Neu Records: la discogràfica al centre del so - Revista Musical Catalana\nNeu Records: la discogràfica al centre del so\nEl Quartet Casals amb els responsables de Neu Records\nSanti Bargunyó, Mireia Pacareu i Hugo Romano, ja fa quatre anys de la nostra darrera xerrada i cinc de la primera. En aquelles dues trobades parlàvem amb motiu del llançament dels vostres primers treballs, Blanc de Bernat Vivancos i Niwa de Ramon Humet. Quan parlàvem aleshores, els vostres plantejaments estaven en estat de proposta estètica i empresarial. En recullo alguns:\n“Volem fer un producte de qualitat en l’àmbit de la música escrita contemporània”.\n“La idea és treballar sempre en estreta relació amb els músics, ja sigui el compositor de les obres o l’intèrpret, per aconseguir fer discos de referència en els quals el compositor digui: «Això és la meva música»”.\n“Nosaltres recreem un espai acústic en l’enregistrament dins la sala que crea un punt principal on et posaries per escoltar la música”.\n“La realització de produccions integrals de música contemporània de la màxima qualitat utilitzant tecnologia 5.1 i un concepte visual molt cuidat”.\n“Hi ha diferents estrats de compositors: uns d’orientats més cap a l’especialització o la recerca, d’altres amb una música més propera al públic. No hem d’oblidar que existeixen infinites posicions entre els dos extrems. Nosaltres volem que Neu Records es posicioni en un terme mitjà respecte d’aquestes dues possibilitats, volem ser un mirall de la pluralitat del segle XXI, però generant un impacte en el públic”.\n“Funcionem per projectes. Si tenim els diners per fer un disc, el fem. Si no, no”.\n[Miquel Gené] Com han evolucionat aquestes premisses de sortida?\n[Santi Bargunyó] Podríem dir que la majoria de plantejaments essencialment es mantenen, però alguns han evolucionat d’una manera que no podíem sospitar fa quatre anys. D’una banda, la indústria discogràfica està canviant molt ràpid: com a indústria pròpiament dita podríem dir que està desapareixent. Però en canvi, l’àlbum com a element de promoció online té més impacte que mai, i encara que no sigui un negoci en si mateix, genera negoci a través dels concerts (i el marxandatge en el cas de la música pop). En aquest sentit, les nostres sinergies amb els artistes han evolucionat cap a fórmules de producció més col·laboratives, i la manera de difondre els nostres enregistraments també està evolucionant: estem presentant els nostres àlbums com a instal·lacions sonores 3D, un format de difusió que ens permet crear un context d’escolta immersiu, i que dóna una dimensió social molt interessant als nostres projectes, que deixen de ser discos estrictament, per passar a entrar en un terreny intermedi entre l’enregistrament, l’art sonor i el concert. Alhora, el format físic dels discos ha canviat: els llibrets han passat a ser llibres amb codis de descàrrega, per facilitar la lectura dels textos que editem, i és qüestió de temps que deixem de fabricar cedés.\nTambé hem entrat en el terreny del vídeo, amb la producció de la integral dels Quartets de corda de Schubert en directe, amb el Quartet Casals, una producció que s’escapa dels plantejaments inicials de Neu Records, però que complementa molt bé el nostre catàleg i ens obre a altres àmbits d’acció, com per exemple els canals especialitzats de televisió digital i streaming. També ha canviat la idea de fer exclusivament els discos amb el compositor (en casos com Franz Schubert o Morton Feldman, les raons són òbvies), però no ha deixat de ser una prioritat per al segell. Des del punt de vista estètic, però, sí que hi ha hagut una certa evolució: la meva tasca com a programador de nova música m’ha fet obrir molt la perspectiva en la direcció artística del segell. En aquest sentit, no podem preveure com evolucionarà el segell d’aquí a cinc o deu anys.\n[MG] ¿Havíeu imaginat tot aquest recorregut?\n[SB]: Honestament, no. I crec que és bo que no ho haguéssim imaginat. Hem mantingut una coherència en els plantejaments artístics i sonors, però no hem d’oblidar que com a segell treballem en l’àmbit de la tecnologia i la nova creació musical, i si tinguéssim una idea massa rígida del nostre projecte, ens costaria molt evolucionar. És bàsic mantenir una actitud d’escolta activa però també reactiva.\n[MG] Parlem dels projectes que heu fet aquests darrers anys. Sembla que n’heu anat acumulant i ara esteu en un ritme frenètic de llançament.\n[SB]: Això respon a dues raons. La primera: els nostres projectes són molt artesanals en totes les seves fases, en cuidem tots els detalls, des de la preproducció fins a la promoció, i això requereix molt més temps que no pas un projecte discogràfic normal. L’àlbum Different beat de Fritz Hauser, per exemple, ens ha costat quasi quatre anys de feina. La segona raó té a veure amb el finançament: els llançaments d’alguns dels nostres discos estan condicionats als terminis de subvencions catalanes, que obliguen a publicar una mínima quantitat anual d’àlbums, tot prioritzant la quantitat per sobre de criteris de qualitat. Un plantejament que no s’ajusta al nostre model de producció i amb el qual no podem estar d’acord.\n[MG] Quin és avui per avui el criteri de selecció de projectes de Neu?\n[SB]: El criteri de selecció de projectes respon a una visió estètica molt personal. És una de les meves tasques com a director artístic i té a veure amb una visió particular de la música al segle XXI –una visió que va canviant irremeiablement– i amb el concepte de producció musical com a procés exhaustiu, en què tots els aspectes de cada projecte es vinculen a un contingut artístic determinat i a una idea sonora. Amb això també vull dir que no triaria un repertori o un compositor sense pensar en les implicacions sonores. De fet, hi ha compositors que m’encanten i que no em veuria capaç de publicar amb Neu Records (de moment). A causa d’això, existeix una certa coherència estètica en termes sonors si comparem alguns dels nostres àlbums, ja que sempre cuidem molt aspectes com el timbre o la percepció de l’espai.\n[MG] Us heu obert més enllà de la “contemporània”, bo i acceptant el repte d’enregistrar en directe la integral de Schubert amb els Casals en format audiovisual. Per què? Com encaixa amb la vostra línia editorial? Cal tenir una línia?\n[SB]: La integral de Schubert és un projecte molt singular. De fet, és un dels pocs projectes que no s’ha gestat des de Neu Records: va ser una proposta de l’Auditori de Barcelona, que ens va oferir la possibilitat de coproduir l’enregistrament en directe de la integral de Schubert en vídeo amb el Quartet Casals. A priori sembla impossible encabir una producció així a Neu Records, però el repte era molt temptador. El fet de treballar amb Ígor Cortadellas i amb el Quartet Casals van ser els punts decisius per prendre la decisió de tirar endavant el projecte.\nEl Quartet Casals representa una visió de la música de cambra que sentim molt propera en molts aspectes: la seva construcció del so, de l’harmonia, la plasmació de la forma a nivell interpretatiu… Com a quartet porten aquestes idees molt lluny i és un luxe poder capturar-les en viu, amb l’energia que et proporciona el directe. Sobre Franz Schubert, per a mi representa una mena de concisió “no compositiva”, una manera única de tractar el material musical que trobo fascinant, que connecta l’oient amb el moment present, i que contrasta radicalment, per exemple, amb Beethoven. Com va dir Feldman: “Schubert is the best example to get a sense of where to put it. Just where to put it. It’s not a question of periods, the place is just the key, just where he places it is so fantastic with the atmosphere. Where he places it, is the atmosphere.” (Schubert és el millor exemple per tenir una idea d’on s’ha de posar. Simplement d’on s’ha de posar. No és un tema de terminis, el lloc és la clau, justament on ell ho posa és fantàstic per a l’atmosfera. On ell ho posa, allà és l’atmosfera). Independentment de si encaixa més o menys amb la majoria dels nostres projectes, crec que molts elements de la integral de Schubert representen l’arrel d’allò que fem. I des d’un punt de vista més pràctic, també ens ha ajudat en termes de visibilitat.\nD’altra banda, és interessant publicar un directe de música romàntica avui dia i en format audiovisual. És una instantània d’un dels grans quartets actuals, amb tot el pes interpretatiu que això comporta sobre el repertori històric des del punt de vista contemporani, i amb tot el valor vivencial que aporta el vídeo d’un directe (no hauríem publicat aquests concerts sense vídeo). Més enllà del projecte Schubert, però, i tornant a la teva pregunta, crec que sí, cal tenir una línia editorial, sobretot avui dia.\n[MG] I heu tret una segona col·laboració amb Bernat Vivancos, l’esplèndid Requiem. Quina és la vostra relació amb el compositor amb qui us vau estrenar?\n[SB]: La relació amb Bernat Vivancos és d’admiració i inspiració mútues. És un compositor molt especial per a Neu Records, independentment que ara ja sigui, a més, un molt bon amic. I més enllà de l’aspecte compositiu i de la seva espiritualitat, que poden agradar més o menys dins l’àmbit de la nova creació, la seva música implica un so molt determinat, una textura sonora…, en definitiva una idea sonora; un aspecte poc comú entre els compositors que va marcar molt el nostre punt de partida. És música que necessita aire per ser enregistrada –a més de necessitar uns intèrprets de primera, com passa amb Arvo Pärt– i que t’obliga al ritual de l’escolta, a dedicar-hi temps d’escolta. Alhora té la virtut de seduir-te com a oient perquè trobis aquest temps. I tot i ser contemplativa, té una narrativitat sorprenent…, té moltes virtuts des del punt de vista de la música enregistrada. La prova és la quantitat d’oients que es passen hores escoltant el Blanc i el Requiem –una fita insòlita avui dia, en plena decadència de la indústria discogràfica, i tan contaminats com estem pel zàping auditiu a través de l’streaming. D’altra banda, malgrat la inversió que requereix fer un llibre-disc (amb doble CD) com el Requiem, els projectes de Bernat Vivancos són els més autosuficients del nostre catàleg.\n[MG] ¿I amb Latvian Radio Choir, que repeteix com a formació?\n[SB]: Sí, tot un luxe. El Latvian Radio Choir és, sens dubte, el millor cor del món per a aquest repertori. Podríem parlar del Rias Kammerchor per cantar Bach, o The Sixteen per a música barroca i del Renaixement…, però per cantar Vivancos o Thoresen o Hillborg, o fins i tot Ligeti, no trobaràs un altre instrument com aquest. La relació amb ells, a més, és molt enriquidora. Després de la publicació de Blanc, el Latvian Radio Choir s’ha implicat molt amb la música de Vivancos. L’han inclòs habitualment en els seus programes de concert, fins al punt de sentir-se-la com a pròpia.\n[MG] Com va anar tot el procés creatiu i d’enregistrament?\n[SB]: El Requiem va sorgir a partir del projecte El somni de Franc Aleu i els germans Roca, del Celler de Can Roca. Nosaltres vam participar en la producció musical de tres plats de L’òpera gastronòmica, amb música escrita per Bernat Vivancos, que vam enregistrar a Torroella de Montgrí amb el violoncel·lista Pau Codina, sis solistes del Latvian Radio Choir i un quartet de violoncels. Quan vam acabar l’enregistrament, a partir de diverses converses creuades amb Vivancos i el director del cor, Sigvards Klava, i coincidint també amb un fràgil estat de salut del pare del compositor, Bernat Vivancos va continuar escrivint fins a donar forma al Requiem. Una obra que ja sabíem que enregistraríem mentre s’estava component, i que Vivancos va concebre específicament per a unes condicions molt determinades, tant interpretatives (el Latvian Radio Choir) com acústiques (l’església de Sant Joan de Riga) i sonores (el nostre sistema d’enregistrament surround). Es nota molt aquest coneixement per part del compositor. I també es nota molt el treball continuat del cor amb les diferents parts del Requiem, que van estrenar en directe en diverses gires a mesura que Vivancos les anava acabant. Sobre el procés d’enregistrament, també eren condicions conegudes per nosaltres, que ja teníem l’experiència de Blanc. Però durant els anys que separen els dos àlbums hem evolucionat molt com a productors, sobretot a nivell tecnològic. El Requiem és el nostre primer disc coral enregistrat en format 3D (i també un dels primers discos del mercat enregistrats en 3D); des del punt de vista sonor, vam buscar-hi coses que Blanc no tenia, sobretot en termes de transparència i intel·ligibilitat.