Quins són els nous raïms de Bordeus? - Pregunteu a Decanter - Notícies Vins\nPrincipal Notícies Vins Coneix els ‘nous’ raïms de vi de Bordeus...\nConeix els ‘nous’ raïms de vi de Bordeus...\nMarselan s’ha estat fent un nom a la Xina. Crèdit: Wikipedia\nSis noves varietats de raïm escollides per ajudar els productors de vi de Bordeus a adaptar-se al canvi climàtic han estat aprovades per l’organisme nacional de denominació francès INAO.\nEl consell del vi de Bordeus, el CIVB, va anunciar la notícia el gener del 2021 i va dir que s’esperaven les primeres plantacions d’aquest any.\nHi ha quatre noves varietats negres - Touriga Nacional, Marselan, Castets, Arinarnoa - i dos raïms blancs, Alvarinho i Liliorila. Una setena varietat proposada, Petit Manseng, no va arribar a la llista final.\ndom perignon as of spades\nProductors de Bordeaux AOC i Bordeaux Supérieur aplicat per utilitzar les varietats el 2019, pel seu potencial per mitigar l’impacte del canvi climàtic sense diluir la identitat dels vins de Bordeus.\nLes característiques potencialment útils entre els raïms que s’enumeren a continuació inclouen una alta acidesa natural, una estructura o un contingut aromàtic fort, així com una bona resistència contra malalties específiques de la vinya, des del míldiu fins a la podridura grisa.\nLes varietats següents només podrien representar col·lectivament el 5% de la superfície de vinya d’un productor i el 10% de la mescla final, va dir el CIVB aquesta setmana.\nNou raïm negre de Bordeus\nQuè es ? Un encreuament entre el cabernet sauvignon i la garnatxa negra.\nPer què pot ser útil : Marselan 'segueix un patró de data de collita clàssic per a la vinya de Bordeus' i és bastant bo per resistir la podridura i el míldiu grisos, segons la denominació de Bordeus i el sindicat Superior . Les seves petites baies poden fer vins amb un color ric i amb cos amb tanins suaus.\nHo savies? Marselan apareix al vi xinès nou del propietari de Lafite Rothschild . També es pot utilitzar en vins de Côtes du Rhône, fins a un 10% de la barreja final.\nQuè es? Un madurador tardà que necessita poca introducció per als amants de la reputació creixent de Port o Portugal per als vins negres de qualitat.\nPer què pot ser útil : Espereu una gran quantitat de fruites negres, tanins elevats i vins estructurats i generalment amb cos que poden guanyar complexitat amb l'edat. També té una bona resistència natural a les malalties de la vinya, segons el sindicat Bordeaux AOC i Bordeaux Supérieur.\nHo savies? John Downes MW va ironitzar en un article del 2001 per Decantador que algun dia podríem veure ‘Touriga d’Oc’, si algú a la càlida regió francesa del Llenguadoc descobrís el potencial del raïm per obtenir vins negres. Resulta que no estava completament fora de joc ...\nQuè es? Els castets són una varietat majoritàriament oblidada, que es creu que prové de la Gironda o dels Pirineus. Segons la Fundació Agropolis, una aliança de les principals agències de recerca franceses, només quedaven 2,9 ha a França el 2016.\nPer què pot ser útil : Els castets tenen una bona resistència al míldiu i poden produir vins de colors profunds adequats per a la criança, segons el sindicat Bordeaux Supérieur. Tot i això, també és conegut pels vins amb un contingut elevat en alcohol i una acidesa relativament baixa, segons la Fundació Agropolis 'Projecte Pl @ ntGrape' .\nQuè es? Es tracta d’un encreuament entre Tannat i Cabernet Sauvignon, desenvolupat per l’agència de recerca nacional francesa INRA el 1956.\nPer què pot ser útil : Els cabdells tendeixen a esclatar tard, que protegeixen de les gelades de primavera, segons la Fundació Agropolis. Té una bona resistència a la podridura grisa i, com s’esperava del seu llinatge, pot elaborar vins tànics estructurats que també mantenen l’acidesa natural, segons el sindicat Bordeaux Supérieur.\nNous raïms blancs de Bordeus\nQuè es? És conegut com Alvarinho per als productors portuguesos de Vinho Verde i Albariño a la Galícia espanyola.\nPer què pot ser útil: És capaç de produir vins blancs secs amb ossos amb una acidesa relativament elevada i no és molt susceptible a la podridura grisa. Les fortes qualitats aromàtiques ‘permeten compensar [la] pèrdua d’aromes que sol causar l’escalfament global’, va dir el sindicat Bordeaux Supérieur.\nQuè es? És un encreuament entre el barroc i el Chardonnay, desenvolupat per l’INRA el 1956 com Arinarnoa.\nPer què pot ser útil: Les seves petites baies són conegudes per produir vins potents i aromàtics, tot i que amb una acidesa relativament baixa, segons els investigadors. Com Alvarinho anterior, el sindicat Bordeaux Supérieur va dir que les qualitats aromàtiques de Liliorila poden ajudar-lo a mantenir el caràcter a temperatures més càlides.\nAquest article es va publicar originalment el 2019 i s’ha actualitzat el gener del 2021 després de l’aprovació de les sis noves varietats.\nCrèdit complet per Projecte de la Fundació Agropolis : ‘Pl @ ntGrape, el catàleg de vinyes cultivades a França, © UMT Géno-Vigne®, INRA - IFV - Montpellier SupAgro 2009-2011’.\nAnson dijous: l'empresa familiar més gran del vi francès...\nGewurztraminer per canviar d’opinió...\nPatricia Kluge deixa el seu celler de Virginia...\nNapa Valley: una història...\nvi en una copa sobre un dipòsit de tauró\nmillor vi blanc per a risotto\ncom netejar el decantador de vidre\nels millors llocs assequibles per allotjar-se a la vall de napa


