L’Albareda des de casa amb música, cultura, barri... i preparant la reobertura | Zona Sec\nL’Albareda des de casa amb música, cultura, barri… i preparant la reobertura\nEl CC Albareda es prepara per la reobertura aviat, però mentrestant segueix present des de casa amb propostes i recursos per contribuir a l’activitat cultural del barri d’aquests dies. Els tallers confinats són un recull d’activitats en línia fetes amb part del professorat, col·laboradors i entitats del Poble-sec; la programació cultural també segueix a la web amb cinema documental musical i perspectiva de gènere, itineraris, arts escèniques o familiars. Perquè no falti la música podeu trobar vídeos dels grups que assagen al centre a l’apartat de bucs confinats, un arxiu amb xerrades del Musicalment parlant, àudios de concerts, música als balcons del barri, o una secció dedicada a recursos musicals. Iniciatives com un trivial històric del Poble-sec proposat amb el Cerhisec i el CC Sortidor, jocs vinculats al barri i sortejos també han tingut una gran rebuda entre les novetats.\nExposicions virtuals a la web amb Arrels, Susoespai, La Tarda Jove i l’Espai 12@16\nMoltes persones segueixen vivint al ras, confinades al carrer. Les fotografies de Viure al carrer en estat d’alarma de Juan Lemus són un resum de la feina d’Arrels Fundació durant el confinament i de la realitat de les 1.200 persones que viuen al carrer. Confinacòmic exposa tires còmiques de Wesam Azahari, un jove del barri que ajuda al taller d’audiovisuals de la Tarda Jove i l’Espai 12@16, relatant històries en vinyetes amb un toc d’humor, amb continuïtat aquests dies per reflectir com viuen la situació. DesConfinament és una col·lectiva de Susoespai, creació i salut mental, que ha emprat l’art com a fórmula magistral per desconfinar-se, fent ús de la creativitat per desfermar-se de l’aïllament i fer brollar emocions. Tres exposicions virtuals que es poden visitar a barcelona.cat/ccalbareda\nEl Poble-sec amb Bona Voluntat


“La necessitat de posar límits al turisme” a debat durant les “Xerrades al Consell” de mes setembre :: Home :: Consell de Mallorca\n“La necessitat de posar límits al turisme” a debat durant les “Xerrades al Consell” de mes setembre (25.09.2018)\nDurant més d’una hora la sala de plens ha estat punt de debat sobre el model turístic i econòmic de les Illes. Margalida Ramis i Celestí Alomar han els ponents d’aquesta edició\nCelestí Alomar, Jesús Jurado i Margalida Ramis\nMargalida Ramis i Celestí Alomar han estat els ponents encarregats de reflexionar sobre quin ha de ser el límit que se li ha de posar al turisme, sobretot centrant-se en la idea que el monocultiu turístic ha de deixar de ser el principal motor econòmic de les illes. La conferència ha estat dins del cicle “Xerrades al Consell” que s’ha duit a terme a la sala de plens del Consell de Mallorca i que ha moderat el vicepresident segon i conseller de Participació Ciutadana i Presidència, Jesús Jurado.\nCelestí Alomar, llicenciat en geografia i historia per la Universitat de Barcelona i membre fundador del Partit Socialista a les Illes, ha iniciat el debat parlant sobre l’inici del turisme a les Balears i de com ha arribat el moment de plantejar un decreixement de l’oferta d’allotjament i de la necessitat de diversificar l’economia. A més, ha manifestat que la única manera d’acabar amb aquesta situació de saturació és la de crear un sostre sostenible i sobretot aprendre dels errors per no tornar-hi a caure.\nPer la seva part, l’activista ecologista i membre del GOB, Margalida Ramis, ha reivindicat que la sostenibilitat ja no és una opció i que la clau es posar límits per evitar que Mallorca continuï estant al servei del turisme. Ha destacat que el turisme ha colonitzat tots els espais i que els seus excessos són insostenibles. A més, ha mostrat el seu desacord en la ampliació de les infraestructures com a manera de solucionar els problemes derivats de la saturació i ha reclamat un canvi de model econòmic valent i amb una fulla de ruta clara per canviar la tendència actual.\nDurant el torn de preguntes, el vicepresident Jesús Jurado ha plantejat reflexions i preguntes que la ciutadania ha fet arribar durant dies abans de la conferència a través del fòrum de debat del Consell, www.entretothom.net. Així mateix, Jurado ha volgut destacar la importància del cicle de “Xerrades al Consell” que “obrin a la ciutadania un espai de reflexió i de debat de temes actuals i moltes vegades controvertits, però que cal abordar”.


‘El parèntesi esquerre’: Arrencar-se la nena | Núria Juanico\nA vegades cal morir una mica per poder créixer del tot. No tothom ho sap, no tothom ho fa, però és un procés que costa i que dol. Alguns ho viuen en silenci o es rendeixen al turment i d’altres en fan un llibre tan bonic i tan punyent com el que ha escrit Muriel Villanueva. En poc més d’un centenar de pàgines, El parèntesi esquerre (Males Herbes, 2016) extreu totes les entranyes d’una mare amb parts de nena, que es desfà així d’allò que ja no necessita i la resta ho torna a col·locar al seu lloc. La seva és una història de renúncies i de separacions per aprendre a demanar, a decidir i, en definitiva, a viure.\nEl parèntesi de la Muriel, la protagonista, té forma d’una cala en concret, la de les Casetes del Garraf. Allà hi arriba carregada amb una filla de mesos, les cendres del marit i una novel·la per escriure. Les circumstàncies l’han portat a un lloc que forma part d’un passat compartit i interromput, però ella el convertirà en l’indret on el temps s’atura per poder avançar. La Muriel necessita tancar un parèntesi per deixar enrere la nena que hi ha dins seu i per començar a fer de mare. I per acceptar l’home que hi ha en el seu marit, i per permetre’s poder-hi estar. La seva manera de resoldre-ho tot consisteix en abocar-se a les paraules, així que es posa a teclejar mentre la Mar, la seva filla, li xucla el pit.\nPerò les paraules no sempre funcionen. Davant d’una situació que no sap com empassar-se, la Muriel decideix fer-se la muda, callar i pensar. Ben aviat la història es deixa endur per una al·legoria amb gust de salnitre i aparença d’estrella de mar, que l’ajudarà a transmutar, a trobar les paraules i a renéixer per tirar endavant. Mentre l’animal va perdent braços, a la Muriel se li desenganxen les extremitats fins a quedar-se amb el cor penjant, un pit i un braç. Es tracta d’una transformació embolcallada d’un realisme màgic que taca el llibre de fantasia i fa que tot sigui inevitablement visual i emocional.\nLa prosa d’El parèntesi esquerre és tensa i balsàmica, contundent i poètica, amiga de les metàfores sense perdre’s en digressions. No hi ha gaires capes que distreguin l’essència d’aquesta autoficció, en què algunes ferides es tanquen però deixen cicatrius. Al llibre, la Muriel s’enterra a la sorra de la platja fins que les cames se li desencaixen del cos. Quan en surt és algú una mica diferent. De la mateixa manera, quan la seva història s’acaba pren tots els significats amagats rere una criatura tan simple, i alhora tan fascinant, com una estrella de mar.\nEl parèntesi esquerre Males Herbes Muriel Villanueva


El Betlem monumental de Xàtiva s'inaugurarà el 18 de desembre\nL’acte anirà acompanyat de passacarrers i animacions\nTags: Betlem Gegant, Xàtiva\nLa inauguració del ja tradicional Betlem gegant de Xàtiva es produirà el pròxim 18 de desembre a les 18 hores. Una hora abans, la ciutat ja comptarà amb cercaviles i animacions. Aquest escenari també es convertirà en epicentre de nombroses cites culturals durant els dies de Nadal, com ara el concert ‘Dolçaines per Nadal’ de la Colla de Dolçainers i percussió La Socarrà i els concerts del dia 23, a càrrec de la Societat Musical La Primitiva Setabense i el concert de l’Aula Suzuki.\nUna altra de les tornades més esperades serà la del Mercat Medieval de Xàtiva, que ocuparà la plaça del Mercat i els carrers adjacents els dies 2, 3, 4 i 5 de gener amb artesans, parades de menjar, decoració i animacions.\nEl pròxim divendres, 3 de desembre, tindrà lloc l’encesa de la il·luminació nadalenca de la ciutat, i el dissabte 4 s’iniciarà la Fira d’Atraccions mecàniques a l’Avinguda de Selgas, després de la seua absència el darrer any a causa de la pandèmia. A més a més, també hi haurà fira comercial a partir del divendres 17.


