícil i molt ben escrit, que reforça la imatge de Clara Ponsatí com una dona molt dura. No sé si us penediu d’haver dit allò de ‘la catxa”, que va començar a generar aquesta imatge, però m’interessaria saber si esteu còmoda en aquesta posició o si us representa un pes feixuc. És cansat ser Clara Ponsatí?”\n—[Riu.] No sé amb què comparar-ho! Depèn del dia. Crec que és molt més cansat haver d’estar mesurant el que un pensa. A mi això em cansaria molt. De fet, ara ho faig molt més que no si fos una persona a l’anonimat, que només parla amb els seus amics i familiars. Però, vaja, el caràcter que té cadascú és més o menys mal·leable i es porta posat. No és especialment cansat. Tinc altres problemes que el de cansar-me per això. Això de “la catxa”, que va ser una expressió molt directa en un context en què jo no estava pensant que creava discurs, de fet va ser un encert. Em sembla que per a moltes de les anàlisis que hem pogut fer després en l’àmbit de retòrica ens ha anat bé.\n—Voleu afegir res més abans d’acabar?\n—Només donar les gràcies a totes les persones que han vingut i han fet preguntes. No han fet preguntes gaire fàcils, això ho ha fet més interessant i menys cansat. Gràcies també A VilaWeb i a la feina que feu; a l’Andreu Barnils, que em va ajudar a l’inici del llibre; a l’editora del llibre; i la Isabel Martí, que ha estat empenyent el llibre fins que ha sortit de màquines, que sense ella aquest llibre no existiria.\n—M’agradaria salvar per un moment això de l’exili amb la tecnologia i per això intentaré girar el monitor perquè pugueu veure la gent que hi ha a la sala, perquè em sembla altament significatiu que tanta gent haja vingut tot i saber que només us veurien per videoconferència. Crec que és un gest que diu moltes coses respecte de vós i respecte de la gent. Ho faré, i si ix malament ja us enviarem una fotografia.\n[Va sortir bé i Clara Ponsatí va rebre un aplaudiment llarg i emocionat a la sala del CCCB.]\nPodeu comprar el llibre Molts i ningú a la Botiga de VilaWeb


El congrés de metges de família organitzat per CAMFiC debat al TecnoCampus el futur de la professió\nEl Congrés de la Societat de Medicina Familiar i Comunitària de Catalunya (CAMFiC) reuneix avui i demà al Centre de Congressos i Reunions del parc TecnoCampus Mataró-Maresme un total de 400 professionals que debaten el futur l’atenció primària a Catalunya.\nL’alcalde de Mataró, Joan Mora, ha inaugurat avui el migdia el congrés amb un reconexement als metges assistents per la feina que fan diàriament. “Ara us toca patir, ara ens toca fer sacrificis en el marc d’una realitat molt complexa”, ha apuntat l’alcalde en referència al context general que viu el sector.\nEn l’acte d’inauguració també hi han intervingut la presidenta de CAMFiC, Dra. Dolors Forés; el director adjunt d’Afers Assistencials de l’Institut Català de la Salut, Jaume Benavent; el director del Servei Català de la Salut, Dr. Josep M. Padrosa; i el president del Comitè Organitzador, Dr. Juan José Montero. La presidenta de CAMFiC, Dra. Dolors Forés, ha llegit un manifest en el qual es demana entre altres qüestions que els canvis de gestió i i de reducció de la despesa es debatin i es consensuïn amb els professionals del sector.\nEl congrés, durant el qual es presentaran un total de 200 comunicacions, té com a lema “Medicina de família: l’última frontera?” i aborda qüestions com la salut 2.0 i les possibilitats que obre a pacients i clínics o la funció de l’alimentació, amb una representació dels productors agroalimentaris locals.\nTots els continguts es presenten en format de ponències, taules rodones i tallers, conduïts pels grups de treball de la CAMFiC i per professionals d’altres especialitats, amb temes com la comunicació amb pacients d’altres cultures, les vacunacions, l’exercici profesional, la feminització de la professió o la detecció precoç del VIH.\nA més, es realitzaran comunicacions d’iniciatives innovadores als Centres d’Atenció Primària, i dels resultats de diverses recerques a les consultes.\nEntre les novetats respecte edicions anteriors, destaca un espai d’experiències, que es vol constituir en una gran plataforma d’intercanvi informal entre tots els presents.\nL’Ajuntament de Mataró participa en el congrés amb la presentació del programa ”Destí Salut, Inverteix en el Teu Futur”, realitzat en col•laboració amb Blanquerna URL.


