El nostre institut pretén formar els alumnes tant en el nivell pedagògic com en el personal i social. Considerem molt important fomentar en els alumnes una actitud respectuosa vers la diversitat social, religiosa i ideològica des de l’arrelament a la seva realitat més propera. El desenvolupament de comportaments cívics i no violents és un altre dels objectius prioritaris de la nostra comunitat educativa.\nCreiem que la col·laboració entre el centre i la família permetrà aconseguir amb més facilitat aquests objectius.\nEl centre disposa de Projecte lingüístic de centre (PLC) que s’ajusta a la normativa publicada aquests últims anys al DOGC. El coordinador de llengua, interculturalitat i cohesió social anirà actualitzant aquest projecte.\nEntre les prioritats marcades a la Resolució d’inici de curs, s’explicita que la llengua catalana és la llengua d’aprenentatge i comunicació en les actuacions docents i administratives d’un centre docent. Hem doncs de procurar apropar-nos a aquesta Resolució.\nL'Institut Pompeu Fabra vol ser integrador i obert a la diversitat i procura anar construint un context escolar capaç d'acollir tot l'alumnat.\nDisposem d'una planificació específica i un seguit de recursos humans i tècnics per atendre la diversitat.\nGrups flexibles a 1r i 2n d’ESO :\nEls grups de 1r i 2n d’ESO són heterogenis. Com a mesura ordinària de tractament a la diversitat es fan agrupaments flexibles en les matèries de català, castellà, matemàtiques i anglès, a fi de tractar la diversitat en tots els seus nivells.\nDiversitat a 3r i 4t d’ESO :\nA 3r i a 4t d'ESO hi ha 4 grups homogenis que estan distribuïts segons el seu nivell d’aprenentatge per tal de poder orientar-los a Batxillerat o CCFF.\nPrograma de diversificació curricular (PDC) 3r o 4t d’ ESO\nAquest programa (PDC) es concreta com a mesura específica que dóna resposta al que estableix el Decret 187/2015, de 25 d'agost, d'ordenació dels ensenyaments de l'educació secundària obligatòria.\nEl PDC és una mesura específica i temporal d'atenció a la diversitat que s'adreça a alumnes de tercer per facilitar l'assoliment dels objectius generals i les competències dels diferents àmbits determinades al Decret 187/2015, mitjançant una organització de continguts i matèries del currículum diferent a la que s'estableix amb caràcter general i una metodologia específica i personalitzada.\nL'Aula de diversificació curricular o Aula Oberta forma part de les mesures extraordinàries que a partir del curs 2016-2017 s'apliquen a 3r o 4t d'ESO, per atendre l'alumnat amb dificultats d'aprenentatge o problemes disruptius. Aquesta Aula desenvolupa el 100% de l'horari lectiu dins del Centre i treballa per projectes.\nAula d’acollida :\nDes del curs 2016-2017 l’Institut disposa d’una aula d’acollida en que alumnes nouvinguts aprenen la llengua i les costums del nostre país. L’aula d’acollida compta amb una professora especialista que és qui la gestiona.\nEls centre conta amb dues psicopedagogues que distribueixen les seves tasques en els diversos nivells. També conta amb el suport del psicòleg de l’EAP que entre altres funcions atén individualment a alumnes que requereixen la seva atenció.\nL’ORDRE ENS/108/2018, de 4 de juliol, determina el procés d’avaluació a l’ESO.\nEn el marc de l'avaluació formativa, l'equip docent ha de dedicar com a mínim una de les seves reunions habituals durant el primer trimestre a fer un seguiment dels alumnes amb l'objectiu de fer-ne una valoració qualitativa individualitzada per millorar-ne l'acolliment i prendre decisions sobre el seu procés d'aprenentatge, que els ajudi a autoregular-se i que sigui orientativa per a les famílies. En l'avaluació inicial dels alumnes de primer curs d'ESO també cal tenir en compte tant el traspàs d'informació dels mestres de primària, d'acord amb l'article 10.1 d'aquesta Ordre, com l'avaluació de les activitats de reforç d'estiu que hagin fet aquests alumnes.\nEl consell orientador l'elabora l'equip docent al final de cada curs a partir de la informació continguda en el registre o full de seguiment intern, i conté l'orientació sobre l'itinerari formatiu de l'alumne i, si escau, recomanacions i propostes de mesures de suport per al curs següent. En el cas de quart, o en acabar l'escolarització, també ha d'incloure, mitjançant un informe motivat, una orientació específica amb relació al seu itinerari en l'ensenyament postobligatori i/o professionalitzador. El consell orientador s'inclou en l'expedient de l'alumne. En finalitzar 1r, 2n o 3r es lliura a l'alumne i als pares o tutors legals dins de l'informe d'avaluació. En finalitzar 4t o si es finalitza l'escolaritat abans, el consell orientador s'ha de lliurar com a document oficial de l'avaluació amb el format que decideixi el centre.\nL'avaluació de final de curs a l'educació secundària obligatòria s'ha de fer en cadascun dels quatre cursos de l'etapa, en acabar el període lectiu en el cas de l'avaluació final ordinària i quan determini el calendari escolar del curs corresponent en el cas de l'avaluació extraordinària. 2. La valoració del grau d'assoliment de les competències dels àmbits transversals i dels diferents àmbits associats a les matèries que l'alumne ha cursat aquell any acadèmic, s'ha de fer d'acord amb l'article 5.2.\nPreavaluació al 1r trimestre i avaluació a cada trimestre.\nRecuperació de matèries pendents dels cursos anteriors.\nAvaluació ordinària dels resultats obtinguts en l’avaluació continua al llarg del curs.\nActivitats i exàmens de recuperació extraordinàries per passar de curs a finals de juny.\nAvaluació externa a 4t d’ESO.\nL’Ordre EDU/554/2008 de 19 de desembre modificada per l'Ordre ENS/62/2012 de 15 de març determina el procediment d’avaluació i de promoció de l’alumnat de batxillerat.\nL’alumnat, pares, mares i tutors legals a l’inici de curs, hauran de ser informats del currículum formatiu i dels criteris d’avaluació de cada matèria així com dels períodes de reclamació.\nAvaluació inicial a 1r curs.\nPreavaluació a mig trimestre de 1r curs.\nAvaluació continuada trimestral.\nAvaluació final de curs el mes de juny (1r Curs).\nActivitats de recuperació de les matèries pendents durant l'estiu (1r Curs).\nActivitats extraordinàries d'avaluació de primer curs els primers dies de setembre. (Resolució de 15 de juny de 2011) que ha d’elaborar i qualificar el departament didàctic.\nAvaluació a 2n curs de Batxillerat de les matèries pendents de 1r curs.\nAvaluació dels alumnes de 2n de Batxillerat en les dates que indiqui el Departament d'Educació.\nAvaluació extraordinària de segon de batxillerat els darrers dies lectius de curs que ha d’elaborar i qualificar el departament didàctic.\nL’avaluació dels aprenentatges dels alumnes dels cicles formatius serà continuada, atendrà l’organització modular i es farà per unitats formatives per tal de permetre una millor capitalització de la formació.\nDurant el transcurs del mòdul s'avaluarà cada unitat formativa en una avaluació ordinària i s'establiran les estratègies que facilitaran la recuperació de l'avaluació continuada de cada UF durant del curs. En el calendari del curs es fixa una setmana per a una segona avaluació ordinària. El professorat informarà l'alumnat dels mecanismes (activitats) d'avaluació establertes a la programació de cada mòdul i de les dates de les mateixes.\nPel mòdul de formació en centres de treball s'establiran dues avaluacions ordinàries en el calendari del curs. En aquest cas el tutor de FCT programarà les estades a les empreses per permetre que tot el alumnat que hi tingui dret les pugui realitzar dins del curs acadèmic.\nLes dates d’avaluacions d’ESO, Batxillerat i CCFF s’han fixat al calendari general del curs.


Obren dos expedients sancionadors a Cal Pobre per una festa nocturna\nFaçana de Cal Pobre, al número 6 del carrer dels Descalços.\nEs tramiten pel soroll i per fer-la amb els elements propis dels locals de pública concurrència\nActualitzada 26/07/2018 a les 20:34\nL’Ajuntament de Tarragona ha obert dos expedients sancionadors al Centre Social Autogestionat Cal Pobre, ubicat al número 6 del carrer dels Descalços, per la festa que va organitzar la nit del 16 de juny, la Tarraco Finest, la qual va provocar la denúncia d’un veí –que va trucar la Guàrdia Urbana durant la mateixa nit– així com dues queixes més que es van interposar a l’OMAC (Oficina Municipal d’Atenció Ciutadana), l’endemà.\nSegons han confirmat fonts municipals, la nit del 16 de juny, la Guàrdia Urbana va actuar per la trucada d’un veí que va alertar de les molèsties que provocava el soroll i la música de la festa que s’estava desenvolupant a l’interior de l’immoble del carrer dels Descalços. Els agents de la Guàrdia Urbana es van presentar i van constatar que, efectivament, s’estava celebrant una festa i que el soroll superava el nivell de decibels permès. La policia va obrir diligències, i, l’endemà, es van presentar dues queixes veïnals més a l’OMAC per les molèsties ocasionades pel soroll i la música. Segons fonts municipals, s’està tramitant un expedient sancionador al departament de disciplina urbanística pel soroll i un altre al departament d’establiments per la prohibició d’organitzar festes alternatives amb elements i estructura semblants a les que organitzen els locals de pública concurrència. La manca de control d’accés i en la venda de begudes alcohòliques, així com una organització semblant a la que realitzaria qualsevol establiment d’oci nocturn, són els principals motius que han provocat el segon expedient.\nDes de la Plataforma Creativa Cal Pobre, que gestiona l’immoble ocupat des de fa anys, s’informava recentment, a través de les xarxes socials, que no podran continuar a l’espai «per la queixa d’un sol veí per la música alta, on demanen multes de 10.000 i 100.000 euros en cas de ser greu el procediment i molt més, en cas de ser molt greu, un cop portat a judici». No és l’únic motiu que els impedirà continuar a l’edifici, segons la Plataforma Creativa «l’acceleració del desnonament» és una de les causes principals. Tal com va publicar Diari Més el maig passat, la immobiliària Solvia va notificar al Centre Social Autogestionat Cal Pobre el 12 d’abril l’inici del procés de desnonament de l’edifici ocupat.\nComenta el contingut : Obren dos expedients sancionadors a Cal Pobre per una festa nocturna


Maridea CaseVacanza - Madreperla Illa de Ponza Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 158 allotjaments a Illa de Ponza.\nMaridea CaseVacanza - Madreperla\nVia Dragonara - Check In Taked Place At Agenzia Maridea, C.So Pisacane 04027 Ponza, Ponza, Illa de Ponza, Itàlia, 04027 - Veure al mapa\nMés informació sobre Maridea CaseVacanza - Madreperla\nConvenientment situat a Illa de Ponza, Maridea CaseVacanza - Madreperla és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Maridea CaseVacanza - Madreperla, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Habitació familiar, àrea de fumadors són només algunes de les comoditats que fan que Maridea CaseVacanza - Madreperla sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara balcó/terrassa, ventilador, cuina americana, nevera, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Illa de Ponza, faci de Maridea CaseVacanza - Madreperla la vostra llar.


