L'explotació dels pobres\n"Un Robin Hood ha fet jurament constitucional per a convertir-se en ministre de finances"\nper Melcior Comes 19 de desembre de 2012 18:09\nSi abans, en el passat històric, vam passar per una època en què els rics vivien a costa dels pobres, ara estem entrant en una dinàmica històrica marcada pel signe contrari, a saber, veurem com una gegantina part de la població desafavorida per algun motiu —no treballadora— viu a costa d'una petita part de la població que sí contribueix, via impostos, a mantenir tota la resta.\nAquest és el diagnòstic d'un gran filòsof alemany, Peter Sloterdijk, en una revista nord-americana (City), on exposa la seva tesi d'una manera molt entenedora: "la història política del segle XX, i no només en els seus extrems totalitaris, ha demostrat ser poc amable amb el liberalisme clàssic i l'anarquisme".\nPer l'autor, aquests dos pensaments polítics pressuposaven la lenta desaparició de l'estat, de l'explotació de l'home per l'home. L'un a través d'un mercat autoregulat, l'altre en la reorganització de les classes socials en petits grups que haurien de consumir el que produïen.\n"L'estat democràtic modern s'ha transformat gradualment en estat deutor, en l'espai d'un segle ha fet una metàstasi que l'ha convertit en un monstre colossal, que respira i escup diners". Gràcies a l'impost sobre la renta, els ciutadans productius proporcionen més de la meitat de la renta nacional en forma d'ingressos fiscals.\nQuan es parla del futur del capitalisme, més aviat la pregunta hauria de ser un altre, em penso: ¿té futur aquest sistema semisocialista al qual també anomenem "economia social de mercat"?\nPerquè més que viure en un sistema de lliure mercat —si tenim ganes de ser justos i dir les coses pel seu nom— vivim sota un règim on "un Robin Hood ha fet un jurament constitucional per a convertir-se en ministre de finances" (paraules del filòsof). Robar als rics per a donar-ho als pobres, uns pobres creats per la pròpia dinàmica del lladronici institucional…\nVistos, però, els inacabables casos de corrupció que ens mosseguen arreu —a tots els nivells, a totes les contrades— podríem plantejar-nos si el que hem de canviar no és el sistema econòmic sinó els gestors públics que, amb l'excusa que el sistema no és totalment eficient, només busquen i obtenen la seva pròpia magnificència.\nPodem discutir els beneficis de la mà invisible del mercat, però el que ja comença a ser indiscutible és que hi ha una mà bruta que arreplega i estreny, contra la qual potser sí que caldria treure de l'armari la retòrica revolucionària.\nEn les economies modernes, doncs, els ciutadans productius mantenen els altres, als quals, tanmateix, cada dia se'ls repeteix que tenen més drets i que pateixen més desavantatges. Si aquesta situació es radicalitza, podríem veure un nou conflicte social de masses.\nLa mà gegantina de l'estat ja arriba a les generacions que encara no han nascut! L'endeutament públic és imparable; el deutor acabarà xuclant tota la sang als creditors —a tots nosaltres—: hi ha en el nostre horitzó una nova forma d'explotació que demanarà algun tipus de reforma radical.\nSi no som capaços de desfer-nos de retòrica rovellada i de detectar sense prejudicis aquest problema —que és econòmic i moral—, no podem fer res més que fer passos cap alguna forma inconeguda de totalitarisme.\nAquesta setmana, hem vist com el president del Congrés dels diputats, el magnífic senyor Bono, enviava una carta als diputats defensant el seus sous i el seu dret a pensió vitalícia. ¿Quin ha estat l'argument? Que els 98 milions d'euros de pressupost del Congrés tan sols són "4 milions més" que l'últim fitxatge estrella, el de Cristiano Ronaldo, el (magnífic, és així) jugador engominat del Reial Madrid.\nL'argument de Bono és pervers, derivat d'una confusió molt primària entre el que pertoca al poder públic i el que mou al poder privat. ¿Quina riquesa genera el Congrés dels diputats? ¿Quins béns i serveis ens dóna a la ciutadania? ¿Qui és més bo, Ronaldo amb la pilota o Bono en la política? No vulguem fer comparacions.\nEl Congrés té una utilitat manifesta i clara —fer lleis, aprovar el pressupost, representar-nos d'aquella manera…—, però la seva finalitat no és la d'engendrar llocs de feina, productes o serveis. No crea ni un gram de riquesa.\nJa m'està bé que es cobri una paga de diputat —pel que fa a la pensió, però, se n'haurien d'estudiar les condicions: trobo una immoralitat cobrar de per vida tan sols havent estat diputat dues legislatures—: però, ¿per què comparar-se amb un jugador de futbol?\nEs vulgui o no, el que cobra Messi, Ronaldo —o Fernando Alonso— està absolutament justificat: només ells poden fer les coses que fan, i els seus pagadors obtenen beneficis amb la seva presència als seus equips esportius. Tots ells generen prous beneficis per justificar el seu sou, a més de per nodrir les arques dels clubs o escuderies que els contracten. Fitxar a Ronaldo acabarà sent un fitxatge rodó: és una decisió empresarial arriscada, però els empresaris que s'arrisquen són els que donen embranzida a una empresa i els que generen beneficis per a les seves companyies.\nBono i tots els divulgadors d'aquest discurs estatalitzador haurien de llegir una assaig molt breu, un clàssic de la divulgació econòmica sorgit de la ploma de Frédéric Bastiat, un francès molt simpàtic que va viure cap a la meitat del XIX.\nL'obra es diu Allò que es veu i allò que no es veu i acaba de sortir a Riurau Editors en català, una nova editorial que val molt la pena. Bastiat ens assabenta que, en tota decisió de despesa pública hi ha dues dimensions, la visible i la invisible. El polític mediocre només veu a curt termini, la visible, però s'amaga a si mateix (per por o per manca de lucidesa), la invisible, l'efecte col•lateral, paral•lel, el que ha deixat d'originar-se per culpa de la seva decisió.\nAquest "monstre colossal, que respira i escup diners", de qui parlàvem al principi citant Sloterdijk, ¿d'on els treu, als diners? De les nostres butxaques: amb el que ens sostrauen deixem de generar riquesa, deixem de consumir, d'acudir a les botigues, als cinemes, a les llibreries, deixem d'agafar taxis per anar a bons restaurants —deixem, fins i tot, de reproduir-nos. I d'aquest 'deixar de fer', d'aquest invisible que no volem veure, se'n deriva la pobresa de tots, d'un 'tots' que cada dia creix i es multiplica.\nEls gestors polítics estan massa concentrats en 'allò que es veu'. Encegats en una immediatesa miserable.


eduard.cat: El Punt Jove de Sant Feliu de Guíxols\nDivendres passat, amb l'Ahmed, la Marta i la seva mentorada Shanshan, vam anar al Punt Jove de Sant Feliu de Guíxols. Es tracta d'un local que serveix de punt d'informació juvenil, cibercentre i sala de jocs, on també organitzen tallers, activitats i cursos pel jovent del poble.\nL'Ahmed i la Shanshan primer van estar entretinguts fent-se uns clauers, aprofitant que hi havia un taller en marxa. Després vam jugar tots quatre a cartes una estona. És curiós veure que en un percentatge elevadíssim, els usuaris del Punt Jove són immigrants. L'experiència va estar molt bé, ho repetirem algun dia.\nDivendres vinent tornem a tenir reunió tots els mentors i mentorats de Sant Feliu, també amb els nostres enllaços territorials: la Montse i la María Clara. Caldrà començar a planificar la festa "final de curs" del Rossinyol. El temps passa volant.


Manel Fortis. Olot\nJo no vaig rebre cap cop de porra l´1 d´octubre, però a mi també em van fer mal.\nA mi no m´han ficat a la presó, però també em sento presoner.\nJo no he marxat del meu país, però no em deixen ni tan sols dir en una urna de quina nació vull ser ciutadà.\nNo soc polític, ni m´agrada la política ni l´entenc, però em sento a prop dels meus. Sobretot dels que són a la presó i dels que estan a l´exili.\nSoc crític també amb els meus polítics i crec que no han estat a l´altura dels milions de persones que hem sortit al carrer en els últims anys. Tot i així, no es mereixen patir el que estan patint.\nÉs una injustícia monstruosa.\nVan vorejar, esquivar, saltar o desobeir la llei. Digueu-li com volgueu. Però la violència i la ràbia amb la qual els tracta la (in)justícia espanyola és inhumana.\nEls jutges, fiscals, polítics, policies han tret la ràbia contra ells... contra nosaltres.\nRecordem que aquesta repressió contra Catalunya té el suport de la grandíssima majoria dels representants polítics espanyols. I aquests representants polítics ho són perquè la gran majoria de ciutadans espanyols els han votat. La regla de tres diu clarament que la gran majoria d´espanyols estan a favor de la humiliació contra Catalunya. Em fa vergonya, ràbia i fàstic que el meu document d´identitat digui que soc espanyol.\nEm vaig pensar que aviat seria ciutadà d´una república independent i diferent. Difícilment ho sigui mai.\nEspanya ha guanyat per la seva força, pel seu poder, per la seva ràbia, per la seva maldat...i no en té prou. Ens ha d´humiliar. És com la imatge d´algú que ha apallissat algú altre, aquest és al terra amb la boca oberta intentant sobreviure i ells se li pixen a la boca.\nSé que tinc amics que voten PP, PSC o Cs. Sé que ells també són culpables del maltractament a Catalunya. Seré suau i no faré servir l´expressió que es mereixen totes les persones que veuen acceptable aquesta situació contra Catalunya i contra la llibertat, i diré, només, que totes aquestes persones són molt males persones.\nJo soc la Marta, soc els Jordis, soc l´Oriol, sóc en Carles, soc... groc.\nSoc català. I sí, el meu carnet diu que sóc espanyol, però el meu cor, el meu sentiment, mai ho serà.\nLa injustícia de l´Estat\nLluís Buscató i Somoza. Girona\nFa pocs dies vaig passar pels jutjats de Girona a declarar sobre l´agressió que vam patir tots aquells que érem a Aiguaviva el passat 1 d´octubre a la tarda. Tenia clar que la fiscalia seria bel·ligerant i no em va decebre gens. Les seves preguntes sempre anaren encaminades a demanar-me per què vaig participar en un acte il·legal i saber què feia el cos de mossos d´esquadra a la població, com si jo, que no soc del poble ni tinc cap relació amb aquest cos policial, ho hagués de saber. No obstant això, allò que em sorprengué més fou l´actitud de la jutgessa. Innocent de mi, no esperava simpatia però sí un xic més respecte. Fins a tres cops em va amenaçar de prendre mesures si no responia bé i respectuosament a la fiscal. Es veu que manifestar la meva sorpresa pel fet que pràcticament als agredits se´ns donés la culpa d´haver provocat els fets era contestar incorrectament. Reconec que la situació em va posar molt nerviós, fins i tot vaig haver de seure per aguantar el ruixat. En definitiva, em va quedar clar que per justificar l´actuació desproporcionada i violenta dels seus cossos armats l´Estat emprarà tots els mitjans que tingui a l´abast. I l´objectiu és clar, com han fet tants altres governs en la història, donar la culpa a les víctimes i criminalitzar-les. No esperem, doncs, justícia ni comprensió, els botxins no senten mai compassió per les seves víctimes. Però això no ens ha ens ha d´espantar i frenar, perquè la submissió no evitarà la repressió, ans al contrari, la potenciarà i la farà crònica.\nLa manca d´arguments fa que s´escorcollin seus catalanes\nAquest és el greu problema en que s´ha enrocat el Govern, atès que en moure´s en un mar de dubtes per no acceptar els fets del l´1-O continuen cercant fantasmes inexistents, per poder confirmar el que ells mateixos volen ignorar. És un parany força explícit de l´incoherència dels fets notoris esdevinguts; per això cerquen mobilitzacions a la recerca del que no existeix. Malgrat tot, l´afany desproporcionat per aconseguir proves refutables marca la ineficàcia d´acceptar-ho.\nDins les opcions sense cap precedent determinant, està en joc la presó preventiva dels nostres polítics. És un problema molt greu la imputació de fets que desconeixen, i que només són imaginaris, com a càstig a la nostra societat catalana i les seves institucions. Mentrestant, intenten fer pressió per escorcollar, amb una clara provocació, que si aquesta rebés resposta violenta, tindrien a l´abast l´atenuant de perseguir la rebel·lia. No caurem pas nosaltres en aquest parany. Seria una clara justificació del que se´ns acusa, i que el poble català té el seny, com la responsabilitat, de no incórrer en delictes benintencionats. Som majors d´edat per romandre expectants als esdeveniments. No ens jugarem la carta del nostre sentiment; som conseqüents com a país del que convé fer. Mentre les altes esferes jurídiques intenten captar arguments no justificats, gaudirem del prestigi guanyat a pols, amb suport unànime, com a defensors dels drets humans més fonamentals.