GoDaddy és una de les majors empreses que venen noms de domini, allotjament web i altres serveis de presència en línia. Així doncs, no és estrany que també hagi desenvolupat un creador de llocs web per competir amb gegants com Wix i Squarespace. Però el camí ha estat desordenat. Amb diverses versions, les revisions del\nIniciar un lloc web és un procés costós. I és molt refrescant trobar un proveïdor d’allotjament que ofereixi serveis decents sense treure tots els diners. Hostica diu que només és això, però aprofundirem per veure si Hostica ho fa tot’es va esquerdar per ser. I mentre que el lloc web d’Hostica diu que la seva\nAmb el creador de llocs web Webflow, podeu dissenyar, desenvolupar i llançar un lloc web lliurement. Dirigit a autònoms, equips de màrqueting i propietaris d’empreses, Webflow reclama oferir el disseny que desitgeu a un preu raonable. Però millora encara més. Flux web és tant una eina de disseny com un servei d’allotjament. La qual cosa\nHostMetro és un proveïdor de hosting exclusiu compartit, que ofereix serveis a empresaris i petites empreses que busquen accedir a Internet. Afirma ser el principal proveïdor d’allotjament amb eines de qualitat, equip de suport ben informat, plans d’allotjament barats i comprensió completa de les responsabilitats. Com que el proveïdor d’allotjament no és nou per a


12 blaugranes tornen a entrar en acció amb les seves seleccions\nEls amistosos de França, Bèlgica, Colòmbia i Croàcia i l’Espanya-Argentina i l’Alemanya-Brasil centren l’atenció en clau culer\nFins a un total de 12 jugadors del FC Barcelona podrien participar aquest dimarts en nous compromisos de seleccions, tots ells amistosos corresponents a la segona tongada de partits en la que està sent la darrera aturada abans del Mundial d’aquest estiu a Rússia. Són sis els partits en què podria haver-hi representació culer.\nRússia-França (Sant Petersburg, 17.50h CET -1)\nSamuel Umtiti, Lucas Digne i Ousmane Dembélé són els tres jugadors del Barça que podrien tenir minuts contra Rússia, l’amfitriona del proper Mundial. Tots ells ja van tenir minuts –Umtiti va ser l’únic que va jugar el partit sencer- en l’amistós de fa quatre dies contra Colòmbia.\nAlemanya-Brasil (Berlín, 20.45h CET -1)\nSense Ter Stegen, a qui Joachim Löw ha alliberat, la representació blaugrana en el duel de Berlín queda reduïda als brasilers Paulinho i Coutinho. El partit ve marcat per aquell 1-7 que li va infringir el combinat alemany al Brasil en les semifinals del darrer Mundial.\nBèlgica-Aràbia Saudita (Brussel·les, 20.45h CET -1)\nThomas Vermaelen és el jugador blaugrana que podria tenir minuts en l’amistós de Brussel·les. Cal recordar que aquest és el primer partit de Bèlgica en aquest 2018, ja que no va disputar cap amistós fa uns dies, a diferència de la gran majoria de la resta de seleccions.\nAustràlia-Colòmbia (Londres, 21h CET -1)\nCraven Cottage, l’estadi del Fulham britànic, acull l’amistós de la Colòmbia de Yerry Mina. El central ja va rendir a un gran nivell en el duel de fa pocs dies contra França, en què els sud-americans van imposar-se per 2-3.\nEspanya-Argentina (Madrid, 21.30h CET -1)\nEl Wanda Metropolitano, seu de la final de Copa el proper 21 d’abril, és l’escenari d’un altre duel entre blaugranes. Piqué, Alba i Iniesta se les veuran contra l’Argentina de Messi, que encara no se sap si jugarà després d’haver descansat contra Itàlia.\nMèxic-Croàcia (Arlington, 04.00h CET -1)\nL’últim partit de la jornada el disputarà la Croàcia d’Ivan Rakitic, que ja va disputar els 90 minuts en la derrota contra Perú. S’enfrontarà contra Mèxic a Arlington (Texas, Estats Units).


La bellea del patrimoni efímer - Lletraferit\nVALÈNCIA. L’Ajuntament de València ha publicat un llibre essencial per a catalogar i, sobretot, posar en valor una classe de documentació que sol quedar en les vores de les investigacions i que, no obstant, ens aporta informació interessant sobre la vida comercial de les ciutats. València no comptava amb un volum com este, que arreplega de manera ordenada vora 2.000 peces d’ephemera. Ja el tenim gràcies a l’esforç filantròpic de quatre enamorats de la nostra cultura.\nEls ephemera són tan poc corrents que encara emprem eixe neologisme per a referir-nos ad ells. Són aquelles peces d’ús efímer que, per tant, no s’imprimien per a perdurar més enllà de la seua funció concreta i limitada en el temps. Són fonamentalment patrimoni publicitari (encara que la publicitat fora en molts casos una funció secundària) i és sobretot el que hem reproduït en estes pàgines, perquè tenen un gran interés artístic, encara que també existisquen factures i albarans, tiquets, estampetes i un llarg etcètera. En la selecció realitzada fugim de les estètiques més conegudes i oferim als lectors un bocinet del llibre i dels mateixos ephemera, tan desconeguts, almenys en la nostra terra. En altres països, però, sobretot en els Estats Units, el col·leccionisme d’allò efímer i caduc té molts seguidors.\nEl llibre està fet a quatre mans per Andrés Giménez i Ángel Martínez, autors de l’exitós La Valencia desaparecida (2014); per José Huguet, un dels grans guardians del patrimoni cultural, llibresc i gràfic valencià; i per Arturo Cervellera, i compta amb fons dels arxius de Giménez i Huguet. El patrimoni exhibit està centrat en la ciutat de València i així ajuda a imaginar el nervi comercial del cap i casal durant la primera mitat del segle XX. Moltes de les peces incloses són úniques i tenen un valor enorme, més cultural que econòmic.\nÉs curiós observar com este patrimoni recobra un renovellat interés mentres les nostres vides tornen a estar envoltades de coses molt més efímeres que mai: hui una comunicació digital, que desapareix en uns dies, substituïx moltes d’estes peces; a penes es positiven fotos, i els tiquets tèrmics (si és que s’oferixen) tenen una vida breu. És estrany el dia que alguna companyia no ens suggerix deixar de rebre comunicacions en paper i acceptar només les digitals. En definitiva, s’ha perdut allò que tant ens agrada dels ephemera: convertir xicotets gests de la vida quotidiana en albergs d’una humil i discreta obra d’art.