"La gent no vol sentir parlar d'estadístiques, vol saber si el seu familiar es recuperarà o no"\nENTREVISTA | James Bernat, neuròleg\n“La gent no vol sentir parlar d’estadístiques, vol saber si el seu familiar es recuperarà o no”\nParlem amb el neuròleg James Bernat arran de les dues conferències que ha pronunciat a Barcelona sobre el concepte de mort i els trastorns de consciència.\nEl neuròleg James Bernat, a Barcelona. / © SANDRA LÁZARO\nJames Bernat és professor de Neurociència a la Universitat de Darthmouth, als Estats Units, i està especialitzat en mort encefàlica o cerebral. La setmana passada va ser a Barcelona, on va oferir dues conferències en el marc de la jornada “Repensar el concepte de mort” organitzada per la Fundació Víctor Grífols i Lucas. Parlem amb Bernat de quins són els aspectes de debat al voltant de la mort cerebral, l’estat vegetatiu permanent i el coma, així com de quins són els protocols mèdics als Estats Units en aquests casos.\nRepensar el concepte de mort. En quin sentit?\nLa idea de mort cerebral està basada en el concepte que diu que un ésser humà és mort quan les seves funcions cerebrals han deixat de funcionar de manera irreversible, encara que el cor bategui i la persona continuï respirant amb un ventilador artificial. Els òrgans poden continuar funcionant però el cervell és mort. Fa cinquanta anys un grup de físics va considerar que una persona havia de ser considerada morta quan es produïa la mort cerebral i això ha estat acceptat a la major part de països del món desenvolupat i és un dels moments claus per la donació d’òrgans. Ara bé, hi ha persones que creuen que mentre el cor funcioni i l’oxigen circuli la persona no ha de ser considerada morta. És un debat peculiar perquè la majoria de societats sí que ho consideren però no totes, és un debat que sobretot té lloc a les universitats. Alguns, com jo, intentem respondre a la pregunta de per què una persona amb mort cerebral ha de ser considerada morta amb un discurs més filosòfic per contraargumentar els més escèptics. Amb tot, vull matisar que aquest no és un debat que realment s’hagi estès entre la comunitat mèdica o la societat.\nEl fet de considerar la mort cerebral com la mort d’una persona té conseqüències: mantenir o no mantenir la persona respirant.\nSí, perquè si no consideres la persona morta, una vegada la mort cerebral és declarada pots mantenir la persona amb respiració atrificial. Amb tot, la majoria de vegades, fins i tot quan potser no hi ha mort cerebral però el dany cerebral és molt alt i irreversible la decisió de retirar el suport vital es pren des de les unitats de cures intensives (UCI). Això és comú arreu del món.\nCom és als EUA el procediment una vegada una persona és declarada morta cerebralment? Quin és el protocol?\nEls EUA tenen lleis a cada estat que permeten als professionals declarar una persona morta a través de la determinació de mort cerebral. El que passa habitualment és que els professionals ho declaren així i comuniquen als familiars ‘ho sento, el teu fill o dona és mort’ i llavors li retiren el suport. De vegades pot ser que els familiars s’oposin a què li retirin el tractament que manté la persona respirant. Cada cas és particular i les raons que poden portar algú a oposar-s’hi poden ser diferents. Per exemple, hi ha algunes persones que invoquen un motiu religiós, perquè les seves religions no reconeixen la mort cerebral com la mort. Hi ha tres estats als EUA en què permetrien en circumstàncies d’aquest tipus que els metges continuïn amb el tractament. Amb tot, la majoria de vegades la reacció té més a veure amb les emocions. Una gran part dels casos de mort cerebral són persones joves amb bona salut que han patit un traumatisme molt fort i que de cop i volta es troben en aquesta situació. En aquests casos el xoc és molt gran, és difícil per les famílies acceptar que el seu fill és mort perquè el veuen allà i senten com respira i creuen que potser es tracta d’un coma del qual pot recuperar-se. Requereix molta compassió, els parles de la donació d’òrgans i mires de convèncer-los que és la millor opció. Amb tot, la gran majoria de persones sí que ho accepten.\nBernat està especialitzat en mort cerebral. / © SANDRA LÁZARO\nRecordes algun cas particular en què et trobessis en una situació especialment complicada en aquest sentit?\nRecordo un cas en què l’excepció era religiosa. Era una família que vivia a Nova York i era de visita. Vam organitzar els papers perquè transportessin el pacient a la seva clínica comunitària, on volien que seguís el tractament. També recordo un parell de casos en què els familiars no volien acceptar-ho per raons culturals. Una família era del sud-est asiàtic i no entenia el que era la mort cerebral. La mare del jove va demanar-nos un encefalograma que mostrés que no hi havia funció i que li enviéssim al seu germà, que era metge. Vam fer-ho així, li vam enviar l’encefalograma i va ser el germà qui va convèncer-la que no hi havia funció cerebral i que per tant el seu fill era mort. En qualsevol cas als EUA hi ha una legislació segons la qual ningú ha d’interferir en l’activitat i les decisions dels metges.\nCanviem de tema. En una entrevista en què parlaves de desordres de la consciència deies que determinar si una persona que es troba al llit en estat vegetatiu és o no conscient de què passa al seu voltant era “fascinant alhora que era un repte”. Explica’t.\nSí, era una entrevista en què parlava de la consciència, un estat en què pot o no trobar-se una persona que té els ulls oberts però que no es troba en mort cerebral. La pregunta que responia en aquesta entrevista era com podem determinar si una persona és conscient o no de què li passa i el que passa al seu voltant si no es mou ni pot parlar. Com podem estar-ne segurs? No pot estar-ne 100% segur però hi ha metodologies estandarditzades per les quals estimules a la persona i en funció de com respon a aquests estímuls pots concloure si hi ha evidència de consciència. Si poden seguir-te amb la mirada a mesura que et mous, per exemple, vol dir que té consciència. També fem coses com ara posar-los un mirall davant i veure si hi ha un reconeixement en la seva mirada. O ensenyar-los imatges de familiars i veure com respon, si plora, etc. també intentem reduir la medicació per assegurar-nos que responen adequadament i que no estan sedats. Sí que és cert que de vegades alguns familiars et diuen que senten que la persona els escolta o sap que són allà. En aquests casos diem ‘D’acord, deixa’m venir amb tu i observar el pacient mentre li parles’. De vegades veiem que tenen raó i d’altres que no, n’hi ha que es deixen guiar més pel que volen creure que pel que realment passa. No pots ficar-te en la ment d’algú per tant l’única manera de determinar la seva consciència és basar-te en reaccions a estímuls. No és fàcil.\nParlem ara d’un altre estat neurològic: el coma. Què diu l’evidència científica? Hi ha històries que circulen de vegades sobre casos que semblen sospitosament miraculosos.\nCada cas és diferent. El coma equival a ulls tancats i cap resposta. Aquesta és la diferència d’un estat vegetatiu. En general un coma dura unes setmanes i després la persona o bé mor o bé “millora” i passa a un estat vegetatiu. S’ha de ser molt curós a l’hora de confiar en històries que apareixen en premsa popular. Sovint les històries estan tergiversades o els casos que expliquen no són reals. Normalment només hi ha algunes millores a llarg termini. Un cas típic de recuperació seria: una ferida o un cop provoca un traumatisme cerebral, la persona està en coma durant dues setmanes, després la persona obre els ulls però no respon i al cap d’uns mesos és capaç de respondre a estímuls o dir una paraula. Després, amb una llarga rehabilitació, la persona podria tornar a parlar i moure’s depenent de molts factors, com ara l’edat o el dany cerebral. La gent vol tenir esperança i de vegades, si han sentit parlar d’algun cas excepcional, pensen que la seva persona estimada es podrà recuperar. La relació amb els familiars comporta una sèrie de llargues converses i molt de tacte. Gairebé sempre hi ha una petita part d’incertesa perquè el pronòstic l’has de basar en estadístiques de persones en unes condicions molt semblants a les del pacient actual. Però és clar la gent no vol sentir a parlar d’estadístiques, vol saber si el seu familiar es recuperarà o no.\nJames Bernat en una sala de l’Ateneu Barcelonès, on va pronunciar dues conferències. / © SANDRA LÁZARO\nQuins creu que seran els temes que seran objecte de debat o de reflexió en els pròxims anys en relació a la mort?\nLes preguntes que sovint acaben sorgint tenen a veure amb si cal o no mantenir amb suport vital a persones que tenen un dany cerebral molt sever. D’això ja se n’està parlant ara. En aquests moments no hi ha un consens al voltant d’aquesta qüestió. Decidir el que creus que una persona hauria volgut si pogués decidir sobre la seva pròpia vida és molt difícil. La majoria de persones en aquesta situació són persones joves que lògicament no pensaven que els passaria això. Aquesta és una àrea, l’altra és l’impacte que té en termes sanitaris i econòmics aquest tipus de cura, que és molt alt. Invertir diners en algú que saps que mai es recuperarà és un tema de debat molt controvertit. Als Estats Units el percentatge que es destina a aquests casos però és molt petit en relació al que es gasta en sanitat. També hi ha moltes partides destinades a investigacions i tractaments pilot innecessaris.\nVeuria com a positiu introduir com obligatori omplir un document de voluntats anticipades al complir els 18 anys, per exemple?\nRecomanem vivament a tothom que signi un document de voluntats anticipades però la gent no vol pensar en la mort. La reacció de la gent és: per què hauria d’omplir aquest paper si només tinc 18 anys? Als Estats Units quan et treus el carnet de conduir, per exemple, et pregunten si vols ser donant d’òrgans [Als EUA, a diferència d’Espanya, ningú es converteix en donant d’òrgans a no ser que expressi el contrari]. Molts estats ara ofereixen la possibilitat d’omplir aquest tipus de document, de voluntats anticipades, en línia i inclou el concepte de donant d’òrgans, que als EUA d’entrada és voluntari. Per exemple, la meva dona i jo vam decidir convertir-nos en donants d’òrgans així que vam autoritzar-ho i quan morim si els nostres òrgans resulten útils seran utilitzats per un trasplantament.\nSignar aquest tipus de documents és una manera de treure responsabilitat als que han de decidir per tu?\nSí, és una bonica manera de veure-ho. Li resta el sentiment de culpa a aquells que han de decidir pel pacient i viuran amb el dubte de si han pres la decisió correcta que el pacient hauria volgut.\nLa prevenció dels factors de risc i un estil de vida…\nEspecialistes en neurologia i radiologia busquen les…


Kreiskrankenhaus Freiberg - hospitals - Freiberg - Chemnitz región - Sajonia - Alemanya - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Alemanya › Sajonia › Chemnitz región › Freiberg › Kreiskrankenhaus freiberg\nKreiskrankenhaus freiberg Freiberg > Chemnitz región > Sajonia > Alemanya\nBones instal·lacions, excel·lent equip mèdic multidisciplinari i una gran reputació. Això és el que teniu Kreiskrankenhaus Freiberg. Si necessiteu trucar o personalment per obtenir més informació sobre aquest hospital, consulteu tota la informació de contacte d'aquesta pàgina.\nHeu estat Kreiskrankenhaus Freiberg per problemes de salut? Com és l'atenció del personal mèdic, infermeres, auxiliars i cuidadors d'aquest hospital? Estàs content amb com t'han tractat? A continuació, escrigui el seu comentari personal aquí per ajudar a altres pacients que tenen el dilema de no saber a quin hospital acudir.\nSi Kreiskrankenhaus Freiberg l'hospital on treballes i veu que hi ha un error en la informació, aviseu-nos el lloc on aquest error és i el corregirem. Treballem tots els dies perquè totes les persones de Freiberg, Alemanya tinguin accés a aquesta informació.\nLlistat de hospitals pròxims a Kreiskrankenhaus Freiberg\nKlinik Bavaria- (Situat a 29.45 km)\nDr Drogula Krankenhausbetriebe Krankenhaus Döbeln- (Situat a 26.80 km)\nLandkreis Mittweida Krankenhaus- (Situat a 26.60 km)\nStadtischen Krankenhaus Dresden Neustadt- (Situat a 31.32 km)\nKlinikum Mittleres Erzgebirge- (Situat a 28.08 km)\nKrankenhaus Dresden Friedrichstadt- (Situat a 29.86 km)\nFachkrankenhaus Coswig- (Situat a 28.87 km)\nElbland Kliniken Meißen Radebeul & Co Kg- (Situat a 30.10 km)\nPoliklinik Chemnitz- (Situat a 33.03 km)\nHerzzentrum Dresden Universitatsklinik- (Situat a 33.49 km)


#prestatgesdebiblioteca – Què fem a les biblios?\n4 Mai 2015 2 Desembre 2015 Deixa un comentari\nDeixem enrere abril, un dels mesos amb més activitat a les biblioteques, i el repte que vam proposar, #santjordialabiblioteca. Aqui us deixem un recull de totes les fotos que vau pujar amb aquesta etiqueta:\nPer a maig us proposem que ens ensenyeu els prestatges de les vostres biblioteques, o també els de casa vostra, per què no?. L’etiqueta proposada és: #prestatgesdebiblioteca. Com sempre, cada setmana anirem destacant una. Comencem?


Pere Pi Cabanes "el eterno descontento" ... i Cía.: 2212-RODRIGO RATO, UN PENQUES QUE HAURIA DE HAVER PREDICAT AMB L’EXEMPLE\n2212-RODRIGO RATO, UN PENQUES QUE HAURIA DE HAVER PREDICAT AMB L’EXEMPLE\nPerò ja diuen de que la mar, quan més te més brama. Doncs l’Agència Tributaria ha descobert de que a part de lo de Bankia i les Targetes Black, resulta que també va amagar a Hisenda 1,6 milions d’euros que va percebre en negre, per les seves conferencies que com a bon i acreditat economista, havia donat per tot el mon i part de l’estranger i que per la qual cosa es calcula que va defraudar en impostos 742.000 euros i que per aquest motiu se li atribueixen dos delictes fiscals.\nSegons l’informe explica, que des de 2007 Rodrigo Rato ha vingut col·laborant amb l’empresa Bureau Consulting de Conferenciants (BCC) especialitzada en la organització de conferencies internacionals, impartides per les personalitats més destacades del mon hispà i que per aquest motiu ha percebut de la mateixa, l’expresident del govern i presumpte delinqüent, un total de 1.660.611,73 euros, dels que l’Agencia Tributaria mai n’ha sabut res.\nLes investigacions de la Onif (Oficina Nacional de Investigació del Frau), explica de que malgrat tractar-se de una activitat personal, que hauria de haver-se considerat com un ingrés en el seu IRPF, Rato es va fer enviar els fons de la BCC, a través de una de les seves empreses familiars. Es va tractar de Arada S.L.,una mercantil que en el 2007, no podia estar més allunyada del circuit mundial de conferenciants, ja que la seva única activitat real i declarada, era la generació hidroelèctrica, a través de un petit molí en la localitat de Carabaña.\nAra be, per quan es decidiran a prendre mesures precautòries contra Rato?, per què a la hora de la veritat, a veure si es trobaran com amb els fills Pujol, que mentre encara s’investiga, ells ja han buidat pràcticament els seus comptes que tenien a una banca andorrana.\nPublicat per El Eterno descontento a 22:38