Elements que es mostren per etiqueta: victoria\ndivendres, 5 de febrer de 2016 10:48\n'CARAT' guanyador del IX Gran Prix de l'Atlàntic\nL'embarcació Swan 44r Carat del RCN Port Pollença, de l'armador mallorquí Amador Magraner, s'ha proclamat vencedor del IX Gran Prix de l'Atlàntic, després del càlcul de temps compensat entre totes les embarcacions participants que van arribar a la línia de meta a Puerto del Rey (Puerto Rico) i van realitzar tota la travessa a vela en la regata transatlàntica.\nEl Comitè de Regata ha establert la classificació del Gran Prix de l'Atlàntic 2016 en temps compensat en RI, així com en la categoria Open i en temps real TR.\nTot i que encara es troba en navegació una de les embarcacions, Longimanus, en categoria Open, la seva arribada no afectaria en els temps de compensació, ja que en aquests moments està navegant a unes 300 milles de l'arribada, i s'espera la seva arribada a Puerto del Rey la matina del pròxim dissabte (hora local).\nDesprés de la compensació de temps per ràting, la classificació en RI ha quedat encapçalada pel Carat d'Amador Magraner, que és el seu tercer Gran Prix disputat. "I a la tercera ha estat la vençuda", com sentència el refrany. La seva victòria ha estat gràcies a una metòdica navegació i a una bona posada a punt del seu veler. Ha estat ajudat per una compenetrada tripulació que ha sabut dosificar en tota la travessa tant les qualitats de l'embarcació com les condicions personals. L'equip format per David Florit, Juan de Melgar, Antoni Triay i Lluis Colom, en tot moment han estat atents de què els passava als seus rivals i va saber mesurar les seves possibilitats des de la meitat de la travessa.\nEl segon classificat ha estat el Hanse 461 The Best Skipper d'Enrique Curt, del CN Vilanova, amb tripulació formada per Enric Botet, Gerard García, Josep Navarro, Victor Ortet i Victor Canela. Van realitzar una magnífica travessa, mantenint a meitat de l'Atlàntic un frec a frec de diversos dies amb el veler més gran de la flota, el Saliar, que va ser el primer a arribar a Puerto del Rey.\nEn tercera posició ha quedat el Sun Fast 3600, Here&Now, d'Ignacio Arijón, acompanyat per Stephen Marsden. Era el veler més petit de la flota, i navegava en categoria de tripulació reduïda. Tot i la trencada del seu botaló enmig de l'Atlàntic, que li va impedir aprofitar plenament els vents de popa que van tenir en tota la travessa atlàntica des de Cap Verd fins a Puerto Rico, Ignacio i Stephen van lluitar amb optimisme fins al final, aconseguint aquesta preuada tercera posició.\nTambé heroica ha estat la classificació a la quarta posició de la general, del Grand Soleil 50 Andromeda V de Jorge Mitjavila, del CN Santa Pola, amb Ibón Abuin, Javier Fernández, Sergio Soriano i Arnaud Tichelen, que a causa de problemes amb la càrrega de bateries van haver de navegar timonejant a mà gran part del projecte, ja que no els funcionava al 100% el timó automàtic.\nPer altra banda, l'embarcació més gran de la flota, el Moddy 64 Saliar, de l'armador Jorge Tubella, va ser el primer a creuar la línia d'arribada a Puerto Rico, el passat 30 de gener i és el primer Open de la taula.\n1.- Carat (RCN Port Pollença) Amador Magraner\n2.- The Best Skipper (CN Vilanova) Enrique Curt\n3.- Here&Now (Independent) Ignacio Arijón\n4.- Andromeda V (CN Santa Pola) Jorge Mitjavila\ndivendres, 5 de febrer de 2016 10:40\ndimarts, 11 d'agost de 2015 21:37\nVuit equips de quatre nacionalitats es van proclamar dissabte campions de la 34a Copa del Rey MAPFRE, l'edició més multitudinària de la història. 135 equips de 23 nacionalitats han gaudit d'una setmana de competició extraordinària.\nLa 34a Copa del Rey MAPFRE es va acomiadar dissabte amb acció, emoció i sorpreses en el camp de regates de la badia de Palma. Sis equips van guanyar defensant les seves posicions al capdavant de la classificació i altres dos van arrabassar el títol als líders en l'última màniga del campionat. Tant l'equip "Movistar" com el seu patró van establir ambdós rècords de victòries a la Copa del Rey MAPFRE.\nEls capritxos del vent van complicar la tasca del Comitè de Regates en aquesta jornada final, però totes les classes van poder acomiadar-se de la badia de Palma competint.\nEls guanyadors de la 34a Copa del Rey MAPFRE van ser els nord-americans "Ran V" (Gaastra IRC 0) i "Quantum Racing" (TP52 Super Series), el japonès "Mamma Aiuto" (Rías Baixas IRC 1), l'italià "BMW Sail Racing Academy" (BMW ORC 1), i els espanyols "Noticia IV" (Singular Kitchen Soto 40), "Movistar" (BMW ORC 2), "Red Eléctrica de España" (Air Europa X-35) i "Ono Polaroid Tressis" (Herbalife J80).\nMig punt és el que va separar als tres primers classificats a la general final de BMW ORC 1. L'última jornada començava amb empat al capdavant entre el "Elena Nova" i el "Earlybird". La primera màniga ho trencava a favor del "Elena Nova", que encarava l'última amb tres punts d'avantatge sobre el seu compatriota. Però la batalla final acabaria amb les aspiracions d'ambdós: Un sisè del "Elena Nova" i un tercer del seu rival obria la porta al "BMW Sail Racing Academy" de Simone Ferrarese, que després de començar el dia des de la quarta posició, anotava un quart i guanyava l'última màniga per endur-se el títol. L'equip italià va completar la seva participació amb 38,5 punts totals, mig d'avantatge sobre els dos alemanys, empatats a 39 punts.\nEl "Rats on Fire" de l'armador català Rafael Carbonell (CN Arenys de Mar) va acabar en 5a posició. I les altres tres embarcacions catalanes que van participar en aquesta edició de la Copa del Rey MAPFRE varen ser: "Es Tes Unno" de Francisco Soldevila (RCN Barcelona) en 13a posició, el "Raquero" d'Eugenio López Chacarra (RCN Tarragona) en 21a posició i el "Des-ahogo" de Maria Millan (RCN Barcelona) en 23a posició.\nEmocionant campionat per al "Movistar" de José Enrique Terol. L'embarcació patronejada per Pedro Campos va arrossegar un UFD (32 punts) des de la primera màniga del campionat i no aconseguiria accedir al podi fins a l'entrada en joc del descart en la jornada de divendres, que el va catapultar automàticament al lideratge. Una setmana de resultats dins del top 5 va permetre a l'equip establir un nou rècord de set victòries a la Copa del Rey MAPFRE (2002, 2005, 2006, 2009, 2013, 2014 i 2015) i a Campos batre de nou la marca absoluta de victòries com a patró, amb vuit (1993, 1995, 2002, 2006, 2009, 2013, 2014 i 2015). Completen el podi el "Elite Sails" de José Coello (a nou punts) i el català "L'Immens" d'Alexandre Laplaza (RCN Barcelona), a 14.\nL'embarcació del CN el Balís, "Hydra", patronejada per Oscar Chaves va acabar en 18a posició.\nEl "Ono Polaroid Tressis" va confirmar la seva victòria en classe Herbalife J80 després d'una magnífica setmana en què no va baixar del podi. El programa de dissabte constava de dues mànigues, i després d'assegurar-se el títol en signar un segon en la inicial del dia, el seu patró Daniel de la Pedraja decidia tornar al RCN Palma i no participar en l'última. Segon va finalitzar el "Marbella Team" de Javier Padrón, a set punts del campió, i tercer el "Herbalife" de Jesús Amaliach, amb quatre punts més.\nA 10 punts del podi es va quedar el "Bribón-Movistar" de Marc De Antonio (RCN Barcelona / RCN Santander), seguit en cinquena posició i a tan sols 3 punts, pel regatista del Balís, José Ma. Van Der Ploeg amb el seu "Nautica-Watches". Dues embarcacions catalanes més finalitzaven la 34a Copa del Rey MAPFRE en 7a i 8a posició respectivament el "New Territories" d'Alexey Semenov (CN Arenys de Mar) i el "Oxital/Peugeot/Presmares" del RCM Barcelona.\nEl Maxi 72 "Ran V" és l'únic equip d'aquesta 34a Copa del Rey MAPFRE que va comptar les mànigues per victòries. L'embarcació nord-americana armada i patronejada per George Sakellaris, campió de la categoria el 2014 amb "Shockwave", va guanyar les deu mànigues disputades, desviant l'emoció de la classe Gaastra IRC 0 a la lluita per la segona posició. Van completar el podi el rus "Arctic Energy" de Stanislav Orlov, que finalment va avantatjar per tres punts al maltès "L4" de Joern Larsen.\nL'última jornada de la classe Rías Baixas IRC 1 es va jugar a una sola carta, i el líder va saber jugar-la. El japonès "Mamma Aiuto" de Naofumi Kamei, patronejat per Manu Weiller, va liderar la taula en acabar cadascun dels cinc dies de competició previs i l'última jornada no va fallar. Disposava de cinc punts d'avantatge per a confirmar el seu títol, i li va fer falta anotar un tercer en l'última prova per contrarestar l'efecte de la victòria en l'última màniga del nord-americà "Otra Vez", que va ocupar finalment la segona posició. Tercer va ser el suís "Team Vision Future" de Mergui Mikael.\nLa batalla pel títol de TP52 Super Series es va resoldre en un dramàtic final. Tres embarcacions arribaven a l'última màniga del campionat a un sol punt de diferència, i dos d'ells van fallar davant la pressió del tot o res. El "Azzurra" d'Alberto Roemmers, que sortia a l'aigua com a líder, signava un cinquè; el "Platoon" de Harm Muller-Spreer, un dolorós desè. La victòria final va correspondre al "Quantum Racing" de Doug DeVos, l'únic del trio que no havia ocupat el lideratge en tota la setmana. Un final de campionat perfecte (victòria a les dues últimes mànigues) va propiciar el tercer títol consecutiu per l'equip nord-americà a la Copa del Rey MAPFRE.\nSingular Kitchen Soto 40\nEl "Noticia VI" armat per Luis Martín Cabiedes i patronejat per José María Torcida va ser el millor equip en una competida setmana de Singular Kitchen Soto 40. L'embarcació espanyola va anotar dissabte la seva quarta victòria parcial de la setmana i un quart, suficient per a completar el seu caseller amb 21 punts i avantatjar per tres al segon classificat, el francès "Glen Ellen" de Cedric Pouligny. Tercer va finalitzar el portuguès "Bigamist" d'Alfonso Domingos, que sortia a l'aigua a un sol punt del líder però fallava gestionant les seves opcions (3-5).\nEl "Red Eléctrica de España" va aconseguir dissabte la seva primera Copa del Rey MAPFRE en classe Air Europa X-35. L'embarcació armada per Javier Sanz i patronejada per Alberto Viejo sortia a l'aigua al matí amb 15 punts d'avantatge al capdavant de la taula, posició aconseguida el segon dia de competició. Un segon i un tercer en les dues proves finals van exercir de colofó a una setmana espectacular, en la qual l'embarcació local va anotar cinc victòries de 12 possibles i no va baixar de la quarta posició en cap màniga. L'equip del RCN Palma va tancar el seu caseller amb 17 punts d'avantatge sobre el "Lelagain" d'Alessandro Solerio, guanyador de la passada edició. Tercer va finalitzar el "Grupo Ceres" de Daniel Cuevas.\nSeamanship per Jacinto\nLa distinció Seamanship va obrir la cerimònia de lliurament de premis. La regata i el RCN Palma van voler reconèixer, amb aquest gest, la labor crucial que van dur a terme els serveis de Salvament Marítim, de l'Exèrcit de l'Aire i el veler "Sea Hawk" en el rescat de l'armador català del "Duende 52", Jacinto Rodríguez, després de caure per la borda en el seu camí a Palma.\nLa 34a Copa del Rey MAPFRE està organitzada pel RCN de Palma i s'ha celebrat entre l'1 i el 8 d'agost.\nResultats complets, aquí.\nFont: RCN Palma\ndimarts, 11 d'agost de 2015 21:15\ndilluns, 4 de maig de 2015 12:46\nEl Puerto de Santa María acull la Copa d'Espanya de Windsurf amb emoció fins a l'última volta\nEl brogit de les motos va inundar El Puerto de Santa María el cap de setmana del primer de maig: a la veïna Jerez de la Frontera, s'hi corria el Gran Premi d'Espanya de Motociclisme. A Puerto Sherry, al mateix municipi d'El Puerto, els mateixos dies, s'hi disputava la Copa d'Espanya de Windsurf del 2015. Els espetecs dels monofilms dels windsurfistes no van superar el soroll dels motors: el combustible eòlic, poc explosiu, no va passar de la dotzena de nusos el primer dia, amb dues jornades - dissabte i diumenge - per sota dels sis, sempre de ponent. En qualsevol cas, la barreja va permetre fer sis voltes al circuit marítim - com un compte enrere: tres divendres, dues dissabte i una diumente -, amb setanta-vuit pilots a les graelles de sortida de les classes RS:X, Raceboard i Techno 293. De descart, una regata.\nSense la injecció de vent, els regatistes van haver de muntar carburadors atmosfèrics per veure la bandera de quadres: ningú es va salvar d'obrir gas a base de força de braços per remar i remar i no perdre la roda de l'adversari. En aquesta edició de la Copa, el múscul a altes revolucions va estar clau per arribar amb els cavalls frescos a la recta de l'últim través, en lluita, a més a més, contra una temperatura que va tocar els trenta graus.\nFinal de photo finish en RS:X Juvenil\nLa competició de la taula olímpica amb velam de 8.5, va estar molt renyida entre quatre patrons. Al capdavant de les sis mànigues, Ángel Granda Roque, Ferran Cornudella Solé, Ignasi Segado Ulied i Fernando Lamadrid Trueba es van escapar del gran grup i van buscar els calaixos del podi amb un pilotatge digne dels més competitius. Finalment, el canari Granda Roque es va adjudicar l'or. Els catalans Cornudella Solé i Segado Ulied van protagonitzar el duel de la Copa i, a la línia de meta, van empatar a punts, però el primer disposava d'uns parcials favorables - amb dos primers - que li van proporcionar el subcampionat. El bronze, doncs, per a Segado Ulied. L'andalús Lamadrid Trueba va derrapar en la segona jornada amb un fora de línia i va caure dels llorers de la categoria reina.\nEn Techno 293, més podis catalans\nEn la categoria Sub17, el campió d'Espanya del 2015, Ferran Garcia Querol, va haver de treballar força per imposar-se al seu perseguidor immediat. Javier Rodríguez Ramos que van empatar a punts al final de la Copa, però el català tenia uns parcials més bons que el canari i, per tant, va guanyar l'or. Garcia Querol, doncs, en la seva última temporada com a Sub17, ha fet un difícil doblet: Campionat i Copa d'Espanya de Techno 293. El bronze, l'ha merescut el sevillà Fernando Repiso Blanco.\nEls podis dels Sub15 també van acollir regatistes catalans. En dones, Mar De Arce Sánchez i Laura Barea Paucirerol van ocupar els dos primers calaixos. El bronze se'n va anar a Melilla, de la mà de Cristina Padilla Moreno. En homes, el menut Aurelio de Terry Valle va procurar que l'or no sortís de casa i, efectivament, es va imposar a la flota de la seva categoria amb cinc primers. El va seguir al segon calaix el reusenc Guillem Segú Giró, que va reproduïr la posició que va obtenir al Campionat d'Espanya del 2015, disputat al març. El valencià Gonzalo Boronat Suay es va penjar el bronze de la cilindrada petita.\nEls catalans de Raceboard van clavar el motor\nNo va haver-hi podi català en la classe de les taules llargues. Borja Carracedo Serra, Jorge Maciel Andrés i Pedro Corte Moura van copar els llorers. Dels federats catalans, Ricardo De Arce Osuna va fer cinquè; Luis Camacho López, dissetè, i Laura Cabezas Peñalva, vint-i-tresena. La classe va tenir la presència a l'aigua durant dues jornades, de l'olímpica Blanca Manchón Domínguez.\nEls patrons del nord\nL'edició del 2015 de la Copa d'Espanya de Windsurf va acollir setanta-vuit inscrits: dotze RS:X juvenils (sub19), vint-i-cinc Raceboard, vint-i-cinc Techno sub17 i setze Techno sub15. Entre aquests, deu patrons de Catalunya: En RS:X 8.5, Ferran Cornudella Solé (CN el Balís) i Ignasi Segado Ulied (CN Bètulo); en la classe Raceboard, Laura Cabezas Peñalva i Ricardo De Arce Osuna (tots dos del CN Hospitalet - Vandellós) i Luis Camacho López (CV Blanes); en Techno 293 sub17, Ferran Garcia Querol (CM Torredembarra); i, en Techno 293 sub15, Laura Barea Paucirerol, Mar De Arce Sánchez i Guillem Segú Giró (tots tres del CN Hospitalet - Vandellós) i Ferran Jurado Besa (CN Salou).\nDels patrons en curs, se n'han ocupat Toni Colomar i Luis Miguel García Motta. Colomar va governar la singladura de les escuderies de Salou, Formentera i Vandellós i l'Hospitalet de l'Infant. García Motta va capitanejar les evolucions dels patrons Ferran Cornudella Solé i Ferran Garcia Querol.\nPer a més informació, aquí. I podeu veure les imatges de la Copa, al Facebook.\nFont: Luis García Motta (Secretàri català d'RS:X i Techno 293) i Gabinet de comunicació FCS