\n[Hugo Romano]: L’església de Sant Joan de Riga té una acústica especial. Té aquell equilibri perfecte entre l’obertura i la intimitat, on un cor com el Latvian Radio Choir et pot murmurar sense que el so es perdi, o fer un crescendo fins a un fortissimo en què t’adonis de la immensitat de l’espai.\nAprofitant creativament aquest espai, es poden ubicar els cantants i altres instruments de manera que creïn diferents plans sonors i situacions acústiques que ajudin a expressar les intencions del compositor. Es poden crear atmosferes que omplen l’espai i serveixen de suport a línies melòdiques en plans més propers, que remarquen contrastos dinàmics i emfatitzen el timbre del cor mitjançant les harmonies que ressonen en consonància amb l’acústica de l’església.\nEl Requiem està ple d’aquests efectes i, a més, té un color que plasma perfectament l’acústica d’aquella església de manera molt transparent. Entre Blanc i el Requiem han passat quasi cinc anys i durant aquest temps hem evolucionat molt. Hem passat d’un disseny surround estàndard comercial a un sistema 3D multiformat que he dissenyat inspirant-me en els models científics de Michael Williams, i que amb el Santi hem anat optimitzant fins a aconseguir un so molt ric tímbricament i a la vegada molt natural i transparent.\n[MG] El disc ha tingut molt bona rebuda; quina impressió us n’ha quedat?\n[SB]: La impressió és molt bona. L’àlbum crec que té molta coherència, a tots els nivells. I el so del cor és d’una bellesa aclaparadora, que hem sabut plasmar i potenciar. A nivell editorial, a més, el llibre està molt cuidat: la selecció de textos de Bernat Vivancos és molt evocadora, i tant el disseny com la maquetació (de l’Anna Madrid i la Lorena Alonso, d’Estudio Gerundio) potencien la sensualitat i la sobrietat de la música. Si el comparem amb el Blanc, amb el mateix compositor i el mateix cor, hi trobem moltes diferències. D’entrada, el Blanc no funciona com a àlbum igual que el Requiem, però d’altra banda conté algunes obres molt especials, que ens hem fet molt nostres i que no tenen un equivalent al Requiem… En tot cas, crec que pel que fa a producció musical hem evolucionat en molts aspectes.\n[HR]: Completament. Quant a producció musical ha estat un procés més segur i més exigent durant l’enregistrament i més fluid en el procés de muntatge musical. Els anys d’experiència entre un projecte i l’altre ens han permès desenvolupar processos de treball més eficients, i el fet d’haver col·laborat més amb el cor ens ha permès estirar una mica més els límits d’exigència tècnica.\n[MG] ¿Teniu projectes perquè els puguem escoltar en directe?\n[SB]: No, com a Neu ja no portem artistes ni concerts. Això sí, si es fa a Barcelona seurem a primera fila…, ens faria molta il·lusió i crec que seria tota una experiència per al públic.\n[MG] Tornant als Casals: com ha estat l’experiència que, de fet, encara està oberta?\n[SB]: La integral de Schubert és un procés lent, ja que se supervisen totes les fases exhaustivament, i els quartets complets són moltes hores de música. Hi ha una part dura en tot el procés, i ens falta l’estructura productiva i financera que necessitaríem per publicar-lo sense tants esforços, però anima molt veure els resultats d’un equip tan exigent, tant pel que fa a àudio com a vídeo. Ens hem ajuntat uns quants idealistes i crec que el producte final tindrà un nivell d’artesania molt alt. També és esperançador veure altres vies de distribució més enllà del món discogràfic, ja que diverses televisions estrangeres ja ens han fet ofertes per tota la integral, un cop la tinguem acabada. Però no deixa de decebre veure que Televisió de Catalunya no és capaç d’apostar per un projecte així, cent per cent català i amb un dels millors quartets del món, tot i haver facilitat al màxim una possible coproducció. L’explicació oficial és que no tenen pressupost, però estic fart de sentir que no hi ha diners; sí que n’hi ha per fer moltes coses, és una qüestió de prioritats: estan massa ocupats fent &Oh happy day$ (que no crec que es faci gratis) o convertint el TN en una crònica de successos. Se’ns omple la boca amb la catalanitat, però som incapaços de projectar el millor que tenim. Som un país molt petit, encara. Haurem de veure abans aquesta integral per la televisió suïssa (per dir-ne una) que no a la catalana.\n[MG] Llegia, entorn d’això, que esteu treballant en un clip documental sobre l’estètica de Schubert i l’enregistrament dels Casals. En què consisteix?\n[SB]: Tenim la filmació feta, però s’ha de fer tota l’edició del documental, i no tenim encara data de publicació. Primer ens hem de centrar a acabar les vuit hores de Schubert, un cop fet això treballarem el documental i la promoció… No tenim pressa i la prioritat és fer-ho bé. Les filmacions són entrevistes als membres del Quartet i imatges dels concerts “des de dins”: el que passa abans de sortir a l’escenari, incloent-hi reflexions del Quartet Casals sobre la música de Schubert.\n[MG] Dos llançaments més: Different beat, amb obres per a percussió de Fritz Hauser.\n[SB]: Different beat va sorgir compartint idees amb Serge Vuille –des del meu punt de vista, un dels intèrprets europeus de nova generació més inquiets i interessants del panorama actual. Vam coincidir per primer cop amb ell en l’enregistrament del disc Niwa de Ramon Humet, en el qual el vam enregistrar com a percussionista de la London Sinfonietta. Li va impactar molt el so del disc d’Humet i vam començar a valorar la possibilitat de construir un projecte de forma integral amb We Spoke, el seu grup, amb seu a Londres i a Suïssa. Vuille em va ensenyar la música de Fritz Hauser, que em va fascinar, i amb qui poc després ens vam posar en contacte. Hauser és un personatge molt interessant, que treballa al límit que separa la composició de la improvisació (la música escrita de la música oberta), un outsider de la nova creació musical amb un talent innat per a l’exploració sonora. Quatre anys més tard hem publicat aquest àlbum, una mostra de la idea de projecte que és ara Neu Records, ja que aquest disc és un procés amb moltes fases, molt pensades i complementades: un primer viatge a Suïssa per trobar una sala amb l’acústica que buscàvem per al repertori, mesos de feina conjunta de We Spoke amb el compositor, una gira de concerts per diversos països (que va incloure un concert a Barcelona al cicle Neu de la Fundació Antoni Tàpies), una setmana d’enregistrament a la prestigiosa Salle de Musique de La-Chaux-de-Fonds, vuit mesos de postproducció a Barcelona (incloent-hi una estada de Hauser i Vuille a Barcelona per revisar la mescla final) i una instal·lació sonora 3D de Different beat a Basilea el mes de gener passat. La instal·lació, a més, va formar part d’una acció monogràfica de Fritz Hauser al centre d’art H95, on We Spoke i Fritz Hauser van estar oferint concerts i improvisacions durant una setmana.\n[MG] I la col·laboració amb CrossingLines en l’enregistrament de Bass clarinet and percussion de Morton Feldman. ¿Un primer contacte amb futur?\n[SB]: La col·laboració amb CrossingLines ha estat una conseqüència natural de l’activitat musical a Barcelona els darrers anys. Són un grup d’un nivell altíssim, amb una direcció artística ferma i coherent: un estímul constant per a la ciutat. Amb el Luis Codera, director del grup, compartim i contrastem idees constantment. Una de les quals ha estat començar a enregistrar algunes obres de Morton Feldman, un dels grans compositors del segle XX. Les anirem publicant en format digital a la nostra pàgina web, amb la idea publicar una edició física d’aquí a uns anys que pugui incloure altres obres de Feldman amb altres grups, com la que estem planificant del Quartet núm. 1 de Feldman amb Funktion, l’ensemble de Jonathan Brown i Erica Wise. En el cas de Bass clarinet and percussion, l’experiència d’enregistrament i postproducció ha estat molt diferent d’altres produccions de Neu Records. La versió és molt radical, portant les dinàmiques al límit de la producció del so (poquíssims podrien tocar així el paper de Víctor de la Rosa amb el clarinet baix). I l’espai resultant (o la quasi absència d’espai) potencia la perplexitat que produeix l’escriptura de Feldman per si mateixa. Una idea sonora extrema que només es pot donar amb un grup com CrossingLines i un compositor com Feldman. Esperem poder fer més enregistraments amb CrossingLines, podem dir que no ens falten les idees.\n[MG] Què ens depara el futur quant a llançaments i nous projectes? Homenaje a Martha Graham, The so-called laws of nature…\n[SB]: El disc Homenaje a Martha Graham és un monogràfic de Ramon Humet sobre el poema homònim de Mario Lucarda. Un projecte de llarga durada que vam enregistrar fa dos anys a la Sala Mozart de l’Auditori de Saragossa (que té una acústica molt especial), amb una formació triada a mida conjuntament amb el compositor: la soprano nord-americana Claron McFadden, el pianista Alberto Rosado, el grup Neopercusión i el japonès Kakizakai Kaoru, probablement el millor intèrpret de shakuhachi de l’actualitat. L’obra és un ambiciós cicle de cançons per a soprano i piano, intercalat amb deu interludis meditatius per a shakuhachi i percussió que Humet ha escrit pensant específicament en el nostre sistema surround d’enregistrament. L’àlbum és tot un viatge, McFadden està immensa i el sentit del text de Lucarda agafa tota la seva força en mans d’Humet. A més, des del punt de vista tècnic, aquest disc ens ha permès veure el potencial del nostre sistema quan un compositor escriu tenint en compte les seves possibilitats: la percepció dels instruments a l’espai és un plaer. Aquest projecte ha comptat amb finançament privat, és la nostra primera experiència en l’àmbit del mecenatge (tan estrany al nostre país, per raons evidents).\nL’àlbum The so-called laws of nature és el primer treball discogràfic de Frames Percussion, un quartet de percussionistes que hem tingut el privilegi de veure néixer. Tots els seus membres s’han format a l’ESMUC i van actuar per primer cop al cicle Neu de la Fundació Antoni Tàpies, ara fa dos anys. És un quartet fantàstic, al qual li vessa el talent, i treballen les obres amb una profunditat que no esperaries mai d’un grup tan jove. L’obra de David Lang que hem enregistrat és d’una dificultat altíssima, i ha estat, en certa manera, una imprudència produir l’enregistrament (perquè ja n’existeix una molt bona versió dels nord-americans So-percussion, dedicataris de la peça), però confio molt en el resultat. D’altra banda, respecte del màrqueting Frames Percussion no ens aportarà el mateix que la London Sinfonietta, evidentment, però… i què? Des del meu punt de vista, tenen el potencial per arribar més lluny en termes interpretatius. És una qüestió d’implicació, i crec que avui dia el món de l’enregistrament s’ha de pensar utòpicament, basant-se en els resultats musicals, ja que com a mercat està desapareixent. No cal dir que ens fa una il·lusió especial veure un quartet així a casa nostra… No apostar per ells seria no tenir capacitat d’escolta. El disc s’editarà només en format digital i també està enregistrat en estèreo, surround i 3D (com tots els nostres discos des del Requiem).\n[MG] ¿Està molt plena l’agenda de Neu Records?\n[SB]: Neu Records és un procés continu, i la qüestió és, en cada moment, i amb quina intensitat, en quina fase està cada projecte. Ara mateix tenim set discos en postproducció, quatre en promoció, i sis en preproducció. Hi ha factors que ens impedeixen prioritzar la feina del segell, principalment el finançament, i hem de combinar-la amb els projectes d’N, la nostra productora, que és l’única manera que tenim de guanyar-nos la vida com a productors musicals. Si Neu Records tingués un finançament més estable, ens podríem plantejar ampliar l’equip i intensificar la producció pròpia, però en les condicions actuals ens és impossible.\n[MG] Fa un temps vau fundar Neu Arts com a plataforma en la qual englobar propostes més enllà de la música contemporània, i en la qual assumíeu també papers de representació artística. Ara veig que parleu d’N… Com esteu estructurats?