febrer | 2015 | Variat d'incerteses\nMes: febrer \_25\_+00:00 2015\nEnvia’m un wasap!\n25 febrer, 2015 25 febrer, 2015 / dora\t/ 2 comentaris\nHola amor! Sí, ja sé que vas diguent que em deixes, que m’he portat malament amb tu, que ja no m’estimes, que te n’aniràs amb un altre… Però no pot ser, tu no ho has pensat bé, ai criatura, no sap què dius! Què som un maltractador i que t’he fet mal i t’he enganyat… Vamos, carinyo, no pot ser que això ho creguis de veritat. Tu saps que això és el que diuen els meus enemics, una panda de rojos descerebrats que em tenen enveja i l’únic que volen és que tu te’ls creguis. No veus que sempre s’estan ficant amb jo? O perquè tenc un negoci, i què hi ha de dolent en tenir una farmàcia, eh?, o perquè ens hem fet la caseta amb dobbers negres, clar, com havien de ser si eren regals d’empresaris agraïts per què havien aconseguit obres públiques? Jo dic que tot va ser abans que tot estàs al meu nom perquè tota aquesta panda em deixin tranquil, però tu, xurri, això ho entens, que ben molt que t’ha agradat sempre fer dobbers. Idò, amor, què et passa ara si tu sempre havies confiat en jo? Mira, reconesc que he hagut de fer coses que a tu t’han semblat maltract i agressions, però no, cielo, jo no et volia fer mal, és que no em va quedar més remei que fer tot lo que he fet. Al principi, ja saps com em vaig trobar la casa comuna, feta un oi, els antics inquilins ho varen deixar tot fet una porqueria. Sí, estimada, vàrem haver de partir amb una herència enverinada i sort vàrem tenir que jo sabia lo que s’havia de fer i vaig fer lo que s’havia de fer i lo que havia dit que faria. I sí, per això tu vares rebre un poc, però, darling, això són efectes col·laterals. Però ja veus quina casa més arregladeta que tenim ara i ni t’imagines com la tindrem d’aquí a quatre anys, feta un mirall, ja veuràs. Mira que te dic, jo em portaré bé amb tu a partir d’ara, mai més cap maltracte, creu-me, que ja ha passat lo pitjor i a partir d’ara tot seran flors i violes. Veus com t’estic escrivint amb paraules guapes i en sa llengua dets padrins! Si és per això no t’has de preocupar, jo et xerr en sa llengua que vulguis i ja veuràs com d’aquí a quatre anys parlarem tots en anglès. Anda, xati, torna amb jo, no podem tirar per la borda tot lo que hem guanyat els darrers quatre anys i des d’abans, que ja saps que des que ens coneixem no hem mirat més que en guanyar tot el que poguéssim. Pensa que no n’hi haurà d’altre que t’estimi com jo. Els altres et trauran els dobbers i què et donaran a canvi? Res. Ja saps aquesta dèria que tenen amb posar-lo tot per les coses públiques, que si millor transport, que si més mestres i més escoles, que si millor sanitat… I perquè han de gastar els dobbers en coses que seran per tothom, també pels que no poden pagar? Mira, tot això ja ens ho pagarem noltros mateixos quan ho necessitem, pensa que jo sols amb la farmàcia ja faig molts de duros. Au, mona, envia’m un wasap i t’ho acab d’explicar tot, ja veuràs com et convé seguir al meu costat. El número és 610176291. Sols wasaps, eh?\n22 febrer, 2015 22 febrer, 2015 / dora\t/ 1 comentari\nAvui he vist la Timbuktú, pel·licula mauritana dirigida per Abderramhane Sissako. Per què mai no veim aquí pel·lícules africanes fetes per africans? D’Àfrica sols sabem de la pobresa, la fam i les guerres, però a Àfrica també hi ha art, bona literatura i bon cinema com ho demostra aquesta pel·lícula que ens conta, amb imatges més que amb paraules, com alguns han segrestat l’islam pretenent fer-se’l seu imposant en el seu nom una dictadura de fanatisme i terror.\nLes imatges de la pel·lícula impacten des del principi al final, la gasela que corr a la primera o la nina que corr cap a nosaltres a la darrera són la primera i la darrera d’un conjunt insuperable. El partit de futbol sense pilota és corprenedor!\nConec Mali, hi he estat dues vegades i els paisatges, la gent, la música i els tuaregs com ho són la família de Toya, em resulten coneguts, no puc reconèixer les vestimentes de les dones, tapades i de negre, Mali no era així. Els islamistes han segrestat l’islam, la gent i el país sencer.\nFa temps vaig escriure un relat, Tuareg, que ara afegesc aquí. Abans els tuaregs eren pobres, però eren lliures, ara també viuen segrestats per una colla d’islamistes armats que en nom d’una religió terroritzen a tot un poble.\nhttps://www.youtube.com/watch?v=Cs2dYAlbINY (Trailer de la pel·lícula)\nTUAREGS (relat, 2011)\nHavíem rodat tot el dia a través de pistes indestriables en la immensitat del Sàhara. Arena i pedres, res més. Ni dunes, ni un bri de vegetació. Els únics exemples de vida que havíem vist: un parell de camions carregats de cabres que rodaven en la llunyania; una caravana de dromedaris on viatjaven alguns tuaregs i un esparver que volava en la mateixa direcció, cap a l’oest.\nLa nostra caravana estava formada per 3 tot terrenys equipats per travessar el Sàhara des d’Alger fins a Gao, recórrer la riba del Níger i tornar al punt de partida, en menys de 2 mesos.\nDarrere havien quedat els paisatges arbrats que, progressivament s’anaven convertint en grans extensions d’arena esquitxades d’acàcies de grans punxes que les cabres es menjaven sense cap emperò. Havíem passat per alguns oasis, petits cercles verds en la immensitat de l’arena, a on en acostar-nos descobríem homes, dones i infants que cuidaven petits hortets, es movien pels camps o es banyaven a la font. L’aigua corria pels solcs que vorejaven els sembrats i els aucells cantaven als arbres. Miracles d’aigua i vida com gotes verdes vessades sobre el daurat de l’arena.\nEn sortir-hi i tornar a les pistes, sovint indestriables de la resta del paisatge, tornàvem a ficar-nos en la immensitat, bellíssima, de l’arena i el cel, res més. Un neumàtic cada km ens indicava que seguíem en la direcció correcta.\nAquella horabaixa, el desert de pedra pla i interminable, com la mar, havia deixat pas a algunes dunes i a petites taques verdenques que s’entreveien en la llunyania. Era hora d’aturar i muntar el campament. El sol estava prop de l’horitzó i quedaven poques hores de llum. Com no havíem de decidir acampar sobre aquella taqueta verda que s’estenia cap a l’est? Quan deixàrem els cotxes i sortírem a córrer i ajeure’ns sobre l’herba, ens adonàrem amb horror que eren petits matolls amb esmolades espines. Haguérem d’oblidar el prat i muntar les tendes sobre l’arena, com sempre.\nEl sol es posà a l’horitzó, animant com cada horabaixa el nostre campament amb una exhibició de totes les tonalitats del roig. Hi Havia lluna plena i comparegué de seguida, com una immensa bolla de foc, per l’est. Aquell moment era un espectacle diferent cada dia, com ho era, també cada dia, el desert. Com pot ningú considerar-lo monòton i avorrit?\nEs va fer fosc i comparegueren tots els estels. Mirant-los no em vaig adonar que teníem visita. Un home amb el cap cobert pel gran turbant de color indi, un tuareg, acompanyat d’un nin, s’acostaven al campament.\n– Salam aleikum! Els hem vist arribar però no poguérem arribar a temps d’advertir-los que no acampassin sobre la vegetació, encara que ja s’han adonat, eh? No s’acostin per res a aquelles plantes, són urticants. – ens digueren en un perfecte francès.\nEns demanaren si hi havia entre nosaltres algun metge perquè tenien una nina malalta. Jo, que sols era estudiant de medicina, vaig anar amb ells fins al seu campament, a una mitja hora de camí. Cap dels meus companys va gosar acompanyar-me. La nina tenia galteres, vaig explicar als seus pares, i només necessitava aspirines per baixar la febre. La mare, una jove bellíssima d’ulls verd fosc, em demanà si la malaltia era contagiosa. Vaig quedar conversant amb ells més de dues hores. Em demanaren per la política espanyola, pel president i pel rei. Qui de nosaltres sabria qui governa el seu país, fins i tot a quin pertanyen? Parlàrem sobre la seva forma de vida i sobre la meva. Molt del que els digué no els agradà gens. No es podien avenir que en terres fèrtils i amb aigua tenguéssim tants de problemes i em digueren que el desert, malgrat no ser un bon lloc per viure, sí que ho és perquè l’home conegui la seva ànima.\nAquella nit s’inoculà en mi l’interès pels habitants d’aquell continent que ja m’havia captivat amb els seus paisatges. En tornar al campament, amb un litre de llet de cabra com a regal, sabia que Àfrica i la seva gent em farien tornar-hi moltes vegades.\n19 febrer, 2015 19 febrer, 2015 / dora\t/ Deixa un comentari\nNi aquella olor a resclosit entreverada d’alcohol, ni el desordre, ni la brutor del minúscul apartament li varen cridar tant l’atenció com les fotografies que omplien les parets i les superfícies de l’escàs mobiliari. En totes apareixien la mateixa parella de patinadors artístics: ell la sosté a l’aire, ella s’obre de cames enterra mentre ell li dona la ma, els dos ballen aferrats, ella sembla que vola sostinguda per la parella, els dos agafats de la mà sembla que saludaven al públic… però d’entre aquella munió de fotos destacava la que estava sobre l’aparador: els dos sobre un pòdium, els anells olímpics i algú al davant. Qui eren els dos que omplien la sala amb les seves piruetes i els seus somriures? I què feien sobre un pòdium i a uns jocs olímpics? Sentí unes passes darrera seu i la va veure aparèixer: sense somriures, sense vestits de lluentons i amb els ulls d’haver plorat.\n– Ma mare- li digué amb veu tremolosa\n– T’hi assembles molt.\n– Aquí tenia l’edat que jo tenc ara. Ha canviat molt, eh ? Ell és mon pare. Suposo que el trobareu aviat- digué amb ràbia i callà mentre es mirava la fotografia serrant els llavis- Feien bona parella- continuà- Aquesta és la foto del seu casament. Es prometeren que si guanyaven es casarien allà mateix, i ja ho veu, els casà el jutge de pista. Varen ser les noces més vistes del món, en directe des de Calgary 88. M’ho se de memòria, ella m’ho contava cada dia. Va intentar que jo també patinàs però no ho va aconseguir. Em va fer avorrir-ho. En aquesta foto ja devia estar embarassada perquè jo vaig néixer vuit mesos més tard. Llavors ells vivien a un pis gran i lluminós. En aquest sols hi han viscut 2 anys, des de que el banc es quedà amb la casa on sempre havíem viscut.\nElla continuà parlant sense que ell li fes cap pregunta:\n– Llavors jo ja havia partit i ells feia molts anys que només sabien cridar i barallar-se. Quan es casaren, desprès de guanyar les olimpíades d’hivern, eren dos nins i amb jo vàrem ser tres. Berenàvem, dinàvem i sopàvem amb Calgary 88, les paraules del jutge de pista, les seves piruetes, les puntuacions dels jurats i els colors i els lluentons dels vestits on cap d’ells podia ja encabir-se. Jo anava creixent amb el suport de la seva mare. No ha estat capaç de venir, suposo que basta que hi sigui jo aquí, no? No, no m’esperava això, encara que tot anava tan malament que potser no m’hauria de sorprendre. Al principi ell treballava i continuaven patinant, però aviat ningú se’n recordà d’ells, deixaren de participar en competicions, es feren grans i ella començà a menjar de forma compulsiva. La casa sencera s’havia convertit en una pista de gel per on els dos anaven relliscant cap a l’abisme. Perdre la casa va ser la primera caiguda, i aquesta ha estat la definitiva.\n– Hauràs d’identificar el cos, si ho fas ara no serà necessari que venguis després al dipòsit.\nEll l’agafà del braç i la sostingué mentre ella plorà, ara ja sí, davant el cos de la mare sobre el llit plé de sang, amb el coll tallat pel full esmolat de la bota blanca que encara era a sobre el llit.\n(Relat escrit a partir de la canço “Calgary 88” d’Antònia Font)\nCos de càntir\nEt mires, em mires, i no t’agrades, no t’agrad. “Sóc un sac de greix, una foca sembl, segur que tothom em mira i ho pensa, els al·lots els primers, qui ha de voler sortir amb una morsa, eh?”, penses mentre t’emproves aquell vestidet tan curt que duies fa dos anys. “Ho veus, m’està petit, se’m marquen totes les carns”. Hauries de deixar de dir-te dois, el vestit t’està petit perquè des de l’estiu passat has crescut mig pam. És el que et diu ta mare i té raó, però tu vius en el deliri de no reconéixer-te. Quan començà tot això? Te’n recordes a la guarderia quan et posaven d’exemple perquè sempre t’ho empassaves tot? Fins i tot les bledes et menjaves! A l’escola perquè eres una nina tan obedient, tan estudiosa, tan perfecta! I ara, a l’institut, mentre segueixes amb les teves notes excel·lents, amb els apunts més endreçats, els esquemes més ben presentats i les teves planificacions de tasques quadriculades perfectament, has començat a odiar-te. No t’agrada la teva cara que de tan rodona sembla un pa, et dius cada dia, ni els teus cabells reülls que et fan un cap d’escarola, ni els teus ulls blaus que et fan semblar un husky apallissat i, el que menys, el teu cos. Et mires de perfil i veus una panxa massa grossa a un abdomen més còncau que convex i en el que sols guaita el teu melic que sembla que creix de dia en dia. Et forces a mirar-te el cul que trobes gros com un pandero i que ja fa una línia recta amb la teva esquena. T’estires i no et veus el costellam que sembla travessar la teva pell, sols veus els teus malucs que tan rodons i tan grans et fan el que anomenes el teu cos de càntir que tant odies. “Nena, que fas tant de temps tancada a la teva habitació?” Faig pena, això és el que faig, penses, mentre contestes que estàs estudiant, que demà tens un examen i que el millor que podria fer ta mare és deixar-te en pau. Ella ha començat a preocupar-se per tu, tant de temps tancada, tan poques paraules, molt bé, l’escola va molt bé i sí, mamà, m’he menjat tot l’entrepà que m’has preparat, per això no tenc gana, ja dinaré més tard tota sola, són les úniques que et sent en tot el dia. I que t’hagis emmagrit tant! Clar que també has crescut molt darrerament, es diu per mirar d’empassar-se el seu neguit. Ta mare que sempre ha estat la millor de les mares, que no ha fet més que cuidar-se de tu i del teu germà, l’entremaliat, el que la va preocupar tant fins que després de córrer per les consultes de pediatres, psicòlegs i pedagogs, a la fí va ser diagnosticat d’hiperactiu. Ta mare, ara que ell ha partit a estudiar fora i ja sols la fa patir a distància, sols et té a tu per patir presencialment i “a fe meva” que ho està fent de forma intensa. “Sols em sap dir que menj poc, que mira com t’estàs quedant, que mengi i que mengi i que mengi, sembla que no em mira, no veu que estic feta una foca?”, penses mentre seus a taula sola i vas omplint la bossa de plàstic amb el pernil, les patates, les costelletes de xai, mira reina, avui t’he fet el teu plat favorit, i et menges un bon tros del brownie que t’ha preparat expressament. Més tard, mentre ella miri la tele al menjador, et tancaràs al bany, et ficaràs els dits fins a la gargamella i vomitaràs la xocolata barrejada amb restes de la tomàtiga i la lletuga que sí t’havies menjat. I et mires i em mires i mentre tu estàs magre com el pal d’una granera el que veus és una adolescent grassa, tant que ara mateix et faràs una tanda de cent abdominals i demà et jures que sols beuràs uns quants tassons d’aigua. I si no em fas mil miques és sol perquè et vols seguir mirant fins que aconsegueixis estar tan prima com desitges.\nLa Terra no es mou\n18 febrer, 2015 19 febrer, 2015 / dora\t/ Deixa un comentari\nGràcies al xeikh Bandar al Jaubari d’Aràbia Saudí he recapacitat i m’he adonat que no pot ser que la Terra es mogui, ell ho demostra de forma comprensible i ben senzillament, sols amb el suport d’un tassonet d’aigua. O sia que he estat enganada tota la vida. Com s’ha de moure la Terra? Diu ell que si es mogués, un avió mai arribaria a la Xina. És clar, no? Si l’avió va cap a l’est i la terra també, l’avió no hi arribaria mai perquè la si la Terra es mou, com diuen, a més de 1600 Km per hora, un pobre avió que li ve just arribar als 1000 Km per hora mai li podria fer la competència. Gran raonament, sí senyor clergue! I encara se m’acudeixen més arguments en contra del moviment de la Terra. Tota la vida veient que el sol surt per una banda i es posa per l’altra i ens havien fet creure que qui es movia era la Terra. Ingenus que som! Potser es movia abans, quan érem quatre moneies trescant per les selves africanes, però ara com s’ha de moure la Terra amb tot el pes dels set mil milions d’homo sapiens? Amb un càlcul aproximat de 60 Kg perhom (tenint en compte que a Occident hi ha gent amb més de 100 Kg. quedaria compensat el poc pes d’asiàtics i africans que encara que siguin molts no deuen passar dels 50 Kg, més nins, que n’hi ha molts de nins en aquests continents, bé, que crec que ho deixaré en una mitjana de 40 Kg per persona), idò a 40 Kg per persona, la humanitat pesa 280 mil milions de Kg, 280 milions de tones. Si hi afegim el pes de les armes, que sols els civils d’EEUU diuen que en tenen 270 milions, i els tancs i els trens i els cotxes i els avions… Ah! I a tot això hem d’afegir el pes dels animals, i si sols totes les formigues del món pesen tant com els humans, doncs ja ens podem fer una idea que amb tot això al damunt malament ho té la Terra per fer cap moviment. Clar, que ara que ho penso, els dinosaures també devien pesar un fotimer. Bé, en qualsevol cas esper que a la Terra no se li acudeixi posar-se a girar d’aquí a un mes que llavors no podria arribar mai al Japó.\nL’home que llegeix\n16 febrer, 2015 15 Març, 2017 / dora\t/ Deixa un comentari\nPlaça dels patins. A un cantó una sortida de l’aparcament, les escales acaben en un petit recinte amb parets de vidre i porta de sortida al carrer. A dins hi ha un home assegut. Devora ell un coixí, una flassada i un parell de bosses de plàstic, d’aquestes que ara has de pagar al super si t’has oblidat d’agafar la teva, plenes del que sembla roba. Sobre elles dos llibres. L’home que seu en llegeix un altre. Els vidres el fan estar com a un aparador. Pas pel darrere i retur una mica el pas. L’home no aixeca el cap de la seva lectura. Voldria saber-ne quina. L’endemà hi torn passar, aposta, vull comprovar si l’home segueix allà, llegint encara. I sí, al mateix recinte, però ara a un lloc diferent, les seves possessions han canviat de lloc amb ell, que segueix llegint. M’agradaria saber què, però sols puc veure que és un llibre gruixat, potser una d’aquestes novel·les que per ser best-sellers convé que tenguin més de 500 pàgines. Altres dos llibres segueixen coronant la pila de les seves pertinències, arravatades a la paret de vidre. Seran aquests tres llibres les seves úniques lectures? Els deu canviar de tant en tant? Què deu fer al llarg del dia? M’imagin que en deixar ca seva, perquè evidentment aquest home viu al carrer, agafà sols el necessari per passar els dies i entre el que més necessita hi ha els llibres perquè en ells hi troba la seva llar.\nAcampats davant l’IMAS\n12 febrer, 2015 15 febrer, 2015 / dora\t/ Deixa un comentari\nDes del mes d’octubre un pare i una mare viuen acampats davant la seu de l’IMAS a General Riera. Volen que els retornin els seus fills, tres, de dotze a dos anys. Segons ells els tècnics dels serveis socials que informaren de desabandonament, maltractaments i de la seva incapacitat per encarregar-se dels seus fills són injustos, prevaricadors i corruptes. Aquests són sols alguns dels adjectius amb els quals qualifiquen als treballadors de l’IMAS i als polítics en les múltiples cartolines que, amb grafia insegura i dificultats d’expressió, tapissen l’enreixat d’accés a l’edifici. Una tenda de campanya, una taula, unes sombrilles i dues o tres cadires són el lloc on de dia i de nit sempre hi ha almenys una persona (a segons quines hores la tenda està tancada, però sí que es pot veure qualcú fins ben de nit) Com pot ser que aquesta gent dugui ja quasi mig any allà plantada i ningú prengui cap mesura? Els nins sembla que han estat separat en diversos centres o potser estiguin en acollida amb famílies, no ho sé, però tot i que crec que si els serveis socials varen prendre la decisió de llevar-los de la seva família havien de tenir motius suficients per fer-lo, tampoc puc oblidar el dolor d’aquesta família i, potser m’equivoqui, també el d’aquests nins.\nPerquè no es fa res? Fins quan haurà aquest campament muntat a la porta d’una institució sense que això preocupi a ningú? Què poc ens importen els fills de la marginació i la pobresa! perquè al final d’això és del que es tracta, de pobresa.\n11 febrer, 2015 19 febrer, 2015 / dora\t/ Deixa un comentari\nPerquè i com hem passat de ser animals insignificants a amos i senyors del planeta? Des de fa 70000 anys els Homo Sapiens no hem aturat de crèixer i ser de cada vegada més poderosos. Com hem fet tot això? Som també més feliços? De la Revolució Cognitiva a la Revolució Agrícola passaren 60000 anys, en menys d’onze mil arribàrem a la Revolució Científica, serà l’Homo Sapiens substituït per superhumans? Com s’ha aconseguit tot això? El xafardeig ens va fer capaços d’augmentar els grups, les llegendes, els mites, els déus i les religions, la capacitat de generar ficcions col·lectives que conformen l’ordre intersubjectiu (ho són els doblers, el capitalisme o la democràcia), amb les contradiccions i la diferència han creat la cultura i ens han fet possible arribar fins aquí. Què ens espera?\nYuval Noah Harari, professor d’Història a la Universitat de Jerusalem, ens explica tot això en 600 pàgines plenes d’exemples i analogies que ens fan entendre facilment tot el que explica que no ho és gens i que es llegeixen com si fos una novel·la. De fet enganxa com si en fos una d’aventures que, en realitat ho és, l’aventura de la nostra espècie al planeta Terra. Poques vegades he llegit dues vegades una novel·la, Sàpiens, sense ser-ho, és una d’elles.


