La Santa Bíblia en català: SENSE NOTES NI COMENTARIS\nSENSE NOTES NI COMENTARIS\nUna anàlisi de les Bíblies d'estudi actuals\nper G.W. i D.E. Anderson\nEn la dècada dels setanta molts creients van començar a experimentar un interès especial per estudiar les Escriptures per ells sols. Aquest moviment va portar una gran benedicció a moltes esglésies, però també va evidenciar la manca de material accessible al llec per al seu estudi de l’Escriptura. Fins aleshores, la majoria del material preparat per ajudar a l’estudi profund de la Bíblia era escrit per a pastors i mestres que disposaven d’entrenament acadèmic i teològic; i la majoria dels llibres per a llecs eren populars, pensats per a “respondre a necessitats” en lloc de per ajudar als creients a aprofundir en la Bíblia per a descobrir que Déu, mitjançant els principis de la seva Paraula, ja havia resolt les seves necessitats. Aquest moviment també va evidenciar a les esferes editorials la necessitat d’oferir al llec les eines necessàries per a estudiar la Bíblia. Es van escriure diversos llibres i d’altres es van adaptar per aquells que no disposaven de la preparació acadèmica necessària per fer servir els materials preparats per a pastors i mestres. Tot i així, aquests llibres eren extensos i molt sovint difícils d’utilitzar, o bé demanaven disposar de molt de temps. Així, es va anar convertint en pràctica corrent la idea d’extreure informació d’aquests llibres i col·locar-la entre les dues cobertes de la Bíblia, i molt sovint dins de les mateixes Escriptures.\nAvui dia és molt difícil de trobar una Bíblia que contingui únicament el text Bíblic. La majoria tenen alguna mena de referències, bé en una columna en el centre de la pàgina o bé en el marge exterior, que dirigeixen al lector a uns altres textos paral·lels. Moltes també donen lectures alternatives sobre certes paraules o expressions; algunes inclouen variacions textuals. En el segle XX, aquestes referències van ser ampliades a la Bíblia amb Cadena de Referències Thompson. En les seves diverses edicions va introduir un sistema de numeració extraordinari que portava al lector als apèndixs finals de la Bíblia; allí no solament trobava els textos paral·lels, sinó també temes i comentaris que F. C. Thompson havia anat acumulant al llarg dels seus anys d’estudi. Thompson també va afegir al final de la Bíblia esquemes dels llibres de la Bíblia, notes arqueològiques, un diccionari i nombroses ajudes per animar al lector a un estudi més profund. En 1917, C. I. Scofield va donar un pas més endavant en publicar la seva “Bíblia amb referències Scofield”; li faltava el sistema de numeració de textos paral·lels, però incloïa un índex de les notes doctrinals i temàtiques de Scofield, que es troben col·locades al peu de la pàgina corresponent de l’Escriptura.\nDes de la publicació de l’Authorised Version1 no s’havia acceptat incloure notes interpretatives en la publicació de la Bíblia. Les referències, les notes textuals sobre els diferents manuscrits grecs o hebreus i les variants i significats alternatius de les paraules eren els elements habituals; tota altra informació era confinada a comentaris i altres ajudes d’estudi. L’expressió usada per la majoria dels editors, i que encara es feta servir per la Societat Bíblica Trinitària, és “La Bíblia sense notes ni comentaris”. Però al segle XX es va decidir que les paraules de l’home podien estar en les mateixes pàgines que les de Déu, en les anomenades “Bíblies d’Estudi”. Això pren la forma de notes a peu de pàgina, referències interpretatives, esquemes, anàlisi de llibres i altres eines. Algunes són liberals, d’altres conservadores; el problema està en la atreviment de certs creients i editors que no veuen cap mal en imprimir Bíblies amb notes humanes en les mateixes pàgines que l’Escriptura.\nLa manera més problemàtica de col·locar les paraules dels homes al costat de la Paraula de Déu és la d’afegir notes al peu de pàgina. Ja no es permet al creient meditar sobre el significat del text de l’Escriptura, ara la seva atenció es desviada al final de la pàgina, on trobarà les notes que han de fer clar el significat del text. Però la majoria d’aquestes notes es troben obertament dirigides cap a un esquema doctrinal determinat. Les notes de Scofield i Ryrie són clarament dispensacionalistes; les de la Bíblia Anotada Dake donen com un fet una variació del dispensacionalisme que presenta quasi el doble de períodes que trobem en la de Scofield. La Bíblia Catòlica de Regal i Estudi té, com implica el seu nom, unes notes que ensenyen un enfocament catòlico-romà, com també la Nova Bíblia de Jerusalem; el Nou Testament de la Bíblia d’Estudi de la Vida Plena i la Bíblia de la Vida Plena de l’Esperit ensenyen un enfocament carismàtic-pentecostal de l’Escriptura. Encara que pot ser cert que aquestes notes aclareixin el significat d’un text de l’Escriptura, aquest aclariment no serà sempre una interpretació correcta, perquè, de fet, les notes són sempre interpretacions dels homes.\nSi més no, molt sovint els lectors d’aquestes Bíblies descobreixen que ja no diferencien entre allò que és realment Escriptura i allò que hi ha a les notes; o pitjor encara, mai no s’adonen d’això i confonen les dues parts. Una il·lustració en relació a aquesta qüestió ens la dóna el relat d’una jove en una llibreria cristiana, on en una conversa ella va defensar una opinió teològica particular afirmant que es trobava en les Escriptures. El venedor va expressar els seus dubtes sobre l’origen bíblic de la referida doctrina. Li va donar una versió senzilla de l’Authorised Version de la Bíblia únicament amb referències en la columna central, i li va demanar que li senyalés el lloc on era ensenyada aquesta doctrina; però el fet és que ella només creia per error que es trobava en el text de l’Escriptura. Aquest no és un cas aïllat; molt poques persones de les que fan servir aquestes Bíblies amb notes són capaces de distingir, quan la Bíblia és tancada, allò que ve a la seva memòria de les notes d’allò que és realment Escriptura. Algunes persones arriben a subratllar certs aspectes de les notes de la mateixa manera que ho farien amb l’Escriptura. Aquesta jove havia confós del tot allò que era una interpretació teològica força extravagant amb el veritable text de l’Escriptura.\nTota aquesta acció d’introduir notes i comentaris fa soscavar el sacerdoci de tot creient. Aquest problema en concret s’ha evidenciat en l’enfocament que certes formes de culte donen a l’estudi bíblic. Hi ha moltes sectes pseudo-cristianes que únicament permeten l’estudi de la Bíblia a partir d’una Bíblia que tingui l’aprovació de la secta concreta. Aquesta Bíblia és una traducció que secunda els punts de vista de la secta, i inclou notes a peu de pàgina, esquemes i altres materials que ensenyen l’heretgia particular de la secta. Així el lector és instruït en la “veritat”, segons l’ensenyament de la secta, a partir de la Bíblia. Com que aquestes coses es troben en la seva còpia de la Bíblia, el lector no les qüestiona; d’aquesta manera queda perfectament tancat en la secta.\nAixò és semblant a allò que pot succeir amb les Bíblies d’estudi si el creient no té cura i no aprèn a estudiar les Escriptures per a determinar allò que Déu diu. En canvi, aprèn intel·ligentment allò que els editors d’aquella edició en particular volen fer-li creure. Així, el creient particular ja no té l’ofici de creient-sacerdot ensenyat en les Escriptures. Si un creient-sacerdot no es pot apropar a la Paraula de Déu sense notes ni comentaris, sense haver de llegir les notes d’homes entesos i no entesos, sense ser portat a la força a esquemes interpretatius i psicològics, aleshores aquest creient no té el dret i el privilegi d’interpretar l’Escriptura per ell mateix. Quan es roba al creient particular el dret i el privilegi d’interpretar l’Escriptura per ell mateix, les Bíblies d’estudi introdueixen el mateix marc de treball que les sectes. Li resulta molt difícil al creient anar en contra d’allò que es troba escrit en blanc i negre, que de vegades no solament es troba en les pàgines de la seva Bíblia sinó que es troba entre els versicles i en ocasions fins i tot en l’interior d’un versicle de la seva Bíblia.\nMassa sovint, en aquestes Bíblies, les referències pròpiament dites de la columna central o dels marges que senyalen altres textos de l’Escriptura reflecteixen i secunden els prejudicis doctrinals i teològics introduïts en les notes al peu de pàgina. Això, evidentment, també es pot donar a les edicions que no són d’estudi, però les edicions d’estudi intenten molt sovint presentar una convicció doctrinal més concreta que les que no ho són. Les edicions que no són d’estudi normalment fan referència solament a expressions semblants o idees paral·leles, informació que de vegades sorgeix d’una anàlisi per ordinador. Però moltes Bíblies d’estudi uneixen amb les referències textos que solament tenen en comú la imaginació de l’editor. D’aquesta manera el lector incaut, creient que l’Escriptura interpreta l’Escriptura, pot ser fàcilment desviat.\nEls esquemes poden tenir el mateix propòsit i efecte que allò que hem considerat anteriorment. Hi ha algunes Bíblies d’estudi que posen els esquemes als apèndixs. Però la majoria es troben al principi dels llibres de la Bíblia, o, el que és pitjor, s’introdueixen entre els capítols i fins i tot entre els versicles. Alguns esquemes no són pas interpretatius; però molts ho són. Aquests últims serveixen per deixar en el lector la impressió que les Escriptures han de ser dividides tal com l’editor ho desitja. Es pot tractar d’una manera correcta o no de dividir el text. D’una manera o altra té el seu efecte sobre la manera en que el lector interpreta la Paraula; fàcilment es poden llegir a la Bíblia ensenyaments sobre l’evolució segons com es divideixin els dos primers capítols del Gènesi. El llibre d’Isaïes ha estat presa de les creences liberals de que el llibre va tenir diferents autors, una creença que s’ensenya al lector incaut de la Bíblia per mitjà dels esquemes que divideixen el llibre entre els seus pretesos “autors”. Massa sovint el lector creu, poc intel·ligentment, tot allò que es troba escrit en la pàgina de la seva Bíblia, incloent notes al peu de pàgina i comentaris.\nLes introduccions dels llibres\nUna característica comuna a moltes Bíblies d’estudi són les introduccions a cada un dels llibres de la Bíblia. Aquestes introduccions generalment inclouen informació sobre la data en què va ser escrit, l’autor, els receptors i el tema principal. El tema, evidentment, és tendent a la interpretació i per això es troba dintre de la mateixa categoria problemàtica dels esquemes; el tema de vegades, forma part de l’esquema o afecta la disposició de l’esquema del llibre corresponent, com quan es dóna el goig com a tema principal de la carta als Filipencs. Molts creients creuen que aquesta informació general és sempre objectiva, que aquesta informació no pot allunyar al lector de la veritat Bíblica. Però, si l’editor és neo-ortodox o liberal, tindrà més tendència a creure que Moisès no va poder escriure els cinc primers llibres de la Bíblia, el Pentateuc; donat que un dels postulats d’aquestes persones és que els homes de l’època de Moisès no sabien escriure, Moisès no va poder escriure el Pentateuc. D’aquesta manera, les introduccions dels llibres del Pentateuc en les edicions més liberals de Bíblies d’estudi presenten els “autors” del Pentateuc amb les dates d’escriptura en un temps molt posterior a la vida Moisès.2\nDates dels esdeveniments de l’escriptura\nUna altra manera més subtil d’interpretar és donant data als esdeveniments de l’Escriptura. Moltes Bíblies d’estudi col·loquen dates no solament als successos dels quals es coneixen les dates, sinó també a d’altres impossibles de datar. Un d’aquests és la creació de l’univers; el bisbe Ussher creia que va tenir lloc al 4004 abans de Crist, una creença inclosa per diverses Bíblies d’estudi, datant-se altres esdeveniments de l’Escriptura a partir d’aquesta data. Altres edicions prenen una perspectiva més liberal donant a la creació unes dates que permetin incloure els milions d’anys necessaris per al desenvolupament de l’evolució teista. Algunes daten les profecies en uns anys que les fan relats històrics; per exemple, donant a Isaïes 44 i 45 una data posterior al relat d’Esdres els editors destrueixen pel què fa als seus lectors l’impacte del miracle de la revelació que trobem a Isaïes.\nHi ha algunes Bíblies d’estudi que tenen eines creatives, com a codis de colors en certs temes concrets, una actitud que tendeix a convertir l’Escriptura en una cosa trivial i general; cap versicle pot tenir un únic tema. Algunes Bíblies d’estudi marquen els textos profètics, o els textos que l’editor creu que són profètics, sota les categories d’acomplerts o no acomplerts fent servir estrelles, fletxes i diversos senyals estranys. Es fan servir altres marques per senyalar temes no tractats directament a l’Escriptura, com les categories psicològiques que es troben tan de moda avui dia.\nUn dels elements únics de certes edicions de la Bíblia és que els mapes i diagrames ja no es troben al final de la Bíblia, sinó que ara formen part del text. En el llibre de Josuè, el lector pot trobar mapes integrats en el text que mostren les conquestes d’Israel;3 en les genealogies, podria estudiar, en forma de resum i de categories, els diagrames en lloc de llegir el text pròpiament dit.\nA més, algunes d’aquestes edicions contenen còpies de pintures de diverses interpretacions artístiques de l’aspecte de Jesús. Això és, com va expressar-ho un creient, per “ajudar als creients a concentrar la seva ment en el Senyor al llarg de la lectura de la Bíblia i la pregària”. Això, evidentment, ignora l’ensenyament del segon manament que prohibeix l’ús de dibuixos de Déu, incloent la Segona Persona de la Trinitat, en adoració. Hi ha algunes persones que no veuen això com una violació d’aquest manament, però és un comentari negatiu sobre la salut espiritual del cristià d’avui dia pensar que els creients necessiten representacions físiques de Jesús com a part del seu estudi bíblic.\nEls devocionals teològics i els articles d’autors famosos es fan servir en algunes edicions com a suplement del text de l’Escriptura. Molt sovint es troben coordinats amb les notes i els esquemes del text. De vegades alguns predicadors “famosos” introdueixen les seves pròpies idees, ajudes interpretatives, o principis de ministeri com a suplement del text de l’Escriptura, de manera que ningú pugui perdre’s la importància de les seves pròpies idees. Això també recau sobre els prejudicis teològics de cada edició.\nCom seria d’esperar, algunes Bíblies d’estudi han estat publicades en diverses traduccions. Algunes edicions d’estudi es poden trobar en la New King James Version, l’Authorised o King James Version, la New International Version, la New American Standard Version, la Revised Standard Version, la New Revised Standard Version, la Contemporary English Version i altres, de manera que el lector pot obtenir la Bíblia d’estudi que prefereixi en qualsevol traducció que desitgi. Si canvia de traducció, sempre es podrà beneficiar de les notes i altres eines a les que està acostumat, encara que canviï de traducció de la Bíblia. Aquestes Bíblies d’estudi gairebé responen a la mentalitat de la Torre de Babel, que els lectors han de tenir versions modernes i encara més modernes per a comprendre les Escriptures, o que les Bíblies d’estudi addicionals el faran d’alguna manera més madur espiritualment i teològicament.\nLa separació dels cristians\nL’estratègia de màrqueting dels editors de Bíblies és arribar a grups especials d’interès. Les tècniques de màrqueting també són ideades per oferir la propietat denominacional de la Bíblia. Ara tenim Bíblies Luteranes, Catòlico-Romanes, Baptistes, Metodistes, Presbiterianes, Pentecostals; moltes denominacions tenen la seva pròpia i concreta Bíblia d’estudi que promou les seves pròpies doctrines per a la seva pròpia gent. A més, hi ha el problema que dintre de contextos individuals d’església, la congregació pot fer servir bíblies per a nens, adolescents, adults, ancians, famílies, antics cristians, nous cristians, malalts mentals, conservadors, liberals, carismàtics, dispensacionalistes, totes elles tendeixen a promoure idees, teories, erudició i opinions diferents. La majoria d’esglésies ja troben el ministeri força difícil quan els seus membres fan servir gran varietat de traduccions, però ara amb aquestes veus diferents que les invoquen, augmenten les dificultats per als pastors, líders d’esglésies i mestres per realitzar el ministeri de manera efectiva. La confusió de veus s’extén fins i tot a les famílies, on els seus membres fan servir diferents Bíblies.\nL’abundància de Bíblies d’estudi també fa trivial la Paraula de Déu sota una sèrie d’opinions. D’aquesta manera el lector té diferents temes o problemes d’actualitat, com aprendre a estimar-se a un mateix, SIDA, guerra de bandes, guerra i pau, homosexualitat, el paper de la dona i molts altres punts de vista escrits en la Paraula de Déu per mitjà de notes a peu de pàgina. Moltes d’aquestes qüestions no són tractades directament a l’Escriptura; sembla que es creu que els cristians no poden comprendre els ensenyaments de Déu sobre aquests temes i aplicar d’aquesta manera els principis de l’Escriptura per sí mateixos. I el pitjor de tot és que molts dels temes que es consideren en les notes i comentaris d’aquestes Bíblies no concorden amb els veritables ensenyaments de l’Escriptura, i molt sovint expressen una opinió del tot contrària a la Paraula de Déu. Aquestes notes i aquests esquemes són merament opinions sobre les Escriptures, però comporten l'exegesi (és a dir, llegir l’opinió de l’home en el text), més que l’estudi objectiu de la Paraula de Déu. Això no solament és cert en teologia sinó també en la interpretació en ella mateixa, o en la incorrecta interpretació.\nPer demostrar com de ràpidament s’extén aquest problema, considerarem el gran nombre i varietat d’aquestes Bíblies d’estudi. L’Adventure Bible (Bíblia de l’Aventura), la Annotated Study Bible (Bíblia d’Estudi Anotada), la Believer’s Study Bible (Bíblia d’Estudi del Creient), la Bible for Today’s Young Reader (Bíblia per al Lector Jove d’Avui), la Catholic Gift and Study Bible (Bíblia Catòlica de Regal i Estudi), la Catholic Study Bible (Bíblia Catòlica d’Estudi), la Christian Character Bible (Bíblia del Caràcter Cristià), la Christian Life Bible (Bíblia de la Vida Cristiana), Dake’s Annotated Reference Bible (Bíblia Anotada amb Referències de Dake), la Disciple’s Study Bible (Bíblia d’Estudi del Deixeble), la Explorer’s Bible: Study Bible for Kids (Bíblia de l’Explorador: Bíblia d’Estudi per a Nois), la Full Life Study Bible New Testament (Nou Testament de la Bíblia d’Estudi de la Vida Plena -Pentecostal i Carismàtica-), la Geneva Study Bible (Bíblia d’Estudi de Ginebra), la Harper Study Bible (Bíblia d’Estudi Harper), King and the Beast: A Student New Testament (El Rei i la Bèstia: Un Nou Testament per a Estudiants), la Life Application Bible (Bíblia d’Aplicació a la Vida), Life Source New Testament (Nou Testament Font de Vida), la New Contemporary English Version (Nova Versió Anglesa Contemporània), la Master Study Bible (La Bíblia d’Estudi Master), la New Jerusalem Bible (Nova Bíblia de Jerusalem), la Open Bible (Bíblia Oberta), la New Oxford Annotated Bible (Nova Bíblia Anotada d’Oxford), la Scofield Reference Bible 1971 (Bíblia amb Referències de Scofield, 1971), la New Scofield Study Bible (Nova Bíblia d’Estudi Scofield), la NIV Study Bible (Bíblia d’Estudi NIV), la NIV Student Bible (Bíblia per a l’Estudiant NIV), la Psalty’s Kids Bible (Bíblia del Noi Psalty), la Rainbow Study Bible (Bíblia d’Estudi Arc Iris), la Royal Reference Bible (Bíblia Reial amb Referències), la Ryrie Study Bible (Bíblia d’Estudi Ryrie), la Self-Study Bible (Bíblia d’autoaprenentatge), la Serendipity Bible for Study Groups (Bíblia del Descobriment per a Grups d’Estudi), The Spirit Filled Life Bible (Bíblia de la Vida Plena de l’Esperit -Pentecostal i Carismàtica-), la Thompson Chain Reference Bible (Bíblia amb Cadena de Referències Thompson), la Topical Chain Study Bible (Bíblia d’Estudi amb Cadena Tòpica), la Wesley Study Bible (Bíblia d’Estudi de Wesley), The Word (La Paraula -Pentecostal i Carismàtica-), la Salem Kirban Reference Bible (Bíblia amb Referències Salem Kirban).\nA més hi ha Bíblies d’estudi amb notes de Robert Schuller i W. A. Criswell. Hi ha Nous Testaments amb notes psicològiques i de consell i Nous Testaments amb les passes per a ser alliberat de l’alcoholisme, de les drogues i de l’addicció; hi ha Bíblies que ensenyen fins i tot l'autoapreci i l’amor propi. Hi ha Bíblies en edicions especials per a nens petits, per a adolescents, per a adults, per ancians; algunes són adreçades a catòlico-romans, d’altres a pentecostals i carismàtics, dispensacionalistes, luterans, evangèlics, arminians, calvinistes, liberals. Sembla que cada perspectiva teològica ha de tenir la seva pròpia Bíblia d’estudi.\nAquestes Bíblies es presenten al públic cristià amb la finalitat de cobrir una necessitat observada, i segons sembla per a finançar els editors. Les Bíblies d’estudi oscil·len entre les 2.000 i les 20.000 pessetes; moltes es troben entre les 10.000 i les 15.000 pessetes. No hi ha cap objecció en contra de la publicació de les Escriptures per part d’editors al detall. Però, com que moltes d’aquestes Bíblies tenen un preu entre 4.000 i 8.000 pessetes en les seves edicions més econòmiques, un pot començar a entendre la raó de l’abundància de Bíblies d’estudi; aquestes Bíblies poden augmentar gradualment els ingressos i poden facilitar la venda d’algunes traduccions que ja no es venien gaire, o que mai no s’han venut gaire. La publicació de Bíblies és un gran negoci; ajuda a finançar tots els altres aspectes de la indústria editorial cristiana. I encara que això no sembla ser un problema a nivell del venedor, resulta que es troba descontrolat.\nUn aspecte d’això que cal citar en un període de recessió com el que es dóna avui dia en el món, és que les llibreries cristianes petites no poden competir amb el món de la publicació bíblica. No tenen suficients recursos per emmagatzemar ni un petit percentatge de les Bíblies disponibles en totes les seves edicions, traduccions, estils, colors i preus. Aquestes llibreries es troben sempre encarregant i re-encarregant Bíblies per poder donar resposta als capricis del públic estudiós de la Bíblia. Això ho fan les llibreries en detriment dels llibres emmagatzemats que serien veritablement útils per el comprador, i per la resta del món cristià. Així els creients que desfruiten amb una bona literatura cristiana poden patir l’excés de Bíblies d’estudi existent avui dia; això pot comportar el traspàs de bones llibreries cristianes.\nQueda clar que la Societat Bíblica Trinitària no desitja obstaculitzar l’estudi de la Paraula de Déu. Si els estudiants de la Bíblia volen fer servir comentaris, diccionaris, llibres d’estudis sobre paraules i altres eines, la Societat ho aprova i ho desitja. Cada creient té el deure d’estudiar la Paraula de Déu. Les nostres objeccions tampoc no s’adrecen a un grup eclesiàstic o teològic en particular. L’objecció ve quan aquesta informació es col·loca a la Bíblia, on pot ser presa com veritat absoluta. El poble de Déu hauria de deixar d’escoltar les opinions d’altres. Una de les raons per les que la “New International Version” és tan popular avui dia en anglès és perquè l’opinió dels seus editors, presentada amb excel·lents tècniques de màrqueting, ha fet una gran pressió sobre els pastors i els llecs per l’ús d’aquesta traducció; si no la fan servir, és que tenen algun problema espiritual o teològic. Avui dia el creients necessiten tornar a la puresa de l’estudi de la Bíblia que es pot aconseguir fent servir una Bíblia de referències corrent, una concordança i altres ajudes d’estudi. Però per això necessiten tenir accés a un text simple, sense ajudes ni interpretacions que poden ser la base per valorar com de teològiques sonen unes altres eines d’estudi, i que oferirà al cristià la veritat objectiva de la Paraula de Déu sense notes ni comentaris. La Paraula de Déu sense notes ni comentaris.\nMolts cristians han vist al llarg dels anys a persones que creien coses extravagants i estranyes, senzillament perquè aquestes persones llegien les notes a peu de pàgina de les seves Bíblies. Degut a la utilització de Bíblies d’estudi, no van tenir l’oportunitat d’interpretar l’Escriptura per ells mateixos. Doni Déu gràcia avui dia per tal que el seu poble sigui capaç de mantenir-se en peu contra aquest torrent actual de veus que divideixen el Cos de Crist i que en molts casos estan contagiant el Cos de Crist amb teologia i pràctiques impies.\nNOTES 1 King James Version, és una versió pròxima en general a la versió castellana Reina-Valera de 1909. 2 Exemples d’això els podem trobar en la versió francesa “Traduction Oecuménique de la Bible”, de 1988; i en la versió catalana “Bíblica Catalana Interconfessional”, de 1993. 3 Veure la versió castellana “Dios habla hoy”, de 1979 (p. 193). 4 Els preus que figuren són de les edicions en anglès.\n© 1993, Trinitarian Bible Society.\n© 1993, G.W. y D.E. Anderson.\n© Versión catalana: Antoni Mendoza i Miralles.\nEtiquetes de comentaris: Qüestions generals