\n[SB]: Neu Arts va ser una bogeria. Vam tenir la idea de crear una empresa 360°; és a dir, una productora que pogués absorbir totes les manifestacions en l’àmbit de la música clàssica i contemporània de forma interrelacionada, aprofitant totes les sinergies que s’havien anat creant a partir de Neu Records. Una productora en sentit ampli: amb serveis d’enregistrament, gestió d’artistes, segell discogràfic i promoció de concerts, que tingués, a més, un cicle de concerts propi: el cicle Neu. Un projecte que englobava tota la nostra activitat i tot el talent que detectàvem al nostre entorn artístic (des del Latvian Radio Choir fins a Funktion o CrossingLines). La realitat: un projecte així vam veure que no és viable al nostre país, on la cultura no és una prioritat. Ara bé, en vam aprendre moltíssim (a més de perdre-hi molts diners), i vam viure un moment molt dolç artísticament parlant. Fa pocs mesos vam rebre (dos anys després d’acabar el cicle de concerts Neu a la Fundació Antoni Tàpies) l’única subvenció a la qual podíem accedir, la de música en viu de la Generalitat de Catalunya: vam rebre 4.000 euros per un cicle que en va costar 49.000 i que va ser l’únic cicle anual de nova música a Catalunya la temporada 2013-14 –ja que L’Auditori en aquell moment no tenia cap programació regular de música contemporània. Sense paraules… Està claríssim que no era una idea viable en un país com aquest. L’única part sostenible de Neu Arts va ser la representació a Espanya del Latvian Radio Choir, però també requeria molta dedicació. Des de principis de 2014-15 ens hem centrat en el que sabem fer realment: la producció musical d’enregistraments a través de la creació d’una nova productora: N.\nEl nom està molt pensat, perquè a més de tenir una clara vinculació amb Neu Records, ens obre a projectes amb estètiques musicals i sonores molt diferents, jugant amb el significat de la lletra N com a variable: podem produir N músiques, N projectes, amb aproximacions radicalment diferents, aplicant-hi els coneixements del que hem après amb Neu Records, però sense limitar-nos a una estètica o una època determinada. Amb N realitzem totes les tasques que tenen a veure amb la producció musical: enregistrament, edició, mescla, masterització i direcció artística de projectes, i conservant la perspectiva artesanal de Neu Records (sempre que el projecte ho permeti).\n[MG] Com subsisteix econòmicament un segell discogràfic basat en la música contemporània?\n[SB]: Un segell discogràfic de contemporània no subsisteix per si mateix, ni aquí ni enlloc. Però tampoc no ho farien la música clàssica, o l’òpera, sense ajuda institucional; econòmicament no són activitats prou lucratives. Aquí la qüestió és si l’activitat genera un retorn mínim a algun nivell, ja sigui per afluència de públic, o per valor cultural o social des d’un punt de vista estratègic. O sigui, si interessa el que s’està oferint, des d’algun punt de vista. I en la mesura que interessi, que existeixin els mecanismes, públics o privats, per possibilitar la viabilitat d’un projecte més o menys estratègic. Aquests mecanismes no existeixen a Catalunya ni a Espanya en el cas de la nova creació musical, ni per via privada (els mecenes no només no s’ho poden desgravar, sinó que han d’afegir el 21% de l’IVA a les seves aportacions a empreses culturals) ni per via pública (totes les subvencions a què podem accedir són per a activitats ja realitzades, una premissa completament inviable per a la música contemporània). De moment, la inversió de temps i diners és essencialment nostra, però desespera veure que, tot i ser conscients de l’especificitat d’alguns projectes musicals, des del Govern no es prioritzen prou a partir del seu valor cultural i estratègic. Penso en Neu Records, o en el Festival Mixtur, o en CrossingLines, per dir-ne alguns, i en els recursos que tindrien des de fa anys en altres països europeus. Crec que ara mateix tenim un projecte artístic molt fort musicalment parlant a Catalunya, i que si no saben dotar-lo de recursos específics es diluirà en pocs anys. Actualment des de la Generalitat es tracta la música de nova creació com si fos una indústria o una empresa, i és un punt de partida erroni, perquè les músiques de recerca no generen prou retorn econòmic. S’haurien de tractar com a educació social i cultural, que és on realment generen un retorn important. És paradoxal veure com la inversió feta a centres com l’ESMUC no s’ha pensat més enllà de l’etapa de formació en aquest sentit, i com una gran part del talent que en sorgeix viu en precari a Catalunya. Si algú es pensava que podríem fer negoci al lliure mercat amb música de nova creació, és que no sap el que significa la paraula “cultura”. Hi ha àmbits que han d’estar protegits, amb mecanismes de control i criteris de qualitat, és clar, però que necessiten protecció per poder existir.\n[MG] La vostra concepció de l’enregistrament és el d’una obra per si mateixa, formada per la peça musical, la interpretació, l’enregistrament, el suport físic… En aquest sentit, ¿us sentiu tan creadors de l’obra com el compositor o l’intèrpret?\n[SB]: Som creadors d’àlbums, que contenen una visió determinada d’una obra i d’una interpretació. En aquest sentit, sí, la producció musical és creació. Però no hem d’oblidar que la producció musical està al servei del compositor i l’intèrpret: ni l’obra ni la interpretació són nostres. Per a mi el bon productor és aquell que actua com un confident, com un mirall en el qual el músic pot llegir allò que està passant, i a partir del qual pot sentir la confiança com per reaccionar i arribar a la millor versió de si mateix. Quant al compositor, és el productor qui ha de saber llegir la idea de l’obra a través seu: la composició és un procés molt íntim del qual pots perdre’t moltes coses; has de ser molt perceptiu i respectuós. I això, encara que sembli paradoxal, no sempre passa per escoltar literalment el que et diuen els compositors en un primer moment, ja que la imaginació sonora també té els seus límits. Per a mi, passa per viure amb els compositors el procés de cercar una idea musical prèviament escrita i fer-los reaccionar davant de diferents situacions i possibilitats. Quant als intèrprets, he sentit anècdotes de productors que volen ser més protagonistes que els músics i no m’hi sento gens identificat: la imposició és una via habitualment poc productiva per a un intèrpret que porta mesos preparant una obra. Quan treballes amb un bon músic, no pots tractar-lo com si fos el teu instrument, és una opció molt poc intel·ligent, i sobretot molt poc estimulant artísticament parlant. Jo en aquest sentit no vull sentir-me creador, crec que seria un error.\n[HR]: El nostre paper és saber escoltar, d’una manera molt àmplia. Més enllà dels aspectes objectius que s’hagin de treballar, el productor ha de poder percebre l’estil dels intèrprets, la seva personalitat, la forma com comuniquen la idea musical, i crear la situació perquè facin aquell take especial. En el cas de la música, la comunicació és molt subjectiva, però alhora molt intuïtiva i crec que va més enllà de la idea compositiva.\n[MG] Quins paràmetres són importants a l’hora de plantejar un nou projecte? Sobre l’enregistrament, per exemple, llegeixo constantment la paraula “timbre” en les vostres declaracions. ¿És un dels elements més importants? Com plantegeu un enregistrament?\n[SB]: Podríem dir que el nostre punt de partida és crear una situació sonora que incorpori tots els aspectes que puguin potenciar una música determinada i, a partir d’aquí, crear una il·lusió sonora d’aquesta situació, tot situant l’oient en un punt d’escolta òptim, recreant l’acústica de l’espai i respectant al màxim el timbre i la dinàmica dels instruments acústics (tan maltractats habitualment amb equalitzadors i compressors). A priori pot semblar una simple recreació d’un espai, ja que estèticament no deixa de ser una mena d’hiperrealisme sonor, però per arribar a aquesta percepció natural de l’espai acústic existeix una manipulació conscient de moltes variables. Aquestes variables tenen a veure principalment amb el sistema 3D de microfonia (que preveu aspectes psicoacústics), les posicions dels músics a l’espai, l’acústica de la sala i la conjunció entre producció musical i sonora (com s’alimenten i interrelacionen els aspectes interpretatius i el balanç sonor). Cada projecte és un món, i s’ha de pensar de manera integral.\n[MG] Com a actors importants del món de la música contemporània, ¿com veieu el circuit d’aquesta música actualment, tant a nivell internacional com en el més local?\n[SB]: La primera distinció que voldria fer per parlar d’això és entre contemporània i nova creació musical. Jo m’estimo més parlar de nova música, en un sentit més ampli. La nova creació musical inclou la música contemporània, però no a la inversa. La contemporània es refereix més a la música escrita de tradició clàssica, que ha consolidat unes determinades condicions de creació i interpretació, a partir de la delimitació de les figures de compositor i intèrpret, tot i que aquestes puguin coincidir en una mateixa persona. La nova creació musical va més enllà, avui dia, ja que també conté músiques no escrites, com poden ser la improvisació lliure o el free jazz (que prové d’una tradició diferent), o la música electrònica més experimental, que té punts de contacte amb algunes músiques populars.\nSi parlem del circuit de la contemporània pròpiament, que és on treballem nosaltres majoritàriament, crec que els països germànics són un dinamitzador importantíssim per a la música escrita a Europa. Ens porten molts anys d’avantatge en inversió cultural, amb una tradició musical fortíssima i amb estructures que permeten finançar no només la seva música, sinó també iniciatives d’altres països europeus. Penso per exemple en la Fundació Ernst Von Siemens. En aquest sentit, abans tendia a pensar més el circuit en termes estètics, però ara hi veig una connexió clara amb les polítiques culturals dels països. Crec que hi ha una dimensió social forta en l’estètica musical, i l’abast cultural dels països germànics no ha deixat de tenir una influència clara en tota la música europea de tradició clàssica. També hi ha escenes amb identitat pròpia, com als països bàltics i nòrdics. O una curiosa autosuficiència creativa a França, que tot i la importància de l’IRCAM o l’Ensemble Intercontemporain, ambdós referents internacionals, com a país interacciona menys que Alemanya amb la resta de països europeus.\nEl que sí veig com una constant en el panorama europeu és l’aparició periòdica de compositors que, amb una personalitat artística molt forta, provoquen tendències en l’àmbit de la composició. En un principi poden refrescar el circuit, però les seves aportacions, des d’un punt de vista superficial, de seguida es transformen en clixés en mans de compositors sense idees pròpies. Penso per exemple en Simon Steen-Andersen, un compositor extraordinari i, desgraciadament per a molts, inimitable (ja que el seu domini de l’expectativa és el que el fa únic, i això va més enllà de la seva estètica sonora). Suposo que això deu haver passat durant tota la història de la música (penso en Grisey i la febre espectralista posterior, però també en la quantitat de compositors avorrits del Barroc o el Classicisme que avui dia es recuperen a molts països europeus). En tot cas, la internacionalització de les tendències es produeix de manera més ràpida avui dia, a causa d’internet i la globalització. Però això també té efectes molt positius en termes d’influència estètica a nivell transcultural, i la música per streaming ha permès crear xarxes d’influències molt riques. Catalunya i Espanya, en aquest sentit, han viscut un canvi progressiu molt fort, si pensem en l’aïllament artístic que es va viure a la postguerra.\nTambé podríem parlar de la influència del pop i la cultura de masses en la nova creació musical, en què els Estats Units juguen un paper a part, i tot és susceptible de convertir-se en fenomen (de la mateixa manera que el llibre d’Alex Ross es va poder convertir en un best seller). Penso per exemple en els compositors postminimalistes, com Luther Adams –abans compositor ecologista retirat a una cabana d’Alaska, ara compositor de moda a Nova York i figura de l’Antropocè. O en David Lang, fundador de Bang On a Can, ara nominat als Oscar per la banda sonora de Youth de Sorrentino. Sigui com sigui, això no els impedeix produir obres de qualitat (no totes, és clar), però crec que es percep el context en el qual fan música, amb una clara influència del mercat. També el Regne Unit tendeix a un esquema similar, però potser menys exagerat, amb artistes com Mica Levi, compositora de formació clàssica que es mou entre el pop experimental, la banda sonora o col·laboracions amb la London Sinfonietta; o com Jonny Greenwood, conegut guitarrista de Radiohead que ha compost la música de diverses pel·lícules de Paul-Thomas Anderson. I si pensem en la música de concert al Regne Unit, tot i el pes de compositors com Brian Ferneyhough, Harrison Birtwistle o Jonathan Harvey, hi han guanyat terreny altres compositors, com Thomas Adès o Luke Bedford, amb un impacte sobre el públic de clàssica molt més evident.