El Ple aprova els honors i distincions de la Ciutat de València 2020 que reconeixen la labor de diverses persones i entitats | Valencia Extra\nL’Ajuntament reconeix la labor del mort delegat d’Hisenda, Ramón Vilar, amb el títol de Regidor Honorari a títol pòstum\nEn la sessió plenària de hui s’han ratificat els Honors i Distincions de la ciutat de València de 2020, que reconeixen el treball exercit per diferents persones i entitats. Entre tots ells, destaca la distinció del mort delegat d’Hisenda, Ramón Vilar, com a Regidor Honorari a títol pòstum. Una distinció que ha comptat amb la unanimitat dels grups polítics. Així mateix, s’han aprovat els nomenaments com a Fills Predilectes de València dels periodistes Vicente Vergara i María José Grimaldo (a títol pòstum), així com del defensor del Major de la Ciutat, José Pelegrí; els nomenaments de l’empresari Silvino Navarro (a títol pòstum) i la compositora Ángeles López Artiga, com a Fills Adoptius de la Ciutat; el nomenament de Vicent Baydal i Sala com a Cronista Oficial de la ciutat de València; i les Medalles d’Or de la Ciutat a la Policia Local de València, la Societat Esportiva Correcaminos, el Gremi de Forners i Pastissers de València, el Banc d’Aliments i el col·lectiu ‘València en Bici’\nLa vicealcaldessa de València i portaveu municipal, Sandra Gómez, ha fet extensible les paraules de Tello per a afirmar que “Ramón Vilar s’ajusta al que hauria de ser un representant polític amb vocació de servici públic”. “La seua honradesa i treball li van portar a rebre elogis de tot el món, un respecte que es va guanyar indiscutiblement. És l’únic polític que conec que podia representar la pluralitat de la nostra ciutat”, ha prosseguit Gómez, qui ha posat en valor que “va arribar en un moment clau, en plena crisi de l’Administració Pública amb els ajuntaments intervinguts, i ens ha deixat uns comptes que semblaven una quimera d’aconseguir en 2015”.\nEl regidor Ramón Vilar, natural de València, i regidor d’Hisenda en exercici des de 2015, va morir el passat 11 de juliol. Portava al capdavant de la Delegació des del passat mandat, i havia format part dels governs locals de Ricard Pérez Casado i de Clementina Ródenas: de 1983 a 1987 va exercir els càrrecs de delegat del Servici d’Habitatge i Gestió del Sòl, i va ser president de la Junta Municipal de Proveïments; de 1987 a 1991 va ser delegat d’Ecologia, Esports i Joventut, delegat del Cicle Integral de l’Aigua i president de la Junta Municipal de Proveïments. Des de 2015 ha estat regidor delegat d’Hisenda, quart tinent d’alcalde, coordinador general de l’àrea de Participació, Drets i Informació i Defensa de la Ciutadania. A més, era membre del Col·legi d’Economistes, del Club de Trobada Manuel Broseta, de l’Ateneu Mercantil de València, de FSP-UGT, i exercia de conseller del Llevant UD, SAD.\nEls honors de Fills Predilectes de la Ciutat enguany han recaigut en els periodistes Vicente Vergara i María José Grimaldo (a títol pòstum), i en el defensor del Major de la Ciutat, José Pelegrí, tots ells de València. Vicente Vergara, periodista i gestor cultural és un referent intel·lectual de la ciutat, “exemple de compromís social i cultural, i implicat des dels seus anys d’estudiant, en els moviments culturals urbans”, com s’assenyala en la proposta. Activista i agitador cultural en la Universitat durant el franquisme (el que li va suposar una detenció, amb arrest i presó, en 1971), va fundar amb altres intel·lectuals el grup Studio. Ha estat periodista, gerent i director de la Cartellera Túria, “vaixell almirall de les persones que estimen el cinema”. S’ha aprovat per unanimitat el reconeixement de Vergara.\nUna unanimitat que també ha trobat el títol pòstum a la periodista María José Grimaldo García morta al novembre de 2018, “per la seua la dedicació a la professió de periodista, que marca un punt important del treball periodístic a l’inici del segle XXI, a més exercit per una dona”. En la seua trajectòria professional Grimaldo va exercir les seues funcions en la Cadena Cope, Canal 9, Cadena SER, Mediterrani TV, i durant més de 25 anys va ser part de l’equip del diari Les Províncies, on va arribar a ser subdirectora des de l’any 2012.\nPel que fa al reconeixement al defensor del major de València, José Pelegrí, càrrec que ostenta de manera honorífica i altruista des de juny de 2009, es reconeix la seua labor al capdavant d’este òrgan unipersonal creat en 2003 per a la defensa dels drets de les persones ancianes. Un reconeixement que ha comptat amb abstenció de Compromís i amb el vot favorable de la resta de partits polítics. En els últims quatre anys, el Defensor del Major ha atès més de 2.594 sol·licituds, des del compromís d’exercir d’enllaç i col·laboració entre l’Ajuntament i les persones majors, assessorament, informació, atenció i ajuda, en les relacions de les persones majors amb l’administració municipal i la resta d’organismes i entitats dependents. Cal tenir en compte que en aquests moments hi ha a la ciutat 150.000 persones majors, que representen aproximadament el 17% de la població.\nEls títols de Fills Adoptius de la Ciutat recauen en l’empresari Silvino Navarro (a títol pòstum) i la compositora Ángeles López Artiga. Silvino Navarro Vidal, natural de Monòver, ha sigut president de l’Institut Social Empresarial (1964-1970), cofundador de la Confederació Espanyola d’Organitzacions Empresarials (CEOE) el 1977, i president de l’Associació Valenciana d’Empresaris (1984-1985). En 1976 i 1982 va ser Premi a l’Exportació, i en 2017 se li va concedir la Distinció al Mèrit Empresarial i Social de la Generalitat. S’ha aprovat per unanimitat el reconeixement a Silvino.\nLa compositora Ángeles López Artiga (Massamagrell), i que també hi ha hagut unanimitat en el vot, és autora de més de 60 obres. A més, en la seua faceta de soprano, ha cantat en espais com la Berliner Philarmonie, Musikverein de Viena, Mozarteum de Salzburg, Palau de la Música Catalana, Palau de la Música de València, auditoris de Madrid, Stuttgart, Budapest, Moscou, Roma, Milà, Copenhaguen i Boston, entre altres. López Artiga ha sigut catedràtica numerària del Conservatori Superior de Música de València, i directora de l’Institut de Musicologia de la IVEI de la Generalitat, i és també autora de diverses obres de musicologia.\nFinalment, la Corporació condecorarà amb les Medalles d’Or de la Ciutat a la Policia Local de València, la Societat Esportiva Correcaminos, el Gremi de Forners i Pastissers de València, el Banc d’Aliments, i el col·lectiu ‘València En Bici’.\nLa Policia Local de València complix els seus primers 150 anys d’existència. Va ser fundada en 1870 com a cos de Guàrdia Municipal. A partir d’aquell instant, i a través de diversos reglaments i ordenances, que es van donar en els segles XIX i XX, la futura Policia Local va anar configurant-se com la institució més pròxima a la ciutadania de totes les forces i cossos de seguretat de l’Estat. En la seua trajectòria destaca la creació, en 1928, de la Secció de Circulació, des de la qual va arrancar una progressiva modernització i augment d’efectius que l’han convertida en una de les més destacables d’Espanya.\nEl Gremi de Forners i Pastissers de València, antic Gremi de Mestres Forners, (les primeres ordenances dels quals es remunten a l’any 1462), és un dels pocs que ha sobreviscut durant tants segles, i forma part inseparable del patrimoni cultural valencià i europeu. És una associació empresarial sectorial de la província de València, que ocupa a unes 4.500 persones, i agrupa quasi 1.000 empreses de fleca i pastisseria a través de la Federació d’Associacions de Fleca i Pastisseria de la Comunitat Valenciana (FAPPCOVA). El Gremi manté la seua presència institucional en organismes i entitats de les administracions autonòmica i local, i de la vida econòmica i social espanyola i valenciana.\nEl Banc d’Aliments de València, creat en 1994 a la Pobla de Vallbona, com a associació apolítica i aconfessional, sense ànim de lucre, forma part dels 55 bancs d’aliments que es compon la Federació de Bancs d’Aliments d’Espanya. “El seu objectiu és que el major nombre de persones tinguen accés a l’alimentació, mitjançant les donacions d’empreses del sector agroalimentari, campanyes en supermercats, accions solidàries i subvencions i programes nacionals i europeus”, ha explicat Tello, qui ha matisat que “cada any distribueixen quasi 8.000 tones d’aliments”.\nFinalment, el grup “València amb bici”, pertanyent a l’associació Acció Ecologista Agró, treballa des de 1990 com a organització ecologista d’activisme voluntari orientada a aconseguir segons Tello que “la bicicleta siga entesa per la ciutadania i les institucions com una peça fonamental de la mobilitat i de l’organització del territori”. Totes les medalles han sigut ratificades per unanimitat, a excepció del Banc d’Aliments (abstenció de Compromís) i ‘València amb bici’ (abstenció de Vox). Així mateix, en la sessió plenària s’ha ratificat denominar ‘’Jardí Berta Càceres’ al jardí situat en la confluència dels carrers de Rubén Darío i del Palància, en homenatge a l’activista hondurenya pels drets humans i mediambientals, que va ser assassinada a Hondures l’any 2016. Tots els grups municipals han votat a favor, a excepció de Vox que s’ha abstingut.\nEn últim lloc, i no per això menys important, el Ple ha donat llum verda al nomenament de Vicente Baydal i Sala com a Cronista Oficial de la Ciutat de València amb els vots favorables de l’equip de govern, Ciutadans i Vox, amb l’única abstenció del Partit Popular. Baydal, natural d’Oliva (1979), ha viscut des de sempre a València on és llicenciat en Història per la Universitat de València i doctor pel CSIC amb una tesis sobre els orígens de la Generalitat i el parlamentarisme al Regne de València durant la baixa Edat mitjana. Durant la seua àmplia trajectòria acadèmica i professional ha desenvolupat investigacions sobre les cròniques reals, les fonts epistolars municipals i la construcció de les identitats col·lectives al llarg de la història. A més, ha escrit més d’una trentena d’articles acadèmics en diversos idiomes, i és autor de llibres de divulgació com “València no s’acaba mai” o “Del Sénia al Segura”.\nLa regidora del Partit Popular, Julia Climent, ha manifestat que “no acabem d’entendre la necessitat de nomenar un altre nou Cronista Oficial de la ciutat ja que encara que no és remunerat, perquè és un càrrec honorífic, no té sentit nomenar a un segon quan tenim nomenat a Francisco Pérez Puche des de 2015 i és una figura a la qual no s’ha recorregut per a res en estos anys malgrat la seua reiterada voluntat i predisposició per a col·laborar a la ciutat. Voldríem que s’impulse més i es pose en valor esta figura”.\nPer al·lusions, la regidora Tello ha assenyalat que “moltes altres ciutats tenen més d’una persona que faça este paper, no entenem on està la problemàtica que València, tercera ciutat d’Espanya, tinga més d’un Cronista Oficial. A més, els informes d’Honors i Distincions els ha realitzats precisament el nostre Cronista Oficial”.