Granados serà alcalde en segona votació i governarà en minoria | Diari La República Checa\nGranados serà alcalde en segona votació i governarà en minoria\nREDACCIÓ12 Juny, 20190\nCiutadans exigeix ajudes per ‘salvar’ els sectors fustigats pel coronavirus\nLa CUP també dóna suport als tarragonins per les mancances dels CAP\nTot indica que malgrat ser la llista més votada, Sumem per Salou-Junts, no comptarà amb la majoria suficient per aconseguir que el seu candidat. Pere Granados, es converteixi alcalde en la primera votació.\nDesprés de fracassar les negociacions amb el PSC i no aconseguir un pacte ferm amb ERC, el candidat de SxS serà investit en una segona volta, ja que és la formació més votada. Granados formarà govern i, de moment, començarà el mandat en minoria. Tot i això, no descarta tancar un pacte de govern amb els republicans, amb qui manté negociacions positives i una bona sintonia.\nGranados diu que la seva prioritat és Salou\nEn una roda de premsa aquest dimecres, l’alcaldable ha carregat contra el socialista David González, –actual soci de govern –, a qui havia ofert reeditar el pacte. Granados ha acusat l’alcaldable del PSC d’haver intentat un acord amb els partits “perdedors” per desbancar-lo de l’alcaldia. “Tenim un problema de confiança amb ell”, ha confessat. El candidat ha insistit que les prioritats són Salou i els seus ciutadans i no jocs de cadires.\nEls set regidors de Sumem per Salou i els quatre d’ERC atorgarien a un hipotètic govern la majoria absoluta, atès que la corporació municipal té 21 cadires.\npreviousEl judici del procés, vist per a sentència\nnextCentenars de tarragonins mostren suport als Presos Polítics


Movistar pujarà 5 euros el seu paquet 'Fusió' a canvi de més dades mòbils\nActualitzada 27/12/2016 a les 12:24\n© Logo de Movistar en una de les seus de la companyia.\nMovistar pujarà a partir del 5 de febrer cinc euros el preu dels seus paquets convergents "Fusió" a canvi de més dades mòbils a aquells clients que comptin amb tarifes que inclouen 2 o 4 línies mòbils, segons les comunicacions que la companyia està començant a enviar.\nAmb aquesta renovació en les tarifes de la seua oferta convergent, l’operadora busca respondre a la demanda de més gigues per línia que ve detectant en els seus clients.\nLa pujada de 5 euros afecta en concret a les tarifes amb dos línies mòbils, que comptaven amb 6 gigues per compartir -3 gigues per línia- i que ara passaran a tenir 16 gigues -8 per línia- i a les de quatre línies mòbils, en les quals els gigues a compartir passen de 12 a 32.\nSegons la companyia, si aquests clients volguessin augmentar les seues dades en la mateixa mesura, amb l’oferta actual, aquest extra de dades costaria 30 euros.\nMovistar ofereix des de 2013 l’opció de dades compartides per a les línies d’un mateix Fusió, així que aquestes dades en mobilitat poden utilitzar-se indistintament en una o una altra línia, i completar amb els GB d’una d’elles les dades que li puguin faltar a una altra.\nA partir del 5 de febrer, aquestes noves opcions seran contratables per a nous clients, tant d’ADSL a màxima velocitat com de fibra simètrica de 300 Mbps.\nAquesta és la quarta pujada en el preu dels paquets Fusión en menys de dos anys.\nLa primera, de 5 euros, es va fer efectiva el maig de 2015 i a canvi l’operadora va oferir més velocitat als seus clients.\nAmb la segona, de 3 euros i que va entrar en vigor el febrer de 2015, Movistar va oferir 1 giga més de dades i va fer simètrica la velocitat de pujada amb la de descàrrega en les connexions de fibra òptica.\nI la tercera, d’entre 2 i 5 euros, aquest estiu, a canvi d’afegir el futbol.\nD’altra banda, Telefónica crea un nou paquet convergent, denominat Movistar Fusión+ Ficció, similar a l’actual Movistar Fusión+ Fútbol, però amb cinema i sèries en comptes de futbol, en el qual hi haurà una modalitat amb cobertura ADSL i un altre amb fibra a 300 Mbps.