\nPer als peus de les imatges seleccionades hem comptat amb la col·laboració d’un dels autors, Andrés Giménez.\n1. Anunci dels ultramarins La Pedralvina destinat a ser projectat en les sales de cine dels anys 50. Ací tenim el positiu de 6,2 x 6 cm que utilitzaria el comercial de la casa de publicitat Secote per a mostrar-lo a l’anunciant. L’original que es projectava era una placa de vidre. © Arxiu Andrés Giménez (AAG).\n3. Este disseny publicitari dels anys 20, per a anunciar productes de depilació, és minúscul (2,3 x 4,3 cm) i senzill, i en eixe simplicitat es troba el seu encant, amb unes línies clares i subtils que recorden les il·lustracions de Nostra Novel·la, amb l’estreta col·laboració del Cercle de Belles Arts. © Arxiu José Huguet (AJH).\n5. Ací tenim a Hilario Cerdà, del Llevant FC, en un cromo clàssic de 1927, regalat per la casa valenciana Mi Papel, de paper de rotllar cigarros. Eixa temporada 27-28 el jugador de la pedrera llevantina es proclamaria campió valencià amb el primer equip © AAG.\n7. Des dels orígens del futbol els cromos eren habituals com a obsequi sobretot de xocolatines i llibrets de paper de fumar. D’ací la singularitat d’esta col·lecció en acordió a doble cara llançada per Cromos Ispo en 1942, l’any màgic en què el Valencia conquistà la seua primera Lliga. Tancada tenia el tamany d’una caixeta de mistos © AJH.\n9. Portada del tríptic publicitari d’una tenda del carrer Sant Vicent dels anys 20. Eren objectes il·lustrats i dissenyats amb molt d’ofici com este de Casa Amador. Estes peces d’ephemera són d’un major interés col·leccionable, ja que tenien una vida breu perquè els comerços les canviaven cada temporada i no n’han aplegat moltes als nostres dies. Este tríptic, en concret, tenia un tamany de 12,3 x 17,2 cm © AJH.\n11. Fullet d’esta empresa amb un naming senzill i eficaç: molts jerseis i a preu de fàbrica. L’estètica torna a reivindicar els feliços anys 20, encara que el full volant siga dels 30. © AAG.\n13. Publicitat de xampany francés en la contraportada d’una revista dels anys 30 (amb l’escut dels Estats Units, per cert). Víctor Ballester tenia la representació de Paul Bur en el carrer Colom. Res a vore, sospitem, amb el destacadíssim futboliste del Llevant FC dels anys 10. No és exactament ephemera, però el llibre, com indica el títol, també inclou publicitat. © AJH.\n15. Portada d’un fullet imprés en Gràfiques València en els anys 40. Sellarim era una potent casa d’aigua mineral instal·lada sobre una bossa d’aigües freàtiques junt a la séquia de la Cadena, en la banda del Cabanyal de l’actual parada del tramvia. El nom comercial és Miralles al revés, per la família fundadora, i exportaven milers de botelles. © AJH.\n2. El col·leccionisme cerveser té molts seguidors i s’apleguen a pagar xifres altes. Esta etiqueta d’Stark-Turia és una de les peces més modernes i alhora més valuoses de les reproduïdes en el llibre. Com succeïx amb altres begudes, la dificultat de trobar les etiquetes en un bon estat de conservació es deu a que només és possible si es tracta de romanents que no foren usats.\n4. Arturo Ballester en estat pur en este conegut fullet governamental (10,7 x 16,1 cm) de 1938, imprés per Ortega, litografia intervinguda en aquell moment històric.\n6. Cartereta de Calvet per a entregar als clients dels anys 30 els negatius de les fotos revelades, que alhora aprofitava també per a fer publicitat i buscar un públic selecte, com s’inferix de la il·lustració de Valor sobre un suport de 7,8 x 12 cm. © AAG.\n8. Els pai-pai eren prou corrents, un reclam publicitari eficaç però alhora difícil de conservar per la seua forma encunyada. Açò els convertix en una peça cotitzada i difícil de trobar. Este de Nita Naldi per a l’estrena de La máscara de oro en l’Apolo, en l’any 1928, té a més un braç articulat que permet vore a l’actriu a rostre descobert i amb la carasseta. 13,8 x 18,2 cm i molt d’enginy. © AJH.\n10. Molts pobles promocionaven licors singulars que elaboraven des de temps immemorials i que consideraven que tenien prou qualitat i èxit com per exportar-los. Hui la immensa majoria han desaparegut i molts pocs han sobreviscut (café licor, herbero, cantueso, absenta, mistela, cassalla…). Les etiquetes, com esta d’Aielo dels anys 30, han quedat com a memòria d’aquell temps de prolífica destil·lació. Cal tindre en compte que anaven apegades a la botella i que la immensa majoria de les que s’han conservat són romanents que mai aplegaren a emprar-se. En esta, impresa en la litografia García Cantos de València, es convida a viatjar al Parnàs, junt als déus de l’Olimp a través del nèctar. © AJH.\n12. En el segle XIX i durant part del XX només es podia accedir als actes amb una invitació, en molts casos personalitzada, com en el cas de la fira de 1905 i les activitats de la societat humorística l’Antigor. Esta, impresa per Genovessi i Huessi, de Milà, és un exemple d’açò. Targetons i passes eren una oportunitat per a la creativitat d’il·lustradors i artistes, i eren facturats amb esme, a voltes amb relleus © AJH.\n14. Portada del catàleg anual de Luis Farinetti dels anys 10 amb unes mides de 17,5 x 24,5 cm. Per a un negoci que es dedica a l’estampació de segells el bon gust, la qualitat i la bellea estètica són essencials i els seus catàlegs eren autèntiques obres d’art. Esta empresa fon molt reconeguda i premiada en l’exposició de 1909. © AAG.\n16. Embolcall dels anys 30 de les taronges d’Emilio Marco Penalba, de l’Ènova. Este suport es convertí en el llenç d’autèntiques obres d’art. Se’n feren milers. Existix actualment una col·lecció d’etiquetes conservades fascinant i d’esta classe d’ephemera sí que hi han estudis i llibres de compilació, motiu pel qual els autors d’esta obra optaren per aportar al llibre una mínima selecció. D’un tamany singularment gran (26,5 x 37,5 cm), la present il·lustració anònima entronca amb els feliços anys 20. No es coneix quina litografia les imprimí. © AGG.