19 de maig de 2020 - El triangle\nMés baixes a Ciutadans pels acords amb Sánchez: ara, Marcos de Quinto\n19 de maig de 2020 per admin\nEl diputat taronja s’havia mostrat contrari a donar suport al govern en la pròrroga de l’estat d’alarma\nL’Ajuntament esmena el tinent de Seguretat, Albert Batlle, que havia donat per fet que es podia\nEl govern espanyol renuncia a l’ampliació d’un mes, però segueix negociant l’abstenció d’ERC\nUna moció aprovada amb el vot en contra del PDECat reclama als regidors convergents de la localitat durant l’etapa jutjada en el cas Palau que pleguin dels seus càrrecs públics\n19 de maig de 2020 per Dr. Radi M. Shuaibi\nSer de Jerusalem és un gran privilegi que no està a l’abast de tothom. És el lloc que va triar Déu per dipositar el seus missatges divins, convertint aquesta terra en Terra Santa, en patrimoni de la humanitat i en principal doll de cultures i de civilitzacions. A les seves portes van caure tots els … Llegiu més\n19 de maig de 2020 per Peru Erroteta\nCom una pedra en un llac, la Covid-19 està agitant moltes aigües i fent cantar les granotes. Entre elles, les de la privacitat que, més o menys, s'entén com a zona espiritual reservada d'una persona o un grup. Qüestió que no és d'avui, prolifera en aigües tèrboles, i resulta més aviat tediosa per al comú … Llegiu més\nLuis Figo, protagonista d'un polèmic traspàs del FC Barcelona al Real Madrid l'any 2000, ha manifestat el seu suport a les protestes organitzades en al barri de Salamanca, a Madrid, contra la gestió de la crisi del coronavirus per part del govern espanyol. Figo, que viu a la capital d'Espanya, ha publicat a Twitter un … Llegiu més