\nEn tot cas, el panorama és d’una diversitat inabastable avui dia, i qui digui que la música actual és tota igual és perquè, simplement, no escolta gaire música actual.\n[MG] Des de fa dues temporades, Santi, programes el cicle Sampler Sèries a L’Auditori, un dels aparadors més importants de la música de tradició clàssica del país. Quina responsabilitat et comporta això?\n[SB]: Principalment em comporta una responsabilitat artística. Però el Sampler Sèries és un projecte que va molt més enllà de la meva feina com a programador. El veig com un projecte de ciutat, amb la complicitat de molts centres artístics i culturals, un cicle que només és possible des de L’Auditori –amb recursos tècnics i humans, amb un equip de producció potent i amb una direcció estratègica molt cuidada, que portem amb el Robert Brufau, cap de programació. L’orientació artística, estèticament molt heterogènia, no puc negar que ha begut d’alguns festivals europeus com Hcmf// o Ultima. Però l’estructuració d’aquest tipus de continguts en un cicle anual és molt poc habitual, també a Europa (igual que la col·laboració amb diversos equipaments fora de la fórmula de festival delimitat en el temps). Veure en una mateixa temporada Peter Evans, l’Ensemble Recherche, Otomo Yoshihide o l’OBC tocant John Luther Adams, per a mi és una mostra clara que a L’Auditori han canviat moltes coses. I que, si hi ha voluntat, les grans institucions tenen una capacitat de dinamització enorme.\n[MG] Continueu apostant en els vostres enregistraments pel multiformat i els sistemes Surround 5.0/5.1. Per què? Val la pena?\n[SB]: Val la pena fer-ho, i tant! De fet, hem arribat a tenir el nostre sistema 3D gràcies a haver enregistrat durant anys en 5.1. I el fet d’arribar al 3D ens ha permès redefinir el context d’escolta pel qual orientarem alguns dels nostres projectes a partir d’ara: la instal·lació sonora.\n[MG] Ara heu entrat, amb la gravació dels Casals, en una nova dimensió anomenada Blu-ray. Com casa aquest format amb els formats d’àudio que treballeu?\n[SB]: El Blu-ray no és res en si mateix, és només un contenidor. La diferència amb el DVD és que té moltíssima més capacitat, i ens permet publicar vídeos en formats d’alta definició que no cabien als DVD. Idealment hauríem de deixar de produir discos físics aviat, però ara per ara és poc pràctic prescindir d’un disc com el Blu-ray, que et permet emmagatzemar fins a 50 Gb d’informació: les connexions a internet encara no són prou ràpides com per comercialitzar un vídeo online sense cap compressió. Amb l’àudio és molt diferent, un àlbum nostre amb qualitat màxima i en format surround no passa els 3 GB d’informació.\n[MG] Com respon el mercat a tots aquests formats? Què és el que més demana el públic?\n[SB]: El format físic del primer disc dels Casals conté un DVD (que té una qualitat molt limitada) i un Blu-ray en una mateixa caixa, a més d’un codi que permet descarregar els arxius en format digital. Aquesta caixa s’ha venut molt més que el format digital descarregable. Quant als discos sense vídeo, el format de més èxit és l’àudio de baixa qualitat per streaming. I el segon més venut és el CD. En general, poca gent compra els àlbums en format surround, però els que consumeixen aquest format sempre en compren més d’un àlbum. Ara per ara els formats físics són els únics que ens generen uns ingressos representatius. Però no perquè tinguin més èxit, sinó perquè la distribució via streaming és una estafa. Ha suposat obrir les portes a encara més intermediaris (com Spotify), que s’estan enriquint a costa dels artistes. Si la indústria discogràfica ja era abusiva, ara encara és pitjor. Més enllà del consum de masses no veig futur al concepte “indústria discogràfica”. El futur passa per crear nous contextos d’escolta, espais dissenyats per reunir gent i escoltar música, sigui en directe o enregistrada.\n[MG] Part del vostre treball, Hugo, se centra en la investigació i el desenvolupament tecnològic en matèria d’acústica i enregistrament. Em pots explicar què feu i com treballeu?\n[HR]: Es centra en part en l’estudi de la percepció psicoacústica i de la seva aplicació al disseny de sistemes de captació immersius. El 3D té un potencial molt gran com a format d’escolta, encara més que el surround, ja que ens permet crear un paisatge sonor extremadament realista que cobreix tot l’hemisferi superior i no només un pla horitzontal de 360° com és el cas del surround.\nFem molt treball de camp en el qual contrastem estudis teòrics amb la seva aplicació pràctica, els optimitzem i mirem que siguin compatibles amb sistemes de reproducció estàndard. En aquest procés també hi ha una part creativa. Busquem l’ideal artístic darrere la música i del fenomen sonor. La investigació i el desenvolupament tecnològic són una conseqüència natural d’aquesta recerca.\n[MG] I diu al vostre web que has desenvolupat un micròfon 3D.\n[HR]: Sí, en realitat vaig dissenyar el que es coneix tècnicament com un array multi-format, compost per nou micròfons, que enregistra en 3D 9.1, surround 5.1 i estèreo. Vaig fer-ho per necessitat: després de tenir a les mans l’únic array surround disponible al mercat, vaig trobar-hi moltes mancances. No permetia ajustar les distàncies i els angles dels micròfons de la manera que jo volia i això feia que la distribució de les “imatges” sonores al llarg dels diferents segments dins el 5.0 (sobretot els segments L – LS i R – RS) patissin una distorsió angular molt gran. És a dir, en comptes d’aprofitar tot l’espai angular dins d’aquests segments, feia que les imatges s’apilessin als extrems i s’estiressin al mig. Teníem 72° a cada banda (en el cas de la distribució equal segment) completament desaprofitats. Això es tradueix en una impressió sonora poc homogènia i poc natural on no et sents realment immers dins l’espai. Dit en altres paraules, no t’ho acabes de creure i és especialment notori quan enregistres una formació instrumental que t’envolta. En canvi, si ho fas bé, tens la sensació d’estar realment allà. És molt emocionant!\nUn cop dissenyat el sistema, hem anat afinant distàncies, provant diferents patrons polars amb el Santi, fins que hem arribat a la combinació que fem servir actualment i que ens dóna no només una bona localització de les “imatges” sonores, sinó també un timbre molt natural dels instruments i una captació de l’acústica molt realista.\n[MG] ¿Contineu treballant amb Michael Williams?\n[HR]: Sí, en Michael ha dedicat trenta anys de la seva vida a la investigació i l’ensenyament de tècniques d’enregistrament i reproducció. Sense el seu treball i les seves publicacions, segurament no faríem els enregistraments que fem. Per a mi és el referent a nivell científic i una font d’inspiració, tot i que tenim algunes diferències quant a aproximacions estètiques.\nVam treballar amb ell en diverses ocasions, per fer tests dels nostres sistemes. El desembre de l’any passat vaig anar als estudis Galaxy a Bèlgica amb ell per participar en els últims tests de localització del seu array multi-format. Va ser molt interessant. Li vaig ensenyar els enregistraments 3D fets amb el nostre sistema i arran d’això ens ha convidat a fer una presentació al Congrés Internacional de l’Audio Engineering Society el proper mes de juny a París, que aquest any està centrat en l’àudio 3D. Allà presentaré la nostra productora N, els nostres sistemes de captació i també tindrem l’oportunitat de sentir algunes de les nostres recents gravacions de Neu Records en 3D 9.1.\n[MG] Quines altres fonts us inspiren?\n[HR]: La meva font d’inspiració és el paisatge sonor darrere del silenci. Allò que normalment no sentim però que hi és. La infinitat de sons que apareixen en diferents plans sonors quan estem en un entorn acústic “d’alta fidelitat”, com diria Murray Schafer, en què els sons es poden distingir clarament, sense l’emmascarament i la superposició permanent d’altres sons.\nAvui dia patim una superpoblació de sons. A les ciutats hi ha un entorn acústic molt sorollós, on hi ha tanta informació acústica que només una petita part pot ser percebuda amb claredat. L’altra part és sentida com a soroll d’ambient, i sotmesos a la seva exposició permanent es transforma en una font d’estrès. En aquest context deixem d’entendre el sentit de la paraula “concentració”. Així com la superpoblació d’estímuls visuals, el bombardeig d’informació acústica té un efecte negatiu sobre nosaltres. Deixem de voler sentir. En canvi, el silenci ens convida a la percepció. Volem comunicar sobre un espai immens de silenci, en comptes d’imposar-nos sobre una massa de soroll.\n[SB]: La imatge poètica de la neu és precisament una metàfora del silenci, i va ser el germen de la idea del segell. Una mena de reivindicació de l’escolta profunda, de l’actitud que et permet apropar-te, sense prejudicis, sense “soroll” afegit, a un fenomen sonor.


Una novel·la de Daniel Sánchez Pardos viatja a la Barcelona "fosca i victoriana" de 1854\nActualitzat 13/8/2017 10:42:48 CET\nL'escriptor Daniel Sánchez Pardos viatja a la Barcelona "fosca i victoriana" 1854 en la novel·la 'La dama del pozo' (Minotauro), una història d'intriga i misteri de l'època en què van caure les muralles que envoltaven la ciutat.\nEn una entrevista d'Europa Press, Sánchez ha explicat que llavors Barcelona va registrar una gran epidèmia de còlera que va matar 6.000 persones, sobre una població de 200.000; així mateix, la ciutat va viure una gran vaga obrera; tot això, una pressió que va acabar amb les muralles, que amagaven "la densitat de població més alta de tota Europa".\nEs vivien condicions de vida "horribles", amb edificis alts, molta contaminació de les fàbriques, donant lloc a una Barcelona canalla en la qual s'emmarca la història.\nPer a la seva trama, l'autor situa la història en els soterranis d'un convent, dins d'un pou, on apareix un cadàver dins d'un sarcòfag romà, la qual cosa inicia una investigació típica del segle XIX, a l'estil del cèlebre Dr. Watson.\nEls protagonistes d'aquesta investigació són dos inspectors, un d'ells amb la capacitat de veure imatges que semblen procedir del passat, la qual cosa sembra dosi de "novel·la de terror gòtica" amb la presentació de fets estranys d'explicació sobrenatural.\n"Està basat en una Barcelona plena de llegendes, molt tradicional i supersticiosa, amb moltes llegendes relacionades amb pous i fantasmes", ha explicat Sánchez, pel qual es tracta d'un moment amb molt poc tractament literari, i que demostra una gran fractura entre la Barcelona antiga i la moderna.\nLa Barcelona antiga "té molt a veure amb el Londres victorià, i s'assembla molt poc a la Barcelona assolellada que coneixem", ha explicat, la qual cosa en l'atmosfera de la seva novel·la reflecteix els dies previs a la caiguda de les muralles, en un ambient claustrofòbic.\nHa dit que la història s'emmarca en la psicogeografia, una tradició literària i cultural en voga a Anglaterra que mira les ciutats com a organismes autònoms que es desenvolupen i adquireixen vida pròpia al marge dels seus habitants, prenent com referencia llocs en què hi ha hagut crims, per exemple.\n"M'agradava la idea de traslladar-ho a Barcelona", ha dit l'escriptor, que considera que la ciutat està plena d'aquest tipus d'escenaris amb vida pròpia, com la plaça Sant Jaume, centre de poder actual i també antic fòrum romà de la ciutat.\nAl seu judici, "la Barcelona real va deixar d'existir el 1854 i comparteix només el nom amb Barcelona", però la romana fins a la caiguda de les muralles va ser una Barcelona contínua sense cap ruptura.\nLa caiguda de les muralles es va produir com a reivindicació popular, per qüestió d'espai i una puixant revolució industrial que va motivar que va augmentar la pressió demogràfica amb treballadors vinguts del camp i una progressiva vocació de modernitat de la urbs.