Política de privacitat – FUNDACIÓ AGUSTÍ ASENSIO\nFUNDACIÓ AGUSTÍ ASENSIO, com a responsable d’aquest Lloc Web i de conformitat amb el que disposa la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal (LOPD) i la Llei 34/2002, d’11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i de Comerç Electrònic (LSSICE), ha posat en pràctica aquelles polítiques, mitjans i procediments tècnics i organitzatius per garantir i protegir la confidencialitat, integritat i disponibilitat de les dades de caràcter personal dels seus usuaris. Aquestes dades seran tractades en un/s fitxer/s degudament inscrit/s a l’Agència Espanyola de Protecció de Dades, de conformitat amb el que s’estableix en la legislació vigent.\nEn el cas que les dades que ha de facilitar l’usuari siguin necessàries perquè l’equip de la FUNDACIÓ AGUSTÍ ASENSIO pugui i) respondre les consultes, proporcionar informacions requerides per l’usuari; ii) realitzar tota aquella prestació de serveis i/o productes contractats o subscrits per l’usuari; iii) proporcionar accés a l’usuari a determinades funcionalitats del Lloc Web; o bé iv) realitzar totes aquelles activitats pròpies de la FUNDACIÓ AGUSTÍ ASENSIO aquí ressenyades, la FUNDACIÓ AGUSTÍ ASENSIO informarà d’aquesta obligatorietat a l’usuari, indicant-li quines dades cal complimentar necessàriament. Mitjançant la indicació, facilitació o introducció d’aquestes dades i de conformitat amb el que estableix l’article 6 de la L.O.P.D. l’usuari atorga consentiment inequívoc a la FUNDACIÓ AGUSTÍ ASENSIO perquè procedeixi al tractament de les dades subministrades en benefici de les finalitats esmentades anteriorment així com per l’eventual enviament de comunicacions comercials de la FUNDACIÓ AGUSTÍ ASENSIO que puguin ser de l’interès del usuari.\nL’entitat responsable de la base de dades, així com les persones que intervinguin en qualsevol fase del tractament i/o les entitats a les quals els hagin estat comunicades -si s’escau i en virtut de la corresponent autorització conferida per l’usuari-, estan obligades a observar el secret professional i a adoptar els nivells de protecció i les mesures tècniques i organitzatives al seu abast que garanteixin la seguretat de les dades de caràcter personal, evitant, en la mesura que es pugui, accessos no autoritzats, modificacions il•lícites, substraccions i/o la pèrdua de les dades, a fi de procurar el corresponent nivell de seguretat als fitxers de la FUNDACIÓ AGUSTÍ ASENSIO, segons la naturalesa i sensibilitat de les dades facilitades pels usuaris d’aquest Lloc Web. Igualment, la FUNDACIÓ AGUSTÍ ASENSIO es compromet a tenir implementades les mesures de seguretat que corresponguin en virtut del que està establert en el Reglament de Mesures de (R.D. 1720/2007).\nEls usuaris tenen reconeguda per la indicada Llei Orgànica de Protecció de Dades els drets d’accés, rectificació, cancel•lació i oposició i, si s’escau, el dret a revocar en qualsevol moment el consentiment a la recepció de comunicacions comercials, mitjançant l’enviament d’un correu electrònic a eva@fundacioagustiasensio.org o una carta a C/ CARITAT, 3 local 08530, LA GARRIGA.


Girona elaborarà rutes turístiques accessibles en cadira de rodes - Diari de Girona\nGirona elaborarà rutes turístiques accessibles en cadira de rodes\nS'estudia quins itineraris i recursos són adients per a les persones amb mobilitat reduïda\nacn | girona 02.07.2013 | 13:21\nGirona elaborarà rutes turístiques accessibles en cadira de rodes ACN\nTècniques de l'Oficina de Turisme de Girona s'han assegut aquest dimarts a una cadira de rodes per fer, de la mà de Mifas, una visita turística per la ciutat des de la perspectiva de les persones amb mobilitat reduïda. D'aquesta manera, volen estudiar quins són els itineraris adients per a les persones amb minusvalidesa i poder informar a través dels recursos turístics de l'ajuntament sobre aquests itineraris especialment pensats per a ells. Girona vol posicionar-se així com a destinació de referència per a aquest tipus de turisme. De fet, ja compta amb recursos com el trenet turístic que, per primera vegada, està adaptat per a persones en cadira de rodes. L'Ajuntament de Girona vol avançar en el camp del turisme accessible per tal de fer atractiva la ciutat als visitants que tenen problemes de mobilitat. Ja a l'exposició de 'Girona, temps de flors' del 2012 l'ajuntament va posar a disposició d'aquestes persones unes cadires de rodes elèctriques i unes scooters especials de forma gratuïta per poder gaudir de la proposta floral.\nDesprés d'aquella experiència, ara volen conèixer de la mà de Mifas quins són els recursos necessaris per tal que les persones que van en cadira de rodes puguin venir a conèixer Girona. Per això, aquest matí cinc tècniques de l'Oficina de Turisme, així com la regidora de Turisme i Comerç, Coralí Cunyat, s'han assegut en una cadira de rodes i, de la mà del vicepresident de l'entitat, Albert Carbonell, han visitat el centre de Girona. Carbonell els ha explicat com fer funcionar les cadires, les ha advertit dels perills més habituals i de com evitar els obstacles que hi ha a la via pública.\n"És molt important en turisme viure les experiències de primera mà", ha destacat Cunyat, que reconeix que quan es recorre Girona en cadira de rodes t'adones que té molts desnivells i que es presenten dificultats. Darrera d'aquesta iniciativa vindrà un treball més de fons per conèixer quins són els itineraris més adients per fer en cadira de rodes, quins són els recursos que manquen, quines millores es poden fer i quins consells es poden donar als turistes amb problemes de mobilitat que visiten Girona.\nUn cop identificats aquests aspectes, l'ajuntament vol penjar aquesta informació a totes les plataformes turístiques que té a la seva disposició. La idea és que qualsevol persona que va en cadira de rodes i que vol visitar la ciutat pugui, prèviament, connectar-se a Internet i conèixer quines facilitats tindrà per moure's pel Barri Vell o per arribar fins als monuments més destacats de la ciutat. Per exemple, per primera vegada, el trenet turístic ja disposa de places adaptades per a cadires de rodes i això permet que el visitant pugui fer tot el recorregut pel centre històric (sovint amb llambordes i amb molta inclinació) a sobre d'aquest transport rodat.\nReferent del turisme accessible\nSegons detalla el vicepresident de Mifas, Albert Carbonell, el turisme accessible és un valor a l'alça i Girona i la Costa Brava tenen una bona oportunitat de posicionar-se com a referents. Fins ara, ha destacat que les illes Canàries han estat el referent d'aquest tipus de turisme per a molts països europeus però que, cada vegada més, hi ha punts de l'Estat que comencen a destacar. Per això, ha explicat que a la demarcació de Girona ja hi ha molts recursos turístics preparats per a aquest tipus de turista però que cal donar-ne més informació i fer-ne difusió. Per exemple, ha destacat que ja s'ofereixen a la Garrotxa vols en globus adaptats, que a les vies verdes es pot anar unes bicis on es pedala amb les mans o que també hi ha Karts preparats per a persones amb mobilitat reduïda.\n"A un turista anglès o francès li és igual anar a Múrcia que venir a la Costa Brava si aquí està tot més preparat per a ells", ha reflexionat Carbonell, que afegeix que millorar l'accessibilitat de la ciutat no només beneficia els turistes sinó també totes les persones amb mobilitat reduïda que viuen a Girona, a la gent gran o les persones que van amb cotxets de nen petit.


Ceci n'est pas un blog: La bicicleta de Gramsci\nLa bicicleta de Gramsci\nM'acaba d'arribar una carta molt curiosa. Suposo que els qui condiu bicicleta regularment per Barcelona també l'heu rebuda però per si heu canviat d'adreça o el carter s'hi ha interessat massa, us la reprodueixo:\nCarta d’Antonio Gramsci als ciclistes de Barcelona\nCarissimi compagni ciclisti di Barcellona,\nAbans de res, disculpeu-me si no acabo de dominar la vostra llengua -queden ja massa enrere els meus anys de joventut a la Sardenya on de tant en tant sentia algun alguerès parlar el seu particular català-. M’adreço a vosaltres, ciclistes de Barcelona, perquè m’han arribat noticies de la polèmica entorn a l’ús de la bicicleta a la vostra ciutat (coses de la Televisió Digital Terrestre). Suposo que us preguntareu, perquè he callat tants anys, perquè no m’he pronunciat sobre la normativa del civisme o l’apagada del darrer juliol. No us puc respondre a aquestes preguntes, però tingueu en compte que tampoc he analitzat la fundació del Partito Democratico i la recomposició de l’espai polític italià; així que deixeu les vostres inquietuds de banda i centrem-nos:\nAlguns de vosaltres haureu sentit parlar del Ressorgiment italià, un moviment que hagués pogut assumir un caràcter revolucionari si hagués estat capaç de conquerir el recolzament de les masses, en particular dels camperols. Aquesta “derrota” ens recorda la necessitat de construir un bloc social, és a dir, una aliança política de classes socials diferents. Aquest bloc social no és homogeni i per tant pot tenir interessos confrontats, però la virtut del bloc social és, precisament, identificar un objectiu comú i les classes socials que suposen un enemic de cara a assolir aquest objectiu.\nLa pregunta que us heu de plantejar és quin és el vostre bloc social. Pels carrers de Barcelona hi circulen vianants, ciclistes, transport públic i transport privat motoritzat. La ideologia dominant es dedica sistemàticament a posar en conflicte a ciclistes i vianants. Com a conseqüència de l’hegemonia d’aquesta ideologia dominant, els ciclistes es queixen dels vianants que envaeixen els carrils-bici; els vianants protesten dels ciclistes que circulen per la vorera; els conductors d’autobús s’impacienten quan tenen un ciclista davant i els ciclistes s’emprenyen amb els passatgers que baixen de l’autobús i travessen el carril-bici.\nMentre aquestes tres classes socials s’enfronten entre elles, el transport privat motoritzat segueix ocupant la majoria de l’espai públic de la ciutat. Cal doncs unificar ciclistes, vianants i usuaris de transport públic sota el següent programa: retornar als vianants els carrils-bici situats sobre la vorera, expropiar al transport privat el 20% dels seus carrils per assignar-lo als ciclistes i crear una empresa pública de bicicletes, els beneficis de la qual s’inverteixin en la xarxa de transport públic. Cal, en definitiva superar les contradiccions del bloc social, per plantejar un model de ciutat alternatiu, pensat per a les persones i no per als cotxes.\nPerò per tirar endavant aquestes propostes, cal que doneu exemple i no circuleu per les voreres. Ocupeu doncs la calçada i tard o d’hora aquesta serà vostra.\nCoi più fraterni saluti,\nl'article excelent i el video molt bo\n19 de setembre de 2007, a les 11:43\nEl vídeo el coneixia.\nEn quant a l'article, que per cert me l'han recomanat, el trobo del tot encertat.\nDona gust trobar defensors de refocalització de l'objectiu al que atacar en les ciutats quan el pensament general va en contra de possibles solucions i no en contra dels problemes.\n19 de setembre de 2007, a les 22:06\nGràcies per donar-me la raó (que lleig queda eh!), tot i que em costa imaginar el Marc amb el bicing anant per la calçada.xd.\nDe totes maneres, tothom amb qui ho havia parlat opinava el contrari. En fi haurem de seguir discutint cara a cara que tampoc està tan malament!\n19 de setembre de 2007, a les 22:30\nesta guai moragui\n20 de setembre de 2007, a les 10:09\nQuanta raó tens! Fa temps que sóc ciclista de barna, i realment, els que em molesten més són els vianants i els autobusos. I no és just, perquè si hi penso bé, són els cotxes els que haurien d'anar fora. Així tothom podria seguir el seu camí!\nEl que hi hauria d'haver és un carril bici a cada carrer i, clar, per la calçada molt millor!\n20 de setembre de 2007, a les 21:20\nMonarquia i sostenibilitat