Carolina Climent: “En el tractament contra la fibromiàlgia hi ha bretxa de gènere”\nActualitzada 22/11/2021 a les 09:47\nGraduada en Fisioteràpia, Màster en Fisiologia i Neurociències, doctora en Cures Integrals i Serveis de Salut. Investigadora Postdoctoral a Infermeria i Fisioteràpia. Investiga al Grup de Recerca de Cures en Salut (GRECS) de l’IRBLleida i al Grup d’Estudis Societat, Salut, Educació i Cultura de la UdL. Membre de l’Associació Int. per a l’Estudi del Dolor i de la Societat Espanyola del Son\n“En el tractament contra la fibromiàlgia hi ha bretxa de gènere”\n© “En el tractament contra la fibromiàlgia hi ha bretxa de gènere”\nPer què està tan estigmatitzada la fibromiàlgia? És curiós perquè l’estigma és un senyal al cos que no es pot esborrar, mentre la fibromiàlgia té símptomes no visibles, com el dolor. El fet que se’n desconeguin les causes pot dur a la falsa impressió que aquestes persones estan fingint, i històricament s’ha insinuat, sense evidència científica, que es devia a problemes psicològics. Les dones que la pateixen, que són la pràctica totalitat dels diagnòstics, han d’afrontar incredulitat, invalidació i discriminació de l’entorn social, familiar i inclús dels professionals sanitaris.\nHi ha una bretxa de gènere? Lamentablement, a les dones que tenen fibromiàlgia no se les pren seriosament. Les dones amb dolor crònic reben tractaments menys efectius que els homes; menys medicació analgèsica i més antidepressiva, i més derivacions a especialistes de salut mental. A més, ha estat comú excloure el sexe femení en avaluar l’eficàcia de medicaments per tractar el dolor, per la creença que les nostres fluctuacions hormonals dificulten l’estudi. Això té implicacions molt serioses: un mateix medicament pot no ser igual d’eficaç en un home que en una dona, perquè hi responem de forma diferent. Prescriure’n les mateixes dosis és incorrecte i les dones tenim més risc d’efectes secundaris greus a una medicació.\nQuè és abans: el dolor o la baixa qualitat del son? Aquesta pregunta no té una resposta fàcil. Cada cop hi ha més evidències que el son i el dolor afecten l’un a l’altre, però els mecanismes subjacents encara no s’han dilucidat del tot. La recerca ha mostrat que quan una persona té pensaments catastròfics dorm pitjor i, al mateix temps, això fa que empitjori el dolor. Les persones amb dolor crònic hi pensen més sovint abans d’anar a dormir, i això pot afectar l’inici i el manteniment del son.\nQuins consells donaries a algú en aquesta situació? Seria imprudent per la meva part donar consells concrets, perquè el tractament ha de ser individualitzat i pautat per professionals sanitaris. Com a recomanacions generals, horaris regulars per dormir i aixecar-se (fins i tot els caps de setmana), relax abans de ficar-se al llit, i fer-ho només quan se senti son; evitar migdiades passades les 3 de la tarda i de més de 30 minuts. Evitar àpats copiosos a la nit; reduir la nicotina i les begudes ensucrades o amb cafeïna, i l’alcohol, que fa el son curt i de mala qualitat. I combatre el sedentarisme, que duu a un son pitjor i a més medicació per dormir. L’exercici lleuger, com ara caminar, i la llum solar, que ajuda a regular els cicles de son i vigília i la producció de vitamina D, fan de exercici a l’aire lliure durant el dia un hàbit excel·lent per promoure una bona qualitat del son.\nQuins plans tens per al futur? Com a investigadora encara jove que vol seguir fent recerca sobre la qualitat del son i la fibromiàlgia, vull aprendre amb els millors especialistes del món. Per a mi és molt important pensar que el que fem dona visibilitat a aquests problemes i contribueix, encara que sigui una mica, a millorar la qualitat de vida de les dones que pateixen fibromiàlgia.\n3.La neu complica la circulació en una desena de carreteres del Pirineu lleidatà\n4.Mor una nena de 13 anys al caure-li el mòbil en una banyera\n5.Els resultats preliminars indiquen que els dos positius estudiats a Catalunya són de la ...


I Baròmetre de la salut en entorns laborals | Papelmatic\nHome » I Baròmetre sobre la salut als entorns laborals de Grup Papelmatic\nI Baròmetre sobre la salut als entorns laborals de Grup Papelmatic\nfebr. 25, 2014 | Article, Noticies corporatives, Servei\nLa consultoria del Grup Papelmatic, HGS, que treballa per millorar la salut als entorns laborals, ha posat en marxa un baròmetre que té com a objectiu mesurar com valoren els enquestats les condicions ambientals a la feina.\nEl baròmetre mesura aspectes com, per exemple, l’equipament utilitzat en una oficina, les possibles dolències al lloc de feina, la temperatura ambiental o la higiene personal. A més, els enquestats són preguntats per possibles àmbits de millora.\nEntre les conclusions del baròmetre podem destacar els següents punts:\nEl 93% dels enquestats considera que la cadira a la feina juga un paper molt important i que condiciona el seu benestar.\nEl 41% dels usuaris assegurar patir mal d’esquena durant la jornada laboral.\nEl 75% reconeix que en la seva feina disposa de dispensadors de paper per eixugar-se les mans que, com exposem en altre article, són més higiènics que els assecadors d’aire.\nPer acabar, quan els enquestats són preguntats pels àmbits de millora, el 56% acusa la climatització com un problema, argumentant que fa massa fred a l’estiu i massa calor a l’hivern i que, per tant, es fa un mal ús dels sistemes de climatització.\nPots consultar els resultats complets del I Baròmetre sobre la salut als entorns laborals fent clic aquí.


ASPROMIVISE I KATHERINE SWITZER: UNA CARRERA PER LA IGUALTAT - Aspromivise\nASPROMIVISE I KATHERINE SWITZER: UNA CARRERA PER LA IGUALTAT\nby Aspromivise | abr. 19, 2022 | Uncategorized @ca | 0 comments\nQui és Kathrine Switzer? Un referent en la lluita de la justícia de gènere en l’esport. Una esportista que va donar un pas endavant en la participació de la dona en l’esport malgrat tots els entrebancs que es va trobar i per això Aspromivise vol contar la seua història al voltant de la seua carrera popular.\nHui fa 55 anys d’un fet històric, per això que volem contar la història de Kathrine Switzer en un dia com aquest dimarts 19 d’abril. Aquesta corredora va néixer a Amberg, Alemanya, el 5 de gener de 1947, i és coneguda mundialment per ser la primera dona a córrer i finalitzar la marató de Boston, cosa que va aconseguir fer cinc anys abans que el gènere femení fos oficialment admès a la competició.\nKathy, com la coneixen al seu entorn, entrenava a l’equip masculí de Cross Country de la Universitat de Siracusa, atès que no hi havia equips femenins intercol·legials en aquells temps. Somiava córrer els mítics 42k, i va entrenar dur per a això. Al març de 1967 va sol·licitar els formularis d’inscripció per a la Marató de Boston, en els quals en cap lloc s’especificava el sexe. Aleshores Kathy va omplir amb les seves inicials els espais en blanc on anirien els seus noms: K.V. Switzer. Va pagar els 3 dòlars del cost de la inscripció i va enviar els papers a l’organització.\nEl 19 d’abril de 1967 va acudir a la línia d’eixida de la marató de Boston i va començar una carrera que ha suposat un dels fets més importants de l’esport. Als primers quilòmetres, no va passar res. Però abans del quilòmetre 5 els organitzadors van advertir la presència de Kathy. Va ser aleshores que un dels directors de l’esdeveniment es va llançar sobre ella cridant-li furiós “Fora de la meva carrera…!!!”. Tom, la parella de Kathy, corria al seu costat i el va empènyer apartant-lo cap a un costat de la ruta. Finalment Kathy va acabar la seva primera marató amb 4 hores i 20. minuts\nA les edicions 1968 i 1969 de la Marató de Boston Kathy no es va presentar a competir. Però algunes dones, influenciades pel seu exemple, es van animar a córrer. Van haver de fer-ho sense número, ja que en els nous formularis estava imprès “Només Homes”. L’any 1972, les participacions femenines a maratons del món es multiplicaven, i va ser allà que van decidir oficialitzar la categoria femenina a la Boston Marathon.\nA través dels anys Kathrine Switzer va córrer 35 maratons i va guanyar l’edició 1974 de la de Nova York, amb un registre de 3:07:29. L’any següent va ser subcampiona a la Marató de Boston, amb una espectacular marca de 2:51:37.\nKathrine Switzer va córrer amb el dorsal 261 el qual serà el protagonista de la catorzena edició de la carrera popular de persones amb diversitat funcional d’Aspromvise, un dorsal que s’ha convertit en un símbol.\nTal i com Katherine ha dit en entrevistes posteriors “Ara mateix, la unió de la marató, córrer i esport són exemples meravellosos de diversitat, inclusió, respecte i igualtat. Això enderroca una gran quantitat de barreres socials i altres limitacions. L’esport consisteix a motivar i respectar els altres.” Això pretén Aspromivise en la seua carrera.


Prop de 36.000 lleidatans de 40 a 44 anys ja poden demanar cita per rebre la vacuna del Covid-19 – La Manyana\nProp de 36.000 lleidatans de 40 a 44 anys ja poden demanar cita per rebre la vacuna del Covid-19\nSalut insisteix que és “molt important” que es vacunin, ja que també poden desenvolupar símptomes greus i acabar a l’UCI\nACN / Pla general de la cua per administrar-se la segona dosi de la vacuna a treballadors essencials, al centre de vacunació d'Alcarràs. Imatge del 27 de maig de 2021.\nProp de 36.000 lleidatans (35.983 persones) ja poden demanar cita per vacunar-se contra el Covid-19 després que la secretària de Salut Pública, Carmen Cabezas, anunciés ahir l’obertura de la vacunació per a la franja d’edat d’entre 40 i 44 anys. Es tracta de les persones nascudes entre els anys 1977 i 1981. Dilluns van començar a ser immunitzats els ciutadans d’entre 45 i 49. Cabezas va aprofitar per fer una crida a la població perquè també es vacuni en cap de setmana, ja que hi ha cites disponibles que no s’omplen. La secretària de Salut Pública no es va mostrar partidària de vacunar en el lloc d’estiueig durant les vacances, ja que també és una “acció de solidaritat”. Sobre com avançarà l’estratègia de vacunació a partir d’ara, la idea és continuar per dècades, però que les convocatòries se solapin més.\nEls responsables del pla de vacunació del Covid-19 han decidit obrir un nou grup d’edat per oferir el màxim de vacunes, per “totes les vies” i perquè no quedin hores sense omplir, com passa ara els caps de setmana, assenyalar Cabezas. En roda de premsa, la secretària de Salut Pública va animar a les persones d’aquests grups d’edat a demanar cita a través de la web de vacunació o bé a reservar-la quan rebin el SMS. Cabezas va afirmar que és “molt important” que es vacunin, ja que també poden desenvolupar una Covid-19 molt greu, i va indicar, en aquest sentit, que de les 193 persones que hi ha ingressades a les UCI actualment a Catalunya, almenys 32 tenen menys de 50 anys.\nDe cara a la vacunació de les persones més joves, i si es continuarà avançant per grups d’edat o ja serà una convocatòria general -dues possibilitats que s’havien posat sobre la taula-, Cabezas va apuntar que continuaran avançant per franges, sobretot per no col·lapsar el sistema, però que se solaparan més del que ha passat fins ara, quan s’havia esperat que la cobertura d’un grup fos més àmplia per obrir el següent.\nSobre la vacunació de turistes d’altres països o estatals, la secretària de Salut Pública va assenyalar que estan esperant un posicionament del Ministeri de Sanitat, però que el més lògic és que si es tracta d’una estada relativament curta, rebin el vaccí als seus estats o comunitats autònomes. ”Crec que el més lògic és vacunar-se en el lloc de residència si estem en la mateixa comunitat autònoma. Això és una acció de solidaritat i responsabilitat. Si vius a Barcelona o a Cornellà de Llobregat i estiueges a Salou, no et costa aire programar-te la vacunació en el lloc de residència”, va raonar.\nSalut intentarà avançar les segones dosis d’AstraZeneca a la setmana 10\nLa doctora, Carmen Cabezas, va constatar que les primeres persones de 60 a 69 anys vacunades amb AstraZeneca ja els toca la segona dosi. Si no reben el missatge per a la segona dosi i ja han passat entre 10 i 12 setmanes, considerat com l’interval òptim per a la màxima immunitat, suggereix que es programin la cita a través del web. En qualsevol cas, Cabezas va exposar que, si bé fins ara es buscava vacunar amb segona dosi al voltant de la setmana 12, per arribar a més població, ara intentaran avançar-la cap a la setmana 10.\nL’OMS alerta que la taxa de vacunació actual a Europa no evitaria un rebrot\nActualment el 30% de la població europea ha rebut almenys una dosi de la vacuna i el 17% té la pauta completa, segons l’Organització Mundial de la Salut (OMS). En sis mesos, s’han administrat més de 400 milions de vacunes del Covid-19 a Europa. Tot i això, el director europeu de l’OMS, Hans Kluge, va titllar d’insuficients aquestes xifres. “El procés de vacunació no és suficient per protegir la regió d’un rebrot. La distància abans d’assolir com a mínim el 80% de cobertura de la població adulta encara és considerable”, va dir. Kluge va instar els governs i la població europea a tenir precaució durant l’estiu.