Xerrades i performance a Figueres en el Dia contra la violencia envers les dones :: Tramuntana TV\n> HOME > Xerrades i performance a Figueres en el Dia contra la violencia envers les dones\nXerrades i performance a Figueres en el Dia contra la violencia envers les dones\nAquest dimarts 25 de novembre el Grup de Dones de l'Alt Empordà organitza diferents actes a Figueres per l'eliminació de la violència masclista contra les dones.\nA les 11:00 del matí, xerrada a l'Institut Olivar Gran, a càrrec de Susana Bosch, tècnica del SIAD de Figueres, i membres del Grup de Dones de l'Alt Empordà "Glòria Compte"\nA les 18:00, a la Plaça de l’Ajuntament, lectura del Manifest i Perfomance, a càrrec dels alumnes de 4rt d’ESO i Batxillerat de l’Olivar Gran, amb la col·laboració dels joves de KSAMEU.\nA les 20:00, a la Biblioteca Fages de Climent, xerrada “Com parlem als nostres fills i filles de l’amor i la sexualitat”, a càrrec de Cristina Vila, sociòloga i Agent d’Igualtat. Aquest acte tindrà traducció per a les persones sordes, amb la col·laboració de l’Associació Gironina per a persones sordes. Hi haurà un pica-pica final.\nTanmateix, en els actes al voltant d’aquest dia, el dijous 27 a les 19:30 i en el marc de la campanya “El meu cos, els meus drets”, organitzada per Amnistia Internacional, a la Galeria Dolors Ventós s’hi farà la xerrada “Drets Humans i treball sexual”, a càrrec de Clarisa Velocci, de l’Associació GENERA.\nI ja per acabar, el proper divendres 28, en el cicle de cinefòrum que cada darrer divendres de mes realitza el Grup de Dones de l’Alt Empordà Glòria Compte, es passarà la pel·lícula “Te doy mis ojos”. Això tindrà lloc al Centre Cívic Joaquim Xirau de la Marca de l’Ham, a les 19:30.\nviolència gènere | Figueres | Grup Dones Alt Empordà


Els Mossos d'Esquadra busquen un home de 60 anys vist per última vegada a Rubí - Societat - Rubí TV\nEls Mossos d'Esquadra busquen un home de 60 anys vist per última vegada a Rubí\nEl Francisco és veí de Terrassa i duia una jaqueta marró i un jersei de color blau\nEls Mossos d'Esquadra demanen la col·laboració dels ciutadans per trobar un home que es diu Francisco, veí de Terrassa i de 60 anys. Segons explica la policia, l'home va ser vist per última vegada dimarts al matí al centre de Rubí.\nEn el moment de la desaparició, l'home duia una jaqueta marró, pantalons de pana de color blau i un jersei de color blau i una armilla groga. Els Mossos demanen que si algú l'ha vist o té alguna informació, truquin al 112.\nGracies per la informació, tant de bo el trobin el mes aviat posible.\nEtiquetes: desaparegut, Mossos d'Esquadra


A banda de l'indispensable argument nutricional, permeten mil i una receptes\nNutricionalment no hi ha cap aliment millor per a l'organisme. Les verdures aporten fibra, cosa que ajuda el trànsit intestinal, i a més aporten una quantitat de vitamines i minerals justa i adequada per a l'organisme. Només com a exemple, pensem en la quantitat d'àcid fòlic de les verdures de fulla verda (com l'enciam), que és la vitamina que ajuda a crear els glòbuls vermells.\nPermeten totes les coccions hagudes i per haver. Per tenir-les sempre a punt per menjar, es poden escaldar. Quan les verdures fresques arriben a casa, el consell és escaldar-les, és a dir, submergir-les en una olla amb aigua abundant i deixar-les-hi bullir uns minuts, com a molt tres. Després caldrà posar-les en aigua freda i, en acabat, desar-les a la nevera. Com que les verdures estaran sempre semipreparades, però també fresques i cruixents, podrem acabar-les en pocs minuts amb qualsevol altra tècnica culinària.\nEntre moltes més tècniques, hi ha el saltejat, en una paella o un wok amb un fil d'oli d'oliva, sal i pebre. Al vapor, només uns minuts si es volen menjar cruixents. O bé bullides. A l'hora de bullir-les, és important controlar el temps, que no sigui excessiu, i encara menys si ja estan escaldades. I també cal fixar-se que la quantitat d'aigua cobreixi arran les verdures.\nEl fermentat permet menjar verdures en qualsevol moment. Els primers dies caldrà invertir-hi temps, però a partir de llavors ja estaran sempre a punt. El cuiner Jordi Artal, del restaurant Cinc Sentits de Barcelona, recomana practicar aquesta tècnica amb les pastanagues, per exemple. Fa falta un quilo de pastanagues per 30 grams de sal i un pot de vidre gros. Durant 9 dies seguits caldrà anar remenant el pot de pastanagues amb sal. Per comprovar que la verdura està ben fermentada, cal tastar-la. Si el gust encara és salat vol dir que encara no ha quedat ben fermentada.\nEn amanida són una delícia en qualsevol època de l'any. Una idea per fer-les creatives és superposant pisos com si fos una lasanya, tal com explica la cuinera Ariadna Julián, del restaurant Monvínic. Per exemple, a la base hi podem posar patates tallades a rodanxes gruixudes, que passarem per la paella perquè es coguin amb un brou de verdures. Als pisos següents, les verdures de temporada que tinguem a mà, cuites com es vulgui. I al final, una salsa vegetal que prepararem reduint caldo vegetal en una paella, on haurà perdut l'aigua i haurà agafat consistència i gust.\nQuè faig amb els restalls de verdures que tinc a la nevera?