La reforma que prepara el govern espanyol a les aules i que donarà més pes al castellà\nEl govern espanyol treballa en una nova distribució horària de les assignatures que donarà «més importància» al castellà | ACN\nLa ministra d'Educació assegura que llengua castellana serà la matèria «amb més hores» a l'ESO\nper Albert Fuertes / ACN 27/09/2021 11:45h\nEnmig de la polèmica en moltes universitats catalanes perquè s'ha utilitzat el castellà, en lloc del català a les classes, ara hi ha un nou front obert. La ministra d'Educació, Pilar Alegría, ha explicat que el govern espanyol treballa en una nova distribució horària de les assignatures que donarà «més importància» al castellà.\nUnes declaracions que s'han fet en una entrevista a 'El Mundo' i que es farà en la part del currículum que marca l'Estat. També s'aplicarà en els ensenyaments mínims, que representen el 50% de l'horari en les comunitats amb llengua cooficial i un 60% a la resta.\nAlegría també ha recordat que és al poder judicial a qui correspon l'execució de les sentències en relació amb la del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) sobre el 25% de les classes en castellà. I no entra en valorar la qüestió perquè és un procés obert al Suprem.\nEn línies generals, assegura que llengua castellana serà la matèria «amb més hores» a l'ESO. D'aquesta manera, s'està treballant perquè la llengua castellana tingui una presència «important», com també les matemàtiques i els ensenyaments artístics. La ministra traslladarà a les comunitats la distribució de les matèries en els pròxims dies.\nDurant l'entrevista, també explica que els exàmens de recuperació del juny es poden mantenir aquest curs. Proposarà una moratòria d'un any «en pro del diàleg» amb les comunitats.\nA més de desenvolupar una disposició transitòria en el decret d'avaluació, que permetrà que les comunitats puguin optar a mantenir o suspendre aquestes proves.\nVigilaran que les assignatures s'imparteixin en la llengua anunciada\nL'inici de curs a les universitats ha estat marcat per la llengua que s'impartien les classes. Molts alumnes s'han queixat de presenciar assignatures en castellà, quan s'havien anunciat en la llengua catalana.\nUn incident que ha arribat al Departament de Recerca i Universitats i el sistema universitari català. Totes dues parts van acordar la setmana passada que vigilarien que les assignatures s'imparteixin en la llengua que recull el pla docent de l'estudi oficial. Aquest és públic abans que els estudiants es matriculin.\nLa consellera Gemma Geis ha subratllat el «compromís» de garantir els «drets lingüístics» dels estudiants i el professorat. A més d'assegurar el manteniment de la llengua de docència de les assignatures «durant tot el curs\nAixí, s'ha acordat que les universitats faran informes semestrals que lliuraran a l'executiu on es recolliran les incidències que hi hagi sobre canvis en la llengua de docència, així com les causes i les motivacions.\nGeis ha assenyalat que d'aquesta manera es podrà fer una radiografia «clara, real i serena» de l'abast de les afectacions existents i de les seves causes, així com del compliment de la llengua de docència a les universitats. «Tenir la màxima informació ens permetrà incidir amb polítiques pròpies per garantir els drets lingüístics de la comunitat universitària», ha afegit la consellera.\nEl Departament de Recerca i Universitats subratlla que la llengua catalana continua sent d'ús majoritari en la docència universitària i supera el 50% en els estudis oficials de grau.\nÚltima hora Última hora Espanya Última hora ensenyament Última hora Govern espanyol\nSanitat confirma quines persones es posaran la tercera dosi de la vacuna a Espanya\nEl govern espanyol valora un nou canvi en les vacunes: «Estem preparats»


Obama, no diguis blat | Les aigües turbulentes\nObama, no diguis blat\nPublicat el 27 d'octubre de 2008 per jordicc\nSucumbeixo a parlar de les eleccions presidencials nord-americanes, incapaç de suportar el grau de pressió a què ens estan sotmetent els mitjans de comunicació, talment com si fóssim nosaltres els votants.\nPer decret-llei s’ha decidit que Barack Obama guanyarà. Jo també el votaria, si pogués, però no deixa d’empipar una mica aquest entusiasme periodístic, bastant generalitzat, cap a la figura del senador mulat. Tot quadra, tot és perfecte: és jove, representa la primera oportunitat seriosa d’una minoria ètnica d’accedir a la Casa Blanca (quina ironia!), comunica bé i és una barreja de dos presidents ben considerats a casa nostra: Roosevelt (també Obama haurà de gestionar una crisi) i Kennedy (com ell, també podrà establir una “Nova Frontera”). Al seu davant, un candidat republicà que em recorda l’Abuelo Cebolleta, encarcarat i amb un discurs poc convincent, i una aspirant a vice-presidenta que sembla una comercial de perfums l’Oréal.\nLes enquestes també detecten un vot ocult que, en el darrer moment, podria decantar-se cap a McCain i fer-lo guanyar. No ho desitjo, però seria una bona lliçó per a analistes i media que, de tant saberuts, a vegades ho tenen tot coll avall abans d’hora.\nNo podem votar Obama a les eleccions del 4 de novembre, però algú ha considerat oportú implicar-s’hi a fons. La collonada consisteix a fer un retrat gegantesc del candidat demòcrata, fet amb sorres de colors al Fòrum de Barcelona. Ja ens han fet saber que no costarà res al contribuent. Només faltaria.


Què va passar amb Alex de Target? - Televisió\nQuè va passar amb Alex de Target?\nTwitter Per Micki Spollen/13 de març de 2018 a les 11: 41h EDT/Actualitzat: 18 d’abril de 2020 23:55 EDT\nOn éreu quan 'Alex de l'objectiu' es va fer càrrec d'Internet? Alex Lee tenia només 16 anys i feia tres mesos que treballava a Target quan un usuari de Twitter va publicar una foto al registre ... i es va estendre per tot el món. No era més que un home jove que enviava mercaderies, però es va produir un vida pròpia per raons previsibles i inquietants en aquesta època i en aquesta època.\n'La meva directora es va acostar a mi i em va mostrar la imatge que estava bufant, i tenia com a 30.000 retweets', va dir LeeJ-14 el 2018. Descriu aquest dia com més aviat agitat, amb la gent que realment entra al seu lloc de treball per fer fotos d'ell i algú que va fins a arribar a filtrar el seu número de telèfon. I, així, va néixer #AlexFromTarget.\nCom fan la majoria d’estrelles virals, l’adolescent va continuar a aparèixer a diversos xerrades per satisfer la gent d’internet. “El moment que em vaig adonar que realment canviaria tot va ser el moment Ellen [DeGeneres] cridà, va dir Lee J-14.\npitjors personatges d’anatomia de grisos\nPerò tan aviat com es va elevar a la fama, semblava desaparèixer. Què va passar amb Alex de Target? Suggeriment: ja no el trobareu a comprar les compres.\nEl focus ha estat massa.\nAmb gran fama arriba una gran responsabilitat, de vegades massa. Per gestionar la seva nova notorietat de mitjans socials, Lee va dir als seus fans en un vídeo de YouTube del 2017 que se li va aconsellar contractar un gerent per ajudar-lo a manejar el seu enorme fan durant la nit. Tanmateix, Lee va admetre que les xarxes socials mai van ser realment cosa seva. 'No m'importava gaire les xarxes socials perquè era un introvertit', diu al clip.\nDe fet, al seu 2014 entrevista amb Ellen DeGeneres, Lee va revelar que abans que la seva foto fos viral, només en tenia 144 Seguidors de Twitter - molt menys que els seus més de 633.000 en el moment d’aquest escrit.\nTota l'atenció espontània va resultar ser massa per a Lee, que va dirJ-14 ni tan sols podia utilitzar el seu telèfon quan va començar la foto per primera vegada en línia perquè tenia massa notificacions. 'Crec que és massa per a qualsevol', diu sobre la seva ràpida pujada a la fama d'Internet al seu vídeo de YouTube.\nEls mitjans socials li van valer molt d’amor, però no sense odi.\nRealment seria Internet sense els seus trolls? Malauradament, molta gent passa el temps en línia rasgant-ne d’altres, i això és el que a Lee no li era immuni malgrat els seus molts nous seguidors. Poc després que la seva fama a Internet es va disparar, va dir Lee The New York Times que l'atenció no va ser bona. Va afrontar els insults de persones aleatòries en línia i fins i tot va rebre algunes amenaces de mort. Lee li va dirTemps que tenia 'una mica de por a sortir en públic' després de suportar diverses emboscades dels fans.\nI no només Lee va posar l’atenció negativa. D'acord amb laTemps, algunes de les dades personals de la seva família, incloses la Seguretat Social i els números de compte bancari, es van filtrar en línia. 'La major preocupació per a mi i per a la meva dona és alguna de les negatives que veiem en línia', va dir al pare de Lee, Eric Fooks. 'La nostra preocupació és que [Lee] sigui segur'.\nEscola de malabars i fama.\nPer a la majoria dels nens i adolescents, anar a l'escola cada dia és prou difícil ja que és sense intentar també gestionar la fama nova. Gràcies a la sobtada popularitat de Lee, va haver d'abandonar l'escola. Ell va dirJ-14 que fins i tot va haver de comparèixer al jutjat per faltar massa dies de volar a Los Angeles regularment.\n'Una vegada que vaig començar a l'ensenyament en casa, aleshores vaig tenir la llibertat d'anar a qualsevol lloc', va dir. Això li va permetre viatjar i mantenir-se al dia amb la vida exigent d'una estrella de les xarxes socials. 'Després d'això tot va començar a embogir-se', va dir Lee.\nNo va abandonar la seva educació per complet. En un vídeo de YouTube del 2017, Lee diu als fanàtics que pensa anar a l'escola per convertir-se en tècnic d'emergència (EMT).\nHa fallat la seva carrera d’actriu?\nCom la majoria de les persones que busquen estelades, Lee va prendre la seva fama recent com a oportunitat per traslladar-se a Los Angeles per prosseguir una carrera potencial a Showbiz. Una de les seves primeres ordres de negoci com a estrella de les xarxes socials va assistir al 2015 DigiTour, un festival de música i mitjans de comunicació social, on va fer infamament el cuc a l'escenari (inclosa caure al rostre almenys una vegada).\n'Vaig fer un suport per a la mà abans de fer-ho i vaig pujar massa amunt i em vaig dirigir directament a terra', va recordar LeeJ-14. 'Estava extremadament avergonyit. Va ser força divertit.\nDesprés del DigiTour, Lee semblava desaparèixer (potser va ser culpa del cuc)J-14 el 2017 que estava fent una audició activa de pel·lícules i televisió, la seva pàgina IMDb (que, això sí, l’enumera com a “Àlex de la destinació”) és més aviat buit. A part de les aparences del programa de xerrades, l’únic altre crèdit d’actuació de Lee en aquest moment és per a una pel·lícula completa que encara no té data d’estrena.\nLa seva pròpia gestió pot haver sabotejat-lo.\nLa part més important (i la més dura) de la fama als mitjans socials és la rellevància. Hi ha moltes coses en línia que fins i tot estrelles víriques com Lee s’oblidaran aviat si no produeixen contingut nou contínuament. Malauradament, això pot ser exactament el que va passar en aquest cas.\non viu la llarga illa mitjana\nEn un vídeo de YouTube del 2017, Lee afirma que el gestor que va contractar tenia accés a tota la seva presència a les xarxes socials i tot anava bé, fins que no ho fos. 'Algunes [coses] complicades van començar a passar amb les seves coses, així que vam acabar amb la gestió', diu Lee.\nLee va intentar fer-ho pel seu compte, però això no va funcionar tal com estava previst. Poc després de acomiadar el seu director, Lee diu que la seva participació en les xarxes socials va empitjorar. Finalment va contractar una nova ajuda, només per descobrir que la nova gerència suposadament li havia robat 'més de 30 grans', de manera que els va acomiadar i va renunciar a les xarxes socials per complet.\nPer recuperar la seva identitat com a persona i no només un meme viral, Lee va començar un nou compte de YouTube el 2017. Al seu primer vídeo, la núvia de Lee diu que 'tothom coneix a Alex de Target', però Lee diu, 'ningú realment. em coneix.\nSegons Lee, el seu equip directiu original presumptament es va fer càrrec del seu canal de YouTube, incloent-hi drets d'administrador que donarien a l'ara gerent tots els drets sobre qualsevol cosa que publiqués Lee, inclosos els ingressos financers. Tanmateix, Lee diu que finalment va poder accedir al seu antic compte de YouTube per publicar un nou vídeo dirigint els fanàtics al seu nou compte, cosa que suposadament va obligar a l’antic gestor a esborrar completament l’Àlex original del compte Target.\nQuè pensa fer amb aquest nou compte? 'Jo només seré qui sóc realment i els donaré una visió més detallada de la meva vida real i de les coses. Espero que ho gaudeixin ”, va dirJ-14.\nL’amor el va desbancar.\nQualsevol que hagi estat enamorat sap que una nova relació sol consumir-se, de manera que no es pot culpar a Lee de deixar que la seva fama caigui en el camí a favor de l'amor.\nQuan inicialment es feia viral, Lee es trobava amb una noia diferent, però el seu trasllat a Los Angeles va néixer una nova relació. 'Jo i la meva xicota ens vam conèixer tan bon punt em vaig mudar a L.A.', va dirJ-14. 'Realment em vaig mudar al costat d'ella. Em vaig mudar al costat mateix i ens havíem trobat al passadís.\nUna mirada als canals de mitjans socials de Lee mostra que aquesta relació és molt important per a Lee. Si us pregunteu qui és la dama afortunada, podeu veure Kelsey Carpenterper tot el seunou canal de YouTube i a tot el seu Instagram. Amb més de 5.000 seguidors, la seva pàgina d’Instagram revela que està molt en forma i forma activa. Acostuma a compartir publicacions de vídeo amb els seus entrenaments i, per descomptat, fotos de la seva sortida amb el seu xicot famós a Internet.\nTé fama de Internet?\nSi feu un recorregut ràpid pel perfil d’Instagram de Lee (Sí, ho hem fet. No jutgeu), veureu la transformació d’aquest jove de membre de l’equip Target a rata de gimnàs. El març del 2018, Lee fins i tot va començar a nova pàgina d’Instagram dedicat al seu viatge de fitness.\nSembla que aquesta nova aventura és un intent de distanciar-se de la fugaç fama d'Internet que va rebre fa anys. La bio del seu nou compte d’Instagram reivindica amb audàcia 'RIP #AlexFromTarget', tot i que encara no ha suprimit la seva pàgina original #AlexFromTarget.\nA banda de les seves càrregues d’Instagram, sembla que Lee ha continuat evitant les xarxes socials, malgrat el seu paper instrumental en la seva popularitat. Sevadarrera publicació a Twitterva ser el novembre de 2017 i, malgrat els aficionats prometedors anou canal de YouTubeamb una mirada més personal sobre la seva vida, no ha penjat cap vídeo recent des de novembre de 2017.\nandrea bocelli primera dona