Societat. Darrera oportunitat | Societat Creativa\nSOCIETAT. L’ÚLTIMA OPORTUNITAT Teleconferència única en la història de la humanitat. La veritat que va ser expressada pel món sencer\nEl 11 de maig de 2019 va tenir lloc un esdeveniment únic a escala mundial a la plataforma del Moviment Social Internacional ALLATRA: una videoconferència international “SOCIETAT. L’ÚLTIMA OPORTUNITAT”. Aquest esdeveniment transcendental va començar a Atlanta, Geòrgia (EUA)\n“SOCIETAT. L'ÚLTIMA OPORTUNITAT” és la primera conferència mundial en l’història de la humanitat, que va unir persones de molts països del món en forma de comunicació en directe. La gent es va reunir a nombroses sales de conferències en diferents parts del planeta i connectats simultàniament entre ells a través d'Internet, per tal de debatre obertament i honestament qüestions importants i realment urgents presents a la nostra societat.\nLa llista de països participants incloïa els Estats Units, Ucraïna, Rússia, Bielorússia, Suïssa, República Txeca, Espanya, Eslovàquia, Emirats Àrabs Units, Kazakhstan, Alemanya, Uzbekistan, Regne Unit, Moldàvia, Itàlia, Letònia, Canadà, Nova Zelanda i molts altres. Les persones, independentment de la seva nacionalitat, religió, professió o estatus social, es van unir per primera vegada a la història de la humanitat i van expressar obertament la veritat sobre la qüestió principal que afecta tota la civilització: “Com podem, com a humanitat, canviar el vector del desenvolupament de la societat d'una societat basada en el consum a una societat constructiva i creativa?”\nUna breu visió general de la conferència internacional única del 11 de maig de 2019\nLes paraules que expressaven els veritables sentiments de la comunitat internacional pel que fa al format del consumidor, que ha superat completament a si mateixa, van sonar clarament i audaçament pels oradors: “Aquí ningú no vol matar ningú, és obvi que ningú vol agressions. Tots volem pau i relacions harmòniques entre nosaltres. Per què ens veiem obligats a creure que hi ha un enemic i que hem de viure amb por i odi? La gent no es queixa. Es queixen Aquells qui no poden repartir-se una sola cartera i poder sobre nosaltres, sense oblidar que la cartera és nostra.”\nFORMAT I QÜESTIONS IMPRECEDENTS QUE SÓN AGUDES\nTots els assistents van assenyalar un format realment inusual i sense precedents de l'esdeveniment. Gairebé tots els ponents van parlar directament des dels seus seients, mostrant unitat amb els participants de l'esdeveniment i els convidats presents de moltes comunitats i amb el món sencer com una sola humanitat. Cada orador va expressar l'opinió de milers de persones i cada participant era un representant d'una comunitat diferent. Tothom es podia veure a les grans pantalles d'amfiteatres i centres congressuals. La gent de diferents parts del planeta podria mirar-se els ulls i comunicar-se sense intermediaris!\nEl públic va respondre amb sensibilitat a les preguntes que es van plantejar des de les diferents sales de conferències. “Això és realment una cosa que ha esdevingut dolorosa per a tothom! Ens complau que per fi s'hagi expressat la veritat real, sense embelliments polítics i joc de paraules dels mitjans de comunicació. Això demostra que nosaltres, la gent, som forts en la nostra unitat, i aquesta amabilitat encara és viva en diferents països!”.\nALGUNES DE LES QÜESTIONS QUE ES VAN SORTIR A LA CONFERÈNCIA, “SOCIETAT. L’ÚLTIMA OPORTUNITAT”, INCLOÏEN:\nCom s’ha convertit el format de consum de la societat en un carreró sense sortida per al desenvolupament de la nostra civilització? Què podem fer, junts, per passar pacíficament al format d'una societat creativa, sense perjudici per als països i els pobles, sense cap pèrdua material per a ningú?\nPer què, al segle XXI, encara tenim problemes mundials com ara guerres, conflictes internacionals, discriminació racial i religiosa, si la gent de diferents països del món vol principalment el mateix: pau i una vida feliç?\nPer què la informació que és important per construir una societat creativa, esta distorsionada o ignorada globalment pels mitjans de comunicació? Quin ha de ser el paper dels mitjans de comunicació en una societat creativa? Per què hi han tantes religions al món, però no hi ha humanitat a la societat? Per exemple, per què es desacredita l’islam al món quan, si per als musulmans, l’islam és una religió de l’amor?\nl'anomenat “rellotge del dia del judici final” a dos minuts fins a mitjanit, i el va promoure als mitjans de comunicació mundials com a “factor de tensió en la situació internacional i la cursa d'armaments nuclears?” Per què es designa mitjanit com a “apocalipsi i destrucció completa de l’humanitat”?\nCom podem unir totes les persones de bona voluntat? Hi ha una sortida! Junts la gent pot fer molt!\nAquest no és un joc del G20. Es tracta de persones lliures de diferents països del món que parlen la veritat obertament i que volen viure en una sola família humana, on les principals prioritats són la pau, la consciència i la humanitat.\nUNIR TOTA LA HUMANITAT EN UN ANY\nEn aquest gran esdeveniment, els ponents van proposar que tothom es reunís en un any, el segon dissabte de maig, per organitzar una conferència en línia internacional encara més gran “SOCIETY. LA DARRERA OPORTUNITAT 2020” #allatraunites, per reunir tot el món i convidar representants i líders de tots els països:\n“Avui és el segon dissabte de maig. En un any, reunim-nos amb totes les persones del món, reunim-nos com a una sola comunitat mundial, juntament amb els nostres líders i funcionaris del govern. Si els alts funcionaris del govern fan massa mandra per anar a la gent normal, no hi ha problema, es poden connectar en línia des de les seves còmodes cadires a les seves oficines. Mirant als ulls de tota la comunitat mundial, fins i tot a través del monitor, poden respondre a les preguntes dels ciutadans habituals, perquè avui són presidents, però demà seran persones normals. Ens reunim per esbrinar si realment els nostres líders ens volen matar. Volem preguntar, què ens fan realment: ens salven o ens terroritzen?”\nCadascun de nosaltres pot fer molt perquè aquest proper esdeveniment passi. Tots els individus poden aplicar els seus millors esforços per compartir informació sobre la propera conferència amb tanta gent com sigui possible perquè tothom pugui expressar la seva posició humana i contribuir a la formació d’una nova societat creativa. Aquesta societat en què cada persona, que lluita pels veritables valors humans, voldria viure:\n“Tots volem viure en un món bo i amable. Si no el creem, llavors qui ho farà? Compartim informació sobre l’esdeveniment als mitjans de comunicació de masses i a totes les xarxes socials, fem tot el que podem a escala mundial. Aquesta és l’última oportunitat, podem treure el rellotge i podem viure feliços. Però si decidim no aprofitar aquesta oportunitat per unir-nos, per què hem d’esperar a que caduquin els dos últims minuts? Ara mateix podem moure les mans del rellotge a mitjanit. El futur del món depèn de nosaltres. I entenem que no podem influir en el canvi climàtic, però sí que podem canviar la relació entre les persones. Així doncs, ens reunirem el segon dissabte de maig de l’any vinent i junts, escollirem el camí per a la nostra civilització!”\nRESONÀNCIA MUNDIAL #CREATIVESOCIETY\nL'única conferència, “SOCIETAT. L’ÚLTIMA OPORTUNITAT”, va rebre una gran resposta a tot el món. En molts països, la gent no es va dispersar fins i tot després de finalitzar l'esdeveniment. El debat i la gravació de vídeo-comentaris van continuar fins ben entrada la nit. Per unanimitat, la importància d'aquest esdeveniment: la veritat per fi s'ha parlat a tot el món. Els presents, inclosos oradors destacats, personatges públics, diplomàtics i representants de diverses organitzacions, van expressar el seu acord. També van demostrar una disposició real per ajudar i participar en difusió generalitzada d’aquesta informació i en preparació per a l’esdeveniment global a gran escala, “SOCIETAT. L’ÚLTIMA OPORTUNITAT. 2020”.\nA les xarxes socials mundials guanya la popularitat l’etiqueta #allatraunites, dissenyat per cridar l’atenció de tota la comunitat mundial sobre una iniciativa global única sobre el futur proper de tothom. Aquesta idea va inspirar els participants de l'esdeveniment de diferents països del món a actuar, perquè aquesta iniciativa internacional és una sortida real dels crisis del dia d’avui i dels punts morts per a tota la humanitat. Ara mateix, tenim l’oportunitat de fer tot el possible per garantir que un futur positiu i universal esdevingui la nostra realitat.\n11 de Maig de 2019. Com va succeir:\nVídeo ressenyes del projecte:


23 septiembre, 2020 - La Veu de Llíria\nEl CEB Llíria tornarà a jugar acompanyat de públic sis mesos després\nActualitat, Bàsquet, EsportsPor AMANDA GORREA FERNÁNDEZ 23 septiembre, 2020 Deja un comentario\nEl primer equip del Club Esportiu Bàsquet Llíria disputarà aquest dimecres el seu primer partit amb públic des de fa sis mesos. El conjunt edetà s’enfrontarà al CB Benicarló en el Pavelló Plà de l’Arc en el que serà el quart partit de la pretemporada per als d’Alejandro Mesa. La trobada entre ambdós equips a…\nLa companyia L’Horta Teatre oferirà aquest diumenge un espectacle familiar\nActualitat, Cultura, TeatrePor AMANDA GORREA FERNÁNDEZ 23 septiembre, 2020 Deja un comentario\nLa companyia L’Horta Teatre oferirà aquest diumenge un espectacle familiar que rep el nom “Horta”, guardonat com millor espectacle per a xiquetes i xiquets de les Arts Escèniques Valencianes 2019. Aquesta companyia oferirà dues sessions per poder gaudir de l’actuació. La primera d’elles serà a les 17:30 hores, mentre que l’última tindrà lloc a les 19…\nActualitat, Camp de TúriaPor AMANDA GORREA FERNÁNDEZ 23 septiembre, 2020 Deja un comentario\nL’Observatori d’Ocupació i Empresa de la Mancomunitat Camp de Túria s’ha reunit aquest dimarts per a tractar al costat dels agents socioeconòmics del territori la importància de crear línies de treball que siguen capaços de retornar a la comarca a la senda del creixement. La reunió que s’ha realitzat per videoconferència per a respectar les…\nEl Monestir de Sant Miquel romandrà tancat per evitar aglomeracions\nActualitat, FestesPor AMANDA GORREA FERNÁNDEZ 23 septiembre, 2020 Deja un comentario\nQueden a penes sis dies perquè Llíria rendisca honor al seu patró San Miguel. Cada 29 de setembre, els edetans es desplacen fins al Real Monestir per a homenatjar el sant en el seu moment, encara que enguany la situació serà completament diferent. A causa de la crisi sanitària del coronavirus, l’Ajuntament de Llíria ha…


Salut Mental i Addiccions Parc Taulí - Neurociències Parc Taulí\nProtocol d'actuació en les urgències psiquiàtriques de Sabadell\nNeurociències Parc Taulí\nSalut Mental en xifres\nLa carrega global per malalties atribuïble als Trastorns Mentals i Addiccions representa quasi una quarta part (23%) dels anys viscuts amb discapacitat, segons l’estudi Global Burden of Disease (GBD, OMS, 2010; Lancet, 2013). La carrega per aquests trastorns neuropsiquiàtrics s’ha incrementat un 37,6% entre 1990 i 2010, associada entre altres factors, a l’envelliment de la població.\nAquestes xifres fan palesa la necessitat de millorar la salut de la població impulsant la recerca i el desenvolupament d'estratègies innovadores de prevenció i tractament de les malalties mentals, basades en els resultats de la recerca translacional en neurociències.\nEls professionals de salut mental i neurologia de l’Hospital Universitari Par Taulí, treballem des de l'any 2010 amb investigadors bàsics del Institut de Neurociències (INc) de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) per a impulsar la recerca d’excel·lència en neurociències, una prioritat tant estratègica com ètica.\nL’any 2010 es va constituir la Unitat Docent de la Facultat de Medicina de la UAB a l’Hospital Parc Taulí, creant les condicions necessàries per a impulsar i consolidar grups mixtes de recerca clínica i bàsica en neurociències i desenvolupar projectes innovadors que ajudin a millorar la salut de les persones.\nLa creació en 2017, en el marc de Institut de Recerca del Parc Taulí (I3PT), de la Unitat Mixta-Laboratori de Neurociències Parc Taulí-INc-UAB és un clar exemple del impuls de la recerca col·laborativa en aquest àrea. El grup mixt Neurociències Parc Taulí-UAB es va vincular a la xarxa de recerca en malalties mentals més important a nivell nacional, la xarxa CIBERSAM del Instituto de Salud Carlos III (CB19/09/00029).\nDes d’aquesta plataforma, els investigadors del grup de recerca en Neurociències Parc Taulí-UAB volem, per una banda, millorar la comunicació i potenciar la connexió fluïda entre els investigadors i, per l’altre, compartir amb la societat, especialment amb la comunitat científica, els principals resultats de la recerca en neurociències i la seva repercussió en la salut de les persones.\nGrups de Neurociències i Salut Mental Parc Taulí (AGAUR)\nUnitat de Neurociències Traslacional I3PT - UAB\nBlog de Neurociències Parc Taulí - UAB\n© 2014 - Salut Mental i Addiccions Parc Taulí\nEn aquesta web utilitzem galetes pròpies i de tercers. En utilitzar els nostres serveis, accepteu l'ús que fem de les galetes.


EL POBLE GRIS Uns vint actors representen el poble que va retratar Santiago Rusiñol a les seves obres. L'arribada d'un negre els capgira els principis. DAVID RUANO\nBarcelona.Un indià que ha fet les Amèriques arriba a un poble de la costa catalana amb una sorpresa: un nen de color. El petit -que al principi no té ni nom, és "el negre", i l'acaben batejant com a Jaumet- és rebut amb alegria i curiositat pels vilatans. Però l'atracció de fira entranyable passa a ser una amenaça quan es fa gran. Òscar Kapoya interpreta aquest noi que, d'adult, topa amb "el poble gris" que Santiago Rusiñol, des de la seva atalaia de burgès benestant amb la vida resolta, va poder deixar ben retratat en els seus contes i obres de teatre.


Pont, tècnic del Sant Pere Pescador: «Estem molt tranquils» - Empordà\nPont, tècnic del Sant Pere Pescador: «Estem molt tranquils»\nLes groc-i-negres reprenen la lliga contra l'Europa amb l'objectiu de trencar la ratxa de cinc derrotes seguides\nLLUIS RIBERA 20.11.2018 | 10:42\nPont, tècnic del Sant Pere LLUIS RIBERA\nPont, tècnic del Sant Pere\nEl Sant Pere Pescador gaudia de descans el cap de setmana passat a Segona Divisió perquè hi havia jornada de seleccions i reprendrà la lliga aquest diumenge (16 h) davant l'Europa. El conjunt de Joan Pont i Quim Sala ha arribat a l'aturada amb un balanç de cinc derrotes consecutives que l'han enviat a l'antepenúltim lloc, en l'any de l'estrena a la categoria.\nAra, però, a les groc-i-negres se'ls presenta un calendari més accessible, perquè ja s'han enfrontat als cinc primers classificats, on ha merescut puntuar en més d'una ocasió: AEM Lleida (0-1), Collerense (3-0), Saragossa (2-0), Barça B (2-3) i Seagull de Badalona (3-1). Abans d'acabar la primera volta, els quatre pròxims rivals del Sant Pere –12è i amb un triomf en nou jornades– seran l'Europa (7è), Sant Gabriel (6è), Mallorca Toppfotball (14è) i Pallejà (13è).\nPer a Pont, «la valoració és positiva, ens hem enfrontat amb els equips més forts i els hem plantat cara; cap d'ells ha estat superior a nosaltres, però sí que hem pagat la novetat». L'ex de l'Estartit i del Llers reconeix que «estem tranquils, sabem que de la manera que juguem els resultats arribaran, tots els equips ens feliciten».\nLesions de Ríos, Gasull i Poyato\nA més de la novetat, el Sant Pere també ha disputat els darrers partits en quadre, afectat per les lesions: «Ens han penalitzat molt, els darrers anys no en teníem i ara ja en tenim quatre d'importants», lamenta Pont. D'entre les jugadores que han caigut, hi ha la golejadora Ana Ríos, Laura Gasull, Marina Poyato i, per motius laborals, tampoc han pogut jugar amb freqüència Cristina Pont, Irene Moreno i Carla Motger.