Nom: RUÏNES DE L'AMFITEATRE I DE L'ESGLÉSIA DE SANTA MARIA DEL MIRACLE\nAdreça: Parc de l'anfiteatre, s/n\nRomànic Església de Santa Maria del Miracle\nOriginal Lleure Lleure\nNúm. Registre / Catàleg: 208-MH\nData Disposició: 05/08/1924\nData publicació: 09/08/1924\nSegles: Romà - // XII -\nLes grades eren separades de l'arena per un pòdium de protecció, fet de carreus, i es trobaven dividides en tres sectors, en els quals se situaven els espectadors d'acord amb la seva categoria social. L'amfiteatre disposava també de diversos passadissos, tant exteriors com interiors, a fi que el públic pogués desplaçar-se amb fluïdesa. Les portes d'accés són formades per grans arcs de mig punt.\nEnmig de l'arena hi ha les ruïnes de l'església romànica de Santa Maria del Miracle, una construcció del segle XII, de planta de creu llatina, que tenia una cúpula vuitavada sostinguda per trompes còniques. Avuin resten només els murs perimetrals, fins a mitja alçada. L'amfiteatre romà es troba a l'est de la ciutat, fora del recinte emmurallat, a la vessant del turó que baixa cap al mar. La planta de l'amfiteatre és el·líptica, i les seves dimensions màximes de 130 x 102 m. Consta de dues parts fonamentals: l'arena, al centre, on encara s'aprecia una fossa i dependències soterrànies, i que és on desenvolupaven els espectacles, i la graderia, destinada al públic. La construcció de les graderies del sector NW es va fer aprofitant el pendent del turó, amb les grades tallades a la roca, mentre que la resta de l'edifici és obra de formigó, amb carreus de pedra. ...\nLes investigacions arqueològiques han permès de fixar la cronologia de l'amfiteatre a la segona meitat del segle I dC. La seva construcció palesa la importància assolida per Tàrraco dins de les colònies de l'Imperi. De fet, Tàrraco va ésser una de les poques ciutats d'Hispània on es va construir un amfiteatre, tenint a més un circ i un teatre, privilegi de què només gaudien les principals ciutats de l'Imperi.\nL'any 259 el bisbe de Tarragona, sant Fructuós, fou cremat viu juntament amb els seus diaques a l'arena de l'amfiteatre. En commemoració del martiri, al segle VI hom va construir al lloc del martiri una basílica visigòtica, de tres naus i absis de ferradura, a la qual se superposà l'església romànica del segle XII.\nDesprés d'experimentar noves modificacions durant el període gòtic, l'any 1576 el temple fou cedit per l'arquebisbat de Tarragona als frares trinitaris, que hi varen bastir un convent amb un gran pati emmurallat. Entre els anys 1780 i 1911 l'Estat va ser el propietari del conjunt, i durant aquest període va tenir diversos usos que van ocasionar noves intervencions arquitectòniques. El 1911 la propietat va passar a l'Ajuntament. Les excavacions arqueològiques van començar cap als anys cinquanta, i una bona part de les graderies visibles van ser reconstruïdes. Les investigacions arqueològiques han permès de fixar la cronologia de l'amfiteatre a la segona meitat del segle I dC. La seva construcció palesa la importància assolida per Tàrraco dins de les colònies de l'Imperi. De fet, Tàrraco va ésser una de les poques ciutats d'Hispània on es va construir un amfiteatre, tenint a més un circ i un teatre, privilegi de què només gaudien les principals ciutats de l'Imperi.\nL'any 259 el bisbe de Tarragona, sant Fructuós, fou cremat viu juntament amb els seus diaques a l'arena de l'amfiteatre. En commemoració del martiri, al segle VI hom va construir al ll...\nAdserias Sans, Maria; Arbeloa Rigau, Joan-Vianney Maria; Dupré i Raventós, Xavier [et al.] 1986 Les excavacions realitzades a Tarragona durant el Pla de Solidaritat amb l’Atur l’any 1984. A: Tribuna d'arqueologia 1984-1985\nArbeloa Rigau, Joan-Vianney Maria 1990 L'Anfiteatre romà de Tarraco : aproximació al seu coneixement\nCapdevila, Sanç 1924 El temple de Santa Maria del Miracle de Tarragona\nCapdevila, Sancho 1929 Tarragona. Guia histórico-arqueológica\nNogués Ferré, A. 1940 Excavaciones en el anfiteatro romano de Tarragona. A: Memoria de los Museos Arqueológicos Provinciales.\nPalol i Salellas, Pere de 1967 Arqueología cristiana de la España romana (siglos IV-VI)


'Booktubers' a la Beckett, llibres en femení i Van Gogh:\n'Booktubers' a la Beckett, llibres en femení i Van Gogh: deu plans per al cap de setmana\nper Adrià Lizanda 14 de març de 2019 20:36\nLa Sala Beckett acaba d'estrenar l'obra Andrea Pixelada, una peça que articula un discurs sobre noves formes de comunicació mitjançant el fenomen booktuber. Aquest fenomen engloba els canals de Youtube que graven vídeos en què parlen de llibres.\nL'obra de la Beckett 'Andrea Pixelada'. | Kiku Piñol\nL'obra s'engloba en el cicle teatral Res és mentida. Joves i ficció en temps digitals, i busca explorar fins a quin punt les noves generacions han "sobrepassat els intermediaris que existien tradicionalment entre realitat i ficció". Les entrades estan disponibles a partir de 16 euros.\nComunicació a l'era Google\nExposició de l'artista Xavi Muñoz\nL'exposició 'Heaven'. | Ajuntament de Barcelona\nUtilitzant la Torre de Babel com a metàfora l'artista Xavi Muñoz mostra les seves últimes obres en una exposició a la galeria L&B. Amb creacions fetes amb materials domèstics Muñoz reflexiona sobre la comunicació en temps de Google. Heaven es pot visitar fins al 18 d'abril.\nQuan: dissabte d'11 a 14 hores\nL'exposició va sorgir al Museu Vincent Van Gogh. | Interior A, Jan Kees Steenman, Van Gogh Museum\nVincent Van Gogh com mai s'havia viscut. Una exposició interactiva permet veure, tocar i escoltar l'obra del pintor holandès. La mostra Meet Vincent Van Gogh, dissenyada pel Museu Van Gogh d'Amsterdam, surt per primera vegada d'Holanda i la ciutat escollida per acollir-la ha estat Barcelona.\nMostra basada en les pors i l'angoixa de Srta. Cobra\nEls pors i l'angoixa de l'artista constitueixen una mostra a La Llama. El títol ja és revelador: Por, ansietat, temor, problemes, nervis, tristesa, bla, bla, bla, bla... Srta. Cobra ha creat una exposició amb esperit catàrtic en què afronta les seves pors a través de l'art.\nQuan: dissabte d'11 a 14 hores i de 17 a 20:30 hores\nEl premi Solé Tura va ser l'embrió de què va sorgir Brain Film Fest. En honor a Jordi Solé Tura, el festival va néixer per sensibilitzar sobre les malalties neurodegeneratives. Del 14 al 17 de març el CCCB acull curtmetratges en què el cervell és el protagonista.\nFins al 31 de març a la llibreria La Carbonera només parlaran dones i de dones. Forma part del cicle #MarçLila en què la llibreria vol reivindicar les figures femenines de la literatura. Aquest cap de setmana l'escriptora Shaina Joy presentarà el seu llibre La paraula més sexy és sí i diumenge Cristina Morales i Natza Farré estaran a un vermut literari al migdia.\nL'únic membre nord-americà dels Monty Python, Terry Gilliam, omplirà la Filmoteca de Catalunya fins el 12 d'abril en una retrospectiva sobre el seu cinema. Aprofitant que presenta pel·lícula, la mostra Terry Gilliam, un visionari quixotesc s'endinsarà en els orígens del cineasta. L'entrada costa quatre euros.\nFestival de cinema 'Ohlalà'. | Ohlalà film festival\nOnze pel·lícules en francès ompliran l'Institut Francès en la segona edició de l'Ohlalà, un festival de cinema francòfon. Dissabte i diumenge es programen diversos films que es podran veure per un preu de sis euros.\nMostra de l'artista Akvile Magicdust\nExposició d'Akvile Magicdust. | Ajuntament de Barcelona\nEl positivisme i el bon rotllo conformen l'exposició High on life de l'artista Akvile Magicdust a la Miscelanea. Les pintures, l'art tèxtil i les il·lustracions de l'exposició pretenen transmetre una sensació positiva als visitants.\nEl Liceu s'alia amb el Palau de la Música per oferir una ruta cultural conjunta


Lluitadors.cat: Josep Ànselm Clavé: Els cors de la revolta\nJosep Ànselm Clavé: Els cors de la revolta\nJosep Anselm Clavé va néixer a Barcelona el 1824 i morí a la Ciutat Comtal el 1874. La biografia del fundador dels Cors de Clavé, compromesa socialment i política amb la justícia social i la sort dels treballadors, és una de les més rellevants de la història, la societat i la cultura catalana del Segle XIX.\nCreix en una família modesta, però relativament ben situada. La seva mare posseeix una notable cultura musical, el que l’influirà ja de ben petit. Als sis anys, degut a una malaltia, per part de la visió d’un ull, el que li impedeix assistir regularment a l’escola.\nAls 14 anys ja treballa de torner, feina que haurà de deixar ben aviat per motius de salut. Això motiva que, aprofitant el seu domini d’instruments com el violí, la flauta o la guitarra, faci diverses actuacions en locals i tavernes de Barcelona.\nTambé de ben jove comença a freqüentar cercles republicans, on coneix entre d’altres a Abdó Terrades, Narcís Monturiol o Valentí Almirall. Implicat políticament, participarà en l’assalt a la Ciutadella l’any 1843, on fou ferit i un dels braços li quedà immobilitzat.\nAl 1845, degut a la seva popularitat creixent, serà cridat a dirigir la societat musical L’Aurora, que es dedica a tocar en revetlles i altres events musicals. Degut a l’èxit d’aquesta societat, decideix ampliar les veus, tot eliminant els instruments, i forma la primera societat coral de Catalunya, La Fraternitat.\nDurant els anys següents, assoleix un notable èxit popular, però ell i el seu germà seran detinguts i deportats a les illes Balears, el que no li impedirà de continuar amb la seva tasca, ara sota el nom de Societat Coral Euterpe. A més de les pròpies actuacions arreu, organitza festivals internacionals de corals a Barcelona. A través de la música i les corals, pretenia culturalitzar als obrers, tot fundant societats de cant, amb l’objectiu de fomentar la fraternitat i la justícia entre els homes. Aquests ideals que volia transmetre a través de la música li costaran diversos problemes amb les autoritats del moment, ja que es veia amb desconfiança una possible politizació dels obrers a través d’aquesta iniciativa.\nL’any 1867 Clavé és detingut, empresonat i deportat a Madrid. Però ben aviat tornarà a la primera línia d’acció, tot essent membre de la Junta Revolucionària l’any 68. Més endavant, serà escollit diputat provincial pel Partit Republicà Federal de Barcelona, i l’any 1871 serà nomenat president de la Diputació de Barcelona.\nDesprés del cop d’Estat de Pavia, Clavé torna a Barcelona on deixa tota activitat política, enmalalteix i mor el 24 de febrer de 1874.