Airecelobert: Sant Antoni a Sanaüja\nSanaüja 17 de Gener de 2015.\n09:00h Esmorzar popular al passeig.\n12:00h Missa en honor al patró i benedicció dels animals.\n13:00h Tradicional tres tombs.\n13:30h Repartiment de coca,figues i mistela per a tothom, a la plaça major.\n15:00h Dinar popular al Local Social preu del tiquet (treure el tiquet a l`ajuntament fins el dia 15 de Gener de 2015).\n20:00h gran sessió de ball amenitzada per Duo Zadit.\nal local Social.\nDurant el ball hi haurà servei de bar i entrepans.\nL`Ajuntament es reserva el dret d`alterar el programa.\nSanaüja farà una carbonera durant la festa de sant Antoni abat.\nSanaüja (Segarra) Sanaüja el petit poble de la vall del Llobregós celebrarà demà la tradicional festa de Sant Antoni Abat durant la qual es farà una carbonera tradicional i se celebren els tres tombs.Els actes de la festa comencen amb un esmorzar popular i una missa en honor al patró durant la qual es farà la benedicció dels animals.\nPublicat per Agusti a 1:18


L'illa del Ter: Sala d'espera\nHi ha imatges que, pel motiu que sigui, ens queden gravades a la retina i, malgrat el pas del temps, coneixen el camí per retornar a la nostra memòria. Potser ho fan perquè sí, pel caprici dels records que no hi entenen de fronteres temporals o espacials. Potser retornen amb la intenció de posar llum, ara sí, a un episodi viscut amb la innocent ignorància implícita en dels quatre o cinc anys. A vegades em torno a veure, asseguda en un banc de fusta, repenjada en una paret de color verd hospital, a prop d'un altre banc, on hi ha tota una colla de nens amb la mirada de trista. No recordo si ploraven... Que llargues se m'han fet les hores a les sales d'espera de l'hospital... quan acabaven de posar el marcapassos del meu pare; esperant la veu amable del cirurgià després d'una intervenció a la meva mare que, a priori, havia de ser senzilla; fent companyia al pare en una operació d'urgència al meu germà. Però també, és clar, quan estàvem pendents de quina cara faria el primer nebot, el primer net, el primer fill...\nAmb els anys he anat acumulant experiència en sales d'espera fora dels recintes hospitalaris: als pors i aeroports, quan la meva ànsia exploradora de conèixer altres realitats, em va dur a viure primer a Formentera i, després, a Mallorca; a les que duia dins meu quan estava pendent de si el centre educatiu on treballava em renovaria el contracte per al proper curs o a quina de les quatre illes m'enviaria la meva primeria convocatòria com a funcionària interina: Sineu, al cor de la Mallorca mallorquina... La secció de llibres i papereria d'uns magatzems que anuncien l'arribada de la primavera molt abans que sigui la seva hora, no foren suficients per calmar el neguit de la tensa espera dels resultats d'unes oposicions que, tanmateix, no em van alliberar de l'efecte sala d'espera: la destinació en pràctiques, la plaça "definitiva", el concurs de trasllats... En cada espera m'ha tocat (re)aprendre, per si de cas se m'havia oblidat, el valor de l'ara i aquí que ens recorden, una vegada i una altra, els nous gurús del mindfulness, com si per l'efecte de l'anglès, l'atenció plena ens donés més confiança d'eficàcia o eficiència. Deu ser per allò de la confiança que, em deia un dia la Sònia al Mima't i corro a apuntar-ho no fos cas que se m'oblidi!, és un ingredient imprescindible en qualsevol fórmula. Fins i tot en la fórmula de treure el màxim profit del moment que ens toca viure. O potser el triem?\nLes sales d'espera pròpies, com si fóssim en una partida de billar, juguen amb les de les persones que tenim al voltant. A vegades passen de llarg, perquè no podríem viure amb l'angoixa permanent d'aquells qui asseguren que T-O-T està cada vegada pitjor; d'altres ens toquen amb aquella suavitat gairebé imperceptible, que ens permeten gaudir d'uns instants de complicitat d'ànima una tarda de dissabte, retrobada en femení de tres generacions, a l'espera que neixi en Joel, d'aquí a un parell de mesos, per ampliar la família. Encara hi ha les caramboles que, enmig de rialles disteses vora el foc, ens permeten alçar les copes i brindar pel plaer de compartir un bon àpat en bona companyia. I el lloc... una cuina que, amb els seus 475 anys, si el llindar de la porta diu tota la veritat sense necessitat de jurar o prometre, deu haver estat escenari de moltes esperes. Si sou àvids lectors, amb llar de foc de fons o no, a les sales d'espera de les vostres vides, permeteu-me un parell (mallorquí) de recomanacions que compagino en aquesta setmana santa preludi de sant Jordi i de la recta final d'una campanya electoral amb presó inclosa. El cel no és per a tothom de Marta Rojals, una novel·la que juga amb els temps d'espera per desvetllar els secrets familiars dels tres germans Costa. Factfulness de Hans Rosling, sobre les raons que no ens fan veure el món tal com és, una obra per reflexionar editada en català per La campana. I, encara, La força de les paraules de Miracle Sala, que dimarts vinent, diada de Sant Jordi, ens el presentarà a Breda a les set de la tarda. Amb la seva prosa ens acostarem als petits moments d'estricta simpatia que ens ofereix l'entorn rural al ritme de les estacions. Que l'espera us sigui plàcida!\nPublicat per Dolors Clota a 12:09\nAnònim 21 d’abril de 2019 a les 21:42\nGràcies Dolors per les recomanacions!\nFeliç Sant Jordi ;-)\nUnknown 22 d’abril de 2019 a les 12:59\nCom sempre revelador��\nAnònim 1 de setembre de 2019 a les 23:16\nUf les esperes!, com desesperen algunes!


Més pont i menys murs. Dia 3\nProjectes  | Institut \nProjectes: Més pont i menys murs. Dia 3\nEnviada per mcasal55 el 22/Mar/2018 - 16:00\nDiari d'un projecte\nTornem a agafar energies per començar el dia treballant més fort! Avui dia 21 de març de 2018, totes les comissions hem continuat progressant en cadascun dels sectors i desenvolupant idees ja decidides.\nEls de la comissió de premsa hem començat a editar els vídeos i entrevistes que vam gravar ahir. També hem entrevistat a l'Estrella Pérez, professora, coordinadora pedagògica del centre i membre de l'equip impulsor del crèdit, on li hem fet unes preguntes en relació a la coordinació del crèdit de síntesi. Com ja es habitual en la nostra comissió, ens hem comunicat amb els altres sectors per informar-nos del treball que fan a diari.\nLa comissió de publicitat ha contactat amb patrocinadors per poder lluir les samarretes, també dissenyades per ells, amb el logo de "Travessa la història". Les empreses Decathlon, Tous, Autocar, cal Coll i Alsina.\nJa han acabat les cartes pels pares i les respectives autoritzacions, així podran informar-se sobre la cursa. Volen començar a organitzar els papers de la ruta de cada membre de la classe i estan buscant patrocinadors per les despeses del menjar que volen donar durant a la cursa. Tot això gràcies a la comissió de logística.\nLa comissió de documentació ha compartit idees amb les altres comissions del mateix sector per poder posar en comú. També han pensat diferents activitats dinàmiques perquè les puguin realitzar els de primer, sobretot estan parlant sobre el tema del premi per el guanyador de la cursa cosa que encara no està decidit.\nEl QR com bé ens ha dit la comissió per que s'informin i puguin participar en les informacions.\nA més a més, estan creant un blog per poder publicar informació. I per poder acabar l'activitat amb ànims estan decidint de fer una actuació d'un dels membres de l'equip.\nUs posem l'enllaç del blog de la ruta de 3r d'ESO C\nCOMISSIÓ DE PREMSA 3r. ESO C\nMés notícies a la categoria Projectes & Institut\nDinar de final de curs del professorat del Pius  (per vgrau el 28 / Jun / 2018)\nSortida 4t ESO final de curs  (per vgrau el 14 / Jun / 2018)\nPrimers dies a Cala Montjoi  (per mcasal55 el 14 / Jun / 2018)\nCloenda del Projecte de l'Hort Ecològic  (per racuna el 12 / Jun / 2018)


Informació dels llibres del curs 2017-2018 | AMPA IES Menéndez y Pelayo\nCom adquirir els llibres:\nL’AMPA de l’IES Menéndez y Pelayo té la intenció de posar en marxa un sistema de socialització de llibres, però aquest projecte requereix el consens i la participació de tothom, AMPA, Direcció i professorat.\nMentre avancem per aquest camí oferim diverses opcions a les famílies per adquirir els llibres.\nA partir del llistat de tots els llibres del curs de 2017-2018 (enllaç a la web del centre) podeu:\nComprar-los en una llibreria especialitzada a proveir llibres de text;\nCercar-los a internet per mitjà de les plataformes de compravenda i permuta de llibres de text de segona mà;\nFent intercanvi privat entre les famílies de l’Institut;\nParticipar en el projecte de reutilització de llibres utilitzant els serveis que ofereix l’empresa Iddink.\n– Primera informació del projecte Reutilització de llibres –\nInformació de com fer la comanda MENENDEZ Y PELAYO enllaç a PDF\nInformació de com tractar els llibres enllaç a PDF de text. Si preferiu podeu veure aquest vídeo explicatiu per aclarir com tractar els llibres enllaç al vídeo com tractar els llibres de la web Iddlink\nAJUTS per la compra de llibres de text i ordinador\nHores d’ara es desconeix els ajuts pel curs 2017-2018, contacteu amb secretaria del centre per aquest tema o consulteu la pàgina del Consorci http://www.edubcn.cat/ca/alumnat_i_familia


La nova mansió del streamer Ibai Llanos – Món Streaming\nInici Notícies i Articles La nova mansió del streamer Ibai Llanos\nactualizado el 03/01/2021 03/01/2021 Notícies i Articles\nDaniel Rubio Comas 1 comentario en La nova mansió del streamer Ibai Llanos\nIbai Llanos, popular streamer i youtuber espanyol, va fer pública la seva nova mansió en un vídeo al seu canal de Youtube en el cuál feia un tour mostrant la gran amplitud de la casa i totes les seves habitacions. A més de la gran quantitat de dormitoris i habitacions dedicades per a grabar els seus streams, la casa compta amb una gran piscina, una pista de bàsquet i una altra de pàdel a l’exterior. La mansió té tres soterranis en els quals es troben les habitacions per grabar, el gimnàs, una discoteca amb una taula de ping pong, una sala de massatges, un jacuzzi i finalment un celler.\nDurant el recorregut ens narra, a més, les idees de vídeos i streams que té preparades per fer en un futur amb les diferents zones de la casa i amb els altres streamers (com “Werlyb“, “Cristinini“, “Illojuan“, “Knekro” o “Revenant“) que també hi viuràn, o més aviat treballaràn allà, ja que al vídeo aclara que aquesta casa serà principalment per anar a grabar vídeos i streams.\nArtículo anterior Streamers i Andorra\nArtículo siguiente PogChamps 3\nactualizado el 03/04/2021 03/04/2021 Notícies i Articles\nactualizado el 02/22/2021 02/08/2021 Notícies i Articles\nel 03/15/2021 a las 11:50\nMenuda mansió, a més d’un li agradaria prendre unes petites vacances allí.