Andorra Turisme fixa en un 2% la previsió de creixement de visites aquest hivern - FÒRUM.ad\nOn: 15/11/16 17:12\nAndorra Turisme manté la línia d’inversió d’aquests darrers anys en campanyes publicitàries d’hivern, que fluctuen entre els 2,6 i els 2,9 milions d’euros. El pressupost d’aquesta temporada és de 2,7 milions, uns 250.000 euros menys que l’anterior. “Depèn de l’any, de quan comencem i quan acabem les campanyes, però tindrem aproximadament la mateixa cobertura que l’any passat”, ha explicat el gerent d’Andorra Turisme, Betim Budzaku, amb l’única diferència que aquest any, la campanya publicitària a Espanya començarà més tard perquè Setmana Santa serà a l’abril, en comptes del març, i allargarà la temporada. Andorra Turisme preveu un creixement del 2,2% en relació al nombre de visitants que rebrà el Principat aquest hivern: 1.386.110 persones, la majoria de nacionalitat espanyola.\nAndorra Turisme manté la línia de pressupostos invertida aquests darrers anys en promocionar la campanya d’hivern al país. Enguany es gastaran 2,7 milions d’euros amb una sèrie d’espots que, a més de la neu, busquen atraure un turisme que es fixi en la gastronomia, el ‘wellness’ o les compres. La temporada acabarà a l’abril, perquè es farà coincidir amb Setmana Santa. Andorra Turisme preveu un creixement del 2,2% en relació al nombre de visitants que rebrà el Principat aquest hivern: 1.386.110 persones, la majoria de nacionalitat espanyola.\nSense oblidar els mercats espanyol i francès, que són de llarg, sobretot el primer, els que més pes que tenen en les visites, Andorra Turisme vol reforçar la imatge d’Andorra a països com Gran Bretanya, Països Baixos o Bèlgica, on treballen amb operadors turístics. “Sabem que el mercat català està consolidat, perquè hi fem campanyes molt potents des de fa quatre o cinc anys, el mercat del sud de França també, i ara busquem, amb l’ús de l’espot televisiu a la televisió digital nacional, que ens ajudi a buscar més mercat a Espanya i a França; això, juntament amb la ‘touroperació’ al Regne Unit i el mercat rus considerem que tenim una cobertura bastant digna”, ha explicat Budzaku.\nAndorra Turisme no preveu que el ‘Brexit’ afecti les visites que arribaran aquest hivern al Principat provinents del Regne Unit. I espera, amb paciència, que es recuperi el mercat rus: “No passarà en els propers anys perquè sembla, després d’haver tocat fons, que l’economia russa creix molt lentament; potser haurem d’esperar dos o tres anys per tornar a tenir les xifres del mercat rus de fa dues temporades”, ha dit el ministre de Turisme i Comerç, Francesc Camp.\nL’ens s’ha fixat objectius de visites per nacionalitats que superen els de temporades anteriors: esperen 985.000 turistes espanyols, 171.000 francesos i 229.000 d’altres nacionalitats, especialment de Gran Bretanya, Rússia, Bèlgica i Països Baixos. En total: 1.386.000 turistes, des de desembre fins a l’abril. Per mesos, no preveuen variacions diferenciades, i els pics de visites seran al gener i febrer.\nPunxen les visites a l’agost\n“Hem tingut una punxada a l’agost”, ha reconegut el ministre de Turisme i Comerç, Francesc Camp, qui ha afegit que “hem tingut problemes amb el mercat francès a l’agost, però si això no hagués passat hauríem assolit els objectius”. El ministre ha repassat les visites que ha rebut el Principat aquest estiu, que s’han situat per sota dels objectius previstos, tot i haver superat en 6.000 els visitants arribats l’estiu anterior.\nGairebé un milió de persones, 909.000, han visitat el Principat aquest estiu. Per nacionalitats: 617.000 espanyols (601.000, el 2015), 187.000 francesos (202.000, el 2015) i 104.000 d’altres nacionalitats (99.000, el 2015). El mes de més visites ha estat el juliol, per esdeveniments com el Cirque du Soleil o l’etapa del Tour de França, i el més fluix en comparació a l’estiu passat, ha estat l’agost, amb 23.000 visites menys, tot i tractar-se del mes amb més afluència de l’estiu.\nPrevious Post: Batalla recull una distinció per al Parc Olímpic del Segre\nNext Post: Actua mostra a l’SCEWC com Andorra es posiciona com a “laboratori” per a “start-up” tecnològiques\nCom deia en un comentari de fa uns dies això sembla el ministeri d’estadística, menys xifres i a pencar una mica


9 consells per conservar els aliments frescs - Hiper Centro\nDesprés de fer la compra a Hiper Centro, toca arribar a casa i col·locar cada aliment al seu lloc. És just en aquest moment quan els dubtes sobre com conservar les fruites, verdures, carns o peixosens invaeixen. El que volem és que aguantin en bones condicions.\nAvui, des d’Hiper Centro, et donarem 9 consells per saber com conservar els teus aliments en perfectes condicions. Abans de fer la compra, hem de pensar en les nostres necessitats, fer una lista i tenir en compte quins dies menjarem a casa, els nostres gustos, etc. Un cop tenim això fet, podrem calcular quins ingredients necessitem i ficar a la cistella el que utilitzarem, sense fomentar el malbaratament alimentari.\nCom guardar els aliments per a que durin més\n1. Pastanagues, lletugues i llimones, en aigua freda. Per a ques aquests aliments es conservin millor, allò ideal és ficar-los a un bol o pot amb aigua freda i a la gelera.\n2. Xampinyons, en bosses de paper. Moltes vegades, els xampinyons es posen lletjos amb la humitat d’estar embolicats en plàstic o a un tupper tancat, per això és més recomenable ficar-los a una bossa de paper, que transpirarà i absorbirà aquesta humitat.\n3. Cebes, separades en una malla. Per evitar que les ceben es prodeixin, una bona solució es ficar-las a una malla que les separi. Mentre no es toquin, allargarem la seva vida útil.\n4. Rentar les fruites i verdures abans de guardar-les. Si rentam les fruites i verdures abans de ficar-les a la nevera, eliminem qualsevol bacteria, insecte o fong que puguin tenir.\n5. Carn i perix a la part més baixa de la gelera. Aquesta part sol ser la més freda, de fet, pot haver-hi fins a 3ºC de diferència amb la part alta o la porta. La carn i el peix pateixen molt si no estan en fred, així es conservaràn en condicions òptimes.\n6. Patates, en llocs frescs, obscurs i secs, al costat d’una poma. Col·locar una poma davora les patates farà que aquestes no es prodeixin, a causa del gas etilè, que les conserva.\n7. Advocat, en un recipient hermètic i amb ceba tallada.Sí, ho has llegit bé, quan tinguis un advocat obert, posa’l a un recipient hermètic amb un tros de ceba tallada. La ceba ha de tocar la closca de l’advocat i no la carn, ja que sino li passarà el seu gust. Si tens advocats sncers i estan madurant aviat, també els pots triturar amb una mica de llimona i congelar-los. Ho treus de congelador uns 30 minuts abans de menjar-ho i tendràs un guacamole ràpid.\n8. Espinacs i ruca, embolicats amb un padàs de tela. Aquestes fulles solen venir dins bosses de plàstic, però si no ovlem que la humitat les afecte, el millor és dicar-les en un padàs o bossa de tela, que absorbiràn l’excès d’aigua i les mantindrà fresques més temps.\n9, Plàtans dins bosses de paper o padàs. Un clàssic, una de les fruites que no sol faltar a casa i que sempre ens dóna maldecaps per guardar-la.


PREGUNTES FREQÜENTS - Bicicleta i Manta\nHeus aquí les deu preguntes que em fan més sovint i les seves respectives respostes:\n1- Qui ets?\nVaig néixer l’any 1987 a Barcelona, vaig anar a l’escola i a l’institut a Sabadell, vaig treure’m la carrera de Periodisme a Bellaterra i em vaig especialitzar en relacions internacionals a Holanda i en periodisme digital a Galícia. M’agrada llegir; escriure; fer fotos; veure documentals; fer barbacoes i calçotades; esquiar; fer caiac; i estar amb la família i els amics quan sóc a “casa”.\n2- Com se't va acudir fer la volta al món amb bicicleta?\nQuan tenia tres anys i vaig aconseguir anar sense rodetes, la bicicleta es va convertir en el mitjà ideal per descobrir l’entorn, divertir-me i dependre al màxim de mi mateix. Quan en tenia divuit (ja en fa deu) vaig fer el meu primer viatge amb bici, durant el qual vaig conèixer un ciclista suís que s’estava plantejant fer la volta al món. Ell em va transmetre el virus, però jo em vaig encarregar d’alimentar-lo a base de llibres, blogs i viatges cada cop més llargs.\n3- I això, qui ho paga?\nSempre he estat força estalviador i mai no m’ha agradat col·leccionar objectes (bicis a banda). Hi ha qui es pensa que m’ha tocat la loteria o que sóc un fill de papà, però la veritat és una altra: vaig estalviar per comprar-me un cotxe (barat), però enlloc d’un cotxe em vaig comprar un viatge amb bici. Visc d’estalvis i de tant en tant paro a muntar llocs webs o a treballar d’altres coses per fer calés .\n4-I estàs segur que podràs aguntar tres anys vivint així?\nEl meu pressupost per tres anys de viatge és de 10.000 euros, la qual cosa significa una mica menys de 10 euros al dia, que reparteixo entre manutenció, vols d’avió, assegurança i imprevistos. M’hagués agradat sortir de casa amb més calés, però la realitat laboral que em vaig trobar després de la universitat em va deixar molt per desitjar. Per això estic rumiant maneres de guanyar diners, venc samarretes, he muntat una botiga online.\n5- Què és el més difícil en un viatge llarg amb bici?\nDecidir-se a fer una creu al calendari. Les renúncies, la por i la paciència d’abans de marxar sempre pesen molt més que qualsevol hivern, malaltia o trifulga durant la ruta.\n6- Quins altres viatges vas fer abans de la volta al món?\nHe fet el Camí de Santiago, la Transpirinenca, he pedalat per Sardenya, Mallorca, Menorca, el Regne Unit, França… Tots ells, viatges d’una o dues setmanes. Fins que l’any 2011 em vaig decidir a fer la ruta més llarga fins aleshores, per l’Àfrica.\n7- Sempre vas sol?\nLa majoria de viatges els he fet sol, sí, però no perquè no m’agardi la gent, sinó perquè cadascú té les seves prioritats i no sempre he trobat tots els companys de viatge que he volgut. De totes maneres viatjar sol m’encanta, ja que no paro de conèixer gent i estic sempre tan ocupat que no tinc temps per avorrir-me .\n8- I no has tingut mai cap problema amb la gent?\nNo més dels que he tingut a Sabadell o a Barcelona. De fet m’atreviria a dir que quan passa un ciclista sol, carregat com una mula i suant la cansalada, la gent treu el millor de si mateixa. Fins i tot els més cafres.\n9- Fas tot el recorregut ab bici o agafes altres mitjans de transport?\nQuan faig una ruta amb bici m’agrada fer-la tota amb bici. Abans de baixar, prefereixo haver hagut de pujar. I abans de gaudir, prefereixo haver hagut de patir. Suposo que és la manera que tinc d’intentar apreciar les coses que realment valen la pena, tot i que probablement algun dia trobi estratègies més plaents.\n10- I després de la volta al món, què?\nAlguna pregunta més? Envia-me-la a través del següent formulari. Salut!