La plataforma assegura que Urbanisme “s’ha quedat curt” i li exigeix desclassificar fins a 111 sectors més que s’estenen entre Portbou i Blanes. A més, SOS Costa Brava vol que el PDU inclogui els cinc municipis que van quedar-ne exclosos. Són Castelló d’Empúries, Palafrugell, Palamós, Platja d’Aro i Calonge, que sumen un potencial de fins a 9.234 nous habitatges. “Cal actuar i desclassificar massivament, perquè l’actual pla és insuficient i no resol els problemes de la Costa Brava“, diu l’advocat de la plataforma Eduard de Ribot.\nLa plataforma SOS Costa Brava, que fa de paraigües d’una trentena d’entitats ecologistes, ha analitzat al detall –de fet, amb bisturí– el pla director que impedeix construir 15.037 habitatges arreu del litoral gironí. I la diagnosi que n’ha fet, i que ha concretat en un document d’al·legacions que suma una vuitantena de pàgines, és clara. “Aquest pla director és un primer pas necessari, però manifestament insuficient“, subratlla l’advocat de la plataforma, Eduard de Ribot.\nA l’hora de formular les al·legacions, d’entrada SOS Costa Brava ha estudiat “a fons” els planejaments urbanístics dels 22 municipis que hi ha de nord a sud del litoral. També, d’aquells cinc que Urbanisme va deixar fora del pla director perquè ja tenien el planejament adaptat al Pla Territorial Parcial de les Comarques Gironines (i que ara, a les al·legacions, l’entitat reclama incloure’ls dins el PDU).\nPerò SOS Costa Brava no s’ha quedat tan sols amb l’urbanisme. Ha fet una gràfica global que avalua la sostenibilitat de tots els municipis (mirant la situació dels aqüífers, si reciclen o no, els espais naturals que tenen, la taxa d’atur, els habitatges que hi ha a la venda i les segones residències…). I d’aquí, ja n’ha extret conclusions que ha plasmat al document d’al·legacions.\nEntre les més destacades, SOS Costa Brava reclama a l’Agència Catalana de l’Aigua (ACA) que faci un estudi ambiental per garantir si els aqüífers podran absorbir les noves urbanitzacions que poden tirar endavant. “De Portbou a Cadaqués els aqüífers que hi ha ja estan sobreexplotats, i de Roses fins a Platja d’Aro s’està extraient massa aigua“, subratlla la portaveu de la plataforma Marta Ball-llosera.\nRisc d’inundació, pendents i zones PEIN\nEls ecologistes critiquen que l’actual pla director, a més, permet que s’edifiqui en sectors on hi ha risc d’inundació, tenen pendents que superen el 20% o afecten zones del Pla d’Espais d’Interès Natural (PEIN). “Això és manifestament il·legal, com es pot permetre? Per això, exigim que s’extingeixi l’edificabilitat en aquests sectors“, subratlla l’advocat Eduard de Ribot, posant com a exemples els de Montcal-2 de Begur o Coma Morisca de Portbou.\nDe Ribot també subratlla que les al·legacions reclamen desclassificar tots els sectors que es troben a prop de rieres –cosa que passa a Calonge o a Santa Cristina d’Aro– i també impedir que es construeixi en aquells que formen part de plans urbanístics, però que actualment encara són zones boscoses. En aquest cas, sumen prop de 1.000 hectàrees de sectors com la Riera del Mas Llor a Tamariu, Canadell a Calella, Bellafosca a Palamós o els Olivets de Cadaqués. Si no es desclassifiquen, insisteix SOS Costa Brava, es perdran “totes les darreres pinedes” a tocar de les cales. “És inadmissible que aquest pulmó salti a trossos“, diu De Ribot.\nA les al·legacions al PDU, la plataforma ecologista també reclama a la Generalitat que prohibeixi qualsevol nova construcció a primera línia de mar. “S’ha d’impedir ocupar tot el front marítim“, diu l’entitat. I aquí, entre d’altres, demana extingir l’edificació en àmbits de Llançà i El Port de la Selva.\nPerò per a Eduard de Ribot, l’exponent més clar del risc es troba, precisament, en un municipi que no s’ha inclòs dins el PDU: Castell-Platja d’Aro. “Ens trobem amb què es podria perllongar l’actual passeig marítim fins a un quilòmetre més, entre la desembocadura del Ridaura i el Port d’Aro, i construir-se fins a 400 habitatges en un espai de 13 hectàrees“, critica l’advocat de SOS Costa Brava.\nEduard de Ribot reclama al Govern que sigui “valent” i que aprovi un pla director que permeti “salvar la Costa Brava“. “És un tema de país“, subratlla l’advocat. Per això, i com recullen les al·legacions de la plataforma, insta la Generalitat a tirar endavant desclassificacions “massives“. “La capacitat de càrrega del territori s’ha vist superada, cal actuar i impedir que tirin endavant totes aquelles urbanitzacions que encara no s’han executat”, subratlla.\nEn total, SOS Costa Brava vol que la Generalitat impedeixi construir en 111 sectors que sumen fins a 20.000 habitatges. Es troben arreu dels 22 municipis, però sobretot a la zona de la Mar d’Amunt (Cadaqués, El Port de la Selva, Llançà, Portbou) o a municipis del Baix Empordà com Begur o Pals.\nA més, l’entitat també incorpora dins aquests 111 sectors els dels cinc municipis que no s’han inclòs dins el PDU. És a dir, Castelló d’Empúries, Palafrugell, Palamós, Platja d’Aro i Calonge De fet, SOS Costa Brava subratlla que, en conjunt, aquests cinc pobles sumen 52 sectors, que comprenen 504,37 hectàrees i que tenen “el risc potencial que s’hi construeixin 9.234 habitatges en sòl urbanitzable“.\n“L’actual pla director és positiu, però es queda en un document de mínims“, conclou la portaveu de SOS Costa Brava Marta Ball-llosera. A més de les al·legacions que ha presentat SOS Costa Brava, també hi ha diferents entitats que ho han fet a títol individual. Bé sigui focalitzant-se en el seu municipi, bé sigui fent-se seves les al·legacions de la plataforma.\nAra, un cop acabat el termini formal, SOS Costa Brava ha engegat una campanya a change.org per recollir els suports de la ciutadania. I que tots aquells qui vulguin, a títol particular, puguin signar la petició. A més, l’entitat també ha dit que està parlant amb ajuntaments perquè, tots aquells qui ho creguin convenient, un cop s’aprovi definitivament el PDU, puguin presentar-hi un contenciós en contra.


a cop d'ull: Tabulé\nUn plat fàcil, barat i sa, és el tabulé, una amanida pròpia de l'Orient Mitjà. L'he preparat, aprofitant que venen uns amics a sopar, acompanyant una amanida de rúccula i carxofes, uns xampinyons al forn i un assortit d'ibèrics, formatge i fuà.\nIngredients: cuscús, menta, ceba, cogombre, pebrot vermell, pebrot verd, tomàquet, olives negres, blat de moro, oli d'oliva verge, suc de llimona.\nPosem dins un bol, tot ben tallat, el cogombre, el pebrot vermell i el verd, el tomàquet ratllat, la ceba, la menta, el blat de moro, les olives i el cuscús. Ho barregem tot bé i amanim amb oli d'oliva verge i una mica de llimona. Reservem tapat a la nevera i, de tant en tant, anem remenant.\n(PS: N'he preparat tant que tindré cuscús tota la setmana!)\npublicat per en ramon a les 19:50\nJa sé on podrè anar a menjar quan no tingui ganes de cuinar!!!!\nQuina bona pinta! tens un munt de cops amagats!\nDoncs sereu molt benvingudes!!!\nA mí aques plat encanta, el prepara el meu pare molt sovint i me'n llepo els dits.\nNo sé si ho sabies, però és molt comú posar-hi també unes fulles de menta fresca, que fa que estigui encara més bó!\nEs pot posar orenga, comí, julivert... però la menta fresca és obligatòria! Jo, de fet, li vaig posar.