Amplis apartaments a Barcelona per a 2-5 persones | Lugaris Rambla\n53-57 m² Útils de superfície, 1 cuina,1 saló-menjador, 1 habitació amb llit de matrimoni, 1 habitació amb llit de matrimoni o 2 llits individuals, 2 banys amb banyera i plat de dutxa. Balcó subjecte a disponibilitat.\n1 cuina,1 saló-menjador,\n1 habitació amb llit\nde matrimoni, 1 habitació\namb llit de matrimoni o 2 llits individuals,\ni plat de dutxa.\nBalcó subjecte a disponibilitat.\nDesde 96.03 €/nit Reserva ara! Reserva aquest apartament\nApartaments de 2 a 5 persones Family Sabem que la família és fonamental per a vosaltres, i que el seu benestar és un aspecte irrenunciable durant les vacances o els viatges per raons professionals. Una …\nELS TEUS APARTAMENTS FAMILIARS TOTALMENT EQUIPATS No obstant això, no ens conformem pas amb seleccionar per a vosaltres els millors apartaments: també volem que no uns hi manqui de res. Per això, hi trobareu Wi-Fi d’alta …\nAixò és només una petita mostra de tot allò que us ofereixen els nostres apartaments a prop de la platja a Barcelona. A què espereu per a gaudir-ne?\nApartaments de 2 a 5 persones Family\nSabem que la família és fonamental per a vosaltres, i que el seu benestar és un aspecte irrenunciable durant les vacances o els viatges per raons professionals. Una inquietud que Lugaris comparteix amb vosaltres, i a la que dona resposta amb la millor oferta d’allotjament familiar a Barcelona: els apartaments per entre 2 i 5 persones Family.\nAquests exclusius pisos a prop de la platja són a un emplaçament idoni: la rambla del Poblenou, 16-20, un encisador passeig esquitxat d’agradables bars, restaurants i terrasses. Sens dubte, es tracta d’un dels carrers més interessants del Poblenou, barri que va esdevenir un dels grans epicentres de la Revolució Industrial, i que avui destaca per donar cabuda al districte tecnològic de Barcelona: el 22@.\nAixí mateix, la ubicació dels nostres apartaments d’alt standing també us té reservada una increïble sorpresa: són a només 300 m de les platges de Bogatell i la Mar Bella. Creades amb motius dels Jocs Olímpics de 1992, disposen de zones condicionades per a la pràctica de diversos esports i d’un centre nàutic, ideal per a gaudir d’un bon nombre d’activitats aquàtiques. Per tot això, estàs instal·lacions al costat del Mediterrani són perfectes tant per a nens com per a adults que vulguin treure el màxim partit a la Mediterrània.\nI després de gaudir de tots aquests al·licients i tornar a casa, tindreu la tranquil·litat de poder relaxar-vos a un dels millors apartaments de lloguer de Barcelona. No us perdis tot allò que posen al vostre abast: places de pàrquing al mateix edifici, ascensor, una superfície útil d’entre 53 i 57 m², cuina, un espaiós saló menjador, 1 habitació amb cama de matrimoni i un altra amb cama de matrimoni o dues cames i 2 banys amb banyera i plat dutxa. Encara en voleu més? En aquest cas, recordeu que teniu l’opció de reservar el vostre apartament amb balcó.\nELS TEUS APARTAMENTS FAMILIARS TOTALMENT EQUIPATS\nNo obstant això, no ens conformem pas amb seleccionar per a vosaltres els millors apartaments: també volem que no uns hi manqui de res. Per això, hi trobareu Wi-Fi d’alta velocitat, televisió via satèl·lit, mobiliari —armaris, taula de menjador i cadires—, climatització de fred o calor, assecador de cabell, planxa i taula de planxar, cafetera Nespresso, estris de cuina, vaixella, coberteria, nevera amb congelador, forn, microones, rentavaixelles, rentadora-assecadora, kettle, roba de la llar —llençols i tovalloles— i diverses amenities que us faran la vida molt més còmoda.\nA més, també us oferim sense cap cost afegit el nostre servei de neteja setmanal, que deixarà el vostre apartament sempre impecable, i vigilància privada les 24 hores del dia.\nNecessiteu que us ajudin amb les tasques quotidianes? Si és així, podem encarregar-nos de fer la compra al supermercat, adquirir regals i records, reservar les vostres entrades per a tot tipus d’esdeveniments a la ciutat, netejar el vostre apartament quan ho necessiteu, cercar un cangur per als més petits, aconseguir un bressol per al vostre nadó … Confieu en la nostra experiència i deixeu que ens ocupem de tot.


Els espectacles més tecnològics, a les nits de la Ciutadella - BTVNOTICIES.cat Barcelona Televisió\nPortadaCultura Els espectacles més tecnològics, a les nits de la Ciutadella\nActualitzat el 21.09.2013 a les 10:41\nVíctor Giralt Comenta Les màquines i robots són els protagonistes de les nits de la Mercè a l'escenari 2014 del Parc de la Ciutadella. La cantant virtual Ona canta cançons escrites per tuitaires. També hi actuen el robot UFO MC14 i els Nao Robots, que surten a ballar cinc minuts entre espectacle i espectacle. L’escenari 2014 del Parc de la Ciutadella va encetar la Mercè 2013 ple d’actuacions amb forta presència tecnològica. Operetes vieneses com ‘La casa de les tres noies’, ‘El Danubi blau’ o ‘La reina de la nit’ es van posar al dia en tres versions electròniques que van captar l’atenció del públic.\nEl debut de la cantant virtual Ona, a la Mercè, va fer ballar al públic al ritme de la seva veu sintètica, generada per ordinador. Els més atrevits van pujar sobre l’escenari i es van animar a ballar mentre és projectaven els seus moviments a la pantalla. La tecnologia també permet que els espectadors enviïn les lletres de les cançons a través de Twitter perquè les cantin l’Ona i els seus companys, el Bruno i la Clara. L’Ona actuarà a l’escenari 2014 totes les nits de la Mercè a les 23.30 h.\nTot i que aquests dies al Parc de la Ciutadella hi actuen moltes companyies amb espectacles de carrer, anit també s'hi veien actuar màquines, com el robot UFO MC14. O els Nao Robots, que surten a ballar cinc minuts entre espectacle i espectacle de l'escenari 2014. Un escenari que ahir va rebre el debut de l'Ona. L'Ona no és només una projecció...La seva veu és sintètica, generada per ordinador a partir d'una melodia i lletra donades. Ho permet el software Vocaloid, que des de fa 10 anys desenvolupa Voctrolabs un equip de catalans en col·laboració amb Yamaha\nÒSCAR MAYOR, enginyer informàtic\n"Des de 2003 ja existeix aquest software. En principi van sortir veus en anglès, després van sortir veus en japonès, i l'èxit va ser el 2007 quan va sortir una cantant que es diu Hatsune Miku, que va tenir molt èxit."\nLa lletra d'aquesta cançó la va enviar un seguidora a través de Facebook, després de comprovar que encaixava bé amb una de les quatre melodies proposades per l'equip de Voctrolabs. Una altre aspecte interactiu del concert és una càmera que llegeix els seus moviments de ball d'un espontani i els trasllada a la pantalla. Val a dir però que Catalunya no és, de moment, el Japó...\nAlguns van seguir, divertits, el concert virtual, d'altres van preferir canviar d'escenari.\nEls tuitaires escriuen lletres per a la cantant virtual de la Mercè La Mercè estrenarà espais per apropar la festa a més barris Quatre pianos de cua omplen de música el Parc de la Ciutadella El Sónar+D com a plataforma per descobrir fenòmens emergents Futurs nadons assisteixen a un concert intravaginal de Soraya Etiquetes\nMercè 2013, música, noves tecnologies, Parc de la Ciutadella Comentaris


Banc de Bones Pràctiques: mesures Àrea Social | Consell Comarcal del Baix Llobregat\nBanc de Bones Pràctiques: mesures Àrea Social\nComunitat Virtual "Maternar en temps de confinament"\nPlataforma virtual per l'acompanyament i suport durant l'embaràs, el post part, maternitat i criança durant l'estat de confinament.\nS'ofereixen dos espais de trobada setmanals de suport específics per tractar i acompanyar els aspectes propis de l'embaràs i del postpart sota els títols "Bressol de Vida" i "Un postpart inesperat"respectivament.\nA més a més, s'ofereix una xerrada o taller setmanal sobre una temàtica diferent, a través de les necessitats i interessos de les dones (lactància materna, porteig ergonòmic, primers auxilis infantils, el valor del joc i les etapes evolutives del nadó, la son infantil, introducció de l'alimentació complementària a través del mètode Baby Led Weaning, salsa mare i nadons...)\nLes persones que donen suport i acompanyament són professionals qualificades en els seus camps especialitzats que col·laboren en el projecte.\nActualment hi ha 104 dones inscrites i no es limita la participació a les dones d'un sol municipi (Abrera). Totes les dones interessades en participar són benvingudes.\nTota la informació sobre la Comunitat Virtual de "Maternar en temps de confinament" en el aquest enllàç on trobareu també la guia del projecte.\nMesures per combatre les conseqüències del Covid-19\nContinuar amb la calendarització habitual del repartiment de Banc Aliments\nAmpliar aquest servei si és necessari per a persones amb vulnerabilitat social i econòmica\nCoordinar una xarxa de voluntariat per cobrir les necessitats bàsiques de les persones amb risc social\nRepartiment de les targetes moneder respecte els infants que tenen dret a beca menjador.\nCoordinació amb les escoles de primària i Institut de Collbató per assegurar que els infants i el jovent tinguin accés al seguiment escolar i acadèmic, aportant material informàtic o fent el pagament de wifis.\nFer el seguiment acadèmic telemàtic dels infants i del jovent que assisteixen al Servei Socio-educatiu Portes Obertes.\nAmpliar les targetes moneder per les famílies amb més vulnerabilitat social.\nSeguiment i suport psicosocial via telefòn de les persones usuàries i famílies amb més risc social. (persones grans que viuen soles, o famílies vulnerables)\nAcompanyament i coordinació amb la resta d'agents socials del municipi (residències de gent gran, SAD).\nPosar a disposició els telèfons de contacte de les tècniques de Serveis Socials per atendre qualsevol consulta, dubte o urgència de la ciutadania.\nCoordinació amb agents que treballen en l'àmbit de la violència de gènere, per tal d'assegurar la intervenció adequada\nContacte amb les persones majors de 75 anys per oferir suport en l'atenció sanitària o l'alimentació.\nL'Ajuntament s'ha posat en contacte via telefònica amb les persones majors de 75 anys per tal d'oferir-los suport en l'atenció sanitària, alimentació o altres necessitats bàsiques.\nAixí mateix, s'ha contactat amb les persones usuàries del Centre Obert La Fulla i les seves famílies per tal d'acompanyar-les i ajudar a contenir la situació d’estrès durant els dies de confinament.\nL’Ajuntament habilita una Oficina de Matriculació Escolar (OME) virtual coincidint amb la data inicialment prevista per obrir les preinscripcions escolars, s’atendran les consultes de les famílies a través del correu electrònic xarxagavaeduca@gava.cat\nL’Ajuntament de Gavà manté oberts els canals de comunicació i actius els servis del Departament d’Educació, i està en contacte permanent amb les direccions i les AMPA dels centres docents de la ciutat.\nEs posa a disposició dels centres educatius per informar-los dels nous recursos i eines digitals que tenen al seu abast per poder donar continuïtat al procés d’aprenentatge de l’alumnat.\nL’Ajuntament ha editat una guia de propostes i recursos en línia per a famílies amb infants. Inclou informació útil i propostes interessants perquè les famílies i els més petits i les més petites aprenguin i gaudeixin plegats/des aquests dies que toca quedar-se a casa.\nL’Ajuntament de Gavà ha lliurat 697 targetes moneder a les famílies beneficiàries de les beques menjador. L’objectiu és garantir la continuïtat de l’ajut durant el temps que els centres educatius estiguin tancats a conseqüència de la pandèmia del coronavirus COVID-19.