General | wondersalmon\nUn dia complert a les Moeraki\n29 Març 2015 21 Abril 2015 / wondersalmon\t/ Deixa un comentari\nDesprés del dia anterior amb la magnífica ruta geològica avui ens espera una jornada també molt emocionant, i no comencem malament.\nEns llevem a Kakanui sobre un penyasegat davant d’ una platja ja plena de surfers. Un cop esmorzar a la parella de jubilats del costat ens conviden a la seva caravana de luxe. Són en Mary i la Sue que fa un parell de mesets han estrenat caravana i volen compartir-ho amb la resta. Ens vol botir amb patates, postals i torrades amb una mena de bovril vegetal típic d’ aquí. Parlem de tot i de res. Els expliquem la ruta que portem feta i com.funciona el tema dels cognoms a casa nostra (no ho acaben d’entendre). Ells ens comenten que tenen els fills per pobles de l’illa sud, que només han anat a Fiji i no han sortit més de les dues illes i que volen anar a Europa de manera relaxada. Els aconsellem que poden fer i on anar. La veritat és la hora que estem amb ells ens ho passem molt bé i els invitem a que vinguin per Bcn.\nMary, Sue i Lluís\nUn cop fet el segon esmorzar del dia ens dirigim a Oamaru un poblet molt cucu i recollit on aprofitem per visitar-lo una mica. Al i-site ens acullen, com no, molt bé i ens donen tota la informació que demanem amb un somriure a la cara tot natural. Aprofitem que tenim wifi per fer trucades a la família, que feia dies que no ens posavem en contacte, i això ja ens serveix per alegrar-nos més el dia. Admès avui toca dutxa i ben contents anem al gimnàs municipal. Aquí tenen el servei de només dutxa (cosa impensable a casa nostra) i la veritat que ens prova d’allò més bé. Ara ve el més dur: fer la bugada. I és que fa una setmana que dormin amb els plànols dels anteriors amos de l’Eriçona. Ens ho podeu dir, som uns guarros. Una laundromat a tot el poble i sembla que tothom s’ha posat d’acord a rentar la roba avui i a la mateixa hora. La cina durarà més de dues hores, així si, entre rentar i assecadora anem a comprar el menjar típic de NZ: fish & chips. No val res i a sobre acabem ben enllardats. Acte seguit: Manel al WC.\nOamaru, un poble amb encant\nAl mercat de farmers\nAmb mono de Wi-Fi\nEls jardins d'Oamaru son d'estampa de comunió\nBé, ja tota la logística està enllestida i toca doncs visita a les Moeraki boulders, són unes formacions geològiques que deixen al Manel ben embadalit i content. Estan situats just a la platja i per poder accedir hi cal anar-hi en marea baixa. Tot i així algú queda amb els peus xops. Simplement són rocs esfèrics formats per carbonat de calci metamorfitzat. És un fenomen particularment rar. Cal dir que el lloc dóna opció a fer infinitat de fotografies.\nJa gastades les energies fent el tonto per aquestes pedres, toca pinguins i lleons marins. Ens dirigim a un lloc per veure pingüins grocs per variar, per una pista de grava. Just sortit del cotxe i iniciats uns minuts de caminar a veiem tot de lleons marins vaguejant pels rocs propers al mar. Les opinions però, s’han de veure des d’un refugi on quedem amagats. Resulta que són porucs. Ni un pingüí. És massa d’hora. Això sí veiem més lleons marins prenent la fresca. Ja tornant al cotxe i frustrats decidir anar per un camí on ens trobem una noia embadalida i quasi amb llàgrimes els ulls, mirant dos pingüins. Els tenim a menys d’ un metre i mig!! OMG!!! Són preciosos. Estan amb les ales esteses, suposem que, per eixugarse. Pobres, han estat tot el dia pescant i tenen 3 pallassos mirant-los hipnotitzats, ells tanmateix ni s’immuten. Són tan cucus i abraçables com la Rita, i debatem de si és factible segrestar-los o portar-los a Bcn. Ens declinem per no fer res ja que només deuen tenir passaport novazelandes i seria molt difícil que aconseguissin nacionalitat espanyola (o catalana). Arriben al cotxe i comença a ploure a bots i barrals. Ja toca buscar casa. Amb un dia ben complet ens dirigim a un altre lloc idil.lic: Trotters gorge.\nAquí dins hi ha d'haver algun alienígena\nSobre unes pilotes de part natural.\nPose backpacker, lamentable, però real.\nLleons marins famèlics 🙂\nHanoi, la capital de Vietnam… Perquè interruptus? Com el nord té molt a veure i tot radial la veritat és que hem visitat la ciutat en 3 parts o 3 dies separats per la nostra visita a Sapa i badía de Ha Long.\nTothom diu que Hanoi té molt més encant que Ho chi Minh. Possiblement el té. La nostra primera imatge és l’arribada en tren a les 05:30 am envoltats d’una boira que no ens ha deixat durant tot el nostre viatje pel nord de Vietnam. Una boira que sembla barreja de boira i contaminació. En aquest ambient, sense gairebé ningú al carrer, ens rep Hanoi, i així ens agrada. Una mica fantasmagò rica però maca… Donem voltes per buscar on deixar les bosses, no ens deixen fer check in fins les 12. Anem a esmorzar i donar una volta pel llac de la zona turística o old quartier, fem tràmits pel bus de l’endemà a sapa, donem una volta pel mercat i ens dirigim a un pont que hi ha a Hanoi molt bonic a les postals però bastant cutrillo a la realitat. Afortunada o desgraciadament des d’allà trobem un barri molt de barraques i veiem en viu des de la llunyania una baralla de galls ensangonats… Espectacle dantesc.\nNeteja facial al parc\nDe polis...quant freaky suelto\nBodorrio al parc\nSóc famóós. Tots els mitjans em segueixen\nPont que sembla més bonic a les postals\nUn cop al mercat anem a dinar i sorpresa!!! És l’aniversari de la Marta i l’hi hem comprat un pastisset amb una espelma, de xocolata falsa que té mono (trobar xocolata real aquí és impossible)… Això i un protector bucal del Doraemon són els únics regals que la pobra rebrà pel seu aniversari 😉 això sí passem una bona estona sent la rialla de tothom!!!\nEntre la humitat i el fred que fa i que estem mig tontos d’haver dormit al tren, passem la tarda veient sèries i descansant de tant viatge arraulits al llitet de l’hostal.\nSuuuuper regal de Doraemon\nLa nostre segona etapa per Hanoi ens reb amb un xirimiri que es convertirà en pluja bastant molest… Al matí donem una volta fins al museu militar i d’allí volíem seguir però donem la volta ja que plou cada vegada més intensament. Busquem pla alternatiu i ens surt anar a veure una peli, però busquem el cinema que ha trobat en Manel i no hi ha manera. Com se’ns fa tard i ja no arribem i ningú ens sap dir on és el cine, aprofitant ha deixat de ploure i mig surt el sol, anem cap al mausoleu de Ho chi minh, l’antic president de Vietnam, el que va declarar la independència dels francesos i va introduïr el comunisme a la zona.\nTemplet al centre de Ha Noi\nDe camí ens trobem amb la ciutadella antiga de Hanoi, que resulta és Unesco… Afortunadament no hi ha ningú vigilant l’entrada i podem entrar de gorra… Una sort ja que tampoc és tant bonic com per pagar per veure-ho… Al inici hi ha un parc ple de bonsais que ens encanta i després una part de la ciudadella antiga i una altra part més nova del segle XVIII.\nD’aquí arribem fins al mausoleu, un edifici que no té gaire res de l’altre món, al costat del palau presidencial i el museu de Ho Chi Minh. S’ha de dir però que passejar per aquesta zona s’agraeix ja que és una zona relativament tranquila, sense trànsit ni milions de bocines… Al vespre sopem un sticky rice boníssim, ens encanta… I resulta ser un arròs del que després ens parlaran una parella catalana que ens trobem a Cat ba…. Quan ens diuen com arribar-hi i hi tornem, descobrim que parlàvem del mateix!!!\nLa ciutadella i el jardi de bonsais\nLa nostra tercera etapa a la capital afortunadament és una mica més càlida. La boira segueix allà però molt menys espessa i fins i tot en alguns moments surt el sol…\nAixò sí, la paraula estrès és poc per definir el malson de passejar per aquí, pel barri vell. Queden 3 dies pel Tet o any nou xinès… Què vol dir això? S’esperen uns dies on tooooot estarà tancat i sense vida als carrers. Per ells és LA festa familiar. Imagineu estar pel centre de Barcelona els dies previs de Nadal però amb milions (i no exagero) de motos i persones… I, com sempre en aquest país, amb motos que es creuen les reines i no fan cas a cap senyal de trànsit ni a res de res… Tots tres en algun moment ens enduem alguna petita atropellada i encara saltem quan sentim una moto pitant… Portal de l’àngel el 24 al migdia sembka un desert comparant amb això.\nMentre la Marta i el Manel fan una classe de cuina per apendre com fer un deliciós àpat, en Lluis intenta anar a comprae bitllets de bus per marxar cap a Laos… La idea inicial era anar una mica més al nord i entrar per allà, i fer-ho amb transport públic… Però una companyia ja no tenia busos perquè tancava de vacances fins el 21 i l’altre no em podia dir si hi hauria busos fins a l’endemà depenent de la demanda del dia (si n’hi havia molta es quedaven sense busos i era força probable). Durant el tet el país embogeix i els dies anteriors la gent es mou molt per reunir-se amb la familia… No marxar volia dir estar estancats 5 dies a Hanoi… Cinc dies on tot estaria tancat, no ens podriem gairebé ni moure… Si fos Bangkok on vam estar molt a gust perfecte…però aquí ens fa moooolt pal. Ens baixem doncs els pantalons i agafem el guiribus que va directe a Vientiane, per assegurar-nos el tret… Això vol dir tornar a anar per agència, però la noia del nostre hotel ens ho arregla molt amablament i per un preu algo abusiu (els preus dels transports durant aquests dies també pujen una barbaritat).\nSanta Llúcia vietnamitica\nPer la tarda ens apropem fins a la one pillar pagoda (una mica tiny la veritat), i fins als jardins botànics, dels que també trobem una entrada secundària i ens estalviem de pagar… De fet tenen de jardí botànic res, és un parc on els vietnamites venen a passar la tarda i a fer esport, més del tipus parc de la ciutadella que una altra cosa… Però la passejada i l’estona sense pitos ni motos ens deixa reposar una mica del tràfic.\nEl secret de sobreviure a aquestes ciutats és intentar trobar llocs on no hi ha motos, ja que poden agobiar moltíssim… I com ni a les voreres te’n pots desfer ja que circulen per allí com si res…\nEl Pilar de Vietnam\nPasseig pel jardí botànic\nA la nit despedim a la Marta ja que marxa moooolt d’hora a l’endemà… Ja ens tornem a quedar solets😭😭\nTenim el bus infernal per la tarda així que ens busquem coses a fer i donem un volt… Trobem un cine i una peli que sembla força divertida que s’adapta al nostre horari… Així que pa dentro vamos!!! Afortunadament totes les pelis tenen subtítitols en anglès (les locals) amb un llenguatge difícil però millor que el vietnamita… I la nostra hem de dir que tot i uns efectes especials cutríssims i un argument que no s’aguanta per enlloc, podria ser una classe B d’aquestes que fan riure de lo xungues i absurdes que són… I marxem del cine amb un somriure a la cara. Aquí, per sort, ni himnes ni banderes ni altres xurrimangades… Veure la peli i punt…\nPreparats per entrar a fer cine 😉\nEns espera un llarg viatge de bus de 24 h, si sobrevivim ja serem en un altre país. Desitjeu-nos sort!!!


Nou impuls al tram ebrenc de l’A-7 | Diari de Tarragona\nPresenten les escultures del nou passeig del Castell\nNou impuls al tram ebrenc de l’A-7\nEl subdelegat del Govern de l’Estat a Tarragona, Joan Sabaté, qualifica d’estratègic el projecte de l’autovia, per millorar les comunicacions de l’interior. Per reprendre l’obra caldrà refer l’estudi d’impacte ambiental, que ha caducat\n13 de Octubre de 2018 - 15:46 hs\nL’actual carretera N-340 al seu pas per les Terres de l’Ebre. FOTO: Joan Revillas\nEl tram de 70 quilòmetres de l’autovia A-7, entre l’Hospitalet de l’Infant i la Jana (Baix Maestrat), «és una prioritat per a les Terres de l’Ebre i cal reprendre de forma urgent el projecte, ara aturat». Així ho ha transmès el subdelegat del govern a Tarragona, Joan Sabaté, als nous responsables del Ministeri de Foment.\nEl projecte, que des de fa anys comptava amb un estudi de traçat i un estudi d’impacte ambiental redactats i aprovats, va quedar aparcat amb l’inici de la crisi econòmica i, segons Sabaté, «la deixadesa» de l’anterior executiu del Partit Popular, «que no va creure mai en aquesta infraestructura». Per tornar a posar aquest important projecte en marxa, caldrà però actualitzar i tornar a aprovar l’estudi d’impacte ambiental, ja que l’actual ha caducat.\nSabaté treballarà perquè els propers pressupostos generals de l’Estat (si s’acaben aprovant) incloguin una partida per a aquesta actualització, pas previ a la redacció del projecte constructiu, segons ha detallat al Diari.\nEl tram ebrenc de l’autovia A-7 va ser molt reivindicat fa una dècada però ara hi ha alguns col·lectius que han començat a posar en dubte la seva necessitat. Així per exemple, mentre la Federació d’Associacions de Veïns de Tortosa o la Cambra de Comerç defensen encara la carretera com una eina per connectar i vertebrar millor el territori, des d’entitats ecologistes o la plataforma veïnal «Prou AP-7 gratuïta ja!» consideren que ja no és necessària, si s’acaben aixecant les barreres de l’autopista amb l’acabament de la concessió l’any que ve. Els ecologistes denuncien a més que el traçat previst de l’autovia trinxarà una part del territori amb un important valor ecològic, tal com han denunciat recentment en un comunicat.\nDes de la Subdelegació del Govern central a Tarragona es subratlla la necessitat d’aquesta via, «que ve a acabar una autovia que ja està construïda al nord i al sud», i que «no coincideix amb el recorregut de l’autopista», remarca Sabaté. En efecte, segons el traçat aprovat, l’autovia travessa el riu Ebre amb un nou pont i discorre en direcció sud per la plana interior del Montsià, donant servei a poblacions apartades del Corredor Mediterrani com ara la Sénia.\n«Tenir unes bones comunicacions és vital per a un territori perifèric com les Terres de l’Ebre. Sense unes bones comunicacions no tenim futur. L’autovia és una aposta estratègica a la qual no podem renunciar», remarca Joan Sabaté al Diari.\nEl relleu al govern de l’Estat no suposarà cap canvi en els plans del Ministeri de Foment per construir rotondes al tram ebrenc de l’N-340. Sabaté considera aquestes rotondes necessàries per a la seguretat del trànsit i la millora dels accessos als nuclis urbans, «com així ho creuen també la majoria dels alcaldes». El subdelegat també qualifica de positiva per a la reducció de la sinistralitat, la mesura aplicada de desviar els camions obligatòriament per l’autopista AP-7, amb bonificacions.