Caixabank guanya 1.985 milions el 2018, el 17,8% més que l'any anterior - Regió7\nCaixabank guanya 1.985 milions el 2018, el 17,8% més que l'any anterior\nEl total d'ingressos de l'entitat va arribar fins als 8.767 milions d'euros, el 6,6% més\nCaixabank ha obtingut durant el 2018 uns beneficis de 1.985 milions d'euros, cosa que representa un augment del 17,8% respecte a l'any anterior, segons va informar l'entitat a la Comissió Nacional del Mercat de Valors (CNMV).\nL'entitat, presidida per Jordi Gual, atribueix aquests resultats a la fortalesa dels ingressos core, una aportació superior del banc portuguès BPI, que ja controla al 100%, i la reducció de les dotacions. Els ingressos core del negoci -marge d'interessos, comissions, ingressos del negoci d'assegurances, la posada en equivalència de Segurcaixa Adeslas i les participacions del BPI- van assolir els 8.217 milions d'euros -un 4,2% més- i el total d'ingressos fins als 8.767 milions d'euros, un 6,6% més. Fa poques setmanes, l'entitat va presentar un ERO que afecta 2.157 treballadors en el marc del Pla Estratègic 2019-2021.\nLa contribució del negoci de BPI a Portugal va pujar fins als 262 milions d'euros davant els 104 de l'exercici anterior, mentre que sumant-hi l'aportació de les participades de l'entitat portuguesa, la contribució total es va enfilar fins als 380 milions d'euros, davant els 176 milions d'euros del 2017.\nPel que fa al marge d'interessos, va pujar fins als 4.907 milions d'euros, el 3,4% més que el 2017, per la rendibilitat del crèdit, la gestió del finançament detallista i l'estalvi en els costos del finançament institucional. Els ingressos per comissions van arribar als 2.583 milions d'euros, el 3,4% més respecte a l'exercici de l'any anterior: les bancàries, de valors i altres es van reduir el 2,2% i les de fons d'inversió, carteres i sicav van pujar el 12,6% per l'increment de patrimoni gestionat durant els primers nou mesos de l'any.\nEl negoci de les participacions al gup van aportar 54 milions, amb un impacte negatiu de 453 milions d'euros derivat de l'acord de venda de participació a Repsol. Els ingressos del total de carteres de participades es van situar en els 972 milions d'euros i inclouen els ingressos per dividends (sobretot de Telefonica), i els resultats de les entitats valorades pel mètode de participació, com Erste Bank, SegurCaixa Adeslas, BFA i Repsol (sense l'impacte de la venda de la participació).\nD'altra banda, la ràtio de morositat del Grup Caixabank es va reduir fins al 4,7% davant el 6% del mes de desembre del 2017. Els saldos dubtosos van baixar fins als 11.195 milions d'euros (-921 i -3.110 milions durant el trimestre i l'any, respectivament). La ràtio de cobertura va augmentar fins al 54% per la implantació d'IFRS9, que va suposar el registre de provisions per a risc de crèdit de 791 milions.\nA més, en el segon trimestre del 2018, Caixabank va vendre el seu negoci immobiliari (principalment la cartera d'actius immobiliaris disponibles per a la venda el 31 d'octubre del 2017 i el 100% de Servihabitat) a una companyia de nova creació en un 80% de Lone Star i en un 20% de Caixabank. Després de la formalització de l'0peració i de l'activitat comercial de l'any, la cartera d'adjudicats nets disponibles per a la venda se situa en 740 milions (-5.138 i -4.606 milions durant l'any i durant el trimestre, respectivament).\nL'ERO afecta 2.157 empleats\nParal·lelament, durant aquest 2018, l'entitat ha presentat un ERO que afecta 2.157 treballadors en el marc del Pla Estatègic 2019-2021 presentat la tardor passada a Londres.\nLes negociacions amb els sindicats van començar fa unes setmanes i de moment les dues parts no han acordat els termes de la sortida d'aquests treballadors.\nLa xifra de treballadors afectats, un 7,3% de la plantilla, n'inclou 1.913 de la xarxa d'oficines i 244 de serveis de suport. Els plans també passarien per prescindir de 793 oficines tradicionals, i arribar a les 700 store i a les 100 business.\nA més, l'entitat vol suprimir la figura dels subdirectors en unes 2.400 oficines.


El tràiler finalment sorgeix de l’infern verd\nInici Notícies d’entreteniment de terror El tràiler finalment sorgeix de l’infern verd\nby admin Abril 16\nescrit per admin Abril 16\nFa temps que no tenim res a informar L’Infern Verd, L'oda amorosa d'Eli Roth a pel·lícules com Holocaust caníbal. A finals de l'any passat vam saber que Open Road Films donarà a la pel·lícula un llançament teatral el 5 de setembre d'aquest any, tot i que en aquell moment encara no havíem vist cap tràiler ni tan sols tantes imatges fixes de l’esperat retorn de Roth a la cadira del director.\nEns vam comprometre a mantenir-vos al dia sempre que en sabéssim més i avui complim aquesta promesa. El tràiler de L’Infern Verd finalment ha sortit de la jungla infestada de caníbals i avui som aquí per servir-vos-la en un plat de plata. I caram, té bon gust.\nFeu clic al botó de reproducció següent per enfonsar les dents en la primera mirada sobre una de les pel·lícules de terror més esperades del 2014, que ens arriba per cortesia de Moviefone!\nIn L’Infern Verd, coescrit i dirigit per Eli Roth, un grup d'estudiants activistes viatgen a l'Amazònia en un esforç per salvar una tribu de l'extinció. El viatge fa un gir per als horrorosos quan s’adonen que intenten protegir una tribu de caníbals ... i estan a punt de convertir-se en el plat principal.\nCom a gran fan de les pel·lícules anteriors de Roth, estic desitjant molt aquesta, que hauria de ser una bufada d’aire fresc, enmig de tot l’horror de temàtica paranormal que ha inundat la taquilla els darrers anys. L'estil de Roth per als malalts, retorçats i horribles pot ser precisament el tret al braç que necessita el gènere, i no puc esperar a celebrar els meus ulls sobre els horrors que esperen.\nQuè dius ?!\nEli RothL’Infern Verdremolcs\nDescobriu aquesta galeria de l'art de l'ou de Pasqua de la pel·lícula de terror.\nL'illa de la bogeria Poveglia està a la venda


A la vora del foc: Last night in Twisted river, John Irving\nHi ha pocs escriptors vius dels quals compri els seus llibres a mesura que van sortint publicats. De fet només em venen al cap els noms de John Le Carré, Josep M. Espinàs, Jonathan Safran-Foer (del que acabo de descobrir que ha tret el seu tercer llibre) i, evidentment, John Irving. I el seu darrer treball, "Last night in Twisted river" no m'ha decebut.\nTrobo que no és la millor novel·la que ha escrit fins ara però s'hi apropa molt. Crec que els llibres d'Irving es poden classificar en dos grups: les obres totals en què l'autor crea uns personatges complexes i ens submergeix en la seva vida i el món que l'envolta i les obres fallides en què la intenció és la mateixa però els protagonistes acaben sent superficials i les novel·les un pur entreteniment sense pretensions. En la primera categoria hi posaria aquesta darrera novel·la, així com "Una dona difícil" o "Fins que et trobi" mentre que "La quarta mà" o "Prínceps de Maine" serien de la segona categoria. Així doncs, a qui es vulgui iniciar en la lectura d'Irving i no només busqui evasió li recomanaria algun dels llibres de la primera categoria. I de fet, recomanaria precisament el "Last night" perquè no és tant bo com "Una dona difícil" (i no convé començar un autor llegint la seva millor obra) i perquè no és una lectura complicada com la que et trobes a "Fins que et trobi".\nL'argument de la novel·la és senzill: degut a un accident un pare i el seu fill han de fugir del poble on vivien i començar una nova vida lluny i sota la constant amenaça de la figura d'un xèrif que els perseguirà sempre. Amb aquesta excusa acabem coneixent tota la vida de Dominic (el pare) i de Daniel (el fill) explicada a través de flashbacks dels protagonistes en diferents moments de les seves vides. I és potser aquesta estructura temporal el que m'ha agradat menys del llibre ja que a vegades et desorientava: comences un capítol 10 anys després dels fets de l'anterior però enseguida et trobes un flashback que et torna al punt on ho havies deixat. Llevat d'això, la història en si del pare i el fill, independentment de l'accident que causa la seva fugida, és molt interessant i a més serveix com a excusa perquè Irving relati de manera indirecta els principals esdeveniments que han marcat la història de la segona meitat del segle XX americà: des de la guerra de Vietnam fins als atacs de l'11-S.\nRealment recomano llegir aquest llibre. I per aquells que ja ho han fet, qui creieu que és el protagonista principal de llibre? En Daniel, en Dominic o el fidel amic Ketchum?\nEtiquetes: Estats Units, Irving, segle XX\nAhir el vaig comprar, i va ser el regal d'aniversari del Fer!\n22 de febrer de 2011 a les 10:45\n30 de juny de 2011 a les 11:27


L23 – La llevantada d’aquesta nit a Montblanch, i l’Arxiu Comarcal (N01) – Recerquesmones.net\nPublicat el 23 Octubre, 2019 25 Juliol, 2021 per fmones\nHe tingut ocasió d’anaren diferents ocasiona als Arxiu Comarcal, per a consultar documentacions que tinc preparades per a aquest bloc, i certament les imatges del Pont Vell, i del Raval de Santa Anna, on s’ubica la seu de l’Arxiu ens han impactat.\nEl Pont Vell, dona al mateix Raval de Santa Anna, i l’edifici del Arxiu, es la darrera edificació (abans dels riu), i es l’edifici historic de l’antic Hospaital de Santa Magdalena, que a ulls de fora sembla ha quedat dempeus.\nUna altra cosa son els fons dipositats a l’Arxiu, la majoria en paper, i molt sensibles a l’aigua i a la humitat, i que esperem puguin ser recuperats en la seva totalitat.\nHe d’agrair la feina i dedicació del personal de l’Arxiu, i la seva disponibilitat a facilitar la consulta de qualsevol document, però també vull destacar la validesa e importancia dels fons dipositats (la majoria de petits ajuntaments de la comarca) i de fons personals, de l’administració i d’entitats, però sobretot l’importancia que aquestes documentacions tenen per a explicar l’evolució de la historia de cada indret.\nEn comarques com la Conca de Barberá aquestes documentacions son petits rastres documentals, per a coneixer el passat, especialment quan no tenim altres alternatives-\nNo voldria finalitzar aquestes linies sense reiterar l’esforç i el plantejament de l’Arxiu del Bisbat (AHAT), en la digitalització dels llibres parroquials, una eina complementaria molt valuosa per a ratificar moltes dades.\nDetall del pou i del petit claustre de l’edifici\nFaçana principal de l’edifici, on té la seu l’Arxiu Comarcal de la Conca de Barberá