\nProjecte “Talent a les Aules”, impulsat pels ajuntaments de Gavà i Viladecans amb l’objectiu de promoure l’emprenedoria entre l’alumnat continua de manera telemàtica. Així, la iniciativa continua amb la fase de mentoratge i tutories individuals, on 24 grups (12 de Gavà i 12 de Viladecans, 48 alumnes en total) reben l’ajuda dels seus mentors i les seves mentores, 24 persones empresàries i emprenedores locals, que els i les assessoren telemàticament perquè transformin les seves idees en un pla d’empresa real. I en dues setmanes, els tècnics i les tècniques municipals impartiran telemàticament la formació sobre el pla econòmic i financer. Els plans d’empresa es podran continuar treballant durant tres setmanes més i els esdeveniments presencials que estaven previstos per poder fer les semifinals del concurs a Gavà i Viladecans han estat cancel·lats. Es treballa a dissenyar com serà la final, de manera que el jurat pugui deliberar a distància sobre els millors projectes presentats. Davant la crisi sanitària actual, els premis principals del projecte (viatges a Silicon Valley i a Brussel·les respectivament) s’ajornaran per quan sigui possible i segur realitzar-los.\nLes escoles municipals d’arts escèniques i de música (Espai Escènic i American Lake Music) imparteixen classes virtuals al seu alumnat.\nComitè de coordinació i seguiment\nDes del primer moment l’Ajuntament de Gavà, constitueix un comitè de coordinació i seguiment per establir i coordinar les mesures necessàries davant del coronavirus. El comitè està presidit per l’alcaldessa, Raquel Sánchez, i en formen part responsables polítics/ques i tècnics/ques dels diferents àmbits de gestió municipals.\nL’Ajuntament de Gavà té activat en alerta el Pla de Protecció Civil Municipal.\nS’estableixen els protocols a seguir i les mesures preventives per garantir la seguretat tant del personal de l’Ajuntament com de les persones que en fan ús dels serveis i equipaments municipals, reduir el risc de contagi, i assegurar la prestació de serveis a la ciutadania.\nD’altra banda, es precinten els accessos a parcs, zones infantils, àrees de lleure i correcans, i les fonts publiques.\nL'Ajuntament està en contacte permanent amb aquests equipaments, tant públics com privats, i se'ls està oferint suport. En aquest sentit, s'està subministrant material de protecció i seguretat tant per a professionals com per a usuaris/es. Concretament, s'hi han fet arribar mascaretes, se'ls facilitarà protectors fabricats en impressió 3D, i han rebut guants i bates. A més, l'Ajuntament també està distribuint material de protecció al personal del Servei d'Atenció Domiciliària.\nD'altra banda, i atenent el requeriment de les mateixes residències, l'Ajuntament ha fet una crida a totes aquelles persones auxiliars de geriatria o que tinguin alguna experiència en la cura de persones grans per tal que puguin reforçar el seu personal. Aquesta crida es fa extensiva per fer treballs de neteja de les instal·lacions. Les peticions es gestionaran a través del dispositiu "Gavà t'ajuda", i les persones interessades han de trucar al telèfon 93 263 91 33; els currículums que arribin seran derivats a les residències de gent gran.\nEn aquest context, l'Ajuntament també ha sol·licitat l'actuació de la Unitat Militar d'Emergències (UME) per dur a terme tasques de desinfecció a les residències de gent gran del municipi i reforçar el conjunt d'accions per fer front a l'emergència sanitària.\nFabricació d’equips de protecció individual (EPI’s) per impressió 3D amb l’empresa Imes3D\nFabricació de viseres amb pantalles de protecció facial que es distribuiran on sigui més necessari: centres sanitaris, residències de gent gran, establiments d’alimentació i equips municipals dels serveis d’emergència.\nEs posa en marxa un dispositiu d'atenció a les persones més vulnerables: atenció a persones grans, atenció domiciliària, teleassistència i subministrament d’aliments a les persones que ho necessitin que es concentren actualment en el Servei municipal “Gavà t’ajuda”. A través del telèfon 93 263 91 33, operatiu de 9 a 20 hores, s’atenen la petició d’ajuda de persones grans o amb problemes de mobilitat que no poden sortir de casa per fer les compres indispensables. També es canalitzen les demandes de voluntariat per fer aquest servei.\nEl telèfon del dispositiu “Gavà t’Ajuda” ha atès fins a l’1 d’abril un total de 456 trucades.\nFins al moment, des del telèfon “Gavà t’Ajuda” s’han pogut atendre 125 necessitats de compra de productes bàsics (aliments, productes de farmàcia i d’higiene) principalment de persones grans de la ciutat que viuen soles.\nAquestes necessitats s’han cobert gràcies a la implicació de 82 persones voluntàries, de les 94 que van oferir-s’hi trucant al Gavà t’Ajuda. Aquesta tasca de voluntariat s’articula en col·laboració amb Creu Roja que, un cop informada de les sol·licituds, activa les persones necessàries per oferir aquest suport solidari.\nLes persones majors de 65 anys formen part d’un dels grups més vulnerables al coronavirus. Per això, és molt important que us quedeu a casa durant aquests dies de confinament. En aquest sentit, s’han donat consells i recomanacions a la gent gran per tal que segueixen durant aquests dies de confinament.\nA través d’aquest servei s’ha fet un reforç de l'atenció a la gent gran. En concret, a través dels serveis socials municipals es connecta telefònicament de manera individualitzada amb les persones grans, començant per aquelles que tenen més de 80 anys. L'objectiu és conèixer quina és la seva situació i oferir-los suport en cas que ho necessitin. Les persones que són usuàries del dispositiu de Teleassistència, del Servei d'Atenció Domiciliària (SAD) i dels serveis socials municipals, ja reben aquesta atenció personalitzada i compten amb assessorament i ajuda per part d'aquests serveis.\nL’Ajuntament de Gavà ha activat a través del dispositiu “Gavà t’ajuda” un servei de suport emocional, en col·laboració amb el Centre de Salut Mental d’Adults (CSMA) per acompanyar les persones que no poden gestionar per si mateixes les emocions de por o angoixa que els provoca el confinament i volen rebre suport emocional.\nS’ha constituït la Comissió Social de Gavà. Coordinada per l’Àmbit de Benestar i Acció Social, està formada per Creu Roja, Càritas, Fundació Pare Manel, Familiars de Malalts d’Alzheimer de Gavà (FAGA) i l’Associació de Familiars de Discapacitats Intel·lectuals de Gavà (ADISGA). El seu objectiu és posar en comú esforços i recursos a l’hora de prestar suport a les persones més vulnerables de la ciutat. L’actual situació evidencia la necessitat de compartir informació i oferir unificar la resposta a les demandes d’ajuda i de suport que arriben de la ciutadania. Amb aquest mateix objectiu, des de les Regidories de Barri s’ha contactat amb les associacions veïnals perquè facin arribar suggeriments i demandes de suport del veïnat més vulnerable.\nSuport telefònic a 5.200 persones majors de 70 anys de la ciutat que viuen soles (o amb persones de la mateixa edat)\nSeguiment de les aproximadament 4.000 persones que tenen teleassistència, reben servei d'assistència domiciliària (SAD) resten al propi domicili des del tancament dels centres de dia.\nLes trucades tenen com a objectiu saber si es troben bé de salut i si necessiten ajuda o si, per contra, compten amb el suport de familiars o veïns durant aquesta situació de confinament. Si s'escau, se'ls informa sobre recursos que tenen al seu abast, com el telèfon de suport a la gent gran, un servei telefònic d'assistència psicològica, el telèfon d'atenció al dol, el servei de compra a domicili de productes alimentaris o farmacèutics o, en cas necessari, l'accés a recursos socials com l'assistència domiciliària, la teleassistència o el servei d'àpats a domicili.\nServei gratuït de compres a domicili per a persones vulnerables amb dificultats per sortir de casa. Es tracta d'un servei per garantir, a causa del confinament, la compra de productes de primera necessitat (aliments i fàrmacs) a persones amb dificultat per sortir soles i que tenen poc o nul suport familiar, com ara les persones majors de 70 anys i les persones dependents que ho necessitin.\nMés de 40 persones grans de Sant Boi reben des del 13 de març l'àpat a domicili per contrarestar el tancament dels serveis de menjador.\nRepartiment porta a porta de les 1.262 targetes moneder corresponents a les beques de menjador aprovades pel Consell Comarcal per infants del nostre municipi.\nL'Ajuntament compta amb un dispositiu d'atenció per a les persones sense llar, que són especialment vulnerables en aquesta situació.\nD’altra banda, també s’ha obert formació en línia per a tothom que vulgui aprofitar el temps de confinament a millorar els seus coneixements i capacitats en les TIC:\nCom treure partit a les xarxes socials de cara al propi negoci, saber més de com mantenir la fidelitat de la clientela o muntar una botiga online.\nFormació TIC en obert a YouTube i sense inscripció prèvia\nPíndola de coneixement sobre com reunir-se per videoconferència, comprar a Internet, compartir continguts a Instagram o Facebook i altres temes.\nServei Respir respir per a les famílies de persones amb TEA, TDAH i altres trastorns disruptius\nL'objectiu és donar un respir a les famílies d'aquestes persones que necessiten seguir les seves rutines i que tenen especials dificultats per entendre i afrontar una situació de confinament com l'actual, especialment després de més de tres setmanes. El suport ofert consisteix en l'acompanyament d'un professional especialitzat perquè aquestes persones, que ho necessiten per prescripció mèdica, puguin sortir al carrer durant una hora (al matí o a la tarda). Aquest temps en companyia d'una altra persona es planteja també com un necessari respir per a les famílies.\nCampanya Som responsables, som majoria\nLes xarxes socials són una eina que permet mobilitzar i compartir la solidaritat de la ciutadania de Sant Boi amb l’objectiu de fer-la sentir part d’un grup unit que lluita contra la Covid19. En aquest sentit, a través de videos, la campanya Som Responsables, Som majoria encoratja a la ciutadania a quedar-se a casa per frenar els contagis.\nProgramació #SantJordidesdeCasaSB Dijous 23 d'abril de 2020\nPer celebrar la diada de Sant Jordi, enguany s'ha fet una programació especial d'activitats des de dos escenaris online diferents:\nI al canal de Youtube\nAtendre la població vulnerable davant del Covid-19\nDes dels serveis socials s'està trucant a totes les persones majors de 65 anys amb l'interès de conèixer el seu estat i les seves necessitats. Juntament amb protecció civil es coordinen les compres d’aliments i medicaments a domicili, es reparteix el banc d’aliments a les llars necessitades i cada setmana es preparen tàpers de menjar que també es porten a domicili.\nPunt d’Informació Juvenil virtual\nPer tal d’oferir al jovent informacions contrastades, actualitzades, completes, comprensibles i que responguin als seus interessos, el Punt d’Informació Juvenil adapta el seu servei i ofereix la informació de manera virtual a diversos mitjans: web, xarxes socials i whatsapp. També s’adapta el servei d’assessorament personalitzat i es posa a disponibilitat del jovent l’assessorament a distància per vídeotrucada, telefònica i per serveis de missatgeria instantània.\nPer tal de continuar sent un espai de referència pel jovent del municipi, les xarxes socials es converteixen en lloc virtual de referència. Des de l'Espai Jove s'ofereixen propostes d'entreteniment de qualitat per joves, oferint alternatives d'oci com esdeveniments culturals i activitats lúdiques o esportives. Totes aquestes propostes estan subjectes a una campanya pròpia anomenada "#yoportitupormi" que incideix en la importància de quedar-se a casa durant aquests dies i suggereix alternatives d'oci al jovent. A més, es pretén esdevenir les xarxes socials com un canal de comunicació amb els i les joves per conèixer quines són les seves necessitats i inquietuds i poder-les transformar en activitats, una vegada es torni a la normalitat.\nRepartiment de mascaretes i material a les residencies\nRepartiment de mascaretes i material a les residencies de la localitat per atendre les seves necesitats i donar suport a les mateixes.\nRepartiment de menjar del Banc d'aliments\nRepartiment de menjar del banc d'aliments a domicili per tal d'atendre a la població més vulnerable i evitar desplaçaments.\nRepartiment de Targetes pels nens/es amb beques menjador\nRepartiment de Targetes pels nens/es amb beques menjador per part de Protecció Civil per garantir l'alimentació dels nens/es amb situació de vulnerabilitat.