Robert Durst participava en una sèrie documental d'HBO que investigava tres assassinats, i mentre era al lavabo es va dir a ell mateix: "És clar que els vaig matar a tots!"\nJordi Brescó Montserrat 17/10/2021 - 20.07 Actualitzat 18/10/2021 - 21.27\nNo ha estat una bona setmana per al milionari Robert Durst: dijous va ser condemnat a cadena perpètua, i aquest dissabte ha estat intubat després de contagiar-se de la Covid-19.\nSi sobreviu a la malaltia, Durst, de 78 anys, acabarà morint a la presó, on passarà la resta dels seus dies després de la condemna d'un jurat de Los Angeles.\nOficialment, a Durst se l'ha condemnat per l'assassinat d'una sola persona, la seva amiga Susan Berman, tot i que ell mateix va admetre ser l'autor de dos homicidis més: el de la seva dona i el d'un veí.\nI ho va fer de la manera més inesperada: mentre l'entrevistaven per a la sèrie documental d'HBO "The Jinx", va anar al lavabo i amb el micròfon sense fils encara encès, es va dir a ell mateix: "És clar que els vaig matar a tots!"\nDesprés d'aquesta gravació de veu, el cas de l'assassinat de Susan Berman es va reobrir, i la seva resolució ha arribat aquest dijous, 21 anys després de la seva mort.\nEs creu que Durst va matar-la perquè Berman pretenia parlar amb la policia en relació a la desaparició de Kathleen Durst, la dona.\nEls altres dos casos d'assassinat confessats per Durst no van ser reoberts per diferents motius. El de la seva dona, perquè oficialment encara està desapareguda, des de l'any 1982.\nEl cas del veí, Morris Black, està vist per a sentència: Durst va reconèixer ser-ne l'autor material, però el jurat popular va considerar que ho havia fet en defensa pròpia. Que el cadàver acabés esquarterat no va ser motiu suficient per canviar la decisió.\n"Pitjor que mai"\nDurst ha passat per diversos punts baixos al llarg de la seva vida, entre els que destaca viure amagat a Nova Orleans, sota la identitat d'una dona muda, fins que el seu veí Morris Black va descobrir la farsa.\nAixò sí, en aquests moments, entubat i sentenciat entre reixes per a tota vida, el seu advocat Dick DeGuerin ha explicat que ha vist el seu client "pitjor que mai".


Balzac a Ucraïna (1848)\n25 setembre 2020 22:54\nMiquel Ferrà i Martorell | 23 octubre 2005\nHonoré de Balzac (Tours, 1799-París, 1850) era un home d'èxit. Havia escrit la més monumental de les obres literàries, La Comèdia Humana, que retrata la societat francesa des de la Revolució fins el 1848. En realitat es tracta de noranta novel·les, costumistes, filosòfiques i analítiques, les quals varen influir de manera decisiva en la literatura realista i naturalista europea. Noranta novel·les, molt fàcil de dir, no tan fàcil de comptar i un autèntic prodigi a l'hora de fer-ho. Una autèntica potada pel cul a tots aquells que diuen que un autor de qualitat no pot ser prolífic. Tanmateix, no es pot fer cas als qui són d'aquesta opinió. La cosa és més miserable i senzilla. Són els de sempre. Aquells que han perdut la vena creativa i aquells altres que només treuen de la impremta i molt de tard en tard, alguns avortaments literaris.\nPerò tornem a Balzac, quan a causa dels revolucionaris moviments de les barricades amb tot un seguit de fets anàrquics que donen lloc a una alarmant inseguritat ciutadana, amb tota mena de crims i robatoris, decideix de posar terra pel mig i marxar a Rússia, segons ell, «l'únic país d'Europa on hom pot estar tranquil».\nPerò no us penseu que la feina, per hermosa o vocacional que sigui, no va corcant el cos. El gran esforç creatiu de Balzac té un preu alt. Tot i que és un home robust, es troba malalt. I la seva mala salut empitjora encara. Pensa que la seva millor medecina, el remei als seus mals, és la vídua Hanska, a Ucraïna, i aquesta tardor de 1848 va a terres russes, magre i febrós, la vista ennuvolada, temorenc del propi cor que sembla haver d'aturar el seu batec. S'instal·la a Wierzcxownia, una estada d'any i mig. Perseguit per les preocupacions de doblers, només escriu cartes de negocis.\nReclama pagaments als editors, demana préstecs als bancs... Els seus deutes són importants i amb això, i la mala salut, li resulta impossible escriure un text literari. Es vol casar amb la vídua Hanska, autènticament il·lusionat, però la dama dubta encara. Passats uns mesos es casaran. Tant ell com ella han complert els cinquanta anys. Malalts l'un i l'altra. Fins i tot el dia de les noces. Quan retornen de l'església, ell pateix una crisi cardíaca i ella un atac de gota. A la fi van a França i estableixen residència a París. Tanmateix, l'escriptor, tot d'una que arriba a la capital francesa, ha de restar enllitat, malalt més, si cal, puix el llarguíssim viatge ha empijorat tots els seus mals. Ja no aconseguirà aixecar-se del llit. L'estiu de 1850 mor. També ell ha hagut de viure l'autèntica comèdia humana, de la neu d'Ucraïna a les pluges de París. El seu enterrament, en el cementeri del Père Lachaise, compta amb l'assistència de molts personatges de les arts i la política, entre d'ells Víctor Hugo, que dirà en emocionat discurs: «Tots els seus llibres són un sol llibre, un llibre viu, lluminós, profund, on hi veim l'anada i la vinguda, el caminar o el moreu's amb un no sé què de torbador i terrible barrejat amb el que és real, tota la nostra civilització contemporània...».\nQue ja és molt dir.


per Meritxell M. Pauné 12 d’abril de 2019 02:30\nL'agenda d'Ernest Maragall és com una gimcana permanent: de primera hora del matí fins a mitjanit se succeeixen entrevistes, reunions, passejades, votacions i tots els formats imaginables d'actes de campanya. Cada dia, de dilluns a diumenge. El TOT Barcelona ha acompanyat l'alcaldable republicà gairebé una jornada sencera, aquest dijous. Ni mitja hora lliure, i això que suposadament és l'últim dia 'tranquil' d'aquí al 26 de maig: a partir de mitjanit l'inici oficial de la campanya pel Congrés l'obligarà a fer mítings també fora de Barcelona i després del 28-A l'agenda s'accelerarà com un tobogan fins les imminents eleccions municipals.\nHi està acostumat i no rondina ni una vegada. No se separa mai de l'ipad –amb la pantalla trencada– on pren notes constantment sobre què vol dir a les intervencions o què li acaben d'explicar. S'ha emportat el seu propi cotxe sense avisar als seus assessors, que li tenien preparat un taxi. Tot i que el seu equip li munta l'agenda cada dia i l'acompanya a tots els actes, de tant en tant s'escapa per fer la seva o senzillament per estar sol uns instants. Tendeix a arribar tard i és de somriure fàcil, tot i que no sempre se li endevina què rumiava que li ha fet gràcia. Coses dels gens Maragall.\nJa des del Parlament, Ernest Maragall explica que li costa dormir. S'ha llevat a tres quarts de vuit però de matinada s'ha desvetllat quasi dues hores. Avui ha pogut esmorzar a casa amb relativa calma, tot i que ja amb els primers 'deures': "Cafè amb llet, torrades amb mantega i melmelada i llegir tota la documentació del dia, s'ha de revisar tot molt", diu.\nA les nou i escaig ja era al Parlament. Avui hi ha 12 interpel·lacions i mocions. Cada tres quarts d'hora, més o menys, ressonen unes campanes per tot l'edifici perquè els diputats que són fora l'hemicicle entrin a votar. L'alcaldable és dels que entra i surt, perquè durant els debats aprofita per rebre visites, fer feina al despatx o atendre periodistes. A banda presideix una comissió parlamentària –de la que parla amb molt més entusiasme que dels plenaris– sobre drets civils i polítics i llibertat: "M'entristeix que PP i Cs des del principi no hi volguessin participar, però encara em sorprèn més que el PSC l'abandonés després de la primera sessió", assenyala. Demà hi ha sessió i hi compareixerà Jody Williams, premi Nobel de la Pau 1997.\nErnest Maragall entrant a l'hemicicle a votar / Jordi Play\nMantindrà l'acta de diputat fins les eleccions, no té data decidida però deixarà l'escó pels volts del 26-M. No veu possible compaginar-lo amb l'alcaldia que espera guanyar. I si li toca exercir d'oposició, s'inclina per deixar l'acta igualment: "És la crònica d'una mort anunciada". El seu germà Pasqual tampoc va voler compaginar les dues funcions: "Va arribar a considerar-ho, però va veure que no, malgrat que defensava que hi hagi alcaldes al Parlament perquè la veu del municipalisme hi sigui sempre present", recorda.\nEl dinar d'aquest dijous és en un restaurant proper, on ha quedat amb membres de la seva candidatura per debatre propostes urbanístiques. Té ganes d'anar-hi sol, clarament. Posa excuses i accelera el pas. "Sé on és la porta, no em perdré!", replica rient.\nAls passadissos hi ha la Najat Driouech, la diputada d'ERC amb qui comparteix despatx. Es van conèixer fa quatre anys al Parlament Europeu: "El seu grup parlamentari em va convidar per parlar de joventut musulmana i prevenció de la radicalització i ell em va demanar el telèfon per xerrar algun dia a Barcelona", recorda. "I mira, de Brussel·les a tenir-lo sopant a casa amb els meus fills al Masnou!", riu. "És com un pare polític per mi, li pregunto tot el que no sé… Però ell quasi sempre em respon amb més preguntes! Vol que li digui què penso jo i llavors sí, em diu "ja anaves bé" o "no tant" i m'explica el seu punt de vista", explica. També són veïns d'escó a l'hemicicle, el que els genera força anècdotes: "Quan ens equivoquem amb què toca votar, segur que ens equivoquem els dos alhora perquè ens mirem i ens copiem!".\nErnest Maragall i Najat Driouech, votant a l'hemicicle / Jordi Play\nEl grup parlamentari republicà, per cert, comparteix el pis inferior amb el del PP i per baixar-hi cal passar sí o sí per la porta de Junts per Catalunya. A la taula d'ella hi ha papers, targetes, carpetes. La d'ell és gairebé buida. Perquè hi passa poques hores –prefereix els passadissos– i perquè tot el que pot ho fa per ordinador o ipad, no vol carregar papers. En un paisatge tan sobri ressalta encara més l'únic element de personalització, a la paret del fons: un pòster lila que diu "Free catalan political prisoners now" i, enganxat a sobre, el retall d'una fotografia de diari de Pasqual Maragall. Somrient. Cap altra foto.\nL'alcaldable ha tornat de dinar i ha anat directe a l'hemicicle. Queden només tres mocions a l'ordre del dia però la darrera ha estat agitada: Roger Torrent ha hagut d'expulsar al diputat del PP Santi Rodríguez després d'una agra –i gesticulada– discussió amb els representants de la CUP per l'acte de Cayetana Álvarez de Toledo boicotejat al matí a la UAB. Entre votació i votació, Maragall s'escapa novament. Primer per veure's amb Eduard Batllori, de Nova Escola 21, i després per una llarga entrevista amb el TOT Barcelona.\nErnest Maragall, als jardins d'accés al Parlament / Jordi Play\nLa conversa s'ha allargat i la gimcana ha de continuar. Aquesta tarda toca míting a peu pla, visita a comerços 'eco' i animar a la militància de Gràcia. A la porta del Parlament hi ha un taxi que l'espera. "He portat el meu cotxe!", diu als seus assessors Ernest Maragall. Condueix un monovolum –un Volkswagen Touran– que ja porta bastants kilòmetres a sobre i no s'assembla gaire als impoluts Audi que usa la Generalitat com a cotxe oficial. "Busca'm quin parking hi ha a prop de la Virreina, si us plau", li demana a la responsable de premsa, mentre ella li 'canta' un tuit que ha de validar: una felicitació personal a Oriol Junqueras, que avui fa 50 anys des de la presó. Al llarg del dia el seu Twitter haurà publicat 3 piulades i ha fet 5 retuits.\nJa a peu per Gràcia, de camí al punt d'inici, s'entreté deliberadament. Dues criatures van cridant "adéu" als vianants i ell s'hi atura de seguida. "Adéu, adéu, adéu!", els hi contesta enjogassat. "Sóc molt mainader", reconeix. Més amunt li fa d'eco amb murrieria a una preadolescent que remugava: "Què dius, àvia!". La dona somriu encantada del cop de mà inesperat. Davant dels cinemes Verdi, encara una altra aturada per tafanejar la cartellera.\nLa passejada gracienca comença més de mitja hora tard, però no és l'únic dels quatre candidats republicans que s'ha endarrerit. Mentre esperen, juga amb un patinet que ha portat un assistent, amb el que acaba fent voltes l'altra 'estrella' de la passejada, el president del Parlament, Roger Torrent. Els acompanyen el politòleg Max Zañartu, candidat de les joventuts i número 8 de la llista; i l'urbanista Maria Bohigas, que ocuparà el número 9. Micròfon en mà, tots 4 expliquen als militants, simpatitzants i vianants que s'acosten el programa d'ERC i demanen suport en la triple contesa electoral.\nDurant l'acte arriba per casualitat l'eurodiputat Ramon Tremosa (PDECat), amb qui Maragall va coincidir com a eurodiputat, i es saluden afectuosament. En comitiva, tendeix a caminar al davant –encara que no sàpiga on toca anar– amb les mans rere l'esquena i pendent de cada vianant.\nErnest Maragall conversa amb l'Ada, dependenta de Bodegues Mallorquín / MMP\nLa ruta pel barri avui consisteix en visitar tres comerços de venda a granel o ecològica: Bodegues Mallorquín –centenària però que enguany celebra 50 anys regentada per la mateixa família–, Planeta tè –que ven més de 200 varietats i on Maragall acaba comprant llaminadures de gingebre- i la floristeria Amazónica –que 'momifica' flors i plantes naturals i decora sobretot hotels i restaurants–.\n20:10h L'espontani de Gràcia que li reclama una llista única independentista\nL'última parada és el casal Francesc Macià d'ERC Gràcia. Però just a la porta, un veí espontani l'aborda per conversar-hi. De fet, per renyar-lo: li pregunta un cop i un altre per què no pot votar "independència i prou" en lloc d'haver de "triar entre Junqueras i Puigdemont". Maragall no perd la compostura i li replica amb les mateixes paraules que sol adreçar a Elsa Artadi o Quim Torra: "Per què així sumem més!". El veí no s'ho creu i l'alcaldable li quantifica: 100.000 vots més. "Així acabaran guanyant els comuns com va guanyar Arrimadas al desembre", li contesta el sobtat interrogador, que tampoc veu clara la vigència dels conceptes "esquerra i dreta".\nL'interrogatori espontani d'un veí de Gràcia a Ernest Maragall sobre la llista única / MMP\nAl casal, previ avís de la presència d'una periodista, els responsables graciencs demanen voluntaris per fer d'apoderats i per fer campanya a cada secció censal. Maragall s'adreça a la militància i pràcticament els arenga: "La batalla del 26-M és més complicada que la del 28-A, no podem donar res per segur". "La meva experiència és que les campanyes enganyen: estableixes relació amb gent que ja t'és propera i pots tenir la sensació que tothom t'estima, però cal ser insaciables i voler parlar amb tothom", avisa. "Si cal tornar a explicar què entenem per República o per què no hem fet una llista unitària, doncs amb paciència ho tornem a explicar!", insisteix. Els graciencs, avisa rient, tenen un repte afegit: "Gràcia és Gràcia, heu de quedar per sobre de la mitjana i exportar-la!".\nErnest Maragall arengant als militants d'ERC Gràcia / MMP\nDesprés de la passejada per les municipals toca míting per les generals. Entre una cosa i altra, passarà per casa a deixar el cotxe i sopar. Ja no viu a la 'casa gran' dels Maragall, a la plaça Molina, sinó a Galvany per estar més a prop d'una de les dues filles. D'allà el recolliran a les 10h per anar cap a Sant Vicenç dels Horts, el poble d'Oriol Junqueras. El míting d'inici de campanya l'ocuparà fins passada a mitjanit. I l'endemà sant tornem-hi: comissió al Parlament i passejada a Ciutat Meridiana.