Casa Vela B&B Scilla Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 48 allotjaments a Scilla.\nVia Annunziata 18, Scilla, Scilla, Itàlia, 89058 - Veure al mapa\nMés informació sobre Casa Vela B&B\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Scilla, Casa Vela B&B és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Scilla. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de bugaderia, neteja en sec, bar.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma a cada habitació. Buceig, pesca, esports d'aigua (no motoritzats) de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Casa Vela B&B és una elecció inteligents per a viatgers a Scilla, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Casa Vela B&B de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.


Girona FC: L'equip més valuós de la Lliga - Diari de Girona\nGirona FC: L'equip més valuós de la Lliga\nStuani, Borja i Juanpe se situen entre els deu futbolistes més cotitzats del campionat\ncarles rosell girona 12.09.2019 | 00:00\nDies després de consumar-se el descens i un cop començat a passar el dol, el missatge positiu, optimista i ambiciós que va germinar a Montilivi es va començar a multiplicar. Van ser moltes les veus que van apostar cegament per tornar ben aviat a Primera, situant com a únic i vàlid objectiu el de pujar de categoria. Sí o sí. No pas l'afició, sinó que el discurs sortia del mateix club. De la directiva i també del vestidor, tots hi coincidien. Fins i tot els nouvinguts així es manifestaven a cada presentació oficial, una rutina que s'ha anat repetint amb freqüència al llarg d'aquest estiu. Tothom sap, per tant, a què aspira el Girona. Què és el que vol i per què lluitarà aquesta temporada. Ara bé, tampoc hauria estat necessari que així s'hagués especificat cada cop en roda de premsa. Ho diuen les xifres. Ho corroboren i confirmen. I avisen també a la resta. Aquesta setmana ha servit perquè li quedi clar a tothom. El dilluns, La Lliga feia públics els límits salarials de les dues primeres categories del futbol espanyol. A Segona no hi ha «rival» per al Girona en aquest aspecte. A més, el blanc-i-vermell és l'equip més valuós del campionat. El que compta amb la plantilla més cara.\nAixí ho xifra Transfermarkt, una de les webs de futbol més prestigioses i conegudes del planeta. El portal alemany, entre el munt d'informació que ofereix, valora les plantilles d'un grapat d'equips de tots els continents. Fa servir una sèrie de paràmetres per posar preu a cada futbolista. El seu impacte a les xarxes socials, la influència que tenen entre els aficionats, el seu rendiment més recent, la clàusula de rescissió, l'interès d'altres clubs o la categoria a la qual milita, entre d'altres. Tot això serveix per escollir, de cadascú, quin és el seu preu de mercat. La suma del valor de cada jugador fa que les plantilles tinguin un determinat preu. I seguint aquesta regla de tres, la del Girona és la més cara de tota la Segona Divisió. Ara, un cop tancat el mercat d'estiu, amb els equips fets i la Lliga en dansa, Transfermarkt ha tornat a revisar aquestes quantitats. L'última llista la comanda amb mà de ferro l'equip de Montilivi, amb un valor de 50,90 milions d'euros. Supera en gairebé 9 milions el seu immediat perseguidor, un Rayo Vallecano (42 milions) que també és el segon club amb un major límit salarial de la categoria d'argent. Els segueix l'Osca, amb 35,40 milions, per completar el podi. A la part baixa, tres dels equips que venen de Segona B: Ponferradina (8,80), Mirandés (8,70) i Fuenlabrada (7.60). Curiosament, l'equip madrileny, tot i disposar de la plantilla amb menys valor de la Lliga, és dels pocs conjunts que encara no coneix la derrota passades quatre jornades i que es troba instal·lat a la part alta de la classificació.\nEls dos futbolistes més cars de la plantilla gironina són Cristhian Stuani i Borja García, cadascun d'ells valorats en 6 milions d'euros. Després ve Juanpe Ramírez, amb 5. En línia descendent hi trobem Àlex Granell (4), Pablo Maffeo (3,50), Samu Sáiz (2,50), Johan Mojica (2), Jonatan Soriano (2), Jonás Ramalho (2), Ignasi Miquel (2), Jozabed Sánchez (2), Aday Benítez (1,50), Àlex Gallar (1,50), Gerard Gumbau (1,50), Marc Gual (1), Pedro Alcalá (800.000 euros), Jairo Izquierdo (800.000), Pape Diamanka (700.000), Jordi Calavera (600.000), Juan Carlos Martín (500.000), Brian Oliván (500.000), Coris (500.000), Asier Riesgo (400.000) i Santi Bueno (300.000).\nTres entre els deu primers\nHi ha un munt de jugadors a les 22 plantilles de Segona. Moltíssims. Tots, amb el seu determinat valor de mercat. Segons el criteri d'aquesta mateixa web, el més ben valorat de tota la Lliga és Francisco Montero. Es tracta d'un jove central que l'Atlètic de Madrid ha cedit al Deportivo de la Corunya. Se'l xifra en 10 milions d'euros. I fins aquí, ningú hi arriba. Si s'agafessin només els deu primers d'aquesta teòrica classificació, el Girona hi tindria gairebé un terç de la seva representació. Entre ells hi trobaríem Cristhian Stuani (6), Borja García (6) i Juanpe Ramírez (5). Tots ells compartirien aquest privilegi amb jugadors com l'atacant del Las Palmas Jonathan Viera (6), el central del Deportivo Peru Nolaskoain (5), el davanter de l'Osca Cristo (5), l'atacant del Las Palmas i fitxat fa ben poc pel Barça Pedri (5), el prometedor extrem de l'Almeria Arvin Appiah (5) i el migcampista ofensiu del Saragossa Shinji Kagawa (4). El porter més ben valorat de tota la Lliga és el macedoni Stole Dimitrievski, del Rayo Vallecano. El seu preu de mercat arriba fins als 3 milions d'euros.


PROGRAMA D’ORIENTACIÓ LABORAL DE L’AJUNTAMENT D’ULLDECONA – Ajuntament d'Ulldecona\nPROGRAMA D’ORIENTACIÓ LABORAL DE L’AJUNTAMENT D’ULLDECONA\nADJUDICADES LES OBRES DE LA CARRETERA DE LA SÉNIA D’ULLDECONA.\nEl divendres 24 d’abril es va celebrar el primer taller grupal del programa d’orientació laboral de l’Ajuntament d’Ulldecona. El programa, és part del Projecte Treball als Barris, del Departament de Treball i durant aquesta anualitat ocuparà tres persones en tasques d’orientació laboral, formació, pràctiques laborals i d’altres activitats, principalment per a persones que busquen feina però també per petites empreses i autònoms.\nEls tallers grupals formen part dels itineraris personals d’inserció i proporcionen a les persones participants competències transversals que els ajuden a millorar la seua ocupabilitat. Se’n fan de marca personal, treball en equip o procés de selecció, entre d’altres.\nTot i ser un programa local, col·laborem i ens coordinem amb el projecte Montsià Actiu del Consell Comarcal, de forma que podem complementar l’oferta per a persones i empreses i optimitzar els recursos de que disposem.


Tothom rendit davant del gran Cervantes - Diari de Girona\nTothom rendit davant del gran Cervantes\nLectura dramatitzada al Festival de Peralada\njosep agustí peralada 04.08.2016 | 00:00\nLa lectura dramatitzada va tenir lloc a la biblioteca del castell. jordi mestre\nEl desplegament de mitjans no va ser el d'una gran producció, però és que no calia:?sumar un magnífic escenari, quatre meravelloses veus i el text d'un dels grans assegurava un èxit rotund de la lectura dramatitzada de «Don Quijote» que va tenir lloc dimarts a la biblioteca del castell de Peralada, a càrrec de Josep Maria Pou, Camilo García, Maife Gil i Carles Canut.\nL''estudi d'una gran obra literària, a més d'analitzar l'obra en si, consisteix a saber com aquesta ha estat llegida en cada època. Si ens fixem en els nostres dies, Don Quijote de la Mancha convoca dos tipus de lectors: els fervorosos admiradors -que com que estem parlant de literatura som tants que potser arribem a ser entre dos i tres gats-, i la legió d'estudiants de secundària -que de manera altament infreqüent es transformen en gats quixotescos-.\nLes causes d'aquesta gran desproporció en el volum dels dos grups les sabem: la mida d'un llibre que vessa peus de pàgina i introduccions, les sovint tedioses explicacions del context històric, els maleïts controls de lectura i que en molts casos el professor tampoc sigui devot de l'obra fan avortar milers de naixements d'enamorats de l'enamorat de Dulcinea del Toboso.\nQue el camí per fabricar seguidors d'una de les obres clau de la literatura universal és un altre és evident, és clar, tant com ho és que si la manera d'ensenyar literatura no canvia és perquè ja interessa que cada cop siguem menys els que llegim, que mentre això fem no consumim, pecat capital... Tanmateix, el problema és que tenint clar, gràcies a la realitat, com no es transmet el gust per la lectura, d'exemples inversos costa de trobar-ne.\nPer això, l'endemà de presenciar, a la biblioteca del castell de Peralada, la lectura de fragments de Don Quijote encara aplaudeixo, interiorment això sí, que altrament no podria escriure aquest homenatge.\nAplaudeixo fervorosament l'actuació de Josep Maria Pou, Camilo García, Maife Gil i Carles Canut perquè van saber transmetre d'una manera ideal alguns dels grans moments de les aventures de Don Quijote i Sancho Panza, dos homes moguts per ideals en un món materialista i fosc com era el seu i com és el nostre, però que gràcies a estels com la vetllada de dimarts continua valent la pena.\nSi la lectura es repeteix, ?cre?guin-me, no es perdin l'oportunitat de gaudir-la.