Si teniu molta gent a casa per a les festes i no us hi voleu deixar la butxaca ni complicar-vos a la cuina, les companyes de la cansaladeria La Moianesa us proposen espatlla de porc al forn. La recepta que ens explica la Montse és d’origen portoriqueny i és molt versàtil perquè tant la podeu fer amb espatlla, com amb cuixa, ventresca o garrinet sencer. Tot comença 24 hores abans quan heu de posar una safata amb mig got d’oli, mig de vi blanc sec (per cada quilo de carn) 1 culleradeta de sal, 1 de pebre negre en gra i 1 d’orenga –si li voleu afegir alguna altra herba que tingueu per casa, endavant. Ho barregem tot bé, untem l’espatlla amb aquesta barreja, la fiquem a la nevera i l’anem girant de tant en tant.\nArribat el moment de cuinar-ho, posem la safata amb la barreja al forn, a 180 graus, al matí, d’hora, perquè estigui a punt per al dinar. De tant en tant l’anirem girant (i posarem al forn una cassola amb una mica d’aigua per si se’ns acaba el suc que desprèn la mateixa peça ). Sabrem que està a punt quan la punxem i ja no surti sang o la carn ja es mogui. Si veiem que es torra massa, la tapem amb una mica de paper de plata i l’hem de tenir al forn tres quarts d’hora per cada quilo de carn.\nUn cop la tenim cuita i abans de servir, un gotet amb sucre o mel per pintar-la i gratinar-la perquè se’ns caramelitzi. A l’hora de tallar-la, cal anar resseguint l’os, com si talléssim un pernil o un roastbeef. Si això de tallar-la us preocupa, la Montse us la pot preparar sense l’os i lligada, però llavors haureu de reduir el temps de cocció a mitja hora per quilo.\nPer acompanyar-la, unes patates baby al forn amb oli i romaní (els fem una petita ebullició prèvia perquè es torrin amb la pell) o una compota de poma, ja que el porc amb fruita cuita queda molt bo. No li cal salsa perquè farem servir el suc de la cocció.\nUna espatlla sencera pesa un mínim de 5 quilos, té un preu entre 15 i 20 € i seria adequada per a una taula de dotze comensals en amunt. Si tenim sis persones a dinar, amb mitja n’hi ha prou. Tant fresca com cuita la podem congelar, però en aquest últim cas, quan la servim millor acompanyada amb una mica de salsa, per exemple de porto. I si la volem congelar, millor tallar-la abans de fer-ho i deixar-la preparada per anar al forn. En el cas que vulguem fer cuina de reaprofitament, és ideal per fer croquetes, canelons o lassanya perquè la cocció que ens proposa la Montse li dóna un gust molt suau que permet reaprofitar-la per a altres plats.\nLa cansaladeria La Moianesa està al mercat de la Boqueria des de principis del 1970, quan van començar l’àvia i la seva germana, que eren de Moià i d’aquí el nom de la parada. La Montse i la seva mare s’hi van posar fa 14 anys, quan l’àvia es va jubilar i al taulell hi tenen tots els productes del porc, especialment els que costen més de trobar com ara menuts, sagí ranci o sang liquada.


Miquel López Crespí - Memòria històrica | El Pacte PSOE-UM: història del primer Pacte de Progrés\nEl Pacte PSOE-UM: història del primer Pacte de Progrés\npobler | 07 Abril, 2009 05:37 | Compartir:\nEls teòrics de la "quarta via" presentaven el pacte a dos (PSOE-UM) com una victòria del consens i del diàleg entre partits. Els comentaristes més atrevits dins del camp de la ciència-ficció s'atrevien a dir, plens d'una curiosa mística quasi religiosa (i que no tenia res a veure amb la realitat de cada dia), que l'"experiment" (el Pacte) esdevenia "via estatal i internacional" envers el progrés. Enmig de tota aquesta bogeria i descomunals despropòsits només Mateu Morro denuncià l'operació Munar-Antich i s'atreví a qüestionar el pacte.(Miquel López Crespí)\n...una operació molt intelligent ordida pels caps pensants d'UM i aliats que comptà amb la participació d'alguns importants grups de pressió i d'algunes personalitats. La intenció dels amics d'UM era fer creure a l'electorat que el PSM (i Mateu Morro en especial) havia d'"unificar forces" amb Maria Antònia Munar (que no tenia clars els seus resultats electorals). La debilitat històrica de Munar es volia dissimular unificant els vots d'ambdues formacions i aprofitar la jugada per anar envers la dissolució del PSM (que en una altra fase de l'operació seria engolit en un planificat procés d'"unificació") (Miquel López Crespí)\nHistòria del primer Pacte de Progrés: la lluita per salvar el PSM\nEl Pacte PSOE-UM: Mateu Morro tenia raó (un article d’octubre de 2001)\nEl dinar i el pacte públic entre el president Francesc Antich i Maria Antònia Munar de dia dinou de setembre confirma a les totes l'encertada anàlisi feta ara ja farà dos anys per Mateu Morro, secretari general del PSM. La trampa, denunciada en aquells moments per Mateu Morro en una carta dirigida a tots els militants del seu partit i que va sortir publicada en diverses publicacions de les Illes, explicava els paranys on volien fer caure el nacionalisme d'esquerres per tal de colpejar-lo de forma definitiva. El rebombori que s'armà aleshores ocupà les pàgines de la premsa ciutadana durant setmanes. Per una part, UM i els seus aliats feien pública l'"oferta" d'anar plegats a les eleccions amb el PSM (la "unitat nacionalista", predicaven els amics de Maria Antònia Munar). Es tractava d'una operació molt intelligent ordida pels caps pensants d'UM i aliats que comptà amb la participació d'alguns importants grups de pressió i d'algunes personalitats. La intenció dels amics d'UM era fer creure a l'alectorat que el PSM (i Mateu Morro en especial) havia d'"unificar forces" amb Maria Antònia Munar (que no tenia clars els seus resultats electorals). La debilitat històrica de Munar es volia dissimular unificant els vots d'ambdues formacions i aprofitar la jugada per anar envers la dissolució del PSM (que en una altra fase de l'operació seria engolit en un planificat procés d'"unificació"). En aquesta campanya d'extermini del nacionalisme d'esquerra Mateu Morro i la direcció del PSM eren presentats com a dogmàtics ("estalinistes", arribaren a dir determinats sectors d'extrema dreta) que no tenien "visió política".\nSortosament per al nacionalisme d'esquerres l'executiva del PSM (llevant algunes rares excepcions) votà en bloc en contra d'aquesta enverinada proposta, i el PSM, enmig de tan brutal campanya d'intoxicació de l'opinió pública, sabé resistir l'endemesa de qui només volia xuclar-li els vots i créixer (electoralment parlant) damunt vint-i-cinc anys de dedicació a les classes populars mallorquines.\nPosteriorment a les eleccions, la pinça contra el PSM va ser feta pel PSOE i UM de forma conjunta. El dinar de dia dinou de setembre entre Antich i Munar per mirar d'apaivagar els conflictes entre ambdues formacions demostrava a tothom que ho volgués veure el que ja va dir Mateu Morro l'any 1999. Recordem que aleshores Antich i Munar s'havien repartit el poder deixant només unes miques per al PSM. El PSM era exclòs del Consell Insular de Mallorca i quedava en situació d'humiliant inferioritat davant UM i d'EU-Els Verds, que, per exemple, se'n portaven a casa la representació del senador per les Illes (Manuel Cámara guanyava la partida a Sebastià Serra). Els teòrics de la "quarta via" presentaven el pacte a dos (PSOE-UM) com una victòria del consens i del diàleg entre partits. Els comentaristes més atrevits dins del camp de la ciència-ficció s'atrevien a dir, plens d'una curiosa mística quasi religiosa (i que no tenia res a veure amb la realitat de cada dia), que l'"experiment" (el Pacte) esdevenia "via estatal i internacional" envers el progrés. Enmig de tota aquesta bogeria i descomunals despropòsits només Mateu Morro denuncià l'operació Munar-Antich i s'atreví a qüestionar el pacte. Mateu Morro va fer saber als dos socis (UM-PSOE) que si aquests no reconeixien el paper electoral aconseguit pel nacionalisme d'esquerres (la primera força municipal de Mallorca, per exemple, amb cent vint-i-set regidors) no hi hauria acord. Novament el "clan algaidí" mogué les peces del jocs d'escacs, i els mateixos que volien l'absorció del PSM per UM, començaren a clamar contra una hipotètica follia de l'executiva que dirigia Mateu Morro. Les acusacions aquesta vegada anaren en la línia de dir que el PSM "no volia acabar amb l'hegemonia del PP a les Illes". Si abans els gasetillers a sou del poder clamaven contra Mateu Morro "per haver regalat un diputat al PP" (per no haver anat amb UM a les eleccions) ara, obviant el Pacte UM-PSOE per a la repartició de càrrecs, maldaven contra en Mateu "per posar en perill un projecte històric per a les Illes".\nPerò va ser precisament la ferma decisió de Mateu Morro de no claudicar davant les absurdes exigències d'UM-PSOE la que ha salvat el PSM i el nacionalisme d'esquerres. L'any 1999 (o ara mateix) qui destorba és un partit de provada tradició d'honradesa que no vol caure en el parany en el qual han caigut tantes organitzacions. La política sovint es converteix en una orgia de repartiment de llocs de comandament i d'aprofitament de poder econòmic on cada grup colloca els seus. Arribam així al més brut clientelisme polític que hom pugui imaginar (i, de rebot, al desencís de molts sectors populars desenganyats en constatar tanta brutor: el "tots són iguals" és un tema recurrent de conversa entre el poble). Aleshores, com hem comprovat d'ençà ja fa molts d'anys, el discurs oficial, les més belles promeses a l'electorat, les "màgiques" (per allunyades de la realitat) construccions teòriques d'unes hipotètiques "quartes vies" a no sé sap què, esdevenen cortina de fum que amaga l'usdefruit de privilegis econòmics escandalosos, el control de poder polític per a collocar amics, per a consolidar la maquinària electoral que ha de perpetuar l'oportunisme més vulgar i barroer. I, vora tot això, la manca dels canvis reals que hom havia promès.\nI és precisament contra aquesta concepció bruta de la política que lluità Mateu Morro l'any 1999 quan denuncià públicament el pacte UM-PSOE contra el PSM.\nHan hagut de pasar dos anys perquè tothom veiés l'encert i la veritat de les denúncies de Mateu Morro. Maria Antònia Munar (que tant ha parlat aquest estiu) també ho deixava ben aclarit quan, dies abans del famós dinar de dia dinou, deia, menyspreativa, referint-se al president Francesc Antich: "És que aquest 'senyor' ens havia dit que ell representava tota l'esquerra, que parlava en nom dels vint-i-vuit diputats". Maria Antònia Munar deia ben alt el que tothom ja sabia: que ella no havia pactat ni amb EU-Els Verds, ni amb el PSM, ni amb ningú. Ella havia pactat amb el PSOE i només volia parlar amb n'Antich. Dos anys després de la signatura del Pacte s'evidenciaven els motius exactes dels atacs de Munar contra les conselleries d'EU-Els Verds (Margalida Rosselló de Medi Ambient, Fernanda Caro de Benestar Social, Eberhard Grosske, de Treball)... i contra el PSM. Per cert que el PSM era el més demonitzat i el que menys comptava en el pensament de Maria Antònia Munar. Basta pensar que, com a membres d'un govern conjunt (l"autèntic Govern de Mallorca"), els nacionalistes d'esquerra no sabien res de la moratòria presentada per Munar el mes de juliol. Més menyspreu per a un soci ja no és possible.\nTot això ho havia dit Mateu Morro en aquella famosa carta pública que comentam i que va ser atacada pel servils i oportunistes de tota mena. Amb les darreres declaracions de Maria Antònia Munar, amb el dinar de dia dinou i la posterior roda de premsa (el més esperpèntic que s'ha vist a Mallorca en molts d'anys), el Pacte UM-PSOE era presentat en societat sense cap mena de vergonya. Una victòria més de Maria Antònia Munar.