Edición del sábado, 02 marzo 2019, página 10 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del sábado, 02 marzo 2019, página 10\n10 Cultura|s La Vanguardia Dissabte, 2m arç 2019 LLIBRES BiografiaFiona Sampsonreivindica ‘Frankenstein’ L’altre jo de Mary Shelley CONCHAGARCÍA En el bicentenari de la publicació de Frankenstein oelmodernPrometeu s’edita,traduïdaalcastellà, una bio grafiadelasevaautora,MaryShelley, escritaper la poeta britànicaFiona Sampson(Londres,1963).Elseuob jectiuésacostarlaalpúbliccontem porani. Escrita en temps present, les escenesretrospectivesproporcionen l’itinerarivitalesquitxatdeconjectu respsicològiquesquanencaranoha via aparegut en escena Sigmund Freud.ElsdiarisilescartesdeMary Shelley(1797)proporcionenelmate rial per seguir aquesta enfilada bio gràficaicomprendrediversesqüesti ons relacionades amb la seva vida. Per exemple, que la seva mare, la fe minista icontrovertida escriptora Mary Wollstonecraft, autora d’Una reivindicaciódelsdretsdelesdones,va morir quan ella tenia 11 dies. En aquells temps moltesdones morien desprésdelpartambdolorsterribles, i“elsditsbrutsd’unmetgevaninfec tarfatalmentlasevamare”. Les males relacions amb la seva madrastra –els vidus no esperaven gaire per tenir una altra esposa– se guramentvanfacilitarlafugidadela casa del seu pare, el filòsof radical i editor William Godwin. Les reuni ons alaseva llibreria eren freqüen tadesper escriptors com S.T. Cole ridge.AlanenaMarylavaimpressio nar el seu poema Balada del vell mariner,citat diverses vegades en el textdeFrankenstein.Allàvaconèixer donats la seva primera dona ifill. FionaSampsonrecorre, de passa da, diversos episodis de la vidade MaryShelley,focalitzadasempreen la reivindicació d’aquesta escriptora immensaenunmónd’homes,autora demésde14llibres,iquedurantanys vapassar desapercebuda per al cà non.Elperiplevitaldelaparella,que començarà alamateixa Anglaterra, continuaràaFrança,SuïssaiItàlia,es completaambcanvisdedomicili,cri sisfinanceresisuïcidis. Lasevaobramésimportant,Fran kenstein,escritaquantenia18anys,va sereditadasotapseudònim.Devega des l’atzar determinaelgermen d’obresquesenselescircumstàncies quevanfernepossiblelacreaciópot ser mai s’haurien escrit. L’erupció el 1815delvolcàTamboravaomplirles capesdel’atmosferadecendraatotel món,creant un hivern volcànic que va fer sorgir pandèmies mundials. AquellclimaafavoriràlatancadaaVi llaDiodati,alavoradelllacLemande Ginebra,d’ungrupmoltselectecom postperPercyShelley,JohnPolidori, LordByron,iMaryShelley.Vanpas sarhiunavetlladaonnofaltavenl’al coholnil’opi.Se’lsvaocórrerescriu reuncontedeterrorquedonarialloc alnaixementdeFrankenstein. La biògrafa continua obrint corti natges de l’inconscient on assegura que la criatura monstruosa és una lentatravésdelaqualsortimaljoen carnat de la Mary. Podem imaginar ho,elseucosferitpelsquatrefillsque vatenir–tresvanperdrelavida–,ai xícomalgunsavortaments,elrecord delseu braç malalt de psoriasi quan eraunanena,elsfreqüentsmalsd’es Robert de Niro va protagonitzar la pel·lícula ‘Frankenstein de Mary Shelley’, dirigida el 1994 per Kenneth Branagh GTRES BiografiaUn retratcalidoscòpicdelavidaiobradeCarmeRiera Donademàscares NÚRIAALBESA En llegir la biografia que Ramon Buckley dedicaaCarme Riera(Pal ma, 1948), un s’adona que la consci ènciad’escriptoravasorgirlidema nera natural; va aprendre aser ella mateixa alhora que podia ser una al tra persona. La casa familiar del car rer Pueyo estava divididaentres plantesindependents.Alaplantabai xahivivienelsseuspares,alasegona, l’àvia Caterina ilatieta Celestina, ia lesgolfes,l’aviPau,unhomebohemi completamentdiferentdelarestade la família. El fet que aquella nena fes vida alasegonaplanta amb l’àviai amblatieta,inopasambelsseuspa res, la va condicionar enormement. Vivia entre dues famílies isovint es preguntava d’on era, aqui pertanyia. Se sentia poc arrelada imés aviat Ramon Buckley iCarme Riera, en la presentació del llibre ‘Una biografia literària de Carme Riera’ MONTSE GIRALT fronterera,iaixòvaaccentuarlaseva condiciónaturald’espectadora.Atot aixòs’hiafegeixlainfluènciaquevan tenir els contes irondalles que li ex plicaval’àviaiaquellmallorquítanric id’una vivacitatextraordinària de la sevatieta. Escriureés, probablement, la ma nera d’accedir alapròpia identitat. Accedirhiapartirdelamiradad’un altre–personatgesdeficció–finsque es converteixenlapròpia.D’aquest jocdemiradesenparlaelfilòsofLévi nas,iRamonBuckleyrecalcaquetéa veureambl’obradeRiera:“Enelseu món narratiu persones imàscares sónfàcilmentintercanviables”. Una biografia literària de Carme Riera revela les múltiples personali tats de l’escriptora illenca, les diver sesmàscaresquehaanatadoptantal llarg dels anys,des del seu polèmic debutl’any1975ambTedeix,amor,la mar com apenyora finsales seves obres més recents. No es tracta d’un recorregutexhaustiuniacadèmic,si nóunapassejadainformaliagradable quemostraallectorlesclausdelase vaobra.Buckleys’aturaenlaMallor cadeRiera,laquevandescobrirFré déric Chopin, George Sand,l’arxi duc Lluís SalvadoroRobertGraves. Recordal’impacte d’aquell primer llibre,ielposaenrelacióambeldieta Ramon Buckley ens brinda la Riera que les deixa anar seguides, la que no sap tancar la boca, la rebel tambéPercyShelley,devotseguidor delesideesdelseupare.EnPercyera un aristòcrata ihereu d’unafortuna queelseupare,endesacordamblavi da que portava, li administrava amb comptagotes. Quan tenia 16 anys, la Maryesvaescaparambelpoetacinc anysmésgranqueella,deixantaban Percy Shelley va morir ofegat amb 30 anys, van exhumarne el cor iella el va guardar embolicatenseda