Tritó, La mà de Guido, Columna Música, IBS Classical\nAl marge del publicat en aquest portal sobre algunes novetats discogràfiques amb l’obra de Granados en la llarga trajectòria d’aquest mitjà de comunicació, aquesta ressenya pretén comentar quatre discs destacables del mercat. No es tracta ni de primers enregistraments mundials ni de referències imprescindibles tot i que sí són qualitatives dins el camp fonogràfic dedicat al compositor lleidetà. Els quatre discs mantenen guarden algun al·licient ja sigui per l’ interès de les obres, per la qualitat de la interpretació o per ambdues. Com a clausura del ja passat bienni commemoratiu del compositor, les recordem a tall de suggeriment.\nObra de cambra\nDesprés d’enregistraments gravacions de segells com Discobi, Columna Música i CPO l’obra de cambra d'Enric Granados disposa de diverses referències: unes centrades en el seu Trio amb piano en Do major i altres en el Quintet Op. 49 en sol menor. Aquest disc de Tritó (TD 0076 DDD 2010 50:27) inclou totes dues, estrenades a Madrid l’any 1895, i ho fa amb l’al·licient de presentar les dues versions del quintet, la de Madrid i la de Barcelona. L’original és la de Barcelona i consta de dos moviments per manca de la part pianística del tercer. La madrilenya és una revisió posterior a l’estrena que destaca per la condensació en el desenvolupament del primer moviment i lleus modificacions en el segon moviment. La lectura de les notes de carpeta de Douglas Riva és imprescindible. Tant el Quintet com el Trio són hereves del romanticisme germànic i francès després de l’estada de Granados a París. Però també hi ha un cert exotisme o orientalisme que passa per hispànic en passatges modals. Aquesta amalgama, més rica que la de Breton i Chapí, marcarà el discórrer de Gaspar Cassadó. La interpretació a càrrec de quatre solistes de l’Orquestra de Cadaqués i Jean Bernard Pommiere al piano és referencial tècnica i expressivament i se situa a l’alçada de l’ enregistrada el 1994 pel Trio Salzburg per CPO. El compacte inclou l’ albeniciana Azulejos completada per Granados i que Pommiere interpreta amb exquisidesa melòdica i atmosferes de colorit velat. El pianista la concep amb una filiació raveliana, sense artifici, senzilla i balsàmica.\nUn Granados menys freqüent\nNo importa si pianistes com Alícia de Larrocha, Esteban Sánchez o Rosa Sabater van signar la càtedra en els enregistraments de Granados -igual que amb els d’Albéniz-. No importa perquè això estableix referents per a intèrprets com Emili Blasco que s’atreveixen a abordar-ne les obres i a oferir lectures entranyables. El seu enfocament transita per aromes populars que l’aproximen a l’oient cap a un flux comunicatiu lluminós i càlid en obres com Aparición, la Serenata Amparo o el Capricho español. El seu Granados és suggerent, animós amb una significativa cura rítmic, envoltat d’èmfasi i soltesa com a la Rapsodia aragonesa que respira i transpira l’aire d’allò propi. Hi ha inflexions, notes i frases secundàries, retencions i articulacions en un bon treball interpretatiu, sense extravagàncies, especialment als Valsos romàntics, els Valsos poètics i en les dues sèries de les Escenes poètiques. Són obres on la poesia és portada a un lloable grau de depuració, amb pinzellades de jovialitat i que fluctua entre la transcendència i el bagatelisme oferint un plus per evitar que cada peça caigui en la nimietat. Les resultants són unes execucions molt correctes, amb dosis de transparència, digitació ben articulada i, en definitiva, les qualitats de domini tècnic i expressiu mínims per a aquest repertori ple de canvis estètics interns i de caràcter evocatiu. L’edició compta amb breus notes de carpeta en tres idiomes i l’estètica habitual del segell català La mà de Guido (LMG 2100 DDD 2010 78:50), un dels que ha inscrit el seu nom en la recuperació patrimonial catalana i hispànica de la darrera dècada.\nLes Goyescas d’ Atenelle\nAbordar Goyescas és un repte que s’acompanya d’un respecte i exigència paral·lels que ens recorda l’absència d’un nombre elevat de referències discogràfiques però sí de qualitat. Entre aquestes hi podem comptar la que Columna Música ha editat (1CM0349 DDD 2016 54 minuts) amb Albert Giménez Attenelle qui, fidel al seu estil auster i precís, defuig els desbocats apassionaments i el caràcter flemàtic d’altres pianistes. És una lectura elegant, analítica, prou sensitiva, molt ritmada (especialment a El fandango del candil) que convenç pel mestratge deutor de qui ha begut de la font directe. En aquest cas de l’Escola Frank Marshall de la qual és un dels màxims representants actuals. Especialment en el domini de la tècnica de pedal entesa com a mètode fonamentat en l’obtenció d’una sonoritat que permeti desenvolupar diversos estrats de plans sonors que actuen a mode de pilars harmònics per a sostenir els arcs de la línia melòdica. Uns arcs que en Granados no es pot trencar perquè ha de fluir constantment en l’agògica que dóna forma a les obres. En aquest sentit Atenelle és molt expeditiu i es percep l’esforç de treballar la polifonia de les peces per a fer escoltar notes i frases secundàries, retencions i articulacions poc freqüents, amb una versatilitat de toc en que destaca la subtilesa característica i la pulcritud del pianista en els atacs de dits i la diferenciació de veus i registres. No obstant, aquest interès desnereix la fluïdesa del discurs i la construcció d’un fraseig més lligat i un grau majúscul de sofisticació en els matisos com assolia De Larrocha o l’estilització d’Achúcarro.\nNo s’ha inclòs cap altra obra com l’entreacte de l’òpera homònima ni El pelele també connectada amb les pintures de Goya. Un fet que desaprofita el minutatge del compacte i l’oportunitat d’oferir un ventall més ample sobre el compositor. L’edició en dijipack és austera i conté unes didàctiques notes de carpeta d’Àlex Susanna.\nEl Granados pedagògic\nIBS Classical (IBS-72017 DDD 2017 60:22) va ampliar el ventall de novetats de Granados amb l’enregistrament protagonitzat pel pianista sorià Emilio González Sanz, de qui les notes de carpeta no exposen cap informació excepte les notes signades per ell mateix a l’entorn de Granados com a professor. Aquestes, tot i la seva correcció i punts d’interès, no són una bona guia d’audició de les cinc obres aplegades. Amb una interpretació curosa i idiomàtica, configuren un mostrari de pianisme refinat i nítid alè romàntic temperat. Sobre elles s’estén una gamma expressiva que va des de la melancolia a la contemplació en un cantabile del qual els suggeriments programàtics dels títols són un estímul abstracte o una mera evocació més que una voluntat descriptiva. Algunes, com l’ Andantino espressivo que obre el disc, presenta una estructura poliseccional mentre que altres, com Cuentos de la juventud, tendeixen a formes simples en un clar homenatge a Schumann. D’altra banda, l’ombra de Chopin sembla projectar-se als sis Estudios expresivos igual que Bocetos reuneix un compendi d’influències centreeuropees que configuren un dels punts en comú d’aquest repertori, juntament a l’herència de la música de saló i la marcada voluntat acadèmica del Granados pedagog. Potser per això, la integració de veus secundàries queda poc realçada atès que es tracta d’obres pensades per a treballar el fraseig i l’expressivitat més que la digitació, el joc contrapuntístic i la densitat textural o altres aspectes tècnics característics del darrer Granados. L’edició se presenta en un dijipack amb la pulcritud de disseny que caracteritza al jove i molt actiu segell andalús.


Divendres de la setmana passada vaig anar a escoltar la conferència de Pasqual Maragall. D'ell, no en tenia més referència que la seva biografia pública: les Olimpíades, la deserció del càrrec de batle de Barcelona sense explicacions convincents, i un enfilall de detalls que, però, junts, dibuixen un personatge ambigu i inquietant. En qualsevol cas, el seu discurs de divendres m'agradà més que no m'esperava: era hàbil i estava ben construït; persuadia (o enganyava) fàcilment. Del discurs de Maragall, n'Alfons Quintà, que és un comentarista sagaç (menys quan alaba acríticament la política americana), ha dit que l'única cosa que s'entén és que no és nacionalista. Després de la conferència trob que, efectivament, tot el seu ideari respira un subtil antinacionalisme. La idea fonamental de divendres (si és que ho vaig captar bé, que tots ens podem equivocar) era que les relacions entre Catalunya i Balears han de ser privilegiades perquè ambdues comunitats pertanyien a l'antiga Corona d'Aragó. És a dir, que entre Catalunya i Balears hi ha d'haver la mateixa complicitat que entre Catalunya i l'Aragó. Però la història de Catalunya i les Mallorques va tenir una cristal·lització viva, que és la llengua i la cultura, mentre que la connexió amb l'Aragó (tret del tema de la Franja) és remota, i consegüentment feble. I no és que sigui bo posar límits a la germanor entre els pobles, ni que haguem de renunciar a la possibilitat d'utilitzar els lligams històrics per bastir aliances útils, sinó que aquesta sobtada nostàlgia imperial és sospitosa, vista la trajectòria ideològica del conferenciant. Fa molts d'anys que Maragall se les empesca totes per no haver de reconèixer que el nacionalisme català és el referent real que tanmateix s'imposa, justament perquè els problemes sempre vénen de la nostra relació amb Espanya. L'estat està constituït per Galícia, Euskadi, Catalunya (o Països Catalans) i l'Espanya pròpiament dita (també anomenada encertadament l'Espanya de matriu castellana), quatre nacions, i el problema, tot el problema, ve d'aquesta realitat mala de governar. Pasqual Maragall ara ho vol resoldre fugint d'estudi: inventant, tornant a inventar, una realitat alternativa a Catalunya, que seria la Corona d'Aragó. Podríem creure en la innocència del projecte si no fos perquè Maragall és un mestre en l'art de tapar conflictes reals amb entelèquies digeribles (encara que no sempre intel·ligibles). D'aquesta manera, va començar, ja fa molts d'anys, distingint entre el catalanisme, que ell deia professar, i el nacionalisme, que trobava massa conflictiu. Després, per fer-se més entenedor, va haver de contraposar al nacionalisme un concepte menys confús que el catalanisme, tot i que igualment amable: la mediterranitat com a tret identitari amb projecció de futur. Finalment, embolica que fa fort, es va treure de la màniga una nova consciència, que havia de dominar la consciència nacional perquè encarnava millor els valors de la modernitat: la consciència municipal (i no és broma: amb aquesta teoria es va carregar la incipient projecció de la Generalitat a Europa i va liquidar l'intent de crear dins la Unió Europea un contrapès a l'hegemonia dels Estats, que això i no altra cosa havia de ser el Comitè de les Regions, i que per mor d'ell es va convertir en l'inoperant Comitè de les Ciutats i Regions). Tot per no haver de reconèixer que la llengua i una manera molt particular d'entendre el món és el criteri més natural que existeix per distingir entre «nosaltres» i «els altres», i que aquest, precisament aquest, és el nostre problema amb Espanya i el problema d'Espanya amb nosaltres.\nVist en conjunt, l'ideari del nét de Joan Maragall és coherent, i la seva biografia no el contradiu. La Barcelona Olímpica que ell governava va viure, amb el seu consentiment, detencions arbitràries i tortures a nacionalistes, i també el projecte reeixit de convertir les quatre barres de l'escut de la ciutat en una bandera espanyola duplicada. I divendres va defensar que convé que Catalunya renuncii d'una manera clara, creïble i convincent al dret d'autodeterminació, perquè només així Espanya tendrà les mans lliures per resoldre el problema basc amb concessions que no serien possibles sense la seguretat que després no les exigiran els catalans (aquest és l'únic argument clar que va exposar a favor del seu projecte de federalisme). Tot plegat és una mica decebedor, però he d'admetre que, tanmateix, fet i fet, Catalunya amb ell probablement no es camparà pitjor que amb en Pujol. La qüestió que es plantejarà aviat en la confrontació de Maragall amb CiU és si consideren que Catalunya és o no és una nació. Maragall dóna a entendre que no, cosa que no admetria mai CiU. Però aquesta diferència perd tota rellevància quan ambdós coincideixen en un aspecte decisiu: la pregunta és purament retòrica, perquè, per a ells, més enllà del debat electoral, a l'hora de governar, la resposta no ha tengut mai importància.


Activitats del mes d'octubre - Biblioteca Municipal de Ripollet\nActivitats del mes d’octubre\nUs presentem totes les activitats a la biblioteca que podreu gaudir aquest més d’octubre.\nDimecres 11 d’octubre, a les 17.30h.\nEn BUM descobrirà en un petit conte les indicacions per trobar l’últim llibre màgic de les fades. Però, què eren els llibres màgics? I sobretot, el trobarà?\nA càrrec de la Cia. Homenots. A la Sala Infantil. Per a infants a partir de 4 anys.\nDissabte 14 d’octubre, a les 11.30h.\nEl Cuc i la cuca\nUn bon matí de sol solet, de dins d’una poma vermella va néixer un cuc, verd, petit i escarransit, que va obrir la boca bocota i d’un queixalada –nyam! Se la va menjar i es va fer gran GRAN GRAN, fins convertir-se en un centpeus.\nA càrrec de Mon Mas. A la Sala d’Actes. Per a infants fins a 4 anys. Places limitades. Cal inscripció. prèvia.\nDimarts 17 d’octubre, a les 18.30h.\nIslàndia, de Lluïsa Cunillé\nLa fallida bancaria portarà̀ un adolescent islandès a emprendre un pelegrinatge iniciàtic cap a Nova York. En aquest viatge el jove anirà̀ coneixent diverses realitats que el faran partícip de la profunda depressió́ que està conduint el món occidental a una ruïna inevitable.\nDimecres 18 d’octubre, a les 17.30h.\nContes MAJORS, les avies i els avis ens expliquen contes\nSessió especial de contes a la biblioteca per commemorar el Dia Internacional de la Gent Gran (1 d’octubre). Àvies i avis de Ripollet explicaran contes als més menuts i compartiran amb ells una gran estona.\nA càrrec d’avis i àvies de Ripollet. Per a infants a partir de 4 anys. A la Sala Infantil.\nDijous 19 d’octubre, a les 17.30h.\nClub de còmic in fantil\nEl Son Goku, el detectiu Conan, el Mortadel·lo i Filemó, el Batman, etc coneixerem tots aquests personatges i a molts més en aquest divertit club de lectura. Si t’agraden els còmics i el manga i vols fer nous amics apunta’t!\nDissabte 21 d’octubre, a les 10:30 i a les 11:30h\nA càrrec MT Idiomes – Kids&Us – Ripollet. Per a infants de 1 a 3 anys. Places limitades. Cal inscripció prèvia.\nDimecres 25 d’octubre, a les 17.30h.\nContes tradicionals i d’autor amb el suport de joguines sonores, elements diversos i instruments musicals. (l’escarabatona, llamp l’esquirol, la bestiola, l’incendi dels arrossars…).\nA càrrec de Miqui Giménez. Per a infants a partir de 4 anys.\nDijous 26 d’octubre, a les 18.30h.\nClub de Lectura de Còmic Jove\nBlacksad: un lugar entre las sombras, Juan Díaz Canales i Juanjo Guarnido\nA càrrec d’Elisabet Vázquez. Per a joves de 13 a 16 anys. Places limitades. Cal inscripció prèvia.\nDivendres 27 d’octubre, a les 18.30h.\nAmb l’arribada de la primavera, el poble de Morilla de la Pineda es prepara per a rebre la flor i nata del panorama líric espanyol, que acudeix a les terceres Jornades Poètiques. La reunió de tres dies es presenta com l’oportunitat perfecta per al desvari dels participants, que arriben amb un objectiu comú: el sexe, la diversió i la glòria literària.\nA càrrec d’Alícia Gil . Places limitades. Cal inscripció prèvia.\nDissabte 28 d’octubre, a les 11.30h.\nQuan els pares feien la migdiada la Lola es va sentir sola. Els pares roncaven i roncaven… i ella volia moixaines!!! Aleshores la Lola va tenir una idea genial: es faria el seu cau de les carícies!!\nA càrrec de Sandra Rossi. Per a infants fins a 4 anys. Places limitades. Cal inscripció prèvia.\nDel 4 al 31 d’octubre\nExposició col·lectiva del curs de fotografia digital nivell iniciació, a càrrec d’Acció Fotogràfica.\nAquesta entrada s'ha publicat en General i s'ha etiquetat amb Activitat per adults, Activitats infantils el 4 d'octubre de 2017 per Biblioteca.\n← Novetats d’octubre: novel·la, JN, i no ficció El TAT!XAN de la Biblioteca →