Arxius de Festival Pau Casals - Ràdio Televisió El Vendrell\nInici / Etiqueta: "Festival Pau Casals"\nEl Festival Internacional Pau Casals 2022 es farà del 9 al 22 de juliol\nEl Festival Pau Casals recupera imatges del Mestre\nL’Associació de Familiars de malalts d’Alzheimer i altres demències del Vendrell i Comarca posa punt i final a les activitats\nProblemes per finançar la seva feina són la causa de l’aturada d’activitats que anuncia L’Associació de Familiars de malalts d’Alzheimer i altres demències del Vendrell i Comarca. La pèrdua dels ajuts de la Caixa, la necessitat d’un augment no concedit\nSuspesa la conferència sobre l’Alzheimer programada al Tívoli\nSuspesa també la conferència-col·loqui d’aquest divendres a la Sala polivalent del Tívoli. L’acte programat per a les 5 de la tarda forma part del cicle de xerrades setmanals organitzades en aquest espai i que se suspenen temporalment en prevenció del\nEl Festival Pau Casals entra en la seva recta final\nLa música de piano, amb l’actuació a l’Auditori de Javier Perianes i la música i la dansa combinades en un espectacle únic a l’Auditori Pau Casals han estat els arguments del cap de setmana al Festival Pau Casals. El certamen\nEl barroc més inspirador es cola al 38è Festival Internacional Pau Casals\nEl barroc s’ha colat al tercer concert del 38è Festival Internacional Pau Casals. Un concert amb la violinista Amandine Beyer i la Gli Incogniti per rememorar el segle de les llums i la seva música, refugi i inspiració per a\nVibrant inici del Festival Pau Casals\nLes dues primeres actuacions del Festival Internacional de música Pau Casals han estat vibrants i demostren la transformació que els últims dos anys està vivint el certamen. El festival vincula enguany Casals amb la primera Guerra Mundial i el seu


El reconeixement sobre els múltiples valors de la natura ha anat augmentant en els darrers decennis en els fòrums globals sobre estratègies per a la conservació del medi ambient, com ara les que es consideren culturals. Els anomenats llocs naturals sagrats, reconeguts en diverses parts del món, han anat guanyant visibilitat com a tema clau en la perspectiva de tornar a connectar la societat i la natura. Enmig d’una gran qunatitat d’informació mundial sobre el tema, cal destacar que les referències del Brasil (un país d’una enorme riquesa biològica i cultural) són rares. Davant d’aquesta situació, l’article pretén il·lustrar la diversitat dels llocs naturals sagrats de Brasil, les seves principals característiques i les seves implicacions socioambientals, avaluant com s’ha abordat aquest tema en les enquestes nacionals.\nL’anàlisi es va basar en una enquesta bibliogràfica i documental, impulsada per una estratègia col·laborativa de construcció de coneixement. Els resultats mostren que la recurrència de la manifestació d’aquest fenomen a les diferents regions del país i la seva importància per a molts grups socials contrasten amb el seu incipient reconeixement en les polítiques públiques. La informació sobre el tema és, en gran part, dispersa en treballs no indexats, referències a estudis que tracten diverses àrees del coneixement, sovint desconnectats del debat internacional.\nLa reflexió realitzada mostra la necessitat de reconèixer la interdependència entre cultura i natural, basada en investigacions interdisciplinàries i en enfocaments teòrics capaços de promoure el diàleg entre el coneixement científic i la saviesa popular, deconstruint aquestes dicotomies. Finalment, les autores conviden a formar aliances que contribueixin a descobrir l’encant i els misteris de les dimensions sagrades de la natura al Brasil.


La Setmana del Llibre distingirà Quim Monzó amb el premi a la trajectòria\nL'escriptor i traductor Quim Monzó rebrà en el marc de la Setmana del Llibre en Català, que comença avui a Barcelona, el premi a la trajectòria. El lliurament del premi a Monzó, un dels autors catalans més traduïts, serà un dels moments destacats de la 25a edició del saló. Durant 10 dies, la plaça Catalunya de Barcelona mostrarà aproximadament 80.000 volums en llengua catalana, alguns dels quals formaran part de l'exposició de llibres alemanys traduïts a la nostra llengua. És la manera que té la mostra de posar la vista a la Fira del Llibre de Frankfurt d'aquesta primavera. En aquesta edició s'han ampliat les activitats per als infants.\n28/02/2007 - 18.56 Actualitzat 01/03/2007 - 00.32\nLa Setmana del Llibre en Català té un pressupost de 651.000 euros. L’objectiu és que, cada vegada més, el certamen es pugui autofinançar. L’any passat, els ingressos per les vendes van superar els 280.000 euros, fet que segons el president de la comissió organitzadora, l’editor Ernest Folch, demostra que “el llibre català, quan es promociona de forma unida, pot arribar a ser competitiu”. Folch feia referència així a l’acord entre editors, distribuïdors i llibreters a què es va arribar l’any passat.\nL'èxit que van tenir en l'edició passada les activitats per a joves i infants ha fet que aquesta vegada s'hagin reforçat els actes previstos.\nL'any passat l'organització de la Setmana va fer un gir. Va estrenar la ubicació a la plaça de Catalunya i es va descentralitzar amb presència a llibreries de tot el país.


13a edició del cicle de converses al Cosmocaixa.\nCultura i educació - Institut de Ciències de l'Educació de la UAB - UAB Barcelona\n13a edició del cicle de converses al Cosmocaixa. Cultura i educació\nDijous 6 de febrer de 2020, a les 18 h\nInfants i joves passen moltes hores a l’escola i a l’institut i sovint es fa difícil aconseguir que s’interessin per allò que fan i n’entenguin els motius, però cada cop més l’educació intenta implicar els alumnes en allò que fan, donar-los el protagonisme en el procés d’aprenentatge i, en aquest sentit, promoure la seva creativitat és una de accions més potents per aconseguir-ho.\nHo coordina: Albert Díez, membre de l'equip de professorat de l'ICE de la UAB.\nDijous 13 de febrer de 2020, a les 18 h\nUrbanisme i ciutadania. Educació implicada en el seu entorn. Com pot promoure l’educació pública la implicació dels ciutadans més petits amb el disseny i desenvolupament del seu barri? Els usos dels espais públics, la relació entre administracions i ciutadania, els límits entre públic i privat, haurien de ser temes escolars i no sempre ho són prou. Com ho podríem fer possible?\nHo coordina: Anna Ortiz, sotsdirectora de l'ICE de la UAB.\nDijous 20 de febrer de 2020, a les 18 h\nActualment no volem una escola que es limiti a instruir i volem fugir d’una educació reproductiva i adoctrinant. Això ens porta a intentar acompanyar la formació de ciutadans crítics. Cal, doncs, una educació on l’escola sigui un entorn on créixer com a persona i que sigui model ètic per als infants i joves. És en aquest marc d’educació ètica que Joan Carles Mèlich ha afirmat en més d’una ocasió que la literatura, el cinema, la música, la pintura o la fotografia entre d’altres arts són instruments pedagògics imprescindibles en educació.\nHo coordina: Mireia Manresa, membre de l'equip de professorat de l'ICE de la UAB.\nAquesta activitat està reconeguda com a Formació Permanent del Professorat pel Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya. Per tenir dret al certificat heu d'assistir a totes les sessions i signar cada dia als fulls de control d'assistència.


BONA VALORACIÓ DE LA PRIMERA TROBADA DE FAMÍLIES DEL CDIAP | El blog del Centre Tàndem\n← TROBADA DE FAMÍLIES DEL CDIAP EL 7 DE JUNY A RIPOLL\nACTIVITATS DEL CENTRE TÀNDEM PER AL CURS 2017-2018 →\nAhir dimecres 7 de juny va tenir lloc la primera trobada de famílies d’infants atesos al CDIAP del Centre Tàndem, a la sala polivalent del restaurant CAT Can Guetes de Ripoll. Hi van assistir unes catorze famílies, que van poder escoltar testimonis i debatre sobre la importància de l’entorn familiar com a motor del desenvolupament.\nLa trobada va constar d’una primera xerrada a càrrec del doctor en psicologia Climent Giné sobre les pràctiques educatives familiars com a motor de desenvolupament i qualitat de vida. Seguidament els professionals del CDIAP van exemplificar amb un vídeo amb testimonis com la col·laboració de la família a casa pot ajudar al desenvolupament dels seus fills i filles. I, finalment, es va fer una dinàmica amb grups per debatre com poden les famílies ajudar a millorar el servei de CDIAP.\nMentre l’acte es duia a terme, els fills i filles dels assistents van poder divertir-se fent jocs infantils al vestíbul del CAT.\nEls assistents van valorar molt positivament la trobada i van proposar de poder fer més xarxa amb les famílies i Centre Tàndem per compartir experiències, vivències i recursos.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Centre Tàndem, Infància (3 a 6 anys), Primera infància (0 a 3 anys), Xerrades i etiquetada amb CAT Can Guetes, CDIAP, Centre Tàndem, Fundació MAP, Ripoll, trobada famílies. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


El vidre al cor: De James Bond als Joaquim Horta: els nostres somnis moriran com les llàgrimes a la pluja (versió completa)\nSempre aconsegueixes posar paraules a tots allò que em fa bullir la sang! Aprofito per recordar un altre company llibertari que també ha marxat, l'Enric Casañas. Que la terra també li sigui lleu!\n9 de desembre de 2015, a les 18:26\nm'he equivocat! volia posar-ho al text que has penjat avui!!\ndisculpes per la errada, no domino gens els blogs!!\n9 de desembre de 2015, a les 18:33\nUna abraçada Adolfo, company.\n16 de setembre de 2016, a les 20:50