22 | gener | 2018 | Blocveu\nUn mural i una conferència amb el director del Memorial d’Auschwitz recorden les víctimes de l’Holocaust a Barcelona\nL’Observatori Europeu de Memòries de la Fundació Solidaritat de la Universitat de Barcelona (EUROM) organitza dues activitats el Dia Internacional en Commemoració de les Víctimes de l’Holocaust a Barcelona, dins de la programació que promou el Comissionat de Programes de Memòria de l’Ajuntament en col·laboració amb el Museu d’Història de Barcelona (MUHBA). Les propostes de l’EUROM emfatitzen la responsabilitat compartida i la importància de l’educació sobre el genocidi per fomentar el rebuig a totes les formes de discriminació, violència i antisemitisme.\nEntre els dies 23 i 25 de gener, la plaça del Rei es convertirà en l’escenari per a la realització d’un gran mural en homenatge a totes les víctimes de l’Holocaust i dedicat als deportats i deportades als camps nazi. L’obra serà plasmada per l’artista urbà Roc Blackblock amb la participació de dotze estudiants del batxillerat artístic de l’Institut Moisès Broggi. El mural es farà sobre un suport modular i quedarà exposat entre els dies 27 de gener i 11 de febrer a la capella de Santa Àgata del MUHBA.\nLa creació del mural està inspirada per la novel·la gràfica Maus, d’Art Spiegelman, «un referent de l’art com a vehicle per recuperar la memòria històrica i col·lectiva», en paraules de l’artista. La proposta parteix d’una barreja d’elements icònics, artístics, testimonials, documentals i evocatius de la multiplicitat de víctimes del genocidi amb la preocupació de transmetre la memòria de l’Holocaust a les noves generacions. El projecte el dirigeix Jordi Guixé, director de l’EUROM, i està comissariat per Núria Ricart, professora de la Facultat de Belles Arts de la Universitat de Barcelona.\nLa programació de l’EUROM al MUHBA es complementa amb una conferència del director del Museu i Memorial d’Auschwitz-Birkenau, Piotr Cywiński. Doctor en humanitats i historiador medieval, Cywiński és també president i cofundador de la Fundació Auschwitz-Birkenau i té una llarga trajectòria en l’educació sobre l’Holocaust. Entre els anys 2005 i 2014, va ser vicepresident del Consell del Centre Internacional d’Educació sobre Auschwitz i l’Holocaust. La xerrada, titulada «Auschwitz: entre la memòria i la responsabilitat», es farà el dimecres 24 de gener a les 19 h a la sala Martí l’Humà del MUHBA (plaça del Rei, s/n) i anirà seguida d’un debat. L’assistència és gratuïta i es recomana inscripció prèvia a través d’aquest enllaç.\nInvestigadors de l’Hospital Clínic-IDIBAPS-UB publiquen un nou article de revisió sobre el carcinoma hepatocelul·lar\nLa revista The Lancet ha publicat un article de revisió en què es recopila la recerca més actual sobre el diagnòstic i tractament del carcinoma hepatocel·lular, la forma més freqüent de càncer de fetge. Els autors del treball són Alejandro Forner, Maria Reig i Jordi Bruix, investigadors del Grup d’Oncologia Hepàtica de l’Hospital Clínic-IDIBAPS, de la Universitat de Barcelona i del CIBER de Malalties Hepàtiques i Digestives (CIBERehd).\nEl carcinoma hepatocel·lular és la tercera causa de mort per càncer al món i una de les principals causes de mort en pacients amb cirrosi. La infecció crònica pel virus de l’hepatitis i la ingesta excessiva d’alcohol en són les raons principals, però en els últims anys s’ha detectat que el fetge gras no alcohòlic s’està convertint en un factor important als països occidentals per desenvolupar la malaltia.\nEn els últims deu anys, el tractament del carcinoma hepatocel·lular ha evolucionat considerablement. En l’actualitat, els pacients amb aquest tipus de tumor es poden beneficiar de diferents opcions de tractament que augmenten la seva supervivència, sigui quin sigui l’estadi de la malaltia en el moment del diagnòstic. Tot i així, encara s’ha de millorar en diferents àrees, per exemple en la prevenció de l’adquisició dels factors de risc que afavoreixen l’aparició de la malaltia.\nLa revisió publicada a The Lancet s’ha elaborat a partir d’una cerca sistemàtica de les publicacions científiques més rellevants i actuals centrades en el carcinoma hepatocel·lular. S’hi exposen els avenços produïts en els últims anys, als quals ha contribuït de manera significativa l’equip d’investigació liderat pel professor del Departament de Medicina de la UB Jordi Bruix, conegut internacionalment com a Barcelona Clínic Liver Cancer (BCLC).\nA causa de l’impacte sanitari d’aquest tipus de càncer, totes les societats científiques recomanen establir programes de cribratge en la població de risc i seleccionar la millor opció de tractament d’acord amb les característiques de cada pacient. En aquest sentit, l’estratègia més acceptada a escala internacional per avaluar el pronòstic i decidir el millor tractament en els pacients amb aquest tipus de càncer és la proposada per l’equip BCLC.\n«Aquesta publicació és un reconeixement al lideratge en recerca en càncer hepàtic del nostre grup i que ha portat The Lancet a redactar aquest tipus de document en els anys 2003, 2012 i 2018, a més de liderar la preparació de guies de pràctica clínica a escala nacional i internacional», remarca Jordi Bruix.\nForner, A.; Reig, M.; Bruix, J. «Hepatocellular carcinoma». The Lancet, gener de 2018. Doi: 10.1016/S0140-6736(18)30010-2\nPresentació de l’antologia de textos de Miquel Caminal ‘Democràcia i plurinacionalitat’\nEl catedràtic de Ciència Política de la UB Miquel Caminal (1952-2014) va tenir una prolífica producció científica, gran part de la qual està recollida en els seus llibres, però també es troba en nombroses col·laboracions en publicacions de tota mena. Ara, el volum Democràcia i plurinacionalitat (RBA) recupera una setantena de textos de recerca i de divulgació d’aquest politòleg i els aplega al voltant de les principals temàtiques que va estudiar Caminal, com ara el concepte d’estat, els nacionalismes i el federalisme, o les relacions entre Catalunya i Espanya. L’obra es presentarà el dimarts 23 de gener a les 19 h al Paranimf de la Universitat de Barcelona en un acte que presidirà el rector, Joan Elias, i en el qual intervindran el professor de Ciència Política i editor del llibre, Raül Digon; el catedràtic de Ciència Política de la UB Jordi Matas i l’antic rector de la UB Josep M. Bricall.\nDemocràcia i plurinacionalitat és una antologia de textos que estaven dispersos, alguns dels quals havien tingut poca circulació. Hi ha articles científics i de premsa, capítols de llibres col·lectius, pròlegs, assaigs i conferències. L’obra es divideix en quatre blocs: Teoria política: estat, nacionalismes i federalisme pluralista; Catalunya i Espanya: reflexions i línies de proposta; Mirades sobre política, història i memòria (que és una miscel·lània sobre diferents temes com ara el funcionament de les institucions o polítiques públiques de memòria democràtica), i Un futur per a la universitat pública (Miquel Caminal va ser vicerector durant el rectorat de Josep M. Bricall i va ser un docent implicat en el funcionament de la institució universitària). Sobre la rellevància i actualitat dels textos, en el pròleg s’assenyala: «En els darrers anys, el debat sobre la qüestió nacional s’ha situat al centre de l’agenda política. Disposar d’un llibre que facilita l’accés a bona part dels treballs del mestre Miquel Caminal sobre aquesta matèria crucial és tot un luxe».\nMiquel Caminal es va llicenciar en Ciències Econòmiques a la Universitat de Barcelona i va rebre el premi extraordinari de doctorat per la tesi Joan Comorera i la revolució democràtica, l’any 1985. Va ser catedràtic de Ciència Política i de l’Administració de la UB i va assumir diverses responsabilitats de govern i gestió a la Universitat. Va ser vicerector d’Estudiants (1986-1988) amb l’equip de Josep M. Bricall. Especialista en teoria política contemporània, i en especial, en catalanisme polític, nacionalisme i federalisme, Caminal va contribuir a institucionalitzar la ciència política a Catalunya. Va desenvolupar la seva activitat acadèmica a la Universitat de Barcelona, principalment a les facultats de Dret i d’Econòmiques, amb un breu pas per la Universitat Rovira i Virgili. Entre les seves obres més destacades, cal esmentar El federalismo pluralista. Del federalismo nacional al federalismo plurinacional (Paidós, 2002) i Nacionalisme i partits nacionals a Catalunya (Empúries, 1998). Va ser coautor de diversos manuals de ciència política i va desenvolupar tota una tasca de divulgació amb articles als mitjans de comunicació. Compromès sempre políticament, va presidir la Comissió Assessora per a la Reforma de l’Autogovern del Departament de Relacions Institucionals i Participació de la Generalitat de Catalunya (2004-2006). Del 2008 al 2011 va ser director del Memorial Democràtic de la Generalitat, la primera institució de l’Estat dedicada a recuperar, commemorar i fomentar la memòria democràtica.\nPer assistir a l’acte de presentació del llibre és imprescindible confirmar l’assistència a fundaciorba@rba.es


Calçat home Botes Groc preus a Trekkinn, comprar, ofertes\nBotes - Color: Groc ()\n$ 284.52 $219.99\nJa pots trobar la major selecció de Botes al nostre catàleg online de Calçat home. En només uns quants clics podràs comprar-ho des de casa i t’ho portem en unes hores! Estalvia amb les millors ofertes de Botes i llueix les millors marques de muntanya sense remordiments amb trekkinn. Disfruta d’una compra fàcil, segura i intuïtiva a través del nostre buscador de productes. O bé utilitzant els filtres per preu, marques, atributs i talles que trobaràs al nostre catàleg. La botiga trekkinn.com és el lloc idoni perquè facis les teves compres de Botes. Podràs llegir opinions de clientes, descripcions completes i totes les característiques de cadascun dels productes de muntanya. I trobaràs per a cada marca una guia completa de compra en la qual hi trobaràs Botes de les millors marques com Kayland, Cmp.... trekkinn sempre és la millor opció per fer les teves compres de material de muntanya. No només trobaràs la major varietat de productes i els preus més baixos. Sinó que també podràs realitzar la compra en un entorn totalment segur i fer el seguiment online de totes les teves compres. No esperis més i fes la compra de material de muntanya avui mateix. T’ho portem directament a casa! Pots estar segur que amb trekkinn, la teva botiga online de muntanya, tindràs la oportunitat d’estalviar en totes les teves compres de material de muntanya. Recorda que t’oferim diversos mètodes de pagament com PayPal, targeta de crèdit o transferència bancària perquè escullis el que més et convingui i facis les teves compres en un entorn 100% segur.


Els nous advocats demanen als tribunals que emprin més les penes alternatives - Altaveu\nEls nous membres del Col·legi d’Advocats d’Andorra, a banda de demanar més diàleg a tots els operadors judicials, reclamen que els tribunals recorrin més a les penes substitutòries i no tant a les coercitives en el cas que això suposo o pugui suposar un benefici per al condemnat. Una de les noves col·legiades, durant l’acte de la imposició de la toga, va recordar que des del 2015 només hi ha hagut tres casos entre els condemnats adults en què s’ha acabat substituint la pena de presó per treballs en benefici de la comunitat.\nEls nous lletrats consideren que es fa una infrautilització de l’article 49 del Codi penal, que estableix la possibilitat de substituir algunes condemnes o part d’aquestes per activitats de caràcter social que suposin un bé per al conjunt de la societat. Els nous col·legiats, i en aquest cas la lletrada Melanie Cachafeiro, va destacar “la pèrdua d’oportunitat social increïble” que suposa no acudir més a aquest tipus de penes substitutòries, que evidencien alhora molt més el caràcter de resocialització que haurien de representar les institucions judicials i penitenciàries.\nEls lletrats van recordar que hi ha casos que el pas d’una persona per una reclusió és evident que pot suposar més un problema que un benefici, ja que a més a més de no contribuir a la seva reinserció social el que s’està fent és posar traves a la possibilitat de retrobar-se en el camí adequat atès que moltes condemnes acaben suposant una fractura entre el penat i la seva família, la seva feina o els estudis i això encara té un efecte més negatiu. Una negativitat que es podria pal·liar o fer desaparèixer recorrent als treballs en benefici de la societat que la legislació ja preveu.