Descens, enduro, cross country… com triar quina bici comprar? - Diari de la neu\nDescens, enduro, cross country… com triar quina bici comprar?\nPubliquem una guia de recomanacions a tenir en compte abans d’iniciar-se en el ciclisme de muntanya\nMés muntanya, ReportatgesGemma Arché 12.06.202206.45 h\nEl ciclisme és una de les activitats més aclamades per gaudir de la muntanya a l'estiu Autor/a: Grandvalira\nL’enduro, el descens, el cross country, el trail, l’all mountain o la fat bike. Són només els tipus de ciclisme de muntanya més coneguts i popularitzats. Molt semblants però, alhora, molt diferents entre ells, tots requereixen uns aparells específics per garantir la seguretat dels pilots. I en aquest article us n’expliquem les diferències més bàsiques, i us oferim algunes recomanacions perquè us ajudin a triar una bici, tant si és nova com si és de segona mà.\nEl descens és una modalitat que consisteix en baixar per diversos espais a gran velocitat\nAmb l’arribada de l’estiu, els aficionats a la neu i els seus esports ens hem de buscar altres opcions per gaudir del temps d’esbarjo, i sovint ens agrada que mantinguin el vincle amb l’aire lliure i la natura. Perquè ni el sol ni la calor poden matar l’ADN muntanyenc i aventurer, i les opcions que ofereix el nostre Pirineu són d’allò més variades. Avui, però, ens volem centrar en una: el ciclisme de muntanya.\nFa 30 anys els practicants d’aquest esport entraven tots en un gran sac, i les alternatives o matisos a l’hora de comprar una bicicleta quedaven força reduïts a la marca, la qualitat o l’aspecte. Ara, però, la cosa ha canviat. Cada cop hi ha més disciplines i, conseqüentment, més elements i detalls a tenir en compte. I malgrat que encara són molts els que es guien per qüestions com la marca, la mida de la roda o el material del quadre, el més important a considerar és la talla i, sobretot, l’ús que volguem donar al nostre nou vehicle.\nVallnord ha acollit diverses competicions internacionals de BTT\nPer això, abans de donar-vos alguns consells, creiem que és important deixar clares les diferències més bàsiques entre les diverses disciplines, que a grans trets podríem englobar en els següents grups:\n- Trail i All mountain. Són les modalitats més comunes entre els aficionats generals. Les bicis estan dissenyades per rodar per trams no asfaltats de la mateixa manera que es pot rodar per carretera. I en el cas de l’All mountain, se circula per senders més tècnics, de manera que les solen ser una mica més pesades i ja porten doble suspensió i amortiguació.\n- Cross country, XC o Rally. En aquest cas, els ciclistes roden a gran velocitat per senders de muntanya no gaire tècnics. Els traçats solen ser plans o de pujada amb obstacles; és a dir, sense gaires baixades. Per això els aparells acostumen a ser més lleugeres, i amb poc recorregut de suspensió.\n- Descens o Downhill. Cada cop més popularitzat entre els amants de l’adrenalina, consisteix en baixar a gran velocitat per turons, corriols, pistes o, fins i tot, trams d’escales i rampes urbanes. Les bicis són més pesades, i les suspensions hi agafen una importància vital.\n- Enduro. Hi ha qui el confon amb el descens, però aquesta modalitat combina l’exigència tècnica del downhill amb la resistència del trail. Són circuits en què es cronometren els descensos, però que entre tram i tram els esportistes també han de pujar, i aquests enllaços s’han de fer amb un temps limitat.\n- Fat bike. Tot i que no tan popularitzades, són molt freqüents a les estacions d’esquí perquè inicialment es van dissenyar per rodar sobre neu o sorra (tot i que el seu ús també s’ha estès a altres terrenys). Per això tenen les rodes extremadament grans, i no solen tenir suspensió.\nAmb les seves grans rodes, les fat bikes es van idear per rodar sobre neu o sorra\nDit això, en webs més específics sobre ciclisme s’hi poden trobar molts articles detallats i especialitzats. Però nosaltres pensem en els lectors del Diari de la Neu, normalment aficionats a qui agrada gaudir dels bike parks que, un cop acabada la temporada d’hivern, s’habiliten a diverses estacions de muntanya. Els de La Molina, La Massana o Les Angles en són només alguns exemples.\nAquestes instal·lacions estan molt pensades per a fer-hi descens, enduro i cross country, tot i que també s’hi poden practicar altres tipus de ciclisme de muntanya. Però avui nosaltres us donarem les diferències bàsiques entre aquestes tres opcions.\nEl bike park és un dels grans atractius de l'estiu a La Molina\nLes diferències més importants\nSi bé és cert que cada tipus de bici té les seves característiques i les seves especificitats, també ho és que algunes categories s’assimilen força entre elles. En aquest sentit, les diferències més abismals es poden trobar entre les de la BTT més tradicional (trail, all mountain, cross country) i les de descens i enduro.\nEn primer lloc, hi ha el pes: les d’enduro i descens solen ser força més pesades que les del MTB més popular. Això és així perquè els seus quadres han de ser més robustos per aguantar els impactes i guanyar resistència davant dels possibles cops i caigudes.\nEn segon lloc, tot i que no menys important, hi ha les suspensions i amortiguacions. Les bicis d’enduro i descens són sempre de doble suspensió, tant a la forquilla davantera com a l’amortiguador de darrere. I malgrat que actualment la majoria de MTB també tenen doble suspensió i, en alguns casos, també amortiguacions, el seu recorregut és molt més limitat. Concretament, a les bicis d’enduro i de descens la forquilla és molt més llarga perquè el recorregut de suspensió va dels 160-170 fins als 220 mm, mentre que en les BTT més comunes van dels 90 als 100-120. D’altra banda, a les ‘all mountain’, per exemple, aquest recorregut oscil·la entre els 130-140 i els 160 mm, que és força més gran i permet gaudir més de les baixades.\nA més, els pneumàtics també són diferents. Els d’enduro i descens solen ser molt més grans, amples i durs, perquè porten un altre component que els fa més resistents a les baixades i a totes les pedres i cops que han de suportar.\nEls pneumàtics també tenen els tacos més gruixuts\nI una altra diferència important està en els discos de frenada. En les bicis d’enduro i de descens, el diàmetre d’aquests discos és molt més gran perquè requereixen molta més potència. I és que en fer tanta estona de baixades pronunciades, els frens també han de ser molt més forts.\nEnduro i descens\nDit això, i malgrat que s’assemblin força entre elles, entre les bicicletes d’enduro i les de descens també hi ha algunes diferències. Entre les més destacades hi ha que les de descens tenen poca elecció de marxes (perquè només són per a baixar) i porten sempre el seient a baix de tot i reclinat enrere. En enduro, en canvi, el seient sol ser amb tija telescòpica per poder-lo pujar i baixar ràpidament en funció del tram que haguem de fer; el manillar és més ample, i el quadre sol ser més lleuger.\nEl manillar de les bicis d'enduro sol ser una mica més ample que el de les de descens\nConsells per a la segona mà\nEn qualsevol cas, si alguna cosa tenen en comú totes les bicicletes de muntanya modernes és que, per ser mínimament competitives (entenent com a competitives que ens han de permetre seguir el ritme de companys aficionats habituals a l’esport, no ja competir com a tal), és que solen ser cares. Per això són moltes les persones que, almenys per iniciar-se, opten per comprar un aparell de segona mà.\nSi ens decantem per aquesta opció, hem de vigilar que la rebaixa de preu sigui proporcional al deteriorament de la bicicleta o, dit d’una altra manera, no pagar massa per un vehicle deteriorat en excés. I aquí us deixem un petit llistat de coses que és imprescindible mirar. Detalls que poden semblar insignificants però que influeixen molt en el bon funcionament de la bici.\n- Les soldadures. S’han de revisar totes i assegurar-nos que no hi ha cap esquerda ni símptomes de corrosió.\n- El quadre. Mirar els cops o fisures que pugui tenir (cal tenir en compte que, en baixar tant ràpid, les pedres salten i piquen al quadre de la bicicleta per sota, i hi ha fisures que poden arribar a enfonsar el quadre).\nÉs molt important comprovar l'estat del quadre, sempre exposat a cops de roc o caigudes\n- El canvi de marxes. Sempre s’ha de comprovar que canviï bé.\n- Les forquilles. També cal verificar que funcionin bé i es bloquegin bé, i que no perdin oli per enlloc.\n- El desgast de les peces. Els pinyons, la cadena, el mànec del manillar, la palanca del canvi de marxes… són elements que ens condicionaran l’ús futur de la bici.\n- La punta dels frens. S’ha de mirar que no estiguin molt rascats o torts.\n- Els pneumàtics i les llantes. També cal revisar els cops que tenen, i fer girar la llanta per veure si va recta o, per contra, fa un vuit que indicaria un desgast important.\n- El seient, tot i que és una de les peces més fàcilment substituïbles.\nI més enllà de tot el que hem explicat en aquest article, també és important deixar clar que l’equipament de protecció pilot varia molt d’una disciplina a l’altra. Però això ja ho deixem per a un altre dia…


Lys, el poder comunicatiu del vestir | premisrecerca.uvic.cat\nLys, el poder comunicatiu del vestir\nAutor: Laia Sala Vilà\nEl meu treball de recerca es basa en el meu interès per la indústria de la moda, la manera de vestir de la societat i el fet que, a partir d’una simple peça de roba, puguem arribar a expressar un missatge; tot això trobant-nos dins d’una societat de moda uniforme i totalment inventada, on la gran majoria de gent vesteix per assemblar-se als altres. Així doncs, si parlem de la moda a partir d’aquesta idea, arribem a la vinculació entre la moda i la identitat personal; el punt de partida on neix el meu treball, enfocar una identitat en vers la moda.\nLa hipòtesi del meu treball és “Una de les nostres cartes de presentació és la manera en com vestim” i per poder-la afirmar em vaig marcar alguns objectius a nivell teòric i pràctic. En serien alguns exemples: establir una relació entre moda i identitat personal, crear els meus propis dissenys fent el patronatge i la confecció, plasmar en ells allò que vull transmetre, etc.\nEn conseqüència, un cop realitzat el treball, he pogut arribar a les conclusions de que la meva hipòtesi era correcte, ja que havent realitzar un estudi de caire més teòric, una part prèvia a la pràctica, i una pràctica basada en la confecció de dos looks, puc corroborar que el fet de vestir per si mateix no pot proporcionar una idea d’identitat, sinó que quan aquest està en conjunt amb la persona que ho vesteix s’estableix la relació. D’aquí que parlem del poder comunicatiu que té la moda.\nD’altra banda, pel que fa a la creació dels meus propis dissenys, fent el patronatge i la confecció alhora que plasmava allò que volia transmetre, puc dir que em sento orgullosa d’haver aconseguit uns bons resultats, tenint en compte que vaig començar amb un nivell insuficient de coneixements i, gràcies a accedir a una acadèmia de tall i confecció, he pogut aprendre tot el que s’ha vist reflexat en les diverses peces de roba elaborades. A més, comunicar de manera no verbal una idea o concepte és un fet molt complexe i més complicat del que sembla. A partir de la col·lecció, volia intentar transmetre la meva identitat i una sèrie de característiques que vaig voler-hi atribuir, com serien la llibertat, comoditat, elegància i naturalitat. I arran un formulari que vaig enviar a un sector determinat de persones, vaig poder garantir la meva hipòtesi.