La importància del Pronòstic - Dent Ferma\nLa importància del Pronòstic\nQuan es detecta un problema en el creixement esquelètic d’un nen entre els 6 i 11 anys es pot modificar l’estructura òssia sobre la que creixen les dents per a millorar el pronòstic final de les seves posicions.\nEls aparells d’Ortodòncia Interceptiva o d’Ortopèdia Dentofacial es porten durant menys d’un any i serveixen per a deixar el paladar o la mandíbula de la millor forma possible per a que les dents surtin en el seu lloc correcte.\nAmb l’Ortodòncia Interceptiva no sempre s’evita l’Ortodòncia final però millora significativament el seu pronòstic.\nA partir dels 6 anys ja es pot fer un Pronòstic Ortodòntic ja que han erupcionat els primers molars definitius\nL’edat ideal per a tractar les Alteracions Esquelètiques és entre els 8-10 anys, abans no es tanquin les sutures òssies de creixement\nTenir uns maxil·lars correctes és la millor manera de tenir unes dents ben posades\nHi ha aproximadament un 5% de nens que necessiten ortopèdia dentofacial\nLa base d'un bon tractament és un bon diagnòstic. Anàlisi de Models. Càlcul Cefalomètric. Predicció de Creixement. Radiodiagnòstic Digital\nAmb la tecnologia 3D assistida per ordinador és possible fer ortodòncia sense que ningú se n'adoni que en portes\nL'Ortodòncia de Baixa Fricció a revolucionat el món de l'ortodòncia d'arc recte. Mai havia estat possible tanta suavitat i rapidesa\nEls casos que presenten alteracions òssies es tracten de forma precoç per millorar el pronòstic ortodòntic


Camí d’Emaús – Capvespre\nPosted By: Jaume 12 juny, 2021\nDijous passat en parlar de la projectada supressió d’un bon nombre de parròquies al bisbat de Barcelona, vaig apuntar que tot i la reducció dels llocs de culte jo els mantindria oberts perquè, quan no s’hi fessin activitats culturals i socials, oferissin a la gent la possibilitat de passar-hi una estona, en un ambient de recolliment. Llocs on el silenci es fa present i on l’esperit s’obre a un més enllà, desconegut, però sentit.\nI em ve a la memòria la conversa que vaig tenir amb una parella, a Bossòst, tot baixant muntanya avall. No els coneixia, jo estava fotografiant un camp ple de narcisos quan la noia em va preguntar com es deien aquelles flors. Ells van seguir muntanya amunt, van anar més lluny i en tornar em van trobar que jo ja baixava, i se’m van ajuntar. Vam parlar de la bellesa d’aquell lloc i la noia em va dir que no eren creients però que es volia casar per l’església, mentre que el noi s’exclamava que no ho trobava coherent.\nAl preguntar-li perquè volia fer-ho per l’església em va dir que tot i no creure, li agradava entrar en el temple perquè allí, en el silenci, en la foscor i sola, sentia com un més enllà i volia que en casar-se la cerimònia no fos un simple contracte davant del jutge, sinó viure-la sentint aquest més enllà. Quan ja arribàvem a baix i a l’altra costat del riu Garona es veia el poble presidit per la bonica església romànica, els vaig dir que la fe no era acceptar un catecisme, sinó perseguir el més enllà de tot, i que jo el cercava seguint l’extraordinària figura de Jesús. Em seblava que la noia ho escoltava com emocionada…\nNo els he vist mai més. Però sovint, en recordar aquella conversa m’ha vingut la imatge dels dos deixebles d’Emaús, als quals se’ls obriren els ulls de la fe tot fent camí amb Jesús.\nSigues el primer en comentar on "Camí d’Emaús"


Empreu aquest identificador per citar o enllaçar aquesta tesi: http://hdl.handle.net/10803/1357\nData de defensa: 06-05-1998\nDipòsit Legal: B.31162-2008\nParaules clau: Educació infantil; Disseny curricular; Currículums (ensenyament); Estratègies didàctiques; Ensenyament individualitzat; Educació primària; Cicle inicial\nEl tema objecte d'aquesta tesi doctoral prové d'una necessitat personal, d'anys d'experiència en l'àmbit educatiu i de diferents estudis realitzats. El plantejament sorgeix del perquè la pràctica educativa continua essent tant difícil, complexa i problemàtica. Aquesta qüestió dóna pas a l'intent de trobar alternatives per a canviar i facilitar la tasca docent, i alhora millorar l'aprenentatge de l'alumnat que hi ha a les escoles.\nEn els darrers cursos en els que s'ha portat a terme una tasca assessora en diferents centres educatius, i s'han atès demandes del professorat referides a alumnes amb necessitats educatives especials, ha provocat la necessitat de cercar estratègies de treball que facilitin al professorat l'atenció a la diversitat. L'orígen d'aquesta tesi es planteja en la recerca de noves estratègies o alternatives a oferir als docents per fer front a l'alumnat que hi ha a les aules. La principal aspiració és la de conseguir un estudi assumible personalment i per als qui va dirigit, amb resultats pràctics i funcionals. En aquest sentit apareix la necessitat d'acotar el treball i es pren la decisió d'emmarcar l'estudi en l'Etapa d'Educació Infantil. La pretensió darrera és la de fer un treball d'observació i anàlisi de la pràctica educativa a l'aula, per tal de recollir totes aquelles actuacions del professorat que afavoreixen l'atenció a la diversitat. Per poder-ho dur a terme, es disposa de l'oferiment de diferents centres educatius de la població de Santa Coloma de Gramenet, on alguns professionals es mostren oberts i disposats a col.laborar en aquesta investigació.\nEl fet de centrar l'estudi i recerca d'estratègies en l'àmbit de l'aula, no pretén oblidar la necessitat de tenir molt present la inclusió d'aquestes estratègies a nivell global de centre, tant a nivell del Projecte Curricular de Centre com d'aspectes organitzatius i de funcionament. L'elecció però de centrar la investigació a l'aula ve motivada per la necessitat de resoldre el "dia a dia" de l'acció educativa, essent però molt conscient de que, per a un bon resultat, cal que hi hagi un plantejament i recolçament de tot el centre educatiu al darrera. En definitiva la pràctica educativa és una interacció de diversos sistemes i entre ells l'aula, amb els seus participants, la seva organització i el seu\nDel contrast d'informacions que s'obté i l'anàlisi realitzat sobre els diferents elements d'interacció a l'aula (interrelació alumne/professor, els continguts i tasques, i la dimensió temporal del procés d'ensenyament i aprenentatge), els interessos dels nens i nenes de 3 a 6 anys, l'opinió de les famílies i dels professors, respecte l'aprenentatge dels seus fills i alumnes respectivament, s'elabora una proposta d'estratègies amb models d'intervenció per a poder atendre la diversitat a l'aula.\nL'estructura de la tesi està formada per dos grans blocs. El primer (corresponent al volum I de l'original) es troba dividit en tres parts; a la Part I es realitza tot un estudi teòric, respecte a l'educació infantil, el currículum, els plantejaments de la reforma i la intervenció educativa, com a fonamentació de la posterior recerca. En la Part II s'exposa tot el procés de la recerca: el disseny de l'estudi, la mostra, la justificació i descripció dels instruments elaborats per a la recollida d'informació, la metodologia utilitzada, les dades i resultats obtinguts, i un recull d'estratègies en relació a aquests. En la IPart III s'elabora una proposta d'estratègies didàctiques per l'atenció a la diversitat a l'aula, d'alumnes d'educació infantil, oferint una breu presentació o explicació per cadascuna d'elles i exemplificant-les amb una projecció a la realitat educativa que serveixi de model per al professorat. Per finalitzar, es realitzen les conclusions finals així com una proposta de possibles treballs de recerca a dur a terme en un futur. També es fa esment de tota la bibliografia i documentació utilitzada. L'altre bloc està integrat per tota la documentació recollida per tal de fonamentar la tesi, i que ocupava els volums II a IV de la tesi.


Una explosió a Begues fereix 13 persones i esfondra dos habitatges - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUna explosió a Begues fereix 13 persones i esfondra dos habitatges\nEn el moment de l'incident els inquilins es trobaven a l'interior i van haver de ser rescatats\nanc | begues 27.07.2015 | 00:00\nL´edifici malmès per l´explosió amb una de les dotacions de bombers toni garriga/efe\nL'explosió de la matinada de dissabte a Begues (Baix Llobregat) ha causat l'esfondrament de dos habitatges, un local comercial i una casa, i ha deixat tretze persones ferides, entre els quals tres menors, cap de greu, segons van informar els Bombers. L'explosió es va produir a un quart de dues de la matinada als número 36A i 36B del carrer Major de Begues. En el moment de l'incident, els inquilins es trobaven a l'interior i van haver de ser rescatats. Com a mesura preventiva, els veïns més propers van ser desallotjats i van passar la nit en una casa de colònies de la zona. Els habitatges més propers s'han vist afectats sobretot per trencadisses de vidres i d'envans, de portes i de finestres.\nEl Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) va informar que cap de les tretze persones ferides està greu i només hi ha dues persones que continuen a l'Hospital de Sant Joan de Déu en observació, segons va explicar el sotsinspector de Bombers de la Generalitat, Guillem Amorós.\nA l'inici, hi havia tres menors ferits menys greus que havien estat traslladats a l'Hospital de Sant Joan de Déu; deu adults (sis homes i quatre dones) ferits de caràcter menys greu i lleus i traslladats: 5 a l'Hospital de Viladecans, 2 a l'Hospital de Sant Boi i 3 lleus que han estat donats d'alta in situ.\nGas propà com a causa\nSegons Amorós, l'explosió l'hauria originat el gas propà, "més pesat que l'aire i que té tendència d'anar per baix". Amorós va assegurar que segons la "inspecció visual", hi ha dos edificis amb danys estructurals i que en aquests moments s'ha de valorar quin és el resultat final. Fins al lloc s'hi van desplaçar 16 dotacions del cos de Mossos d'Esquadra, ambulàncies del SEM i efectius de la Policia Local, entre d'altres.


EUPV critica la gestió de Font de Mora “per la mancança de milers de places en les escoles oficials d’idiomes” - Periòdic del Camp de Túria\nLa coordinadora d’EUPV, Marga Sanz, ha qualificat de “desbordant” la xifra de 22.500 alumnes sense plaça a les escoles oficials d’idiomes al País Valencià , cosa que parla del grau de saturació a les Escoles d’Idiomes.\n“És vergonyós que el conseller es jacte de la seua gestió per a promoure el bilingüisme en anglès o les classes en xinès, i l’escenari real siga este: el dels retalls d’aules en les escoles d’idiomes i l’absoluta desídia per construir nous centres. Font de Mora ens ven cada dia una mentida més”, ha assenyalat Sanz.\nEsquerra Unida ha anunciat que reclamarà explicacions en Les Corts Valencianes sobre esta situació. “Font de Mora haurà de detallar-nos per què sols hi ha un terç dels demandants de plaça en les escoles oficials d’idiomes que aconsegueixen accedir, així com per què aquesta situació es repeteix curs per curs, des de fa ja massa anys, s’acompanya a més de retalls d’aules i professorat i on estan els nous centres que haurien d’estar ja fets”.\nPer a Sanz, Font de Mora “no és més que un venedor de fum i de mentides. No és cert que vullga potenciar els idiomes estrangers. La seua gestió és caòtica, desordenada i summament perjudicial per a l’alumnat valencià, siga d’on siga i tinga l’edat que tinga”, critica.\nLa diputada d’esquerres afirma que el Consell està provocant gravíssimes carències en matèria de llengües; “no sols està arraconant el valencià: ara vegem que l’impuls que suposadament li vol donar a l’anglès és totalment fals”.\nLas figuras del raspall, presentes en el 'Trofeo Fundación Ruralcaja'\nLlíria adjudica la reforma del col·legi Sant Vicent que s’iniciarà este mes de novembre\nRedacció 3 novembre, 2020\nRedacció 28 juliol, 2020\nEducació activa l’admissió telemàtica al web telematricula.es\nPau 10 juny, 2020\nTretze professors de l’Olivera visitaran escoles europees\nP.G. 2 gener, 2020