RUTA ACTIVA 2017 #RutaActiva - 11Nov - 10h - Secció Sindical de l'Ajuntament de Barcelona\nRUTA ACTIVA 2017 #RutaActiva – 11Nov – 10h\nEl proper 11 de novembre es celebra la tercera edició de la “Ruta Activa”\nL’ativitat s’enmarca en la Setmana de la Mobilitat Sostenible i Segura, que es celebra a tot Catalunya.\nCom a acte lúdic i reivindicatiu, dins dels actes de la Setmana de la Mobilitat Sostenible i Segura 2017 des de Comissions Obreres i la Federació de Serveis a la Ciutatanía s’organitza la tercera edició de la Ruta Activa amb dues modalitats: pedalada i caminada. L’objetiu és reinvindicar i promoure hàbits de mobilitat més sostenibles, segurs i saludables com són els desplaçaments a peu, en bicicleta, en transport públic o amb vehicle elèctric, així com fer visibles els possibles possibles en l’ús de l’espai públic, millorar la qualitat de l’aire i reduïr la contaminació.\nEs tracta d’una activitat familiar gratuïta i apta per a tots els públics. La sortida tindrà lloc a les 10h davant de les torres venecianes de Plaça Espanya per els caminants, amb recorregut de 2,0 km (30min), i a l’Arc de Triomf per a la pedalada, amb un recorregut de 12 Km (60min). La meta i el punt de trobada per ambdues modalitats ésel Parc de Can Sabaté. Allà trobareu un quiosc informatiu, inspecció tècnica de la bici (ITB), aigua i fruites, i es sortejaran dues bicicletes de Biciclot, estades d’hotel de eDreams, viatges, una pilota firmada per jugadors del Barça i molt més. A més de concórrer a alguns premis valorats en més de 2 mil euros a teva assistència representarà molt per defensar la mobilitat sostenible i activa.\nL’esdeveniment és gratuït, però és necessari realitzar la inscripció prèvia a través del següent enllaç:ccooagencias.org/rutaactiva. Animeu-vos a participar-hi, la mobilitat sostenible és cosa de totes i tots, amb bici o caminant, fem una ciutat millor!\nSota el lema “Mobilitza’t per un aire més net!”, la Setmana de la Mobilitat Sostenible i Segura 2017, a més de vetllar per una vida saludable, sostenible i segura, també reforça el potencial de las víes alternatives per desplaçar-se. L’esdeveniment ho coordina Biciclot. i col·laboren amb Ruta Activa entitats com Catalunya Camina i Ajuntament de Barcelona amb el suport de Aquaeba i eDreams.\nPer a més informació, adreceu-vos a la nostra web de la Ruta Activa\nEntrada anterior Acord de col·laboració entre l’FSC-CCOO i Adams\nEntrada siguiente Assemblees sobre la situació política, social i laboral a Catalunya


Pedro Sánchez impedeix a Pablo Iglesias visitar Oriol Junqueras a la presó\nEl president en funcions hauria demanat al líder de Podemos ser més moderat i institucional\nper Elena López 06/12/2019 09:30h\nPedro Sánchez hauria dit a Pablo Iglesias que no pot visitar Junqueras a la presó | cedida\nPedro Sánchez hauria donat una llista d’instruccions a Pablo Iglesias per poder tenir un govern de coalició entre PSOE i Podemos. Així ho han afirmat a ‘el Confidencial Digital’, on han expressat que el president espanyol li hauria demanat que no visités Oriol Junqueras a la presó de Lledoners: «Si vols ser vicepresident, has d’actuar com un vicepresident».\nIglesias, molt més moderat si vol ser vicepresident\nEn aquest sentit, des del PSOE haurien assegurat al citat mitjà que aquesta seria una «condició sine qua non» que hauria imposat el president en funcions a Pablo Iglesias per poder formar govern. És a dir, el líder de Podemos haurà adoptat un perfil molt més institucional, més moderat, arran d’aquesta petició i hauria d’evitar pronunciar qualsevol discurs que pugui ser considerat «populista» pels mitjans de comunicació i l’oposició al llarg d’aquestes setmanes.\nAixí doncs, ara Pablo Iglesias no podria visitar Oriol Junqueras a la presó de Lledoners en relació amb les instruccions que li hauria donat Pedro Sánchez sobre amb qui pot o no pot reunir-se, sobretot tenint en compte que podria ser el pròxim vicepresident del govern.\nAquestes reunions «es poden fer quan no es pertany al govern, però no quan formes part d’ell». Per tant, que fossin els líders dels sindicats d’UGT i CCOO els qui anessin a Lledoners per reunir-se amb el president d’ERC per intentar negociar posicions de cara a la investidura, podria tenir relació amb les instruccions de Sánchez a Iglesias.\nDiversos líders sindicals demanen a Junqueras que faciliti la investidura de Sánchez\nEls malalts de càncer ja poden practicar ioga als CAPs de Lleida


La portaveu parlamentària del PSC, Eva Granados, indica el vot del partit a favor de la Llei de l'Agència de Ciberseguretat | ACN\nper ACN 12 de juliol de 2017 18:39\nEl Parlament ha aprovat aquest dimecres el projecte de la llei de creació de l'Agència de Ciberseguretat de Catalunya (ASC). El projecte de llei, que ha arribat al debat final al ple després d'un dictamen del Consell de Garanties Estatutàries a petició de Cs, defensa que aquesta Agència té per funcions planificar, gestionar, coordinar i supervisar la ciberseguretat a Catalunya i minimitzar els danys i el temps de recuperació davant d'un cas. El projecte de llei ha tirat endavant en la votació final a l'hemicicle amb els vots a favor de JxSí, PSC i CSQP; el vot en contra de Cs, i l'abstenció del PPC i la CUP. L'única esmena que s'ha aprovat és una de JxSí sobre la capacitat de l'Agència per investigar i analitzar els ciberincidients i ciberatacs, precisament sobre el punt que Garanties va considerar contrari a l'Estatut i a la Constitució. JxSí s'ha quedat sol tirant endavant el text alternatiu -parla ara d'investigar els ciberatacs "tecnològicament"- gràcies a l'abstenció del PSC i de CSQP, i el vot en contra de Cs, PPC i la CUP. El debat polític s'ha centrat, en part, sobre si la llei facilita l'impuls d'un "CNI català", cosa que JxSí i el PSC han negat.\nEl Parlament ha tirat endavant el text legislatiu que ha de crear l'Agència de Ciberseguretat de Catalunya. JxSí, el PSC i CSQP han aprovat el contingut del text, amb l'abstenció de la CUP i del PPC, i el vot en contra de Cs. El debat i l'aprovació final es produeix després que el Consell de Garanties Estutàries avalés la creació de l'Agència però dictaminés com a contrari a l'Estatut i a la Constitució un punt del projecte de llei que proposava "investigar i analitzar els ciberincidients i ciberatacs".\nEls grups han proposat esmenes subsegüents al dictamen de Garanties –l'oposició també n'ha mantingut de vives algunes de les inicilas- però només n'ha prosperat una. Un text que ha plantejat JxSí per substituir precisament el punt que Garanties va tombar. Ara bé, la coalició independentista s'ha quedat sola votant-hi a favor ja que l'oposició ha qüestionat que servís per corregir la llei d'acord amb l'opinió de Garanties. En aqueta esmena, el PSC i CSQP s'han abstingut mentre que Cs, PPC i CUP hi han votat en contra.\nDurant el debat parlamentari abans de l'aprovació de la llei, la consellera de la Presidència, Neus Munté, ha defensat la protecció en la societat digital com a "pilar bàsic" i per això veu en l'Agència "una de les millors garanties" per a la ciberseguretat.\nNo ho veu igual un dels diputats més crítics durant el debat parlamentari. Des de Cs, Alfonso Sánchez ha posat en dubte que Catalunya necessiti una altra "carcassa" per "autoprotegir-se" amb una Agència que suposa un "rentat de cara" del CESICAT. "Què vol fer el Govern amb aquesta agència?", ha preguntat el diputat de la formació taronja en qüestionar si pretenen tenir un "control absolut de les cibercomunicacions" a Catalunya. "Així podran llegir milions de emails, obtenir dades bancàries, accedir als mòbils i poder llegir tots els whatsapps. O tenir capacitat per atacar servidors d'adversaris, diaris, entitats o sindicats" d'acord amb un text que "no contempla control extern per garantir que l'Agència d'espionatge sigui neutre", ha etzibat Sànchez.\n"Si tingués intenció d'interceptar comunicacions i llegir 'whatapps', probablement crear una agència no seria l'eina més adequada", li ha replicat el diputat del PSC Ferran Pedret. "No és ni pot ser un CNI", on els hackers es dediquin a "rebentar ordinadors"; [...] en principi, el text no afavoreix que es creï un CNI català ni res que s'hi assembli remotament", ha insistit Pedret. En aquest sentit, "si en algun moment es desvia de les seves funcions", el PSC ha advertit que caldrà investigar-ho "fins al final". Per tot plegat, el diputat socialista ha afegit que "no està de més reforçar els mecanismes de control parlamentari" de l'Agència i que precisament per això han mantingut esmenes en aquest sentit.\nEn una línia semblant s'ha expressat el diputat relator del text, de JxSí, Lluís Guinó. "No és en cap cas el CNI ni vol ser-ho", ha dit limitant-ne les funcions en donar "garantia" sobretot en l'àmbit públic i privat. El debat polític ha quedat marcat també perquè l'Agència substituirà l'antic Centre de Seguretat de la Informació de Catalunya (CESICAT). Guinó ha assegurat que aquest organisme no només va tenir episodis polèmics: "No s'hi ha donat prou importància però certament hi ha crítiques contra determinades actuacions, però des d'una punt de vista judicial no n'hi ha ni una que tingui el corresponent recorregut", ha matisat Guinó.\n"El CESICAT necessita ser tancat i clausurat", ha insistit en aquest sentit la diputada cupaire Anna Gabriel. "No només per la forma jurídica sinó també per actuacions de dubtosa qualitat democràtica", ha afegit en avisar que els cupaires discrepen que l'Agència no es regeixi pel dret públic administratiu enlloc del privat com contempla la llei. Irònicament, Gabriel ha celebrat que els grups parlamentaris hagin condemnat el paper del CESICAT en l'etapa del conseller Felip Puig amb les "monotoritzacions a activistes". "Nosaltres som dels monitoritzats en aquella llista", ha etzibat en una agraïment a la "solidaritat".\nEl diputat de CSQP Joan Giner ha coincidit amb Pedret en subratllar la necessitat de fixar mecanismes de control a l'Agència. "Aquí estem parlant de si cedim capacitat, poder a una entitat; i la pregunta és qui vigila el vigilant. És perillós el que creem? Pot ser que sí, però no podem quedar-nos amb el que teníem, hem de fer quelcom", ha afegit el Giner. Partidaris de més control per part del Síndic de Greuges, la coalició d'esquerres ha advertit que es mantindrà "amatent" de com es concreta ara la creació de l'Agència.\nDes del PPC, el diputat Alberto Villagrasa ha apuntat que no veuen amb mals ulls que es creï l'Agència però ha admès que "desconfien del Govern" per com ha "gestionat al passat la ciberseguretat a Catalunya", ha insistit amb el CESICAT un altre cop com a teló de fons. Els populars tampoc estan d'acord en els "complexes" de JxSí per "reconèixer la col·laboració amb altres administracions i per "no donar un major paper protagonista" als Mossos dins l'Agència de Ciberseguretat.