Allotjament en hotel per a La Purito Andorra 2019\nTot llest per a la 5a edició de la Purito Andorra 2019\n4 d'agost de 2019. No hi ha amant del ciclisme que no tingui apuntada aquesta data en el calendari des de fa molt temps. I no és per a menys, ja són molt poques les marxes cicloturistes que es poden comparar a "La Purito", una prova que malgrat la seva joventut (aquest any encara la seva cinquena edició) s'ha consolidat com una de les competicions més emblemàtiques i esperades d'Andorra. Així, un any més, i ja són quatre de forma consecutiva, arriba una nova edició d'aquesta exigent prova, ideada i dissenyada íntegrament pel ex ciclista resident a Andorra, Joaquim “Purito" Rodríguez.\nL'homenatge al ex ciclista espanyol Perico Delgado, el gran al·licient de la Purito Andorra 2019\nAmb més de 7000 ciclistes inscrits des de l'inici de la prova, celebrada per primera vegada l’any 2015, la cinquena edició de la Purito Andorra arriba, com sempre, amb traçats per a diferents nivells i amb una gran al·licient: l'homenatge al ex ciclista espanyol Pedro "Perico" Delgado. Sens dubte, un homenatge més que merescut, ja que parlar de "Perico" és parlar d'un dels ciclista que va marcar època, amb ni més ni menys que un Tour de França (1988) i 2 Voltes Espanya (1985 i 1989).\nTres recorreguts per a tres nivells diferents.\n28, 80 i 145 km. Com ja és habitual, La Purito repeteix, en la seva cinquena edició, els traçats que tan bones valoracions van rebre en anys anteriors. Així, l'organització ha combinat trams tècnics i exigents, amb apassionants pujades a ports de muntanya de 1a i 2a categoria, presents en nombroses etapes de la Volta Espanya i, fins i tot, en algunes etapes del Tour de França. Així, la marxa cicloturista oferirà 3 recorreguts diferents, oberts a ciclistes de diferents nivells. El primer recorregut, i òbviament el més exigent, serà el de 145 km i 5400 m de desnivell, mentre que el segon recorregut comptarà amb 80 km i 3500 metres de desnivell i, finalment, el traçat menys exigent serà de 28 km i 1700 metres.\nSense desmerèixer, per a res, els dos recorreguts més curts, ningú dubte que el gran al·licient de la prova és el recorregut de 145 km i 5400 metres de desnivell, convertint-se en un autèntic desafiament per a les cames de tots aquells valents que s'atreveixin amb aquest exigent repte. Així, als 5400 metres de desnivell cal sumar-li 6 ports d'alta muntanya, que oscil·len entre 1a, 2a i 4a categoria, afegint un port de categoria especial.\nI per als més petits: La Purito Kids\nDe la mateixa manera que en anys anteriors, la present edició de La Purito celebrarà, el dia abans de la gran cita, La Purito Kids, una prova infantil que pretén fomentar la pràctica del ciclisme i els valors de l'esport entre els més petits i recordar la importància de mantenir hàbits de vida saludables. Aquesta prova, que transcorrerà per la localitat del nostre Hotel d’Encamp, comptarà amb un recorregut circular i estarà obert, en diferents categories, a nens i nenes d'edats compreses entre els 5 i els 14 anys.


Departament.cat: La llengua catalana a Catalunya Nord\nSembla ser que hi ha la voluntat de crear una llei per a respectar les llengües dites regionals a la Catalunya Nord. Cal recordar que sota domini francès, la darrera i única llei a favor de l'ensenyament de les llengües data del 1951, és la llei Deixonne que permetia als ensenyants que en feien la demanda de consagrar 2 hores setmanals facultatives a l'ensenyament de les llengües regionals a condició que afavoreixi l'ensenyament de la llengua francesa. També dir que el ministre de cultura Frédéric Mitterand explicava que la presència de l'article 75.1 de la Constitution era la màxim garantia de reconeixement i que no se podia anar més enllà.I l'altre pal a la roda venia del tribunal constitucional que declarava a l'article 75.1 que no donava cap dret ni llibertat als parlants. O sigui, un seguit de desafortunades objeccions en contra de la llibertat d'ús de la llengua catalana.\nLa situació continua essent un xic descoratjadora ja que les lleis franceses invaliden moltes iniciatives, i sinó fixeu-vos en el que diu Xavier North, cap de política lingüística que es recull en directe!cat del 30 de juny:\n"França es caracteritza per ser un dels estats europeus amb més llengües dins del seu territori, però també per ser un dels més capitalitzats pel francès, l'únic idioma oficial. 'Segurament és el país amb més idiomes d'Europa i per aquesta raó la força centralitzadora és tan potent, perquè és difícil coexistir amb una dotzena de llengües', destaca North en una entrevista a l'ACN al seu despatx a París.\nLa solució per donar una mica més de notorietat a les anomenades llengües regionals o minoritàries va ser la introducció, l'any 2008, d'una esmena en la Constitució que reconeix aquests idiomes com patrimoni de França.\nLa Constitució evita mencionar les llengües no oficials que es parlen al territori\nPer North, aquesta fórmula és una manera de 'reconèixer oficialment' les llengües regionals i de 'valorar un dels patrimonis lingüístics més rics d'Europa'. Ara bé, la Constitució eludeix mencionar els idiomes per estalviar-se el 'problema' de destriar què es considera llengua i què dialecte.\nSi bé hi ha idiomes en què l'especificitat és més evident, com el català o el basc, en d'altres casos com l'occità coexisteixen diferents parlars com el provençal o el llemosí en què la frontera entre llengua i dialecte no és tan clara. A parer de North, la distinció depèn del 'grau de generalitat en què se situï el debat lingüístic' i també de la voluntat política. 'Al cap i a la fi una llengua és un dialecte amb un exèrcit', exemplifica North, per defensar que 'la construcció política és la que dóna a un parlar l'estatus de llengua'.\nA França no hi ha voluntat política per oficialitzar les llengües perquè el marc constitucional no ho permet, afirma North. Així, l'esmena constitucional introduïda el 2008 és el sostre de reconeixement per a aquests idiomes. 'Són patrimoni de França, no es pot dir millor', conclou el màxim responsable de la política lingüística del govern de Nicolas Sarkozy.\n'França s'ha construït sobre una llengua, el francès,' i com que la 'República és 'indivisible i els ciutadans iguals davant la llei és impossible atorgar drets lingüístics a determinades categories de ciutadans -perquè parlen d'altres idiomes-', remarca North.\nEl delegat de llengües reconeix que el marc legal és 'restrictiu' però no impedeix dur a terme mesures a favor de les llengües. 'La voluntat -de protegir les llengües- existeix tot i que és difícil invertir en la situació actual de les finances públiques', lamenta North.\nEn els darrers anys ha renascut l'interés pels idiomes minoritaris en els territoris en què es parlen després de dècades de caiguda en picat del número de parlants. 'Les llengües no es transmeten ja pràcticament de pares a fills, així que les vies prioritàries d'actuació són l'ensenyament i mitjans de comunicació', explica el delegat de llengües. 'Malauradament -prossegueix- l'objectiu ja no és augmentar els parlants, sinó frenar la pèrdua; això ja estaria prou bé'.\n400.000 alumnes reben classes en les llengües diferents al francès\nLa Delegació de les Llengües, que depèn del Ministeri de Cultura, es coordina amb el Ministeri d'Educació i amb les autoritats regionals, departamentals i locals per finançar conjuntament classes dels idiomes regionals de França en un sistema educatiu molt estandarditzat i pràcticament monolingüe. Segons les dades del govern, uns 400.000 alumnes reben ensenyament en alguna de les llengües regionals de França. Així mateix, l'executiu ofereix finançament als mitjans de comunicació públics i d'àmbit local perquè emetin unes hores en la llengua del territori.\nNorth subratlla el treball fet per la Generalitat de Catalunya i per l'Institut Ramon Llull en la promoció del català. 'Contribueixen a que els francesos sàpiguen que el català no és una llengua estrangera a França; no tothom ho sap', afirma.\nEl català tornarà a tenir un paper important a 'Expolangues'\nLa col·laboració entre la delegació de les llengües i el IRL va arribar al seu punt àlgid el 2009 amb la participació del català com a llengua convidada d'honor a 'Expolangues', la principal fira d'aprenentatge d'idiomes d'Europa. El català tornarà tenir un paper destacat en l'edició del 2012, ja que la voluntat del govern francès és que, en motiu del 30 aniversari de la fira, es dediqui l'edició a la llengua francesa i a la resta d'idiomes de França. 'Si finalment s'aprova aquesta opció -cal el vistiplau de l'empresa privada que organitza 'Expolangues'-, el català ocuparà un lloc important', conclou North."\nPublicat per departament de català a 11:14


7é diumenge de Pasqua - Col·legi Maria Auxiliadora\n7é diumenge de Pasqua\n8 de maig 2018, 15:23 publicada per Lluís Carbonell\nEls evangelistes descriuen amb diferents llenguatges la missió que Jesús confia als seus seguidors. Segons Mateu han de «fer deixebles» que aprenguen a viure com ell els ha ensenyat. Segons Lluc, han de ser «testimonis» del que han viscut al seu costat. Marc ho resumeix tot dient que han de «proclamar l’Evangeli a tota la creació».\nEls que no hem conegut el Jesús històric, com és el cas dels apòstols, potser que quan ens acostem avui a una comunitat cristiana no ens trobem directament amb l’Evangeli. El que percebem potser siga el funcionament d’una religió carregada de massa elements culturals que el temps ha anat afegint i, conseqüentment, amb greus signes de crisi. No podem identificar amb claredat a l’interior d’aquesta religió la Bona Notícia provinent de l’impacte provocat per Jesús fa vint segles.\nD’altra banda, molts cristians no coneixem directament l’Evangeli. Tot el que sabem de Jesús i el seu missatge és el que podem reconstruir de manera parcial i fragmentària, recordant el que hem sentit de catequistes i predicadors. Vivim la religió privats del contacte personal amb l’Evangeli.\nCom podrem proclamar-lo si no el coneixem? El Concili Vaticà II ha recordat una cosa massa oblidada en aquests moments: «L’Evangeli és, en tots els temps, el principi de tota la vida de l’Església». Ha arribat el moment d’entendre i configurar la comunitat cristiana com un lloc on allò més important és acollir l’Evangeli de Jesús.\nRes pot regenerar les nostres comunitats com la força de l’Evangeli. Només l’experiència directa i immediata de l’Evangeli pot revitalitzar l’Església.\nAllò primer és creure en la força regeneradora de l’Evangeli. Els relats evangèlics ensenyen a viure la fe no per obligació, sinó per atracció. Fan viure la vida cristiana no com a deure, sinó com irradiació i contagi. Reunits en petits grups, en contacte amb l’Evangeli, anirem recuperant la nostra veritable identitat de seguidors de Jesús.\nHem de tornar a l’Evangeli com a nou començament. Escoltar junts l’Evangeli de Jesús no serà una activitat més entre d’altres, sinó la matriu des de la qual començarà la regeneració de la fe cristiana a les petites comunitats disperses enmig d’una societat secularitzada.\n7é Diumenge de Pasqua. Cicle B. Lectures de la missa


Redacció dimarts, 11 d’agost 2020 - 17:23h\nLes proves PCR del cribratge massiu que es van fer la setmana passada als centres de producció de Roquetes i a Amposta de les empreses avícoles Padesa i Paumar han detectat 16 casos positius de Covid-19. Això suposa un baix índex de prevalença del virus, de l'1,72%.\nEs van fer 927 proves, 518 als centres de Padesa i Paumar a Roquetes, i 409 al centre de Padesa d'Amposta. 11 positius són treballadors dels centres de Padesa —on es van fer 827 proves— i 5 de Paumar —d'un centenar de PCR—. Amb aquests resultats es descarta prendre mesures excepcionals.\nEls serveis d'epidemiologia de les Terres de l’Ebre han considerat efectives les mesures preventives que ja s'aplicaven, com el distanciament, les mesures organitzatives, les barreres físiques amb mampares, el rentat de mans o la utilització d’EPI amb què s'estava treballant en aquests centres.\nQuinze brots de Covid-19 a les Terres de l'Ebre\nEl Departament de Salut va confirmar aquest dilluns que ja són 15 els brots actius de Covid a les Terres de l'Ebre, que acumulen 204 casos positius i 167 contactes en seguiment. Els focus més importants se situen a Amposta i Tortosa, amb 3 brots diferents, la majoria d'àmbit familiar. A la capital del Montsià hi ha 44 casos —3 hospitalitzats— i a Tortosa, 67 casos —1 hospitalitzat—.\nTambé preocupa Sant Carles de la Ràpita on hi ha dos brots amb 39 positius —5 hospitalitzats—. Al territori s'acumulen des de l'inici de la pandèmia 771 casos i 56 defuncions (+1). El risc de rebrot segueix amb una tendència a la baixa —ha caigut 50 punts els últims dies—, però amb 111,56 punts encara és alta. També s'ha reduït mig punt la taxa de reproducció efectiva (0,9).\nEbre Amposta Coronavirus