Els nostres diners i ACCIONA al Gabon | Pepa Úbeda | Societat | El Punt Avui\nEls nostres diners i ACCIONA al Gabon Els nostres diners i ACCIONA al Gabon Els nostres diners i ACCIONA al Gabon Els nostres diners i ACCIONA al Gabon + Els nostres diners i ACCIONA al Gabon E-mail\nPepa Úbeda - 8 març 2013 5.00 h\nEls nostres diners i ACCIONA al Gabon\nImatge plàstica de l'autora bastit per a la columna. ESCORCOLL.\nEls nostres diners i ACCIONA al Gabon Els nostres diners i ACCIONA al Gabon Els nostres diners i ACCIONA al Gabon Els nostres diners i ACCIONA al Gabon Els nostres diners i ACCIONA al Gabon E-mail\nQuan viatge, m'agrada de tant en tant algun “pensat i fet”. De sobte, m'ha entrat la dèria de navegar pel majestuós Ogooué i desembarcaren algunes de les illes que, com roselles gegants, n'esguiten les vores fins a l'oceà. Són magnífiques ara mateix, durant l'estació seca, i la visió de la planúria immensa és corprenedora.\nEns submergim en una atmosfera singular per irreal i esplèndida. La natura sol ser-ho a qui ens agrada, sobretot si no està trepitjada per l'home, com és el cas. El temps sembla haver-se deturat fa més d'un segle. El pla, intensament humit, està cobert per un atapeït brodat de matolls color verd poma. Se'm suggereix acostar-me a unes missions pròximes; no m'interessa. M'estic més per una vegetació i una fauna salvatges de debò i per la multiplicitat d'aus —animalons que tant m'estime— que planen sobre nosaltres. I és que el riu nodreix llacs i maresmes, rebost genuí de plantes i animals. La calor, però, comença a ser difícilment suportable i costa respirar sota un cel consistentment gris. L'itinerari, reflexione, és tan sols apte per a aventurers fornits i valents.\nEls trams del'Ogooé recorreguts són d'una sumptuositat difícil de descriure. Al final s'obre en un delta infinit, encara que fangós, i, per tant, poc salubre. Desemboca a Ndjolé, a 300 km de Port Gentil, on és impossible arribar per carretera, malgrat que el meu excel·lent mapa —són indispensables per al viatger que va pel seu compte— assenyala una pista paral·lela a la costa que arriba fins a Cap Lopez. Així que em deixe la visita per a millor ocasió. L'Ogooé continua essent el mitjà de transport primer i primordial, així com la deu de riqueses ja esmentades. A més de transportar i regar arbres la fusta dels quals és un tresor impagable, afavoreix la producció d'electricitat, amara d'aigua una franja de terra amplíssima i proveeix de pesca en abundància. Recorre paisatges pertanyents a àrees geogràfiques diverses i espaterrants —boscos equatorians, sabanes, plantes tropicals...— i forma congosts, canyons, gorges i salts espectaculars. A desgrat dels inconvenients, me n'acomiade amb tristesa.\nDe nou a Lambaréné, baixem cap a Oyenano, on ens desviarem per tal de visitar el Parc Nacional Waka. Tot el que se'ndiga és poc. Però, ho és, d'Àfrica? Reconec que els meus coneixements sobre la flora en general són ben minsos, però sí que puc assegurar que he vist plantes totalment desconegudes per a la majoria d'humans. I també ha estat inapreciable conèixer els pocs pobladors que hi viuen. Són autèntics experts en l'hàbitat que ocupen, encara que el seu és encara un sistema depredador propi del Paleolític. Les seues formes de vida són un llibre en el qual podem llegir la història dels nostres ancestres; lectura que ens duu a preguntar-nos què som realment i a conèixer-nos millor.\nAixí que arribar a Fougamou i delectar-se en les seues esveltes i gràcils palmeres em deixa una mica freda després del que acabe de veure.\nLes emocions arriben a ser intenses i profundes en un viatge com aquest. Paga la pena haver parat un parell de jornades en una ciutat mitjanament occidentalitzada abans d'endinsar-se en un àmbit desconegut per a l'ull i la pell humans. És quan te n'adones que la mena de companyia a tenir en compte en casos així és fonamental. Ací no es pot venir sol, necessitem dels locals, hem de posar voluntat a entendre'ls i a respectar-ne la diferència. I fer-t'hi. Si no, el viatge pot esdevenir un infern. No hi és el meu cas ara per ara. Els meus companys són pacífics i alegres, silenciosos i abnegats. Ni una sola queixa de ningú, a pesar dels clots, la pols, el fang, els mosquits, la calor, la pluja, la humitat, l'equipatge, la fam i la set.\nEncara que podria escriure-hi un anecdotari, em ve de gust acabar amb una informació que remet al meu país. La meua guia em contava agraïda que el seu govern havia rebut una substanciosa quantitat de diners a fons perdut del nostre anterior govern a fi de sanejar les seues carreteres. Això sí, l'única condició imposada era que les havia de “recompondre” ACCIONA. I no cal que repetesca en quines condicions estaven...


Vicari parroquial de la Pobla de Segur\nEl dia 30 de maig de 1911 va néixer a Gósol el nostre biografiat. L'any 1923 ingressà al Seminari d'Urgell, on cursà els estudis d'humanitats i filosofia ( 1923-1930). Enviat a Roma, al Col•legi Espanyol de Sant Josep, inicià els estudis de teologia en la Pontifícia Universitat Gregoriana, on obtingué màximes qualificacions.\nA la vegada que es formà intel•lectualment prosseguí amb la seva formació sacerdotal i espiritual. Com a formador tingué un home excepcional, l'operari diocesà Pedro Ruíz de los Paños , que també sofrí martiri, durant la persecució religiosa dels anys 1936-39, a la imperial Toledo, el dia 23 de juliol de 1936.\nMn. Silvestre hagué de renunciar a continuar els seus estudis a Roma per motius estrictament de salut. Retornà a la Diòcesi l'any 1934 i, pel ministeri del bisbe Justí Guitart, fou promogut al presbiterat el 21 de setembre de 1935 a la parroquial de Santa Maria de Puigcerdà. Dos mesos després era nomenat vicari parroquial de la Pobla de Segur i en aquesta Parròquia exercí el seu ministeri fins el dia 13 d'agost de 1936 en què va tenir lloc la seva cruenta i vil immolació.\nL'estança de mossèn Silvestre a la Pobla fou breu, uns nou mesos aproximadament, però tothom el recorda amb molt d'afecte i, a la gent, els va impressionar molt positivament la seva formació intel•lectual. Encara avui l'anomenen el Dr. Arnau. La seva dedicació a tots, particularment als petits de la Parròquia, fou un altre tret molt peculiar de mossèn Silvestre. Però allò que realment va impactar la gent de la Pobla fou la seva profunda vida ascètica i mística. Aquestes característiques del són les mateixes que ponderaven els seus companys del Col•legi Espanyol de Sant Josep de Roma.\nResta, encara avui entre nosaltres, un testimoni excepcional que durant quatre anys va conviure intensament, endemés de la profunda amistat que els unia, amb mossèn Silvestre.\nEns referim al Dr. D. Baldomero Jiménez Duque, rector que fou durant molts anys del seminari d'Àvila un dels més grans coneixedors de l'espiritualitat espanyola del segle XVI. No dubta en afirmar que es tractava d'un home sant. Que era espiritual, senzill i humil, caritatiu, i que sempre i per tot arreu traspuava pau i serenor. Que el considera home sense defecte i que la seva persona li recordava Sant Lluís Gonzaga o Sant Joan Bermans. Acaba dient que, en el moment en què tingué notícia del seu martiri, no pogué menys que pensar que aquell esdeveniment era la culminació d'una vida de fidelitat al Senyor i a la seva Església.


CiU i PP demanen la dimissió de Marín, a qui acusen de censura en la crisi del Carmel\nEn les últimes hores, la crisi del Carmel ha despertat protestes, inclosa la del comitè professional de TV3 i del sindicat de periodistes contra els intents per part de les administracions de controlar l'accés -i, per tant, les imatges que se'n puguin obtenir- de la zona afectada. Les queixes han estat fins i tot polítiques i CiU i el PP ja ha demanat la dimissió del secretari de Comunicació de la Generalitat, Enric Marín, pel que consideren un "atemptat" contra la llibertat d'expressió dels mitjans de comunicació i dels veïns.\n09/02/2005 - 00.00 Actualitzat 09/02/2005 - 17.55\nLes primeres queixes sobre el control de les administracions van sorgir el primer cap de setmana de la crisi al barri del Carmel, i per això divendres es va fer una reunió amb la mediació del Col·legi de Periodistes, de la qual va sortir l'anunci d'elaborar una mena de protocol. Avui havia de quedar enllestit, però abans -ahir-, una nota emesa per l'Oficina de Comunicació del govern va enterbolir l'ambient, ja que restringia l'accés al Carmel i posava condicions diverses a la feina dels periodistes.\nLes queixes han arribat avui a l'àmbit polític i des de Convergència i Unió i des del PP s'ha exigit la dimissió del secretari de Comunicació de la Generalitat, Enric Marín. El responsable de Comunicació de CDC, David Madí, considera "absolutament impresentable" i "inacceptable" l'actuació del govern de la Generalitat, que "atempta contra la llibertat de premsa i expressió, tant dels mitjans com dels veïns". Madí acusa Enric Marín de "manipular i censurar la informació, no respectar la professionalitat dels periodistes i voler imposar un control propi de règims castristes".\nFonts vinculades al mateix Marín creuen que la situació podria quedar reconduïda en una reunió que té lloc aquest migdia amb una delegació del Col·legi de Periodistes. Seguirem pendents d'aquesta qüestió.


EL TEMA DE LA SETMANA 951 | Sufocant inici escolar amb més de 35ºC a les aules\nLes protestes dels alumnes del País Valencià per la calor que pateixen a les aules des del començament del curs escolar, el passat 3 de setembre, han prosseguit al llarg d’esta setmana en la jornada més calorosa d'un mes de setembre que en els seus primers deu dies ha estat el més càlid des de 1950. Els termòmetres van deixar el país amb registres, el passat 11 de setembre, a les 14.30 hores, arribant als 36,5 graus, a València, o als 36, a Alacant.\nL'Agència Estatal de Meteorologia (AEMET) va llançar en diverses jornades un avís per temperatures altes en el litoral de València i zones baixes. Segons AEMET, durant els primers deu dies del mes les temperatures han estat en general a tot el nostre país 2,5 graus superiors a la mitjana climàtica. Les mateixes fonts han assenyalat que és "normal algun dia càlid al setembre, sobretot al principi" del mes, però "tants dies consecutius" és bastant "excepcional".\nREBEL•LIÓ A LES AULES\nAixí, alumnes i professors han fet la seua particular rebel•lió contra la calor en les aules. Les xarxes socials han llançat un missatge que encoratja als estudiants de Secundaria a no entrar a classe en els instituts. Aquesta vegada, les xarxes socials no han servit per a convocar als joves a un macrobotelló, sinó per a instar-los a seguir amb la rebel•lió estudiantil iniciada la setmana passada contra la consellera d'Educació, María José Catalá, i la seua polèmica idea d'avançar l'inici del curs escolar. Disposats a donar guerra, durant la jornada de diumenge, un missatge anònim va arribar per telèfon mòbil a tots els racons de la Comunitat Valenciana convocant els adolescents que cursen Secundària a concentrar-se a la porta dels instituts. «No entreu als vostres respectius instituts, quedeu-vos en les portes a l'hora d'inici de classes», indica literalment el SMS que va circular a través d'una popular aplicació gratuïta.\nELS SINDICATS, TAMBÉ A LA GUERRA\nPerò els alumnes no estan sols. El Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament del País Valencià, STEPV, va informar que protegeix la vaga del pròxim dijous 18 de setembre convocada per a exigir unes «condicions dignes» en els centres educatius. El sindicat CSIF va denunciar la setmana passada que les altes temperatures en les aules van marcar l'inici de les classes el passat 3 de setembre, aquest curs una setmana abans de l'habitual. La central sindical va advertir que més d'un centenar de centres han contactat amb el sindicat per a alertar que les primeres sessions s'han impartit amb temperatures d'entre 30 i 35 graus. Aquest fet incompleix la normativa vigent de seguretat i salut laboral, que estableix un màxim de 27 graus.