Eurohostel - Helsinki, Hostal a Helsinki · HostelsClub\nEurohostel - Helsinki, Hostal a Helsinki\nLinnankatu 9, Helsinki, Finlàndia\nLa recepció és oberta les 24 hores els 7 dies a la setmana, i el personal és conegut pel bon servei. Targetes d’Hèlsinki, bitllets per al transport públic, entrades Sealife i altres articles de viatge i serveis disponibles a la recepció. I no us oblideu de la sauna gratuïta al matí!\nEurohostel està situat a Katajanokka, a prop de la plaça del mercat; és perfecte per als viatgers amb un pressupost prudent que busquen allotjament en habitacions privades i dormitoris a Hèlsinki. Cuina autoservei a cada planta. Sauna gratuïta al matí inclosa en el preu de l'habitació.\nEls clients poden reservar allotjament en 135 habitacions repartides en 5 plantes. Les habitacions poden ser les següents:\n-CÀMERES AMB MOTXILLES amb bon ambient de motxillers. Habitacions individuals, dobles i triples, així com llits compartits.\n-EUROHOSTEL recentment renovat; noves parets i terres, habitacions insonoritzades i mobles nous. Habitacions individuals, dobles i triples disponibles.\nLes dutxes i els lavabos són compartits per a tots els tipus d’habitació. El preu de l'habitació incl\nEurohostel està situat al costat de la zona de la terminal del mar de Katajanokka, a poca distància a peu dels principals llocs d'interès, botigues i restaurants del centre de la ciutat d'Hèlsinki. Els clients de l'Eurohostel troben tot allò a prop. Fins i tot el trajecte en vaixell fins al zoològic de Hèlsinki és a només 300 m.\nHi ha una cuina d'autoservei a totes les plantes. La cuina està equipada amb plats, coberts, plaques elèctriques, nevera, microones i televisió. A la cuina hi ha postres i paelles, així com plats i coberts. Cada cuina també té una televisió.\nLa bugaderia d'autoservei disposa de dues rentadores, assecador de cabell, assecadora i taula de planxar. Cada dia obre de 6 a 23 hores i les màquines es poden utilitzar sempre que no estiguin en ús.


alcaldes.eu | Antonio Balmón,Alcalde de Cornellà de Llobregat "En els moments que vivim no tenim la classe política a l’alçada d’aquesta societat"\n"Anar un dia a manifestar-te o a votar, un no aconsegueix modificar una llei i menys marxar d’un Estat i construir un altre"\nAmb 86.687 habitants escampats en gairebé 7km2, Cornellà de Llobregat és un municipi de la comarca del Baix Llobregat, situat al marge esquerre del riu Llobregat. La seva història ve definida per tres factors principals, la proximitat de la ciutat de Barcelona, el fet de ser un territori de pas de les vies d’entrada i sortida de la capital de Catalunya, i la presència del riu Llobregat. El seu nom fa referència a un origen romà (Cornelianus) del qual en queden vestigis, a la zona del barri Centre entre l'església parroquial de Santa Maria i el Castell. També hi ha restes visigòtiques, i la primera referència escrita data del 980. L'any 1716 la ciutat se separà de Barcelona pel Decret de Nova Planta, per passar a formar part de la comarca del Baix Llobregat. Des del restabliment de la democràcia, han nascut tres grans zones verdes, els parcs de Can Mercader, de la Infanta i de Can Corts, i s'ha fet una gran inversió per eliminar les barreres que separaven els diferents barris. Avui el teixit econòmic de Cornellà està molt més equilibrat, acull nombroses empreses de logística i vinculades a la nova economia. Avui parlem amb el seu alcalde.\n"Hi han dies que em preocupa aquesta evidència del desacord perquè està molt relacionat amb diferents ingredients, no tan sols en un, perquè és un ingredient de la Sentència de l’Estatut, de conseqüència de la crisis econòmica, d’una societat que no està disposada a fer massa sacrificis"\n"L’alcalde és una persona de la societat, de la seva ciutat, que té una enorme responsabilitat però que no deixa de ser ciutadà, és a dir, igual als altres, sense honors ni distincions, l’únic que l’honora és el seu comportament, la seva simplicitat, el reconeixement per part dels seus veïns independentment del que votin"\n"Som una ciutat de mirades molt àmplies i el clima que intentem treballar entre les entitats, les persones i nosaltres, és el respecte en el tema social, en el tema de la integració independentment de la procedència i fins i tot en el debat identitari"\n"La vida de les persones no és un sistema de comptabilitat sinó que ha d’estar tractada i contemplada d’aquelles coses que es poden fer"\nVostè és Alcalde de la ciutat des de l’any 2004. Podria dir-nos què és un Alcalde en una ciutat com aquesta?\nMiri, la primera decisió que vaig prendre va ser treure l’Il·lustríssim perquè un alcalde ha de ser proper, però no per donar-te un cop a l’esquena, sinó perquè entén les coses. Hem de ser pròxims per empatitzar, per intentar dintre les nostres possibilitats i recursos donar respostes, i sinó intentar lluitar per elles, i si has de dir un no, digues-ho, però mai diguis cap mentida d’alguna cosa que és impossible poder fer. En fi, l’alcalde és una persona de la societat, de la seva ciutat, que té una enorme responsabilitat però que no deixa de ser ciutadà, és a dir, igual als altres, sense honors ni distincions, l’únic que l’honora és el seu comportament, la seva simplicitat, el reconeixement per part dels seus veïns independentment del que votin.\nCom és vostè en la vida familiar?\nBé, a mi m’agrada molt la conversa, viatjar, m’agrada comprar, cuinar pels meus amics i per la meva família. M’ho passo bé, i francament, sempre m’ha agradat els nens i hem pogut tirar endavant aquest projecte i crec que això apassiona.\nI quin considera que és el millor consell que pot donar a les seves filles?\nSobretot àmplies mirades i respecte.\nUna ciutat dóna una gran lliçó que no és uniforme, i la de Cornellà dóna una altra que cal garantir i protegir tots els climes. En els moments que vivim no tenim la classe política a l’alçada d’aquesta societat per dir-li primer, que anar un dia a manifestar-te o a votar, un no aconsegueix modificar una llei i menys marxar d’un Estat i construir un altre. En el punt que estem ara, va haver molta gent que es va sacrificar, que va renunciar la seva família, lloc de treball, salari, i que van acabar empresonats, com jo. Molta gent va perdre la dignitat per lluitar a favor de la democràcia i mai es van plantejar que perdrien. Estem donant una mala lliçó, perquè comparteixo totes les opinions, les defenso, però el que no podem pensar és que sense sacrificis, esforços, ni valors podem funcionar. Cal reflexionar-ho.\nEn la seva formació personal, quines persones, idees o llibres li han deixat petjada?\nVaig començar a fer política als 11 anys i això va ser amb molta influència dels professors de la meva escola, que eren cures i monges. Jo tenia unes inquietuds que no procedien de casa ni de cap entorn familiar sinó que eren particulars, i vaig trobar les respostes en aquells professors. I també sóc una persona apassionada per la lectura.\nCom li agradaria que el recordessin els seus veïns en el seu pas per l’Alcaldia i en el seu tarannà personal?\nCom un més.\nI a què es dedicarà el dia que deixi la política?\nA allò que sempre he mantingut, que són els temes relacionats amb reflexionar com és la nostra societat, compartir amb altres persones espais més teòrics, tornar al món de la sociologia i en el món d’entendre quin tipus de societat estem vivint ara.\nParlem de la ciutat. Com explicaria Cornellà a un nouvingut?\nCornellà és un municipi que ha aprofitat molt bé aquests 30 anys de democràcia. És una ciutat de classe treballadora, que ha transformat la seva activitat econòmica, que ha creat més llocs de treball que mai a la seva història, que ha incorporat una pròpia personalitat singular, que ajuda al motor metropolità, i que tot i que ara s’enfronta als mateixos problemes i dificultats que tots, tenim l’avantatge de tenir més capacitat per poder respondre social i econòmicament. Diem que no hem perdut les arrels, però sabem que la vida són sacrificis.\nQuè recomanaria conèixer del patrimoni històric del municipi?\nBé, sempre explico que per mi el racó més important d’aquesta ciutat és la Plaça dels enamorats, on a la primavera té una gran personalitat. És un espai intocable, íntim i de conversa en una ciutat on viu molta gent. M’agrada molt.\nLa seva utopia de Cornellà?\nUna part de Cornellà és coneguda per ser una ciutat dormitori, doncs, m’agradaria que en el futur sigui una ciutat de convivència, acollidora, més activa i de més vida. Tenim tantes coses a fer aquí, teatre, passejades, convivències, activitats infantils, lúdiques, esportives...És una passada poder fer vida a la teva ciutat i que la ciutat no t’expulsi.\nQuina és la millor manera de conèixer el tarannà i la forma de ser dels cornellanencs?\nCaminant, parlant amb els veïns, que és el que jo faig normalment. Tenim persones que procedeixen de 109 països, som una ciutat de mirades molt àmplies i el clima que intentem treballar entre les entitats, les persones i nosaltres, és el respecte en el tema social, en el tema de la integració independentment de la procedència i fins i tot en el debat identitari. Jo crec que totes les persones que tenim quelcom a fer en aquesta ciutat, que són elements actius, cultivem molt aquest tema del respecte.\nQuin ha estat el seu Nord al capdavant de l’Ajuntament?\nTenir aquesta oportunitat d’una persona que sempre ha estat implicada en la vida cultural, des de la lluita política des de les esquerres, la possibilitat i encara avui que ens estem plantejant nous projectes per sortir de la crisi. Aquesta oportunitat és impagable.\nEls Alcaldes han contribuït a crear un bon clima polític. Això no us ha convertit en persones perfectament previsibles?\nNo, la gent que es dedica a la política municipal tenim somnis, i la majoria són col·lectius. Quan vostè entrava aquí a l’Ajuntament fa cinc anys, per aquí passava 10.000 cotxes al dia, i ara el que hi haurà aquesta tarda seran nens i nenes jugant, amb famílies que parlen entre elles. O sigui, ja no és un somni. I per tant, crec que la política municipal té aquesta avantatge. També té altres dificultats, i és que en aquest moment de crisi a mi hi han vegades que la gent m’ha insultat...\nI ho entén?\nNo m’agrada que m’insultin però ho entenc perfectament. I he parlat amb ells, he estat el temps que fes falta, perquè entenc que aquella persona té impotència i si veu a l’únic polític pel carrer... Això ho he d’assumir m’agradi o no.\nCanviem de tema. Amb la nova llei estatal de l’administració local, es poden donar tots els serveis a les persones que els rebien des de l’Ajuntament?\nEn el nostre cas per ara sí, nosaltres tenim una situació econòmica que complim totes les normes comptables. Ho he explicat per activa i per passiva, la vida de les persones no és un sistema de comptabilitat sinó que ha d’estar tractada i contemplada d’aquelles coses que es poden fer. Les administracions públiques no només servim per viure per sobre de les nostres possibilitats, aquesta ciutat mai ha viscut per sobre de les seves possibilitats.\nDe fet és la ciutat menys endeutada de Catalunya...\nI la segona menys endeutada de l’Estat espanyol. Però aquesta Llei fa mal, és a dir, qualsevol Ajuntament d’Espanya, a 31 de desembre, jo no sé com ho pagaria ni com ho faria, però ha de prestar tot una sèrie de serveis que beneficiï tots els seus ciutadans. En aquesta Llei, per un sistema de comptabilitat, ara ens diuen que no ho podrem fer, quan molts podien fer-ho el 31 de desembre! Si no complim les quatre normes comptables no ho podrem fer. Bé, és una política que s’ha imposat en aquesta crisi com una gran oportunitat d’idees conservadores de tractar-nos com a mercaderies.\nNo sembla que aquesta Llei l’han fet més funcionaris d’Hisenda amb criteris i sentits econòmics, que no pas aquells que eren experts en Administració local?\nJo crec que sí, però la gran broma d’aquesta Llei és una altra, és que serveix per dir-li a Europa, als homes de negre, que amb aquesta llei Espanya tindrà un estalvi entre 8.000 i 10.000 milions d’euros, això és fals. Em sembla una gran broma de justificació d’aquesta Llei, una broma que pagaran els ciutadans, amb els seus serveis, pagaran en coses de la vida que per algun són detalls però que una escola de música, no és un detall, educació infantil no és un detall, atenció social més enllà de tractar i rebre una persona no és un detall, política d’habitatge no és un detall, són coses que articulen la fortalesa de la societat, i sobretot la seva riquesa. I miri, l’oportunitat de la crisi és per sacrificar coses, i sobretot per sacrificar els poders públics.\nI a conseqüència del que acaba de parlar, què els hi passarà a les empreses de Cornellà? ProCornellà, Fira Cornellà, l’Auditori, el Centre d’empreses del Baix Llobregat, Cornellà creació i especialment Tecsal S.A...?\nBé, en aquests moments puc confirmar que, si no hi hagués cap creixement econòmic i la situació fos com la d’avui, aquesta ciutat té els pressupostos dels propers 5 anys de l’Ajuntament garantits, i per tant podem defensar tot aquest holding municipal, que són aquestes empreses i activitats econòmiques, centres de noves tecnologies, residències... i aquesta política social per persones discapacitades, que és el projecte Tecsal S.A.\nQuè es pot fer des de l’Ajuntament per encarar una situació econòmica diferent, amb un nou teixit productiu, amb noves expectatives socials i també amb organització institucional?\nJo crec que el que nosaltres hem de preparar dintre de les nostres possibilitats és la ciutat perquè pugui captar les noves activitats econòmiques. Quines? En part la construcció sobretot a Catalunya, però especialment aquelles lligades al sector de serveis i a tota l’esfera de noves ocupacions que estigui molt fragmentada de petites empreses. La ciutat està preparada per fer això i garantir la sostenibilitat econòmica partint d’una sostenibilitat social, però és evident que nosaltres no tenim els instruments, els tenen els Estats, i poder ajudar i estimular inversions d’empreses no depenen dels Ajuntaments, sinó de la Generalitat de Catalunya, o depenen de l’Estat si pren mesures per afavorir creació d’ocupació. El problema que tenim pel davant és tota aquesta ocupació que s’ha destruït, quina serà la nova alternativa. I hem de promoure nous projectes.\nNo és hora ja, amb els anys de democràcia que portem, que hi pugui haver una iniciativa legislativa en mans dels ens locals?\nJa m’agradaria, vull dir, és un país que la tradició política no passa pel món local. En anteriors governs de França, la procedència política és de gent que ha estat al món local, i saben perfectament primer pel que representa, i segon per cultura política. En canvi aquí no, la majoria dels nostres dirigents no han passat per aquesta escola, només han estat en un Parlament, que és molt fàcil legislar dintre de la seva complexitat, però aplicar-la no ho és tant. D’alguna forma això s’hauria de canviar, però ho veig difícil.\nCom creu que ha de ser la nova Llei catalana d’administració local i la del seu finançament en aquests moments?\nEl que hauria de fer el Govern de Catalunya és aparcar la proposta que tenen de Llei dels Governs Locals i fer una proposta de llei per blindar totes les competències que tenien els ajuntaments catalans, em preocupa més la llei de finançament. I això ho podem fer sense anar de romeria al Congrés de Diputats.\nTornem a l’àmbit municipal. Els preus dels habitatges han baixat, per què no es baixa l’IBI dels Ajuntaments?\nPerquè l’IBI dels Ajuntaments només suporta com a màxim un 20% de la despesa municipal, i l’IBI està en una política de contenció fiscal. El que no podem fer és enganyar a la gent, hem d’explicar-los-hi que si per mi hi ha una cosa que és gratis, vostè tindrà que pagar la seva part i la meva. Jo vaig fer una campanya dient que pujaria els impostos al 2007, tothom que m’acompanyava deia que estava boig, i és que no podia dir a la gent que tindrien cinc coses més perquè seria més econòmic, això és una presa de pèl. En tot cas el que podem dir és, no volem les cinc coses i vostè la pressió fiscal no l’apugi, però si volem més coses, són més cares i necessitem més diners...\nA més a més de les responsabilitats que té a l’Ajuntament, és vicepresident executiu de l’Àrea Metropolitana de Barcelona. A hores d’ara, suposo que també s’ha de reinventar l’Àrea Metropolitana per tenir un nou futur?\nCrec que tenim un bon instrument i la crisi condiciona molt a pensar en el futur. Els territoris sempre en reinventen, són intel·ligents, i l’Àrea Metropolitana ara té una oportunitat que ha d’aprofitar i que l’ha perseguit durant més de vint anys, que era poder actuar i configurar un govern que pensa en coses importants com el transport, l’aportació del medi ambient, la reactivació econòmica, nou planejament urbanístic, com tractar-lo ara, què necessitem. Sempre explico que per la meva forma de ser m’agraden les coses xino xano.\nA que sóc una persona que està en contra de la tirania de la immediatesa, és a dir, la meva vida no és un tweet. Reflexionar necessita sumar moltes mirades. L’Àrea Metropolitana ha integrat quatre administracions en una per fer-la més rentable econòmicament, hem posat en marxa programes socials i hem mantingut polítiques d’inversions al territori. Aquí podem aprofitar aquesta unió de municipis amb polítiques importants que també són quotidianes i que afecten a la vida de la gent.\nCom s’hauria d’articular la pràctica de la nova Àrea Metropolitana i la coordinació d’interessos municipals que no sempre són coincidents?\nNosaltres tenim una cultura i és que són vint anys convivint i on hem fet molta feina, teníem la Mancomunitat de Municipis, l’entitat de transport públic i l’entitat de Medi Ambient. Els que estem a l’Àrea Metropolitana som persones que tenim competències en els nostres municipis, alcaldes i regidors, i tenim aquesta cultura de convivència, de coexistència, de cohabitació, i a la vegada de tenir una mirada més amplia i de confiança entre nosaltres. La gran sort de la nova Àrea políticament, és que ja han estat capaços de construir un Govern quasi d’unitat, només està el PP fora. I s’ha aconseguit per confiança i per objectius comuns amb les nostres discrepàncies, i a més a més amb un interès que ajuda a la vida de les persones.\nEl tractament específic del tema metropolità de Barcelona no ha estat mancat de conflictes, a hores d’ara, som capaços d’avaluar les llums i ombres de les diferents solucions que ens han donat?\nHi han dues qüestions cares, l’eliminació dels residus i el transport col·lectiu i públic. I després un altre tema que és com ajudes a que les estructures socials puguin fer front a aquesta gran crisi. I aquesta combinatòria nosaltres l’hem reorientat per poder-la assumir amb garanties. Això és un treball molt intern i poc públic però a nosaltres ens dóna seguretat i ancoratge. A partir d’aquí tenim un instrument que és el Pla directori urbanístic que ens permet pensar en el territori, en les seves potencialitats i com ho planifiques de cara al futur. I per mi, en aquests moments hi ha més punts positius que negatius.\nTambé és Secretari d’Acció política del PSC. Què fa que els polítics hagin de demostrar sempre que estan en desacord?\nMiri, jo sóc una persona de cultura d’acords, la meva trajectòria ho demostra. Aquí a la ciutat sempre hem tingut majories absolutes i sempre hem pogut articular consensos, governs i acords amplis, a l’Àrea Metropolitana igual. Sóc partidari d’un gran acord a Espanya i a Catalunya, perquè si vostè i jo ens tenim que sacrificar en aquests moments, que aquest sacrifici serveixi per alguna cosa.\nI després de l’acord negatiu pres per les Corts Generals, què s’ha de fer?\nSempre que arribes a un acord, evites passar pel Parlament o el Congrés dels Diputats. Primer construeixes l’acord, sempre entre aquelles persones que tenen ganes d’arribar a un acord, i quan hi arribes, vas al Congrés, al Parlament, i es mira d’articular en una llei o un acord parlamentari, mai intentes buscar l’evidència d’altres acords. El problema d’aquest desacord és que afecta a la forma d’entendre la nostra nació. Hi han dies que em preocupa aquesta evidència del desacord perquè està molt relacionat amb diferents ingredients, no tan sols en un, perquè és un ingredient de la Sentència de l’Estatut, de conseqüència de la crisis econòmica, d’una societat que no està disposada a fer massa sacrificis. M’agradaria que a les pròximes enquestes que es facin a qualsevol de les persones que diguin si estan a favor o en contra, li preguntin quins sacrificis estarien disposats a fer.\nCom es construeix aquest acord?\nMalauradament, en aquests moments es construirà de les conseqüències d’una topada molt forta.\nQuè li diria al President de la Generalitat en aquest moment?\nEstà crucificat per l'Assemblea Nacional catalana i amputat pel seu electorat. Quan tens una persona que no té capacitat per decidir, jo li diria que fos responsable, que digui a la gent: ‘escolti jo no tinc marge, i com no vull passar per la història del meu país com un traïdor, portaré al país fins a on faci falta’. Però és que el país som els que es manifesten i els que no, i jo com a ciutadà vull decidir sobre la meva identitat i el meu futur, però que ningú em prengui el pèl. Això només es pot fer de forma acordada.\nL’alcalde de Cornellà afirma que ja n...\nCornellà demana l’alliberament de Cuixart i Sànchez\nL’Ajuntament de Cornelà ha emès un comunicat r...\nEl ‘nou PSC' local\nEls socialistes presentaran candidats novells a le...\nEls alcaldes socialistes del Delta del Llobregat reclamen al Govern alternatives a Eurovegas a la zona amb el seu acord\nEls batlles de Cornellà, Sant Boi, Viladecans i G...