Arriba la primera edició de l’SnowPrideBCN a La Molina - Terrassa Informa!\nInici » Notícies » Notícies Generals » Societat » Arriba la primera edició de l’SnowPrideBCN a La Molina\n30 Març 2014 a 12:00\nArriba la primera edició de l’SnowPrideBCN a La Molina\nS’orienta al públic lèsbic, gai, transsexual i bisexual\nCartell de l’SnowPrideBCN // Imatge cedida per FGC\nEl Grup FGC i l’estació d’esquí de La Molina organitzen el primer SnowPride de Catalunya sota l’eslògan Snow, Sun, Spa, Sport. L’esdeveniment, que s’orienta principalment al públic lèsbic, gai, transsexual i bisexual (LGTB), durarà quatre dies: del 3 al 6 d’abril.\nAquestes jornades gay friendly sorgeixen amb l’objectiu de crear nous productes adaptats a un target de públic diferent. Els participants podran gaudir de tot tipus d’esdeveniments que inclouen classes d’esquí, excursions i les festes més exclusives, així com un ampli programa d’activitats complementàries en un entorn especial, aprofitant el final de la temporada d’esquí, quan es pot gaudir de la neu sense renunciar al bon temps. A més, es podran allotjar en diferents establiments hotelers de la zona, que compten amb zones de spa, gimnàs i restaurant entre d’altres.\nQuatre dies d’activitats i diversió\nEl dijous dia 3 es rebrà als assistents a l’hotel on es donarà el “Welcome Pack” amb tota la informació necessària. Els que arribin en avió a Barcelona seran rebuts a la Fàbrica Moritz de BCN, des de on sortirà un autobús cap a la Molina.\nEl divendres dia 4 es farà una jornada d’esquí en grup o una sortida amb raquetes al matí, una festa al Chill Out Costa Rasa amb Caves Mestres i al vespre hi haurà festa a peu de pistes.\nEl dissabte dia 5 d’abril se celebrarà una carrera a les pistes Alabaus amb paella i festa quan acabi (requereix inscripció prèvia). Al vespre hi haurà l’entrega de premis i festa a l’hotel Guitart La Collada.\nEl diumenge dia 6 serà dia d’esquí lliure amb un dinar de comiat, amb barbacoa i trinxat.\nA més, els participants podran fer activitats complementàries i alternatives a les que s’inclouen en el programa com excursions amb raquetes, esquí de muntanya, baixada nocturna de torxes, excursions amb motos de neu, cursos d’esquí o segway. També podran gaudir d’un 45% de descompte en la botiga club elements i d’un 20% a RT indoor.\nDues nits amb Dj’s internacionals\nLa festa de les dues nits del 4 i 5 d’abril, anirà a càrrec dels dj’s Núria Scarp i Jose Franco.\nNúria Scarp ha visitat els millors festivals nacionals i internacionals degut a la seva tècnica i selecció musical. Jose Franco, nascut a Andorra, té la seva pròpia promotora amb residencia a les millors sales de la península.\nEs pot consultar més informació i el programa complet a la web www.snowpridebcn.com.\nLes inscripcions s’hauran de fer enviant un correu electrònic a l’adreça info@snowpridebcn.com.\n#activitats #FGC #La Molina #neu #snowpridebcn\nLast reply was 30 Març 2014


Universitats en Lənkəran - Directori - Llistat - Guia - universitats - Azerbaidjan - Universitiesintheworld\nPàgina d'inici › Per país › Azerbaidjan › Universitats en lənkəran\nUniversitats en lənkəran Azerbaidjan\nInseriu un comentari en el registre de la seva universitat i donar major visibilitat a altres usuaris que es troben en Universitiesintheworld quan la recerca de Universitats en Lənkəran. I si vostè troba algun error en la informació, advertir-nos i ho corregirem immediatament. Moltes persones necessiten recomanacions sincers i opinions dels estudiants o exalumnes per tal de decidir definitivament a estudiar a un centre o un altre.\nAvui dia hi ha moltes universitats en gairebé totes les parts del món, i per aquesta raó que és cada vegada més difícil per a alguns centres per omplir les seves aules. Per augmentar la seva clientela estudiant, registrar la seva informació de l'escola en aquest directori. Som un cercador de referència per als estudiants potencials que viuen en Lənkəran, o que va a fer un intercanvi allà i el seu centre no pot quedar-se fora.\nSom un cercador de referència en Universitats en Lənkəran, tant en Lənkəran ia tot el món. El secret del nostre èxit és el fet que permeten als estudiants a buscar els seus universitats preferides, col·locant-los directament sobre el mapa i mostrar una breu informació sobre els punts vermells en aquest mapa, que representen cada universitat per separat. Des d'allà es pot entrar en una pàgina que ofereix tots els detalls de contacte de la universitat corresponent i accedir a un enllaç per entrar a la pàgina web.\nPotser fent un intercanvi en Lənkəran serà un gran esforç econòmic, a més d'aconseguir que fora de la seva zona de confort. Realment és una aventura que no tothom s'atreveix a viure. Moltes persones se senten temorosos i insegurs per donar aquest pas. I si això li passa a vostè, vostè pot consultar l'opinió dels que ja han viscut aquesta experiència. És possible que tothom li dirà que val la pena i que ha estat meravellós. Llavors, què estàs esperant per viure alguna cosa com això? Fes una ullada a la Universitats en Lənkəran programes d'intercanvi i ara planegen el seu moviment.