1r de maig de 2020: per un País Valencià dels drets socials i laborals, republicà, feminista i solidari - Castelló Notícies\nInici Societat 1r de maig de 2020: per un País Valencià dels drets socials...\nEl poble, especialment les classes populars, sabem per amarga experiència, que no podem fiar-ho tot a unes hipotètiques accions dels governs per a solucionar-ho. Ja hem vist en el cas del Govern Espanyol com –tot i les contradiccions internes– prioritza les decisions que exigeixen des de la CEOE i l’IBEX35, posant en risc la salut i la vida de la majoria de gent, i allarga tant com pot l’aplicació de les mínimes mesures socials que proposen alguns dels ministeris de perfil més social. En el cas del Govern Valencià, molt més sensible a les necessitats socials, veiem com la falta de competències fiscals i econòmiques el deixa sense els recursos econòmics necessaris per a respondre com cal a la pandèmia. Malgrat les òbvies limitacions li exigim que prioritze totalment les necessitats socials amb mesures que siguen al seu abast.\nD’altra banda comprovem una vegada més com les grans corporacions mediàtiques (TV, premsa, ràdio, internet…) intenten buidar el primer de maig de contingut polític, social i laboral, i ens repeteixen una i mil vegades al dia el credo neoliberal que ens ha portat on som. Hem de dir-ho amb contundència: és el treball i la natura els que generen la riquesa. El capital només l’acumula, se n’apropia i molt majoritàriament especula amb ella. Nosaltres ho tenim clar: entre el treball (treballadors i treballadores de tots els sectors, autònoms, cooperatives, xicotetes empreses, economia social, emprenedores, treballs “informals” i no remunerats…) i el capital (IBEX35, CEOE, Banca, CEV, HOSBEC, multinacionals…), ens posicionem amb el treball i la vida.\nLes treballadores i els treballadors valencians necessitem viure en un país amb sobirania per decidir un model econòmic al servei de la majoria de la població per damunt dels interessos d’una minoria privilegiada; un model econòmic que genere treball digne, que possibilite que la joventut valenciana no haja d’emigrar per treballar, amb un sistema de producció respectuós i sostenible amb el medi ambient, i on els drets laborals estiguen garantits i siguen ampliats; un model productiu que fomente les formes cooperatives, col·laboratives i socials i que trenque amb la dependència i supeditació a les multinacionals.\nUn model econòmic democràtic, fet i fet, que siga un dels pilars d’una societat de persones lliures i iguals en drets: una societat valenciana d’arrel feminista, amb drets laborals que no discriminen per motius de gènere, on poder ser dona i viure en plenitud, que trenque el sostre de vidre i elimine l’escletxa salarial entre homes i dones, on la violència masclista no hi tinga cabuda i on el benestar de les persones guie la nostra evolució com a poble.\nJuntament amb el sindicalisme de classe que actua en clau de país, hem d’aprofundir en un País Valencià d’arrel feminista i valors republicans. Volem un país radicalment democràtic on les persones exercim el dret a decidir individualment i col·lectivament en llibertat i on els treballadors i les treballadores puguem també decidir com i on treballar, sense imposicions ni humiliacions de cap mena. Reivindiquem un País Valencià solidari, que siga terra d’acollida de persones nouvingudes i respectuós amb la diversitat ètnica i la interculturalitat com a fonaments d’una societat moderna i dinàmica.\nEl País Valencià que desitgem i necessitem l’hem de construir entre tots i totes, des de la societat civil i des de la majoria treballadora, amb dinàmiques emancipadores d’organització, participació i mobilització popular.\n1r de maig de 2020 per un País Valencià dels drets socials i laborals, republicà, feminista i solidari.\nArticle anteriorCrida solidària mundial per a formar la Banda de Vent més gran del món\nArticle següent8 minisèries recents que no et pots perdre\nSol·licituds d'ajudes en matèria d'habitatge per a pal·liar situacions d'especial vulnerabilitat per la Covid-19 S'amplia el termini de presentació de sol·licitud d’ajudes en matèria d’habitatge per...\nA Castelló més d’un centenar de persones s’han concentrat contra la...


22 senyals d’alerta que les seves vitamines no funcionaran - Nutrició, Juliol 2021\n22 Els signes d'advertència de que les teves vitamines no funcionen\nEs compren vitamines i suplements periòdicament per millorar la vostra salut i vitalitat, però realitzaran la manera com creieu que ho faran? A continuació es mostren els signes d’avís a tenir en compte a l’hora de comprar suplements.\nL’etiqueta té més del 100 per cent de la RDA dels Estats Units\nMés és millor, correcte? No tan ràpid, adverteix Sreekant Cherukuri, MD, otorinolaringòleg en pràctica privada a Munster i Hobart, Indiana, que gestiona un lloc web anomenat SmartCeuticals. Si qualsevol vitamina o mineral afirma que conté més del 100 per cent de la quantitat dietètica recomanada pels Estats Units per a aquest nutrient, allotgeu-vos-hi, afirma. Les vitamines solubles en greixos, a saber, A, D, E i K, s’emmagatzemen al cos i poden acumular-se i causar danys. Les dosis elevades de certes vitamines solubles en greixos com la vitamina A i la vitamina E s’han relacionat amb el càncer. Les vitamines hidrosolubles, com les vitamines B i C, quan es prenen en dosis massa grans, només deixaran el cos a l’orina. Els vostres diners literalment van a la fossa. Aquests són alguns dels errors de vitamina que potser no us adoneu que cometeu. Si preneu vitamines o suplements, reviseu l’etiqueta per assegurar-vos que el RDA nord-americà és del 100 per cent o menys.\nEl to sona massa bé per ser veritat\nEls fabricants de suplements de vitamines i suplements no estan autoritzats a afirmar que el seu producte pot revertir, prevenir o diagnosticar cap malaltia o afecció, però això no vol dir que no ho faci o no. Si la reclamació és escandalosa i suggereix que el producte està indicat per a qualsevol malaltia que no pas a la salut general, això és un senyal d'advertència, diu el doctor Cherukuri. No ajudaran i podran fer mal. ”Fes un cop d’ull a aquests sis mites vitamínics que has de deixar de creure.\nL’ampolla no té un segell d’aprovació legítim\nÉs una bona idea buscar validació de tercers que digui que el que compreu es troba realment a l’ampolla. La marca EUA Farmacopea verificada, el segell d'aprovació de ConsumerLab o un segell NSF són bons signes que esteu rebent el que va pagar. Jo sóc molt escèptic respecte a qualsevol altre segellat, ja que moltes empreses poden crear falses per guanyar-vos la confiança i el vostre negoci, afirma el doctor Cherukuri.\nL’aval de les celebritats és l’únic aval\nSí, Gwyneth Paltrow jura la seva línia de vitamines de Goop i és magnífica, però una avaluació de celebritat per si sola (encara que sigui la del Dr. Oz de la televisió) no és suficient per demostrar que una vitamina és segura o efectiva, segons diu la doctora Cherukuri. Assegureu-vos que la vitamina o el suplement tenen un segell d’aprovació d’una organització legítima, ja que això demostra que s’ha realitzat proves independents. A continuació, es mostren vuit vitamines que són una pèrdua de diners i que podrien ser perilloses.\nComptes amb el teu multivitamínic\nHo sentim, però aproximadament la meitat de tots els multivitamins no fan el que diuen. El 46 per cent de les multivitamines provades per ConsumerLab no han estat a l'altura de les seves etiquetes. Massa o massa nutrients importants poden posar en perill la salut. Una millor aposta? Obteniu aquestes vitamines, minerals i antioxidants de fruites i verdures senceres com a part d'una dieta saludable, ja que no sabem quant a posar aquests nutrients en una píndola, afirma el Dr. Cherukuri. Cap suplement s’acosta a reproduir tots els avantatges que es troben en un aliment sencer.\nPreneu l’etiqueta massa literalment\nLa informació de valor diari (DV) de les etiquetes de suplements es va actualitzar el juliol de 2016, però els panells no s’actualitzaran completament fins a juliol de 2019. Això pot provocar que s’aprofiti massa o massa poc de nutrient determinat si es basa en l’etiqueta. Si esteu prenent àcid fòlic, podeu obtenir fins a un 70 per cent més d'aquesta vitamina B del que necessiteu basat en la informació antiga de DV, diu Tod Cooperman, MD, president de ConsumerLab a White Plains, Nova York. Allà és un límit superior per als àcids fòlics amb àcid fòlic i sabem que nivells molt elevats poden causar danys renals o emmascarar una deficiència de vitamina B12 , afirma. Per contra, confiar en la DV per a la vitamina D podria posar-se en risc d’una deficiència d’aquesta important vitamina. No us perdeu la informació actualitzada del DV que us pot ajudar a guiar-vos quan aneu a comprar suplements.\nLes dosis són massa baixes\nAlgunes vitamines i minerals poden contenir quantitats massa baixes per fer cap diferència significativa, afirma el doctor Cooperman (i això suposa que el que heu llegit a l'etiqueta és realment el que obteniu.) Els fabricants no han de ser efectius. importes, de manera que correspon al comprador fer la diligència deguda i saber què necessiten i quant estan aconseguint ”, explica. En cas de dubte, pregunteu al vostre farmacèutic o metge o visiteu una font fiable a Internet. Les vitamines actuals aporten la dosi que creus que són? Consulteu aquests signes silenciosos de deficiència de vitamines.\nNo seguiu les instruccions de l’etiqueta\nAbsorbeu millor algunes vitamines amb els aliments; d’altres és millor amb l’estómac buit. Si no els agradeu segons les indicacions, les vitamines no tindran els efectes desitjats i us podran fer sentir dolents, afirma el doctor Cooperman. Consulteu formes més senzilles de fer més eficaç la vostra vitamina.\nLes seves pastilles estan farcides de brossa\nAlguns dels mateixos greixos i olis hidrogenats que obstrueixen les artèries que intenteu evitar en els aliments es converteixen en vitamines com a càrregues econòmiques. Altres càrregues són perilloses, com el silicat de magnesi (talc), que és similar a l’amiant en la composició i pot causar problemes d’estómac i pulmó si s’inhala o s’empassa. Eviteu aquests farcits arriscats llegint l’etiqueta i investigant ingredients desconeguts.\nFalten els ingredients claus\nHa arribat el moment de resoldre els fets sobre probiòtics: per reequilibrar el microbioma intestinal, els probiòtics haurien de tenir múltiples varietats de bacteris, afirma el doctor Cooperman. Hi ha molts tipus diferents de bacteris, i alguns probiòtics d’una sola soca estan bé, però pot ser que millorin diverses soques. Llegiu les etiquetes i feu la vostra recerca.\nEls suplements són massa macos\nAquí hi ha l’oferta: els colorants només s’afegeixen a vitamines per compensar la pèrdua de color per l’exposició a la llum, l’aire, els extrems de temperatura, la humitat i altres condicions o per millorar l’aparició de la vitamina. Alguns colorants poden ser perillosos. L'American College of Healthcare Sciences de Portland, OR, insta els consumidors de suplements a evitar aquests colorants arriscats: FD&C Blue No. 1, FD&C Blue No. 2, FD&C Green No. 3, FD&C Red No. 3, FD&C Red No. 3 40, FD&C Yellow No. 5 i FD&C Yellow No. 6. Instem a tothom a menjar l’arc de Sant Martí perquè el color és bo en els aliments naturals, però el mateix no val per als suplements, afegeix la nutricionista de Boston, Dana Greene, RD.\nEls heu emmagatzemat incorrectament\nEls mercats poden emmagatzemar vitamines i minerals de manera incorrecta, per exemple, no refrigeraran els probiòtics, i els podreu emmagatzemar malament, per exemple, si manteniu les vitamines en un bany humit. L’emmagatzematge incorrecte pot comprometre l’efectivitat dels vostres suplements, i no funcionaran tan bé com podrien o haurien.\nNo és necessàriament una bandera vermella, afirma el doctor Cooperman, ja que les pastilles poden contenir fins a un 30 per cent més dels ingredients actius del que afirma l’etiqueta. Les empreses volen assegurar-se que les vitamines siguin potents fins a la data de venciment, per la qual cosa és probable que tinguin el 100% del que es reclama que arribi el temps de caducitat. Aquests són els 16 vitamines i suplements que els metges prenen cada dia.\nEs realitzen fora del país\nCooperman afirma que els fabricants de fora dels Estats Units no han de complir les normes del govern en matèria de puresa. Així que no podeu estar segur que les ampolles contenen el que creieu que fan. Igual que comprar medicaments amb recepta per Internet a països estrangers és un negoci arriscat, també comprar vitamines a Internet pot ser arriscat. Aquestes són les altres coses que vol saber de la vostra farmacèutica.\nL’etiqueta reivindica una barreja top-secret\nCooperman, quan diu que un suplement o una barreja de vitamines té una fórmula o una barreja exclusives, sigui escèptic. Voleu que es mostrin quantitats específiques de cada ingredient que no es mostren a la zona.\nNo els agradeu en la combinació correcta\nAlgunes vitamines i minerals funcionen millor junts, com la vitamina D, la vitamina K , i calci. Les vitamines D i K ajuden el cos i els ossos a absorbir el calci, de manera que agafar-los junts és una de moltes maneres senzilles d’impulsar els seus ossos. Altres combos guanyadors són ferro i vitamina C; la C ajuda al cos a alliberar un percentatge més alt de ferro. Demaneu consell al vostre metge o farmacèutic sobre vitamines que funcionen millor si es prenen en combinació.\nPrendre suplements en combinacions perilloses\nMilions de nosaltres prenem suplements diaris per millorar la nostra salut i benestar, però prendre certes vitamines i minerals junts pot ser perillós. El fet de prendre magnesi i calci junts pot disminuir el poder dels dos. Assegureu-vos de conèixer els suplements i medicaments que mai heu de barrejar.\nConfies massa en el procés\nEn virtut de la Llei sobre salut i educació dels suplements dietètics (DSHEA), els fabricants de vitamines són responsables de garantir que els seus suplements siguin segurs, no de la FDA, com és el cas de les drogues. Un estudi recent va trobar que alguns suplements dietètics de “suport suprarrenal” sense recepció contenien traces d’hormona tiroide i la majoria contenien almenys un esteroide, tot i que cap de les etiquetes enumerava aquells ingredients potents i potencialment arriscats. Aquests resultats poden posar de manifest els possibles riscos d'ingredients ocults en suplements no regulats, conclouen els autors de l'estudi.\nNo feu servir cap marca homologada per MD\nHi ha algunes marques de vitamines que confien els metges. Normalment és una millor aposta per anar amb una empresa coneguda, ja que tenen més probabilitats de fer investigacions i de fer proves independents, afirma el doctor Cooperman. Aquestes són les 14 marques vitamines que confien els metges.\nNo necessiteu el que esteu prenent\nAlgunes persones necessiten més d’una certa vitamina o mineral per motius de salut, però l’única manera de saber-ho amb seguretat és obtenir un examen de sang per veure on s’està. Parleu amb el vostre metge sobre la mesura dels nivells de nutrients claus a la sang perquè pugueu estar segurs que només obteniu el que necessiteu. La majoria de revisions anuals inclouen el treball sanguini que informa de la vitamina D, un suplement crucial.\nÉs una gomosa\nLes proves independents de ConsumerLab demostren que alguns suplements de gom a gom (sobretot les multivitamines gomoses), no contenen la quantitat de vitamines ni minerals en la llista, mentre que d’altres tenen impureses. Continuem trobant més problemes amb vitamines com els dolços com les gòmies que amb formes tradicionals, com comprimits i caplets ... els reptes de fabricació associats a productes com els dolços probablement expliquen la incidència més gran de problemes, segons informació del lloc. Algunes gomes són pitjors que altres. Estic especialment preocupat per l'àcid fòlic de les gomes, afirma el doctor Cooperman. Moltes gomets contenen massa perquè els fabricants saben que es pot descompondre ràpidament en una gomina. Això pot ser especialment un problema per als nens, adverteixen els pediatres.\nÉs la vitamina adequada en una forma incorrecta\nLa forma és molt important pel que fa a l’absorció de certs nutrients, afirma el doctor Cooperman. Preneu magnesi, per exemple: el citrat de magnesi i el clorur de magnesi poden ser més ben absorbits i tolerats que l’òxid de magnesi. També hi ha pros i contres quan es tracta de vitamines líquides, segons ell. Un benefici d'un líquid és que eviti el risc que una pastilla feta de manera indeguda no alliberi completament els seus ingredients, afirma. Tanmateix, El risc de líquid és que alguns ingredients siguin menys estables en un entorn líquid, amb la qual cosa es produeixi una pèrdua amb el temps. Parleu amb el vostre metge o farmacèutic sobre quina forma és millor per a vosaltres. Abans de donar voltes afirmant que ets un expert en vitamines, llegiu els secrets que els fabricants de vitamines no voldríeu saber.\nTinc un concurs de paràsits