L’estació i la colònia ferroviària de Sant Vicenç de Calders: més de cent anys d’història - Patrimoni Industrial\nVista aèria de l’estació de Sant Vicenç de Calders i del poblat ferroviari l’any 1929. Font: Institut Cartogràfic de Catalunya.\nL’any 1887, va entrar en funcionament l’estació de ferrocarril de Sant Vicenç de Calders, situada en una zona aïllada i envoltada de camps i aiguamolls, a uns quilòmetres del nucli urbà. Des de llavors i fins als anys 20 del segle XX, es van construir els habitatges que van constituir la colònia ferroviària que ha arribat fins als nostres dies.\nEn total, la colònia va comptar amb sis pavellons, el primer construït l’any 1905, i l’últim l’any 1920. Així, a finals dels anys 20, el complex ja comptava amb un total de 78 habitatges. El barri va tenir la seva pròpia capella, una escola, una botiga i dos bars. Els veïns hi celebraven festes i fins i tot van tenir un grup de teatre, i utilitzaven la seva pròpia moneda per al tren de l’economat.\nL’estació de Sant Vicenç de Calders va ser un objectiu militar durant la Guerra Civil. Es tractava d’un punt estratègic, ja que amb l’atac a l’estació es podien inutilitzar dues de les tres línies ferroviàries catalanes i, sobretot, es podia aturar el subministrament de material bèl·lic al front d’Aragó i de l’Ebre.\nA causa de la inseguretat que es vivia a la colònia com a conseqüència dels continus bombardejos, moltes famílies dels ferroviaris van anar a refugiar-se al nucli urbà de Sant Vicenç de Calders. En total, la zona va patir 121 bombardejos, i no va ser fins l’any 1943 quan es van poder restablir de nou tots els serveis de la colònia, com l’enllumenat elèctric o l’escola.\nAmb l’arribada de l’electrificació a les línies ferroviàries, es van construir nous habitatges per a les famílies dels treballadors d’aquest nou sector.\nA finals dels anys 70, va començar la decadència de la colònia, ja que cada cop es necessitava menys personal i alguns dels oficis ferroviaris van començar a desaparèixer com a conseqüència de la modernització del ferrocarril.\nAnys més tard, la població de Sant Vicenç de Calders va crear l’Associació Familiar Ferroviària (AFF), actual Associació de Veïns de la Colònia, que té la missió de preservar i donar a conèixer el patrimoni de la colònia.\nUn documental sobre la colònia\nEl Museu Nacional de la Ciència i la Tècnica de Catalunya (MNACTEC) gravarà durant el 2022 un documental sobre la història, les característiques i les vivències dels residents de la colònia. Així, es pretén mostrar i deixar memòria del paper que van jugar les colònies ferroviàries, i reconèixer els veïns d’aquesta colònia i tota feina feta per a la seva preservació.\nColònia Ferroviària de Sant Vicenç de Calders | Blog Pobles obrers\nLa Colònia ferroviària de Sant Vicenç de Calders (Tarragona) | Ponència d’Eduard Martínez al Congrés Internacional Pobles obrers i ciutats fàbrica


La Natura a la Baixa Tordera: “Gossos i corbs marins no poden ser amics”. El Punt Avui 18/9/2016\n“Gossos i corbs marins no poden ser amics”. El Punt Avui 18/9/2016\n“Gossos i corbs marins no poden ser amics”\nEl Punt Avui 18/9/2016\nENRIC BADOSA BIÒLEG I MEMBRE DE L'INSTITUT CATALÀ D'ORNITOLOGIA\n“La costa del Maresme ja té prou impactes que dificulten la seva recuperació natural perquè a sobre n'hi afegim un altre”\n“Coincideixen sovint perquè les aus busquen els espais més tranquils i menys massificats”\nEnric Badosa és un dels biòlegs més coneguts del Maresme i un dels que més alertes donen sobre la salut de l'entorn natural d'una comarca que a l'estiu es desborda. Estudia el corb marí emplomallat des de fa prop de vint anys, en els quals ha intentat explicar la seva feina arreu amb xerrades, articles i sortides a diferents municipis on aquestes aus s'han fet conegudes. La polèmica d'aquest estiu al voltant de la platja de gossos de Sant Pol de Mar ha posat en el punt de mira unes platges on cada cop hi ha més gent que reclama més serveis. Badosa insisteix que la presència de gossos a la sorra no ha de significar, en un principi, cap problema, però recorda que es tracta d'un animal en un hàbitat que no és el seu i que, per tant, pot acabar afectant-lo des del moment que hi actua. L'anunci que altres municipis de la comarca es plantegen obrir nous espais per a gossos a la platja obligarà a replantejar els usos tradicionals i a incloure, o no, les noves demandes.\nDes del 1997 està fent un seguiment de les colònies que el corb marí emplomallat té a la costa nord del Maresme. La posada en marxa d'una platja amb gossos a les Banyeretes de Sant Pol aquest estiu ha provocat un debat encès sobre la convivència entre les dues espècies en un mateix espai.\nHi ha zones on fins hi tot han agafat el corb marí emplomallat com a símbol\nMedi Ambient ha obligat l'Ajuntament de Sant Pol a buscar una altra platja per als gossos de cara a l'estiu del 2017.\nEra la decisió previsible i que ja es va traslladar fa mesos a l'Ajuntament, tan bon punt vam conèixer la intenció d'obrir l'espai per a gossos. Els corbs marins i els gossos no poden conviure, no poden ser amics. Parlem d'unes aus marines catalogades com a espècie vulnerable, que han de ser protegides i amb un alt grau de conservació, que inclou la zona per on es mouen.\nPerò la prova pilot incloïa un espai de separació entre la platja i les roques.\nNo dubto de la bona voluntat de l'Ajuntament per fer bé les coses, però deixar 76 metres entre la platja i les roques no és com deixar els 200 metres que marca la normativa de protecció. Es van fer diverses reunions amb els representants del consistori i es va fer accions concretes, com la senyalització, però no van ser suficients.\nPerò és una bona idea destinar part del litoral als animals de companyia?\nLa costa del Maresme ja té prou impactes que dificulten la seva recuperació natural perquè a sobre n'hi afegim un altre que s'està posant de moda. A la sobreocupació, la pesca i el submarinisme descontrolat, s'hi afegeix ara aquest altre impacte.\nPerò és un fenomen que s'està estenent.\nÉs cert que, sense una ordenança expressa, els gossos poden anar a la platja sense impediments, però és obvi que cal ser estricte amb el compliment del pla d'usos de cada municipi per evitar problemes.\nEn el cas de Sant Pol, n'hi ha hagut, de problemes entre els gossos i les aus?\nAfortunadament, de greus, no. Cal que fem ressaltar l'alt nivell de civisme dels usuaris de la platja, i també del control que feien molts banyistes, en especial els nudistes, per evitar qualsevol episodi de contacte entre els dos tipus d'animals. El problema no és un gos, són cent gossos en un mateix espai, en una mateixa platja.\nEs va fer córrer que n'havien matat algun.\nNosaltres no en tenim constància. Aquesta au, com totes, quan veu un animal que s'hi aproxima, marxa o es llança a l'aigua. El motiu pel qual patíem és que una presència massiva de gossos en un espai on els corbs marins reposaven els acabés foragitant del tot. El Maresme és un lloc magnífic per alimentar-se, però ja no ho és tant quan del que es tracta és de trobar una zona de repòs.\nNo hi ha massa opcions?\nEls espais estan molt comptats. A la comarca es troben a Arenys de Mar, Sant Pol, Calella, la pilona de Malgrat i, més al nord, a sa Palomera de Blanes. En quaranta quilòmetres les possibilitats són molt poques, i no ens podem permetre perdre'n cap. No podem oblidar que parlem d'una espècie que s'està recuperant de l'extinció que va patir als anys setanta.\nI com es fa compatible la presència de les dues espècies al litoral?\nEstant alerta i sent molt curosos amb el lloc que es tria per fer un espai per a gossos, respectant les distàncies. Ara, amb tot el ressò que hi ha hagut i amb l'experiència de Sant Pol, els ajuntaments ja no poden argumentar desconeixement.\nPerò els gossos no són pas l'únic perill per als corbs marins.\nNo. Els hams de pesca amb canya són una de les principals causes de mort. Les estadístiques expliquen que un 80% de les aus mortes han aparegut amb algun material de pesca empassat o clavat; el 20% restant sembla que han mort ofegades per xarxes professionals. Dels exemplars que hem capturat nosaltres per anellar-los, un 40% tenia hams. A més, aquest ha estat un bon any per a les aus que vénen a la recerca de sonso, perquè n'hi ha en abundància.\nQuè es pot fer per reduir les morts?\nHi ha camí per recórrer, però el primer que cal és complir la llei i evitar que es pesqui als ports, fer que es compleixi l'horari de pesca i, sobretot, que es tingui llicència de pesca amb canya. També anem al darrere d'habilitar zones de reserva en què no es pugui pescar amb canya ni fer pesca submarina. Lamentablement, aquesta darrera mesura està molt a les beceroles.\nPer què sovint coincideixen els reposadors de corbs marins amb les platges de nudistes al Maresme?\nPerquè les aus busquen els espais més tranquils i menys massificats. En el cas de Sant Pol, suposo que l'Ajuntament va voler fer la prova pilot en un lloc allunyat per evitar molèsties, però també en va acabar tenint amb els veïns de la zona, que hi han fet campanya en contra durant tot l'estiu.\nFalta donar a conèixer més la presència del corb marí a les platges?\nÉs obvi que només allò que es coneix es pot acabar estimant. Des del començament hem fet xerrades i actes per fer més visible aquest animal, i hi ha zones on fins i tot l'han agafat com un símbol, com és el cas de Calella, i la xarxa va plena d'imatges de banyistes amb els corbs marins al fons. El ressò que hi ha hagut aquest estiu també te la part positiva de fer-los més presents.\nHi ha alguna altra espècie amenaçada per la massificació de les platges?\nLa tortuga babaua n'és un altre exemple. Han fet postes d'ous a Malgrat i Premià, i la presència de màquines netejant o de gossos fent forats a la sorra pot acabar afectant-les. Hem de ser conscients de la fragilitat de l'equilibri natural i de com es pot trencar amb una decisió popular, però gens encertada.\nEtiquetes de comentaris: costa, espais-Arenys de Mar, espais-Blanes, espais-Calella, espais-Sant Pol de Mar, notícies, ornitologia