\nUniversitats en Lənkəran per categoria\nEstudiar en una universitat privada en Lənkəran (Azerbaidjan) ofereix diversos avantatges. Una d'aquestes avantatges és que normalment aquests centres faciliten als estudiants l'accés a la primera feina, a través d'empreses privades de les pròpies empreses del centre o de parella. Com els estudis en universitats privades estan orientades al mercat de treball, les carreres es centren principalment en la pràctica laboral\nEls avantatges d'estudiar a les universitats públiques en Lənkəran (Azerbaidjan) són moltes, i entre aquests avantatges és la possibilitat que els estudiants a ajustar-la quantitat de matèries que volen estudiar en el seu temps. No cal inscriure a tots els temes d'un curs complet. Un pot fer la carrera del seu grat i això és un gran avantatge especialment per als estudiants que treballen\nPer ser el millor entre totes les altres universitats de Lənkəran (Azerbaidjan). Això és el que han aconseguit aquestes universitats que hem enumerat aquí. Vine a conèixer-los i garantir el seu futur treball d'estudiar en un centre d'alta qualitat i reputació, on el més important és la formació d'excel·lència per als seus estudiants\nEstà buscant universitats barats Lənkəran (Azerbaidjan)? Hi ha una cosa que poques persones s'aturen a pensar: les carreres que ofereixen una formació més pràctica tenen un cost més alt que altres que no requereixen materials, equips o laboratoris. Si té dubtes entre una carrera o una altra, el preu dels cursos pot ser un factor rellevant a tenir en compte\nLənkəran (Azerbaidjan) ha invertit molt en educació recentment i pot oferir a tots els estudiants locals i estrangers l'oportunitat d'estudiar a les universitats lliures. Tingueu en compte que si es trasllada a viure allà, vostè ha de considerar les despeses d'habitatge i de vida, i veure si es van a ajustar a la seva butxaca\nuniversitats acreditades que ofereixen títols oficials de caràcter superior en Lənkəran (Azerbaidjan). Aquí li mostrem una llista d'aquests centres que compleixen amb rigorosos controls de qualitat. Perquè una universitat sigui capaç d'oferir un nou títol oficial, ha de passar per diferents etapes de control dutes a terme per les agències que avaluen la seva qualitat a través d'un seguiment que acaba amb el certificat d'acreditació\nUniversitats en Lənkəran per ciutat important\nEstàs pensant en canviar d'aires i viure una nova experiència? La ciutat de Haftoni ofereix tot el que està buscant, i quina millor manera de passar una llarga temporada estudiant a moltes de les universitats de Haftoni o entorn.\nUniversitats en Lənkəran per província\nLlistat de universitats pròxims a Lənkəran\nAzerbaijan State Oil Academy- (Situat a 208.50 km)\nBaku Slavic University- (Situat a 208.82 km)\nBaki Business University- (Situat a 208.78 km)\nAzerbaijan State Economic University- (Situat a 208.42 km)\nBaku State University- (Situat a 206.70 km)\nAzerbaijan University- (Situat a 210.60 km)\nLankaran State University- (Situat a 10.21 km)\nAzerbaijan Technical University- (Situat a 206.40 km)\nAzerbaijan Medical University- (Situat a 209.54 km)\nAzerbaijan Diplomatic Academy- (Situat a 210.34 km)


“Guanyar la Lliga estaria molt bé!” | FCBarcelona.cat\n“Guanyar la Lliga estaria molt bé!”\n“Guanyar la Lliga no estaria bé, estaria molt bé!”\nBelletti sap que cada vegada és més difícil guanyar títols i per això ha volgut deixar clar que repetir victòria a la Lliga seria un gran èxit.\n“Tots els jugadors volem guanyar més. De fam de títols, no ens en falta! El que passa és que tots els equips volen guanyar i això fa que cada vegada sigui més difícil aconseguir-ho”. En aquest sentit, Belletti confia plenament en el Barça i no s’obsessiona amb els rivals: “Ens hem de preocupar de guanyar els nostres partits. Jo no estic preocupat amb el Madrid”.\nEl Getafe de Schuster serà el pròxim rival del Barça a la Lliga. Els dos equips ja s’han enfrontat tres vegades aquesta temporada i per Belletti l’últim precedent de la Copa no ha de marcar el duel: “Aquests dies sé que es parlarà molt de tot això però dissabte juguem a casa i aquí ho vam fer bé contra el Getafe a la Copa. Ara l’important és la Lliga i l'hem de guanyar”.\nEl lateral brasiler del Barça ha reconegut que ha perdut una mica de pes específic aquesta temporada. Ha jugat 746 minuts a la Lliga, 8 partits com a titular i 4 com a suplent: “He jugat menys partits que altres anys però no culpo ningú d’aquest fet, només a mi mateix. Tinc clar que ho he de superar de la mateixa manera que he sortit de situacions complicades en altres moments de la meva vida”.\nBelletti també ha afirmat en la roda de premsa d’aquest dimecres que l’ambient al vestidor és bo i que a Ronaldinho ja se’l veu amb l’alegria i el somriure habitual: “Quan es guanyen partits tot millora. Ara veig Ronnie molt millor que abans. Té molta experiència i això segur que l’ha ajudat. Ronnie ha jugat molts partits amb la selecció brasilera i allà t’asseguro que encara hi ha més pressió que aquí”.\nPendent de la 'Champions'\nAquest dimecres Milan i Liverpool juguen la final de la Lliga de Campions, un partit que Belletti veurà per televisió i que li portarà bons records: “Espero que sigui una bona final. Jo no he oblidat el que va passar a París i avui, mentre vegi el partit, segur que tindré bons records”. El 17 de maig de 2006 el brasiler va donar la victòria al Barça “amb un gol que m’ha canviat la vida”.