V de Vinagreta: CUINA MUSICAL, punt i seguit!\nCUINA MUSICAL, punt i seguit!\nPer un diumenge com el d'avui amb festes de fons que ressonen per carrers i places de Barcelona i amb banda sonora de Clarence Milton Bekker començo a recordar els plats musicals d'aquest dijous, divendres i dissabte nit al Tatau l'Antiquari.\nEl dijous va ser protagonista en Guillem Roma transformat en #platmusical com a "Farcells de col farcits de rovellons i botifarra" amb allioli dels mateixos bolets. Escoltant la seva música i mentre cuinava o pensava els plats, ràpidament em va vindre associar el plat amb ell. Amb ell no he necessitat un estudi massa a fons, la seva música m'hi ha portat. Si voleu conèixer una mica més la seva música...\nEl divendres va ser el el moment del jove de Reus Joan Masdéu. El seu #platmusical va ser una "Truita de figues amb formatge Gruyère". Una truita suau però amb cos. De fet és un plagi sense pietat a la magnifica Teresa Argés. una amiga del facebook i intrèpida gastronòmica. Quan vaig veure la fotografia ho vaig veure clar, a més a més estava escoltant en Joan Masdéu. M'estava estudiant quin seria el plat i com per art de màgia... pam! de cop els ingredients i la seva música lligàven! Ara us escriuria un rotllo de com després les textures i les cançons prenien sentit... si voleu us ho escrit per privat!\nEn aquesta recepta no hi tinc fotografia ja que va ser un servei amb 100% d'atenció i això fa que el mòbil i les fotos a vegades no surtin, ajjaja! :)\nMés info de la seva música...\nI el diisabte, va ser el moment d'obrir camí amb el #platmusical. La majoria, per no dir un 99% dels plats que havia fet per músics era per grups o cantants en llengua catalana. A partir d'ara els plats musicals hi tindran un regust més internacional. Més motivació més plats diferents!\nBé, doncs aquesta nova obertura l'ha iniciat Clarence Bekker. Un cantant que vaig descobrir passejant pels voltants de la catedral de Barcelona ja fa uns anys. Va ser magnific. Clar, en aquell moment només sabia que cantava en aquell punt esporàdicament i res més.\nDesprés vaig descobrir molt feliç que era un dels cantants de la banda del Raval, 08001 i que havia participat en diferentes mogudes musicals molt i molt interessants.\nPer ell vaig fer unes "CROQUETES DE CUS-CÚS". Tot el que porta fet i cantat concentrat i molt bo... patapam! Totes les seves experiències com el gra del cuscús i fet croqueta tota la seva força de la seva veu!\nNo deixeu d'escoltar aquesta brutal veu, 100% recomanable!\nClarence Bekker (enllaç a spotify)\nI bé, nois i noies ja ho sabeu! I si voleu saber més...


Avaluació del risc biològic - Comitè de Bioseguretat - UAB Barcelona\nL'avaluació del risc biològic és un dels principis clau de la bioseguretat. És el procés que es fa servir per identificar les característiques de perillositat d'un organisme infecciós, les activitats que podrien donar lloc a una exposició, la probabilitat de contraure una malaltia després d'una exposició, i les conseqüències derivades d'una infecció. L'avaluació de riscos proporciona la informació necessària per determinar les mesures de bioseguretat adequades (especificitats d'instal·lacions, pràctiques microbiològiques, equips de seguretat, etc.).\nPer dur a terme una avaluació del risc qualitativa, en primer lloc, s'han d'identificar i explorar tots els factors de risc. Això s'interpreta per la tendència a augmentar o a disminuir el risc d'una infecció. En aquells casos en què no es disposa de la informació completa és convenient adoptar una posició conservadora aplicant el principi de precaució que ens diu que «quan una activitat és potencialment perillosa per a la salut i/o el medi ambient s'han de prendre les mesures preventives necessàries encara que les relacions causa-efecte no hagin estat establertes científicament». En el cas de treballs amb OGM s'ha d'observar també els principis de «cas per cas», que obliga a fer una avaluació dels riscos associats als OGM per cada cas, i el de «pas per pas», que suposa que únicament es procedirà a l'alliberament d'OGM quan l'avaluació de les etapes anteriors reveli que es pot passar a l'etapa següent sense riscos (Llei 9/2003).\nBàsicament, l'avaluació del risc biològic es pot fer en cinc etapes. L'IP és el responsable d'avaluar el risc d'un determinat procediment experimental, establir el nivell de bioseguretat necessari i, mitjançant la declaració d'activitats, presentar el resultat de l'avaluació al CBS-UAB perquè el revisi.\nFichas de agentes biológicos (INSST)\nPublic Health Agency of Canada (MSDS)\nBMBL 6th Edition (Section VIII)\nFitxes de plagues (DAAM)\nMalalties infeccioses (CDC)\nMalalties infeccioses (OMS)\nLista de enfermedades animales (OIE)\nVector-borne diseases map journals (EFSA)\nElements per a l'avaluació del risc biològic\nDirectrices para evaluar el riesgo biológico (INSST)\nRisk assessment (WHO 2020)\nLaboratory-Acquired Infection (LAI) Database (ABSA)\nClassificació de les activitats amb organismes naturals\nClassificació de les activitats amb OGM\nClassificació activitats amb línies cel·lulars i teixits\nSistemes biològics de contenció\nLentivirus Vector Fact Sheet (ABSA)\nGrups de perillositat\nEls microorganismes es poden classificar en diferents grups de perillositat en funció dels factors següents:\n-la patogenicitat i la letalitat,\n-la virulència o l’atenuació,\n-el mecanisme d’infecció, la dosi infecciosa i les vies de transmissió,\n-la concentració i l’escala,\n-les condicions de cultiu,\n-la producció de derivats no cel·lulars com ara les toxines i els al·lèrgens,\n-els cicles de reproducció i les estructures de supervivència,\n-el rang d’hoste,\n-el grau d’immunitat natural o adquirida de l’hoste,\n-el mecanisme de resistència o la sensibilitat als antibiòtics i a altres agents específics,\n-l’existència de profilaxi i de teràpies adequades,\n-l’existència de seqüències oncogèniques,\n-la producció de virus per línies cel·lulars,\n-les propietats parasitàries.\nEn aquesta classificació es pressuposa l’existència de circumstàncies normals a la instal·lació, els possibles efectes sobre individus sans, o volums de cultiu propis de procediments experimentals o de diagnòstic.\nSistemes de classificació segons la perillositat:\nRisk Group Database (ABSA)\nEPPO Global Database (fitopatògens)\nAgentes biológicos (Anexo III, Directiva 2019/1833)\nNivells de contenció biològica\nLa classificació dels agents biològics (AB) segons el grup de perillositat (G) no sempre es relaciona amb el nivell de contenció biològica (NCB) requerit. Per exemple, en els grups de perillositat no s'hi tenen sempre en compte les tècniques utilitzades. La definició del NCB dóna al manipulador final una indicació del confinament requerit per a manipular amb seguretat el microorganisme en qüestió perquè, a més de les característiques inherents a cada microorganisme, el sistema necessita les exigències en matèria d’instal·lacions, operatives, tècniques i físiques lligades a la manipulació d’un agent en concret. Així, doncs, es defineixen quatre nivells de contenció biològica (NCB).\nNivells de contenció segons annex IV del RD 664/1997\nNivells de contenció segons annex II del RD 178/2004 (laboratori)\nNivells de contenció segons annex II del RD 178/2004 (animalari)\nNivells de contenció segons annex II del RD 178/2004 (hivernacle)\nNivells de contenció segons annex II del RD 178/2004 (producció a gran escala)\nBMBL6 section IV. Laboratory biosafety level criteria\nBMBL6 section V. Vertebrate animal biosafety level criteria