Cada terra fa sa guerra: Commemoració, aspiració i reivindicació\nCommemoració, aspiració i reivindicació\nFoto: Gemma Casalé\nDissabte a la tarda Valls va respirar castells sense que hi hagués cap diada pel mig, ni cap assaig, ni cap acte convocat per les dues colles dels Xiquets de Valls. Però es respirava castells i s'escolatava remor de plaça castellera i música de gralles. I allí hi eren representants de moltes colles castelleres del país, mitjans de comunicació, autoritats de relleu i gent diversa. I això és bo. De fet, és el que hauria de ser sempre, a Valls. No entenc com la ciutat bressol d'un patrimoni immaterial que aviat pot compartir tota la humanitat no s'impliqui més i ho deixi tot en mans de les dues colles. Tant la Vella com la Joves són (i han de ser) l'eix vertebrador, això és clar, però els castells, aquest patrimoni cultural amb majúscules, és de tots els vallencs i de totes les vallenques. I aquest ha de ser un argument que enorgulleixi a tots. És per això que sempre he pensat que Valls hauria de viure els 365 dies dies de l'any en clau castellera, impulsant no només diades, sinó fòrums, actes, debats, exposicions... Impulsant, en definitiva, activitat castellera.\nQuants pobles o ciutats catalanes voldrien tenir la paternitat d'una expressió cultural, solidària, font dels grans valors que han perdurat al llarg de la història de la humanitat i, per sobre de tot, de catalanitat, com són els castells? I en canvi, l'origen dels castells és nostre, dels vallencs i de les vallenques, de ningú més. I ho dic amb tota la humilitat i sense que aquestes paraules s'entenguin com una provocació.\nÉs clar que la resta de colles castelleres del país, representants dels respectius municipis, han col·laborat decisivament a l'hora de situar el món casteller a dalt de tot. És més, sense la participació de totes elles, la progressió, l'acceptació i la internacionalització del fet casteller no hauria estat la mateixa. I és per això que hem d'estar agraïts a les colles de Tarragona, Vilafranca, Terrassa, Barcelona, Vendrell, Reus, Mataró, i a totes les ciutats amb colla pròpia i a aquelles altres que, sense tenir-ne, sempre han cregut i han apostat decididament pels castells. Entre tots hem fet aquest món molt més gran i hem obert els ulls a molta i molta gent.\nI és que hem de recordar que no fa pas massa, els castells, al marge de lluitar contra la gravetat (això ho han fet sempre), havien de fer-ho contra l'acceptació social i institucional. I ara ens trobem en una posició immillorable, font d'inspiració de totes les administracions amb responsabilitats en la integració dels nouvinguts. I no només això. Cada vegada sentim a parlar més i més que la societat s'està tornant individualista i que està perdent, a cada bugada, una sèrie de valors que sempre l'havien acompanyat. Els castells, que també han de lluitar contra aquesta realitat, representen, no obstant això, tot el contrari. Els castells són solidaritat, col·lectivitat, germanor i acceptació sincera de la realitat, sigui quina siguia aquesta. Els castells no entenen de classes socials, ni de sexes, ni d'edats, ni de condicions físiques. Als castells tothom és vàlid i tothom pot jugar i juga el seu paper clau, sense el qual no s'entendria l'èxit col·lectiu. I això és tan gran, tan gran que, amb o sense el reconeixement de la UNESCO, els castells ja han fet fortuna i esdevindran per sempre més en un ric i particular patrimoni mundial.\nTornant a l'acte de dissabte, reconec que em van emocionar les paraules del president de la Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya, Miquel Botella, quan va mencionar precisament la persistència d'aquells castellers de principis del segle XX que van haver de lluitar contra certa exclusió i, també, contra tots els elements que semblaven condemnar els castells a l'ostracisme i a quedar arraconats com una petita demostració folclòrica vinguda a menys. Sense la lluita d'aquella gent no podríem viure el moment actual, sens dubte el millor de la bicentenària història dels castells.\nTambé em van agradar les paraules del president de la Diputació, Josep Poblet, dient que el nou Museu Casteller de Catalunya convertirà Valls en la gran plaça castellera de totes les colles del país. Pot semblar una obvietat, ho reconec, però amb els vents que bufen sempre és d'agrair escoltar aquesta música i, a més, pronunciada en boca d'una persona de fora vila.\nNo tinc cap dubte que el món casteller de Valls ha guanyat, amb l'Albert Batet, un ferm i decidit defensor que mirarà de concretar el que deia al començament d'aquest article: fer que Valls visqui els castells els 365 dies de l'any. Ell és casteller, els ha mamat des de petit i encara que estigui marcat per l'estigma d'una colla (en aquest cas, la mateixa, la Colla Vella) defensarà aquest patrimoni en nom dels Xiquets de Valls. N'estic convençut.\nI finalment voldria referir-me a les paraules del conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació, Josep Manuel Tresserras, quan va dir que el projecte ja no té marxa enrera i que es començarà a executar quant abans millor, atès que hi ha ubicació, finançament, projecte i la voluntat manifesta de totes les administracions que hi participen. I això, que podria semblar unes paraules per quedar bé, els que hem anat seguint aquest projecte sabem que mai abans havien coincidit tots aquests elements a favor.\nPer tant, l'acte de dissabte va ser triple: una commemoració al monument als Xiquets de Valls, obra de l'escultor vallenc Josep Busquets; una aspiració, aconseguir que declarin els castells Patrimoni Immaterial de la Humanitat; i una reivindicació, el bressol i la paternitat castellera exercida per tots els vallencs.\nEtiquetes de comentaris: Busquets, Castells, Colla Vella, monument als Xiquets de Valls, Museu Casteller, patrimoni de la humanitat, Valls


URL d'accés directe:https://www.santfeliu.cat/go.faces?xmid=23240&caseid=sf:34235\nElectrònicament, mitjançant el tràmit que trobareu en aquesta pàgina\nLa persona física o jurídica titular d’una activitat o el seu representant legal. En aquest cas s’ha de declarar la representació amb la qual s’actua\nDocumentació que aporta el sol·licitant:\nDades i documentació tècnica relacionada amb els canvis realitzats vegeu annex).\nAltra documentació que es consideri d'interès.\nDocumentació que obra en poder de l’Ajuntament:\nLlicència o comunicació prèvia relativa a l’exercici de l’activitat.\nJustificació acreditativa que s’ha realitzat el pagament de la corresponent taxa.\nComunicació prèvia de modificació no substancial d'una activitat amb efectes sobre les persones o el medi ambient tramitar\nDocumentació tècnica requerida per a la modificació de la comunicació prèvia de modificació no substancial d'una activitat amb efectes sobre les persones o el medi ambient (htm)


Alliberament a Ucraïna\n"No pretendré pas ser cap expert sobre aquell país, però des del 2014 que he treballat de bracet amb el món cultural ucraïnès i tinc força històries per contar"\n01.03.2022 - 21:53\nActualització: 01.03.2022 - 22:53\nAcabo de veure al Telenotícies de TV3 que Lluís Caelles ha mostrat imatges d’una fàbrica de cervesa que ha reconvertit la seva activitat. Aprofitant la immensa capacitat embotelladora, ara fabriquen còctels Molotov perquè la població d’Ucraïna es defensi amb aquestes armes, ja que no en tenen d’altres. Fa dies que ploro davant les notícies, però potser ha arribat l’hora d’eixugar-me les llàgrimes i posar-me a explicar coses. Perquè jo la conec, aquesta fàbrica de cervesa. Aquesta gent –inclòs aquest Nazar que parla a la càmera de la televisió des de la fàbrica– em van fer un dels millors regals que m’han fet mai.\nFa dies que constato, entre els amics i alguns dels opinadors que llegeixo, un gran desconeixement sobre Ucraïna. No pretendré pas ser cap expert sobre aquell país, però des del 2014 que he treballat de bracet amb el món cultural ucraïnès i tinc força històries per a contar, que potser interessaran a qui ara llegeix les notícies tràgiques de l’agressió russa i la defensa abnegada dels ucraïnesos. La meva petita història sobre aquesta fàbrica de cervesa, per exemple.\nCom a director de l’organització d’escriptors PEN Internacional, va ser una alegria que els escriptors ucraïnesos ens oferissin la seva hospitalitat: volien acollir el congrés internacional del PEN el 2017. Em vaig alegrar perquè això em donava l’oportunitat de treballar braç a braç amb col·legues que havia anat coneixent des de tres anys abans. Quina ciutat van triar per acollir tres-cents escriptors d’arreu del món? Lviv, una de la quarantena de ciutats que, com Barcelona, formen part de la xarxa UNESCO de Ciutats de la Literatura. Hi vaig anar sis mesos abans del congrés per ajudar en els preparatius, i a les ciutats de Kíev i Lviv vaig visitar-hi durant un parell de setmanes ambaixades, fundacions i empreses que donarien suport financer al congrés. Tot era normal, visites semblants a les que m’havia trobat en altres països: la Universitat Ivan Franko, a l’aula magna de la qual faríem actes del congrés; les ambaixades de Dinamarca, Suècia i Finlàndia, i la residència de l’ambaixador espanyol; les oficines de l’OSCE; un teatre, un banc polonès, una start-up d’èxit, una xarxa de restaurants…\nLa sorpresa va ser quan em van portar a reunir-me amb el propietari de la fàbrica de cervesa Pravda. Va ser després d’una reunió llarga de treball amb l’alcalde de Lviv i tot l’equip organitzador del congrés: vam sortir a la plaça del Mercat, vam travessar-la i, davant per davant de l’ajuntament, vam entrar en un pub de tres plantes: el Teatre Pravda de la Cervesa. La reunió va ser ràpida: vaig explicar la importància d’aquell congrés –en què coordinaríem campanyes per a defensar escriptors empresonats arreu del món– i el propietari de Pravda m’anuncià que donarien suport al congrés econòmicament i també en espècies.\n—Quines espècies? —vaig preguntar.\n—Doncs fabricarem una cervesa especial per al vostre congrés, per honorar-vos, va respondre.\nSi em punxen no em treuen sang. I llavors em van ensenyar diverses cerveses especials, com l’Obama Hope, que acabaven de produir i que ja havia guanyat un premi internacional a la República Txeca. Durant els mesos següents, des de Londres vaig tenir correspondència amb la gent de Pravda. Per exemple, em van demanar el contacte amb Tatty Martin, la dissenyadora d’una magnífica cadira. La cadira buida és el símbol del PEN: a la presidència de totes les sessions dels nostres congressos hi ha la cadira buida d’un escriptor que no pot ser amb nosaltres a causa de la repressió. Aquell 2017, la cadira buida va ser ocupada pel narrador i cineasta de Crimea Oleg Sentsov, empresonat a Sibèria, per la poeta Liu Xia –en detenció domiciliària arbitrària després de la mort del seu marit, el premi Nobel de la pau Liu Xiaobo– i per la periodista índia Gauri Lankesh, acabada d’assassinar a l’Índia. La cadira buida era el nostre símbol, de manera que els de Pravda havien fet una recerca i els agradava el disseny brillant de la cadira buida de la britànica Tatty Martin. És una cadira buida amb només dues potes, una cadira paradoxal: una cadira que camina.\nSis mesos després d’aquella primera visita a Lviv, quan vaig arribar-hi per al congrés, els de Pravda em van rebre amb centenars d’ampolles d’una American Black Coffee Lager, la cervesa del congrés. Hi havien posat nom: Liberation. L’etiqueta era un disseny especial: en l’ombra de la cadira buida hi havia escrit l’eslògan de l’alliberament. Que jo sàpiga, aquest va ser un tret distintiu del 83è congrés del PEN de Lviv: en cent anys, és l’únic congrés que ha tingut cervesa pròpia.\nAra mateix, després de veure els de Pravda al Telenotícies fabricant còctels Molotov, he anat al rebost de casa. Encara hi tenia mitja dotzena d’ampolles de Liberation. N’he fet una fotografia damunt dels diaris amb el titular de la “Batalla de Kíev” de fa dos dies. I he decidit que guardaré les cerveses tant de temps com calgui per obrir-les el dia que celebrarem el final de l’ocupació d’Ucraïna per Rússia, el de l’alliberament.\nPer cert: Pravda significa ‘veritat’ i el títol d’aquell congrés va ser “Reclamar la veritat en temps de propaganda.” Però d’això en parlaré un altre dia.


Festes i Activitats: Colònies 6è 2013\nColònies 6è 2013\nEls nens i nenes de sisè hem gaudit moltíssim amb les colònies que vam realitzar els dies 13, 14 i 15 de maig a la casa de colònies la Garbinada a Torroella de Montgrí (Girona). Per aquest motiu, us volem mostrar una petita mostra de texts escrits en els que us expliquem el que vam viure i el que més valorem d’aquestes esperades i últimes colònies al Pau Romeva. Esperem que us agradin la mostra d’experiències viscudes,...\nEls nens i nenes de sisè.\nL' estada a la casa de colònies la Garbinada a Torroella de Montgrí (Girona) (una casa molt bonica) a estat molt divertida... Vam arribar el dilluns 13 i vam marxar el dimecres 15 al migdia. Les activitats que vam fer van ser molt divertides, però per mi i per molts les més interessants van ser el caiac seguit d'un recorregut amb bici per la muntanya. Com ja he dit abans, la Garbinada és una casa molt bonica i ampla. Té piscina, camp de futbol i de futgolf, un mini rocòdrom... Les habitacions són petites però acollidores amb bones vistes i lavabo propi. (La casa ja us he dit que és molt gran). En aquesta casa va venir una altra escola i la majoria ens vam fer amics (sobre tot les nenes). Tot va començar amb una discussió i després vam fer les paus i a partir d' aquell moment ja ens vam fer amics. En conclusió, ens ho vam passar súper bé !!!\nALEJANDRO VALENCIA 6è B\nEl que més valoro de les colònies va des de les activitats fins la convivència. Vull començar destacant les relacions, per exemple, amb els monitors; manteníem una relació molt propera, per sort no eren molt durs, sinó amables i graciosos. En segon lloc, els de les altres escoles van ser agradables des del primer moment que els vam tractar, van ser respectuosos i ens vam ajudar en situacions, tant als nens com a les nenes. Per últim, la relació amb els de la nostra escola ha sigut més crítica. Hem tingut una gran discussió i alguns problemes menors, per exemple pel matí amb els “basureros”, “chatarreros”, “butaneros” etc. La distribució de la casa m’ha agradat , un exemple, que teníem el bany instal•lat a les habitacions. També els compartiments, ja que podíem decidir amb qui estar. Però una cosa que no m’ha fet molta gràcia es que totes les habitacions tenien terrassa menys la nostra… El menjador no estava malament, era més o menys com el de l’escola. Les activitats em van semblar molt divertides, hi havia alguna que m’agradava més que una altra. Les activitats que més em van divertir són: Caiac, rocòdrom,tir amb arc, BTT i la discoteca. En general es pot dir que han sigut molt bones colònies, tant per la casa i els serveis, les activitats o les relacions humanes. I sens dubte, se’m van fer molt curtes!\nANNA MARTÍ CATALÀ 6è A\nVam arribar el dia tretze de maig a la casa de colònies La Garbinada. Durant tres dies vam fer moltes activitats, però a mi, les que més m’han agradat van ser: el “kayak”, el tir amb arc i la volta amb bicicleta. Les activitats de nit també van estar molt bé, sobretot la discoteca. A l’habitació vaig escollir estar amb el Ferran, el Guillermo i el Víctor, ens ho vam passar d’allò més bé. Aquestes colònies han estat genials. I havien uns monitors animats, les activitats eren divertides i la convivència amb els companys i companyes ha estat enriquidora ja que tots junts ens ho hem passat bomba.\nALBERT LÓPEZ SÀNCHEZ 6è B\nEl viatge durava dues hores i ens vam aturar en un lloc a esmorzar. L'autocar tenia televisió i ens van posar una peli molt “xula”. El paisatge era molt maco, hi havia molt de sol i aire lliure. Els companys fèiem jocs i festes. La casa era gran, tenia discoteca i les habitacions eren amb lliteres. Allà hi havia molta llibertat. Jo dormia amb l'Ilias, l' Adrián, en Pol C., l'Àlex i en Bernat. A fora de la casa hi havia un camp de futbol, un de bàsquet i una piscina. L'activitat que m' ha agradat més és la de tir amb arc.\nIVAN COLOM VIVES 6è B\nExcursió a Can Pere\nIpsy bipsy spider\nCantània 2013: “HA PASSAT UN ÀNGEL”\nActivitats de la Guardia Urbana\nTenim el carnet de conduir ……….. !\nCòmic Life a l’escola\nTaller de cartells de Sant Jordi\nJocls Florals Incial 2013\npadrins i fillols (87)\nracó musical (122)