LES QUALITATS FÍSIQUES D’UN JUGADOR DE FUTBOL SALA | MCF – MUTUALITAT CATALANA DE FUTBOLISTES\nby MCF · 8 setembre, 2017\nUna de les qualitats bàsiques per ser un bon jugador de futbol sala és la resistència: l’aeròbica i l’anaeròbica.\nLa resistència aeròbica és la capacitat que permet realitzar un exercici mantenint l’equilibri d’oxigen (el que anomenem Steady State). És a dir, es produeix un equilibri entre la necessitat d’oxigen que es requereix i la capacitat de aprovisionament. Es correspon amb esforços de intensitat suau i mitjana. Pertanyen a aquest tipus de resistència les carreres de llarga durada i esports que requereixen permanència en acció sense necessitat de molta intensitat.\nEn relació al futbol sala, és un element bàsic ideal pel treball físic a desenvolupar en un període inicial d’entrenament, tractant de proporcionar un bon condicionament físic general que doni pas a la posterior fase d’especialització de les qualitats físiques més rellevants.\nLa resistència anaeròbica és la que permet suportar durant el major temps possible un deute en l’aprovisionament d’oxigen, produït per un alt ritme de treball. Es divideix en dos tipus: la resistència alèctica i làctica.\nLa resistència anaeròbica alèctica (que no produeix acumulació d’àcid làctic) és la pròpia d’esports com la velocitat, halterofília, salts, esports d’equip en general, com el futbol sala. Es sobrepassen els 180 p/m, es produeix un deute gran d’oxigen (entre 85% – 90%). És la pròpia pel desenvolupament d’accions de molta intensitat amb ritme variat en el qual la velocitat i la carrera pausada es van alternant contínuament.\nLa velocitat podria ser considerada com el factor, si no el més rellevant, al menys vital pel futbol sala. Aquest fet ve donat per l’imperatiu que la relació espai-mòbil-temps marca en el futbol sala – la necessitat d’arribar a un espai en el menor temps possible -.\nAccions de moviment cíclic: pròpies de natació, ciclisme, esquí de fons, marxa,…\nAccions de moviment acíclic: la velocitat es manifesta en gestos aïllats i saltejats: salts, halterofília, esports d’equip, futbol sala, …\nLes diferents manifestacions de velocitat en el futbol sala són:\nCondició física jugadors de futbol sala:\nLa condició física és un dels factors que determina la capacitat de l’esportista de rendir durant una competició. La capacitat física individual contribueix a millorar el rendiment col·lectiu en els esports d’equip. La preparació condicional en les categories de formació de futbol sala manca d’una formació específica que determini les exigències que implica jugar al futbol sala. En l’esport del futbol ha existit una preocupació per coneixement en aquest aspecte. EL futbol sala és un esport en el que prevalen la intensitat i l’alt ritme de joc, provocats pel caràcter reduït de l’espai on es desenvolupa i la presència constant de la pilota en zones properes a la posició de cada jugador. Es per això que una adequada condició física resulta imprescindible per un òptim desenvolupament del joc.\nBàsicament, en el futbol sala es desenvolupen tots els components físics habituals, malgrat uns prevalguin sobre altres: la seva intensitat, els moviments constants, amb marcat accent als canvis de ritme, fan que factors com la velocitat de reacció, el treball de resistència anaeròbica, l’agilitat, així com un adequat ús de la potència siguin les capacitats més a tenir en compte en la preparació física específica del futbol sala.\nEn el futbol sala també es donen altres aspectes físics com:


Fachin: 'Catalunya està dividida entre una majoria demòcrata i una minoria que nega la veu als ciutadans' - somlesFranqueses\nFachin, durant la xerrada a la plaça de l'Espolsada de Corró d'Avall - Fotografia: Mireia Carles\nAlbano-Dante Fachin, exdiputat de Catalunya Sí que es Pot i exsecretari general de Podem Catalunya, va presentar dimecres a la plaça de l'Espolsada de Corró d'Avall el llibre Informe Urgent, que ha escrit conjuntament amb l'exdiputada, Àngels Martínez Castells.\nFachin va explicar que aquest llibre ha nascut arran de la situació que ha viscut i viu el país darrerament, i que intenta fer un repàs de l'última legislatura i de les experiències que Fachin i Martínez van viure dins del grup polític. "És una manera de compartir les reflexions de tot el que es viu dins de les institucions i del parlament, ja que des de fora la gent no hi té cap accés", ha assegurat Fachin.\nCom va explicar, l'objectiu dels dos autors era transmetre a través del llibre les reflexions que ells mateixos han tingut després d'haver format part d'un grup parlamentari i que, fruit d'aquestes reflexions, la societat entengui el que ha passat i pugui decidir quins camins emprendre a partir d'ara. "Ara hem de trobar la manera que la societat actuï conjuntament", va remarcar.\nL'exdiputat també va fer una anàlisi de la situació amb què es troba el país actualment, remarcant el ressò del referèndum i la manifestació de l'1 i el 3 d'octubre. "Hem vist com el resultat del referèndum no s'ha aplicat", va corroborar. També va reflexionar sobre quin ha de ser el paper de l'esquerra no independentista i va fer explícit que la societat no està fracturada entre independentistes i no independentistes, sinó "entre una gran majoria que és demòcrata i una minoria que nega la veu als ciutadans".\nL'acte va estar organitzat pel CDR de les Franqueses, la secció local de l'Assemblea Nacional Catalana i la llibreria l'Espolsada.


La UdG demana l'absolució dels encausats pels aldarulls de 2011 - Empordà\nLa Universitat de Girona (UdG) ha explicitat la seva postura favorable a l’absolució pels dotze encausats que aquests dies s’asseuen al banc dels acusats per les protestes de 2011 a la Facultat de Lletres i que va acabar amb diversos ferits. L’actual rector de la UdG, Quim Salvi, ha declarat com a testimoni i ha assegurat que la postura de la comunitat universitària és que els dotze encausats «no pateixin conseqüències» pels fets dels quals són acusats, és a dir, desordres públics, resistència i atemptat contra agents de l’autoritat, pels quals la fiscalia demana penes de fins a més de dos anys de presó.\nEn un escrit que ha entregat al tribunal de la secció tercera de l’Audiència de Girona, que jutja el cas, la Universitat renuncia a percebre cap mena d’indemnització pels danys que podrien haver causat els aldarulls del 16 de desembre de 2011 al claustre.\nSalvi va formar part de l’esdeveniment organitzat a la sala d’actes on va participar l’expresident Artur Mas amb motiu del 20è aniversari de la Universitat. Sobre la protesta que va traslladar-se de plaça Sant Domènech fins al claustre de la Facultat de Lletres, ha indicat que tot i que havien sentit «cridòria», els concentrats no van impedir el transcurs habitual de l’acte, i que en cap moment va veure perillar la seva integritat.\nLa llavors rectora, Anna Maria Geli, va autoritzar els agents antiavalots a accedir al recinte universitari per carregar contra els manifestants, una decisió que va aixecar molta polseguera i que era "inèdita" segons van declarar diversos membres de la comunitat universitària. Salvi ha explicat que durant el seu mandat com a rector, iniciat el 2017, «mai» ha autoritzat l’entrada d’agents de l’autoritat al recinte universitari ni ha «considerat mai la possibilitat» de fer-ho. «Hem apostat pel diàleg i hem arribat sempre a acords», ha subratllat.\nEl successor de Geli, Sergi Bonet, també ha declarat en el mateix sentit, situant el recinte universitari com un «espai de diàleg on s’ha de formar ciutadans lliures i compromesos».\nLa tercera sessió del judici ha comptat amb una quinzena de declarants que van ser al lloc dels fets, manifestants o personal universitari. Els assistents a la protesta han declarat que en «cap moment» s’havia volgut impedir la realització de l’acte entrant per la porta metàl·lica que connecta el claustre amb la sala d’actes, sinó que el que es pretenia era fer soroll.\nDe fet, la majoria han relatat que no sabien que allí hi havia una porta, i que creien que era una planxa que aguantava la paret. «Volíem instal·lar pancartes que havíem preparat per rebre Mas i que contenien lemes contra les retallades», ha explicat un dels testimonis, «però ni tan sols ens van deixar col·locar-les a les tanques». Una situació que s’hauria agreujat quan la protesta es va traslladar al claustre, un cop començada la cerimònia.\nLlavors els testimonis subratllen que van aprofitar l’obertura de la porta per intentar desplegar una pancarta que poguessin veure els assistents, un intent que no es va poder dur a terme perquè llavors van iniciar-se les càrregues policials. «Volien impedir-nos el dret a protesta», s'ha queixat un dels declarants.\nEls fets van tenir lloc en primer terme a plaça Sant Domènech en una manifestació contra les retallades amb motiu de la visita de Mas que va concentrar centenars de persones per rebre’l. Allí hi hauria hagut un estira-i-arronsa amb agents per la col·locació de pancartes, segons van explicar alguns testimonis. Amb tot, les càrregues van produir-se al claustre, on una cinquantena de manifestants va traslladar-se en conèixer la ubicació de l’expresident. Segons agents policials, els concentrats volien impedir l’acte posant en risc la integritat física dels assistents pel llançament d’objectes contundents, mentre que membres de la comunitat universitària i estudiants que eren al lloc dels fets neguen aquest relat i subratllen que l’actuació policial va ser «injustificada».


L’entrenador del Viladecans dispara contra Gerard Piqué\nLa compra del FC Andorra per part de Gerard Piqué comença a crear els primers crítics. L’entrenador del Viladecans, el proper rival de l’equip del defensa del Barça, ha carregat contra ladulterament que provoca aquest tipus de negocis dins del futbol català.\nRaúl Paje, el tècnic del Viladecans, ha afirmat amb rotunditat en una entrevista al mitjà digital Futbol Catalunya que “l’Andorra adultera la competició”. “Arriben amb una plantilla nova i els quedarà un equip molt bonic. Però cal regular l’assumpte de fitxatges com passa a Segona B o Tercera”, afegeix.\nEl Viladecans, el tercer classificat de Primera Catalana, juga aquest diumenge a les 12.00h contra l’Andorra de Piqué. “Piqué sabrà el que fa amb els seus interessos, pot ser graciós i normal en el futbol professional, però a nosaltres ens toca els nassos”, ha seguit.\n“Fa ràbia, esclar que en fa, la Lliga deixa de ser el que era per una cosa així, surten grans quantitats de diners… el que s’ha dit, algú hauria de regular-ho”, ha seguit dient un Paje notoriament enrabiat amb l’arribada dels diners a l’Andorra de Piqué, el club andorrà inscrit a la Federació Catalana de Futbol i que juga dins la competició espanyola.


Lasendadelrey amigurumi: Handmade Festival Barcelona\nAquest mati he estat donant una volta pel Handmade Festival Barcelona amb la meva amiga de batalles i festivals, la Marta, per buscar inspiració per noves idees. La veritat és que inspiració no en falta, hi ha cada cosa i cada novetat que no hi ha minuts al dia per experimentar-ho tot.\nDesprés de voltar per totes les paradetes he acabat comprant unes teles super xules a la paradeta de I love kutchi (m'encanta aquesta botiga) i unes pestanyes per les nines que encara no sé molt bé com van però que tinc moltes ganes de provar-les a la parada de Teixits Olga (aquí és on compro tots els ulls i nassos de seguretat, sempre tenen novetats molts interessants). Ara només haig de buscar projectes nous per utilitzar tot aquest material.\nPublicat per la senda del Rey a 17:00\nEtiquetes de comentaris: altres, Handmade festival\nM'agrada la teva opinió, POTS DEIXAR UN COMENTARI ;-)\nFunda pel mòbil