La precandidatura de Laporta ja té lligats un porter i dos davanters\nSandro Rosell, responsable de l'àrea esportiva de la precandidatura, ha explicat que ja tenen un secretari tècnic i un entrenador de molt prestigi treballant per a ells, però no ha donat noms. El projecte preveu la incorporació de cinc fitxatges: "dos "cracks" i tres jugadors excel·lents", han dit. Tres d'ells, segons sembla, ja estan emparaulats. El projecte esportiu del grup no preveu cap temporada de transició. Segons paraules de Rosell, l'objectiu és tornar a guanyar títols des de la primera temporada.\nEl que serà vicepresident esportiu si guanya les eleccions, Sandro Rosell, no ha volgut donar els noms de l'entrenador ni del secretari tècnic, perquè estan en actiu. Rosell ha explicat que es tracta de "primeres figures mundials, gent reconeguda". El projecte esportiu de Laporta inclou 50 milions d'euros en fitxatges, en un mínim de 5 jugadors. Amb paraules seves: "dos "cracks" i tres jugadors excel·lents". Renegociar el salari dels jugadors i acabar amb la vella figura de l'entrenador que fitxa són dos dels pilars del projecte esportiu de l'equip de Laporta.


Actualitat de la Salseta archivos - La Salseta\nLa Salseta Actualitat de la Salseta,Noticies\nAbrimos puertas de nuevo\nQueridos clientes y amigos, apartir de este lunes, día 1 de junio y entrando en la fase dos de desconfinamiento, regresamos para ofrecer nuestros servicios, con una carta reducida y un aforo, también reducido al 40%, por lo que acosejamos hacer reserva previa al teléfono 938110419, en horario de restaurante. gracias\nmaig 31, 2020 Valent Mongay 0 Comments\nObrim portes seguint les directius sanitàries\nBenvolguts clients i amics, a partir d’aquest dilluns, dia 1 tornem a obrir portes, seguint les normes i consells sanitaris, amb un 40 % de capacitat. Així doncs aconsellem fer reserva prèvia, al telèfon 93811 0419 en horaris del restaurant. Moltes gràcies\nLa cuina de Rondissoni a la Salseta\nHem triat cinc plats més o menys representatius de la cuina de Rondissoni que cuinarem durant el mes de maig a la Salseta. Aquests plats són: La sopa Bullabessa. Una sopa en dos serveis. Per una banda servim el brou amb torrades i la salsa “rouille” i per l’altra amb el peix emplatat. Gairebé per […]\nmaig 6, 2019 Valent Mongay 0 Comments\nEl restaurant La Salseta de Sitges homenatja al gran cuiner Josep Rondissoni\nAmb motiu de la incorporació del cuiner Josep Rondissoni en el projecte La memòria de les cases, de la regidoria de Cultura de l’Ajuntament de Sitges, el restaurant La Salseta de Sitges ens hem decidit a homenatjar a aquest gran cuiner oferint alguns dels seus plats al nostre establiment. Entenem que d’aquesta forma contribuïm a […]\nmaig 1, 2019 Valent Mongay 0 Comments\nL’Hospital de Sant Joan inaugurarà el Centre d’Interpretació de la Malvasia de Sitges (CIM)\nDesprés de molts anys de projectes frustrats, al final Sitges podrà gaudir d’un Centre d’Interpretació de la Malvasia, on tothom que ho desitgi podrà conèixer la seva història i tastar els diferents vins que s’elaboren amb aquesta varietat. En paraules d’Alba Gràcia, coordinadora del projecte, el CIM s’ubica en l’antic Corral de la Vila, situat […]\nabril 4, 2019 Valent Mongay 0 Comments\nLa Salseta reb el distintiu de Slow Food\nLa Salseta entre els restaurants slow de la Guia Barcelona Slow Food 2019 “A la nostra ciutat l’oferta foodie cada vegada és més monòtona, més complaent amb el turista, més desarrelada, menjant a la majoria dels establiments podries ser a qualsevol part del món”. La guia Slow Food Barcelona 2019 comença possant sobre la taula […]\nnovembre 13, 2018 Valent Mongay 0 Comments\nHem creat el Museu Virtual del Vi de Sitges\nSitges no ha reivindicat prou el seu important pasat vitivinícola. Encara avui, no disposa de cap lloc que reflecteixi fidelment un llegat històric que va influir en la producció de vi a gran part de Catalunya. Ans al contrari, després de més de dos-mil anys elaborant vi en el nostre terme municipal, ni la nostra […]\nabril 16, 2018 Valent Mongay 0 Comments\nLa Malvasia de Sitges en bones mans a Ribes\nMolts es van apuntar al carro de fer vi, per moda. Futbolistes, cantants, constructors, etc però quants estan produint vi alhora que mantenen un llegat, un patrimoni històrico-cultural ? quants ho fan seguint la petjada de 16 (SETZE!) generacions duna mateixa família? Aquest és el cas dels Bartra a Sant Pere de Ribes. Des de […]\nabril 9, 2018 Valent Mongay 0 Comments\nINGREDIENTS 5 kg de faves sense desgranar 1 manat d’alls tendres 1 manat de cebes tendres Oli d’oliva verge extra 10 grs de sal 5 grs de sucre menta fresca 100 grs de tirabecs 150 grs de nyàmeres 3 cebes de Figueres petites Desgraneu les faves, traieu la primera pell dels alls tendres i talleu […]\nabril 3, 2018 Valent Mongay 0 Comments\nUn plat oblidat de la cuina de Sitges\nSegons el llibre El Sitges dels nostres avis, a la nostra vila es menjava espineta amb allipebre. Aquest és un guisat contundent, com el bull de tonyina, per a paladars acostumats als menjars forts, amb detractors i amb fans incondicionals. L’espineta és l’espina i la carn de la tonyina que queda després d’haver filetejat l’animal […]\nmarç 7, 2018 Valent Mongay 0 Comments