Puget i Acebo, Guillem\nP PU 1 Imatge 1 Col·laborador/a 85 Visites Bústia de suggeriments\nPuget i Acebo, Guillem (Eivissa 1945) SOC/BOT Farmacèutic i botànic. Es llicencià en farmàcia a la Universitat de Barcelona l´any 1968. Com a estudiant universitari, fou delegat de facultat i membre de la junta de delegats del Sindicat Democràtic d´Estudiants de la Universitat de Barcelona (SDEUB); a causa d´aquestes activitats antifranquistes fou expulsat el gener de 1968 a perpetuïtat de la Universitat de Barcelona i durant dos anys de la resta de les universitats de l´Estat espanyol. Una amnistia general per canvi de govern li permeté finalitzar els estudis. Els anys 1968 i 1969 treballà als laboratoris farmacèutics Nezel (el 2008 Solvay), de Barcelona, alhora que exercia de col·laborador de les classes pràctiques de la càtedra de farmàcia galènica de la facultat de Farmàcia. Durant aquella etapa i fins a 1971 va militar al Front Obrer de Catalunya (FOC). Entre 1970 i 1971 treballà a la secció científica dels laboratoris farmacèutics Ferrer Internacional de Barcelona i després, fins a 1976, residí a la República Federal d´Alemanya, a la ciutat d´Aachen (Aquisgrà) per treballar als laboratoris H. Trommsdorf com a director de la fabricació de medicaments i desenvolupament galènic. Durant aquell període va militar al Partit Comunista d´Espanya i fou membre del seu comitè federal, màxim òrgan de direcció a Alemanya. L´any 1976 tornà a Barcelona i fins a l´any 1981 treballà als laboratoris farmacèutics Almirall. Durant aquell període va militar en el Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC), a les organitzacions de Ciutat Vella i de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) i arribà a ser secretari general d´aquesta última. L´any 1981 tornà a Eivissa per assumir la titularitat de la farmàcia del seu pare, Cèsar Puget Riquer , i fins a 1995 milità al Partit Comunista de les Illes Balears (PCIB) del qual, fins a 1990, fou secretari general. El 1995 abandonà el PCIB i ingressà al partit Entesa Nacionalista i Ecologista (ENE). Des de l´any 1991 fins al 1998 fou membre de la junta directiva de la Federació d´Associacions de Pares d´Alumnes (FAPA), primer com a secretari i des de 1995 com a president, període caracteritzat per una intensa activitat reivindicativa. Aficionat a la botànica, s´ha dedicat a l´estudi de la flora vascular de l´illa d´Eivissa i, juntament amb altres autors, ha publicat diverses aportacions al catàleg florístic, amb noves citacions de tàxons per a tot l´arxipèlag Balear o bé per alguna de les seues illes, com “Notes florístiques de les Illes Balears (V)” al Butlletí de la Societat d´Història Natural de les Balears, 44 (2001). És col·laborador de l´Enciclopèdia d´Eivissa i Formentera i, des de 2000, n´és cap de l´àrea de botànica. L´any 1999 l´Institut d´Estudis Eivissencs li concedí la Menció d´Honor Sant Jordi. [EEiF]