TMB assegura que el metro de Barcelona estarà lliure d'amiant en quatre anys - Empordà\nEl conseller delegat de TMB, Enric Cañas, va assegurar que l'empresa ha posat en marxa un pla perquè en un termini màxim de quatre anys no hi hagi al metro de Barcelona «cap element que tingui amiant», però que la voluntat és accelerar-ho perquè aquest termini es redueixi a tres anys.\nEnric Cañas va afirmar que les garanties de la qualitat de l'aire a la xarxa de metro «són totals» i va destacar que TMB va començar a detectar, encapsular i retirar de manera planificada l'amiant de les seves instal·lacions i vehicles el 1987, abans que el seu ús i fabricació fossin prohibits a Espanya.\nEl conseller delegat de TMB, el director de la Xarxa de Metro, Marc Grau, el director de Manteniment, Jordi Micàs, i el responsable de Salut i Seguretat, el doctor Miquel Mira, van explicar les mesures adoptades en relació amb la presència de materials amb contingut d'amiant a les instal·lacions i vehicles del metro de Barcelona.\nEnric Cañas va destacar l'inventari exhaustiu d'elements que contenen amiant en tota la xarxa que, des de fa un any, porta a terme una empresa externa i que permet a TMB planificar la seva retirada, encara que, va subratllar, «no estigui obligada». El conseller delegat de TMB va explicar que, arran de l'alerta per les intoxicacions per amiant al Metro de Madrid, aquest estiu, TMB va buscar, per primera vegada, amiant en la pintura bituminosa antisoroll que revesteix les caixes metàl·liques dels trens de les sèries 3000, 4000 i 2000, dels anys 80.


Toni Mas – Camins i territori – Grup de Defensa del Ter\nLa funció principal d’un riu és la de fer de font de vida al llarg de tot el seu camí. D’aquesta mateixa manera els rius també són un espai on les persones hi han anat creixent en societat fins al dia d’avui. Durant masses anys però, i encara actualment, els rius han estat contaminats i s’ha construït, i encara es construeix, a la seva vora afectant greument el seu estat ecològic i paisatgístic. El riu havia deixat de ser un lloc on la gent anava a passejar a la seva vora i on si trobaven joves, adults, vells i famílies. De ben segur que també es va oblidant que el riu era un lloc a on la gent hi aprenia a nedar, estava ple de platges freqüentades pels treballadors de les fàbriques, hi havia el safareig, la gent banyant-s’hi, etc. Segurament també s’ha oblidat que l’aigua del riu és la que ens bevem, rentem i cuinem entre altres coses.\nSeria mentir si digués que el riu és l’únic espai natural que té problemàtiques, i també seria mentida si no digués que de la mateixa manera que s’han tractat els rius, ara també s’està tractant així el territori. En són testimoni el gran nombre de fonts contaminades a la comarca, també el nombre de polígons que s’estant construint, també el macropolígon que es vol fer, els desdoblaments i carreteres noves, les urbanitzacions, etc. La terra s’ha convertit en un negoci i amb això també s’està eliminant la pagesia tradicional per passar-la a intensiva, o simplement per vendre la terra i créixer sense parar. Sembla que l’objectiu de molts no és viure, sinó acumular diners i poder. Estem ofegant i matant la gallina dels ous d’or, que és la nostra terra i el nostre paisatge.\nEn contra d’aquesta voluntat de carregar-se el territori en nom del bé comú, s’han fet i es fan actes reivindicatius, denúncies, al·legacions, organitzacions, queixes, etc, que han volgut canviar tota aquesta situació, o si més no frenar-la, tot i que això és molt difícil en un context on qualsevol cosa és susceptible de fer-hi negoci. Si bé el territori està greument afectat, cal dir que encara hi ha esperances amb el treball constant de persones, entitats, organismes, etc. I en aquest sentit s’ha vist com és d’important pel territori que les persones puguin viure’l, acostar-s’hi i estimar-lo. Anar a la vora del riu, per exemple, et dona la possibilitat de posar-te al mateix nivell de la natura, i encara que sigui per un moment, adonar-te’n de la seva importància.\nPels escèptics, o pels que pensin que això del medi ambient només és per quatre il·luminats romàntics, caldria preguntar- se si el turisme rural, la pagesia tradicional,etc. Podrien sobreviure en una Osona metropolitana com la que s’està preparant. Les potencialitats de la comarca d’Osona han estat l’equilibri entre el medi natural, el medi rural i l’humà. Aquest equilibri està desapareixent per moments.\nUna de les tasques que es va iniciar ja fa uns anys, en la línia del que he anat apuntant, va ser el projecte dels camins Vora Riu. Des del Grup de Defensa del Ter es va entendre que per protegir el riu les persones havien de tornar a fer vida a la seva vora, i perquè així fos possible hi havia d’haver la possibilitat de retrobar-se novament amb aquest espai natural sovint oblidat. Els camins Vora Riu engloben el camí Vora Ter (GR-210), el camí Vora Ges (PR.C47) i la ruta del Sorreigs (PR.C46). Aquests camins, com ho diu el seu nom recorren la vora dels rius Ter, Ges i Sorreig i són una eina d’aproximació al medi.\nDes del Grup de Defensa del Ter s’ha vist la necessitat de crear projectes positius i de relació amb el territori com ho són els camins Vora Riu, i alhora realitzar una tasca de custòdia del territori i també de denúncia. En el projecte dels camins Vora Riu ja hi portem uns deu anys treballant, i en aquest sentit hem treballat, amb més o menys intensitat, amb entitats com el Centre Excursionista de Torelló, el Club Excursionista de Sant Quirze de Besora, Consorci de Turisme de Paisatges del Ter, Agrupaments Escoltes, nombrosos voluntaris, convenis amb ajuntaments, camps de treball, etc. Si bé fa un any vam veure perillar la continuïtat d’aquest projecte ja que no hi havia possibilitat de finançar part del manteniment del GR-210 que és el més llarg de tots. Actualment, i després que durant aquest any ha estat el GDT qui ha suportat tot el cost que així suposa, veiem com s’està a punt de solucionar la continuïtat del manteniment, gràcies a la constància i aportació de tots els agents que hi estant implicats.\nSi pensem quin és el futur del projecte dels camins Vora Riu, malauradament no el veiem gaire positiu, i no pas perquè no hi hagi entitats i ajuntaments al darrere, que hi són, sinó que és el creixement de la comarca com a zona metropolitana de Barcelona, que està patint des de fa anys i fins i tot ara en temps de crisi, tendirà a eliminar qualsevol opció de desenvolupament econòmic en equilibri amb el territori. A més a més, el model econòmic de desenvolupament actual ja ha caducat, i amb ell també els grans beneficis que anuncien els seus promotors, però continuem endavant amb una bena als ulls esperant que arribi la bona nova i tot canvii. Mentrestant, la protecció dels espais naturals es fa com si d’un zoo o una peixera es tractés. L’ús social i protecció del territori no poden anar per separat del desenvolupament econòmic.


Les llars d'infants no són 'guarderies'\nSant Feliu de Llobregat - Dilluns, 02/12/2019 - 06:00\nRecentment, vaig sentir a dues dones al tren parlar de la 'guarderia'. Si us plau, deixem de dir el terme guarderia, són escoles infantils, llar d'infants on s'educa als més petits, no un lloc on "guarden" nens i nenes.\nEls treballadors i treballadores són mestres, com els mestres de primària o secundària. Es mereixen tot el reconeixement possible. Sé de primera mà que no és una feina fàcil, requereix molta implicació i passió.\nMares i pares, si ja un nen o nena petita és molta feina, imagineu tenir-ne 16 (màxim és 20) de 2 anys en una classe sense ajuda. Respectem la feina dels i les educadores eliminant la paraula 'guarderia'.


POLÍTICA - 29/11/2018 22:23 / Redacció\nConeix el bar fatxa al costat d'una presó on tota l'espanyolada delinqüent s'hi gasta els calers\nFins fa poc, l'espanyolada més rància havia de reunir-se en bars de poble a l'hora de dur a terme les seves reunions. Ara, ha aparegut un bar fatxa al costat d'una presó on tots els delinqüents espanyolistes poden anar-hi a fer el toc i sentir-s'hi com a casa. Aquest local s'ha fet famós pel seu anti-independentisme i el seu espanyolisme caspós.\nImatge d'un bar. Foto: elmati.cat\nEs tracta del bar "Venta El Cepo" i es troba ubicat al Puerto de Santamaría de Cádiz, just al davant de la presó d'aquesta població costera d'Andalusia. Segons els propietaris del bar, el seu espanyolisme prové del fet que a la presó del davant hi hagi diversos membres d'ETA engarjolats. Només d'entrar en aquest bar fatxa s'hi pot veure una estelada emmarcada on hi posa "Bandera incautada a los sublevados en la ciuda condal por las Fuerzas y Cuerpos de Seguridad del Estado el 1 de Octubre de 2017".\nA la "Venta El Cepo" hi van a gastar-s'hi els diners tota mena de delinqüents espanyolistes quan tenen permís per sortir de la presó del davant. L'estanquera hi és per tot arreu i també s'hi poden veure tot d'imatges dels piolins i de l'Ejército español. Per si aquest ambient no fos prou degradant, el local també és freqüentat per piolins i treballadors de la base de naval de Rota.\nParaules clau: GASTA


SOCIETAT SARDANISTA DANSAIRES VILANOVINS: CIRCULAR JULIOL 2010\nCIRCULAR JULIOL 2010\nEl passat 15 de Juny es va finalitzar el curset de sardanes per adults 2009-2010 fent entrega un petit detall a tots els alumnes.\nEl proper dia 3 de Juliol finalitzarà el curset de sardanes infantil, es farà entrega dels diplomes corresponents d’ assistència.\nEl XLIé CONCURS NACIONAL DE COLLES SARDANISTES es celebrarà el proper dia 17 de Juliol de 2010 a dos quarts d’ onze de la nit, a la plaça Enric Cristòfol Ricart. I serà amenitzat per la Cobla Maricel. Esperem la vostra presencia a un dels actes més importants de la nostra societat. Us adjuntem el programa de l’event.\nPer últim, destacar que el proper dissabte 24 de Juliol a les 21 hores farem per segon any consecutiu EL SOPAR A LA FRESCA AMB MUSICA EN DIRECTE DEL NOSTRE CONJUNT TRAVELIN BAND a la Plaça Enric Cristofol Ricart.\nEl preu del sopar és de 15 euros soci i els no socis és de 18 euros i el menú serà el següent:\n1er plat: Enrotllat de carn amb verdureta variades i “ensaladilla rusa” ó Esqueixada de Bacallà\n2on plat: Rellom de porc amb salsa agredolça i patates noisette ó Turbants de filet de lluç amb timbal d’ arròs i salsa de nata, passes i pinyons.\nVi, aigua, café i xarrup\nTothom que estigui interessat es pot inscriure fins el dia 23 de Juliol. Les inscripcions s’han de fer a Secretaria els dimecres o divendres de 7 a 9 del vespre.\nPublicat per Dansaires Vilanovins a 19:39