Tres rutes per descobrir el fons marí de Vandellòs i lHospitalet de lInfant - Revista Cambrils\nTres rutes per descobrir el fons marí de Vandellòs i lHospitalet de lInfant\nPublicat el Dimarts, 14 de juliol de 2015 11:45h\nImatge dels plafons informatius que s'han instal·lat al fons marí per completar les rutes\nPer donar a conèixer el patrimoni natural del fons marí de Vandellòs i lHospitalet de lInfant, lAjuntament ha organitzat tres itineraris submarins. Mitjançant aquests itineraris, els aficionats a lsnorkel, poden observar les espècies més característiques de posidònia, una planta, no una alga, amb arrels, tiges, fulles i flors, considerada per la Unió Europea com un hàbitat de protecció prioritària.\nCal tenir en compte que en aquest municipi shi troba una de les franges litorals millor conservades de la costa de Tarragona, amb fons marins que alberguen praderies de posidònia (Posidonia oceanica) de gran valor ecològic. De fet, la presència de posidònia és un dels factors principals pel qual part de làmbit marí del municipi està catalogat com a espai de la Xarxa Natura 2000.\nA més de fons amb posidònia, a través daquest itineraris també es poden observar fons de sorra i roca, on es poden trobar un gran nombre de plantes i animals, com ara espirògrafs, julioles, estrelles vermelles, julioles, cogombres de mar, garotes, sards, etc.\nPlafons submarins amb informació i fotografies\nLes rutes, que shan creat sobre la base de lestudi del fons marí fet per lempresa Serveis Ambientals Marins (SUBMON), estan ubicades a la Platja de lArenal tocant el port, a la Cala Bea i a la Platja de lAlmadrava. En aquests recorreguts shan instal·lat uns plafons submarins, que shan marcat amb una boia de color, on hi ha informació i fotografies de les espècies més característiques del fons, perquè els banyistes, amb les seves ulleres i tub, puguin identificar-les.\nAmb aquest nou servei, el consistori "vol donar a conèixer la riquesa biològica del fons marí de la costa de Vandellòs i lHospitalet de lInfant, molt valorada per la qualitat i la transparència de les seves aigües; ampliar loferta dactivitats a les platges i fomentar la pràctica esportiva", ha afirmat la regidora de Turisme, Elidia López.\nMés informació a: www.vandellos-hospitalet.cat; i www.hospitalet-valldellors.cat\nImatge del fons marí


Enviat el diumenge, 15-04-2012 / 18.03 per carabassa\nSetmana atapeïda d'activitat cultural, entre dues calçotades:\n11 d'abril: estrena del documental 72 horas, sobre l'autonomia obrera a Barcelona durant les dècades de 1960 i 1970.\n12 d'abril: estrena del documental The Human Tower, sobre la tradició de construccions humanes a Catalunya (castellers) i a l'Índia (govindes).\n13 d'abril: sessió de flashback hardcore amb el bo de l'A al Play Fast or Don't Fest de Roquetes.\nEnviat el dimecres, 21-03-2012 / 18.19 per carabassa\nLa contestació contra el règim putinista rus ja fa un cert temps que ha agafat un camí força punki, en tots els sentits del terme. Col·lectius artístics polititzats com Voina i Pussy Riot han engegat una estratègia de denúncia i atac dels símbols de l'estat rus per demostrar, amb la reacció desmesurada de les autoritats, els excessos del poder i la manca d'algunes llibertats bàsiques a la Rússia de Putin. Entre les moltes accions que han dut a terme aquests col·lectius, us en destaco dues amb alguns trets en comú.\nConcert en un judici a Voina:\nConcert de Pussy Riot en una església de Moscou:\nPer aquesta acció, dues membres del col·lectiu poden ser condemnades a duríssimes penes de presó.\nFunebrarum i Undergang al Prat\nEnviat el dilluns, 20-02-2012 / 22.00 per carabassa\nQuina millor manera de tancar el cap de setmana amb Funebrarum (EUA) i Undergang (Dinamarca) en un polígon del Prat de Llobregat!\nGràcies, Txitx, per fer-me conèixer mons, noms i sons desconeguts.\nUna hora per segon\nEnviat el dimarts, 14-02-2012 / 17.30 per carabassa\nEl títol de l'apunt és el títol d'una web de YouTube on s'expliquen les grans dades i estadístiques d'aquest servidor de Google. Una de les principals: cada segon, els internautes hi pugen una hora d'enregistrament.\nEnviat el diumenge, 20-11-2011 / 18.20 per carabassa\nEspero que es puguin sentir moltes erres com aquestes a partir d'ara a totes les institucions:\nEnviat el dijous, 17-11-2011 / 14.40 per carabassa\nBo, bo i bo..., crèdits inclosos!\nActualització: a més d'aquest vídeo promocional bretó, als EUA també s'hi han posat amb Osombie.\nEnviat el dissabte, 29-10-2011 / 19.47 per carabassa\nA les 14.00 he quedat al cinema Alexandra amb l'amic Albert que-no-diu-mai-que-no-a-aquestes-coses.\n"Aquesta cosa", avui, és el film Gitanos catalans, un documental que, de la mà d'en Sicus, ens passeja per la geografia gitana catalana: Mataró, Gràcia, el Poble-sec, Lleida, Perpinyà, Manresa, Tarragona..., per descobrir-nos personatges entranyables (de totes les edats, condicions i professions)..., que ens expliquen, vivència a vivència, els trets definitoris d'aquest centenari poble al nostre país.\nAmb ganes de tornar a veure Gitanos catalans!\nEnviat el dimarts, 11-10-2011 / 19.55 per carabassa\nWormrot, tralla grind des de Singapur:\n[Fragment del concert al Pavillons Sauvages de Tolosa de Llenguadoc, del 30 de setembre de 2011.]\nEnviat el dilluns, 26-09-2011 / 17.31 per carabassa\nEl fenomen de l'aurora boreal, que espero veure algun dia amb els meus ulls, sembla que encara és més espectacular des de l'Estació Espacial Internacional:\nGutural sounds from the underground\nEnviat el dilluns, 05-09-2011 / 23.13 per carabassa\nMoments del Kill Town Death Metal Fest de Copenhaguen:


Contagis de la Covid-19 a l'alça amb xifres rècord: 1.119 nous po\nContagis de la Covid-19 a l'alça amb xifres rècord: 1.119 nous positius en dos dies i 4.362 casos actius\nEls nous positius de la Covid-19 continuen enfilant-se registrant cada dia xifres rècord.\nDes de dimecres s'han detectat 1.119 contagis, 594 el dia 5 de gener i 525 més el dia de Reis. Els casos actius, per tant, també es disparen fins als 4.362. Una situació que ja preveia Salut amb l'augment de la presència de la variant Òmicron i que farà, segons els pronòstics, que l'escalada continuï en les pròximes tres setmanes.\nA l'hospital hi ha 25 persones ingressades, 11 a planta i 14 a la Unitat de Cures Intensives, 10 de les quals amb ventilació mecànica.\nEn aquest moment a les escoles no hi ha cap aula en vigilància. La secretària d'Estat de Salut, Helena Mas, ha recordat que els cribratges en reprendran dilluns amb el retorn a les classes per controlar la situació de la pandèmia de forma exhaustiva als centres escolars. Quant als dubtes sobre els protocols a les escoles bressol, ha explicat que seran els mateixos que a maternal i, per tant, la detecció d'un positiu comportarà l'aïllament de tota l'aula.\nMentrestant, la vaccinació avança. Un 81,3% de la població vacunable de més de 16 anys i un 66% d'entre 12 i 15 anys té les dues dosis. Per a la tercera ja s'està citant les persones de 34 anys. Fins ara s'han posat 25.096 vacunes corresponents a terceres dosis. Respecte a les pediàtriques per a nens d'entre 5 i 11 anys, ha dit que arribaran a final de gener i en aquests moments es treballa en els circuits a seguir.\nMas també ha fet referència a les aglomeracions de gent a les cavalcades de Reis de la vall central. "Sempre hem confiat en la responsabilitat dels ciutadans. Portaven mascaretes a l'exterior i les aglomeracions eren les esperables", ha declarat.\nDes de l'inici de la pandèmia s'han registrat un total de 26.408 casos i 21.905 altes.\nRoda de premsa completa d'actualització sanitària d'aquest 7 de gener del 2022:\nLes famílies celebren que només es confinin els positius a les escoles però dubten dels protocols a les guarderies


Demostren la influència de l'activitat humana sobre el canvi climàtic - Viquinotícies\nDemostren la influència de l'activitat humana sobre el canvi climàtic\n31 d'octubre del 2008, Londres, Regne Unit\nUn estudi realitzat per un equip de científics nord-americans, japonesos i britànics ha demostrat, "per primera vegada", que existeix una relació directa entre l'activitat de l'ésser humà i la progressiva pèrdua de massa gelada que, com a conseqüència de l'escalfament global, estan sofrint les zones polars de la Terra.\nEn l'estudi, publicat a la revista Nature Geoscience, s'han comparat els nivells màxims de temperatures i quatre models diferents de clima, observant que l'escalfament s'està produint principalemnte a les dues regions polars.\nEls científics atribueixen l'augment de temperatures (2 °C més a l'Àrtic, en els últims 40 anys) a l'efecte dels gasos hivernacle, l'increment del qual es deriva, fonamentalment, de la crema de combustibles fòssils realitzada per l'home.\n"Per primera vegada hem estat capaços d'atribuir directament l'escalfament en ambdós extrems de la Terra a l'activitat humana", va assenyalar el director de l'estudi, Nathan Gillett, de la Universitat d'East Anglia (El Regne Unit).\nLa investigació es basa en el registre de les temperatures de l'aire a les regions polars des de l'any 1900, així com en projeccions i simulacions numèriques, amb o sense emissions humanes.\nEls científics van comprovar que només els models que incorporaven emissions humanes (gas carbònic, clorofluorcarbonos) coincideixen amb les tendències observades a la zona, i van concloure que les activitats humanes estan causant l'escalfament en ambdós pols.\nDins d'aquesta notícia hi ha text extret del diari 20 minutos\nEl qual edita en llicència Creative Commons amb certes restriccions\n(castellà) (català) Un estudi culpa per primera vegada del canvi climàtic a l'acció directa de l'home — 20 Minutos. 31 d'octubre del 2008.\nObtingut de «https://ca.wikinews.org/w/index.php?title=Demostren_la_influència_de_l%27activitat_humana_sobre_el_canvi_climàtic&oldid=151758»\n31 d'octubre del 2008\nNotícies que contenen text del diari 20 minutos\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 jul 2018 a les 06:35.


Els somnis es construeixen junts (23/05/2021) - Bisbat de Terrassa\nEls somnis es construeixen junts (23/05/2021)\nEls somnis es construeixen junts (23/05/2021) http://bisbat.semicinternet.com/ca/bisbe/cartes-dominicals/201cels-somnis-es-construeixen-junts201d-23-05-2021 http://bisbat.semicinternet.com/@@site-logo/logo-bisbat-de-terrassa.png\n“Els somnis es construeixen junts” (23/05/21)\nEl papa Francesc ens crida a recuperar la capacitat de somniar un futur millor, i convida especialment l’Església a ser servidora d’un projecte de fraternitat per a tota la humanitat, a ser testimonis de l’esperança. Avui, amb motiu de la solemnitat de la pentecosta, celebrem el dia de l’Acció catòlica i de l’Apostolat Seglar, i se’ns convida a descobrir la riquesa del laïcat en la vida del Poble de Déu. El lema i la Jornada d’enguany s’inspiren en la carta encíclica del papa Francesc Fratelli tutti, sobre la fraternitat i l’amistat social, i en el Congrés de Laics que ha complert ara fa poc el seu primer aniversari.\nEl Congrés de Laics va esdevenir una invitació a fer realitat el somni del discerniment i e de la sinodalitat. L’existència cristiana no és quelcom estàtic, és la vida mateixa, formada per pensaments, sentiments, actes, tendències i relacions amb els altres, amb les coses, amb el món i amb la societat. L’existència cristiana te un naixement i un desenvolupament continu. A l’origen d’aquesta nova vida hi ha la fe en Jesucrist, el baptisme i el do de l’Esperit sant, tres realitats que s’integren recíprocament i susciten en nosaltres una acció vivificadora i santificadora de Déu. El cristià ha de caminar com a fill de la llum; això comporta la tasca de discernir per a descobrir contínuament la voluntat de Déu, i això ho aconsegueix en la mesura amb que ha rebut el do de l’Esperit, principi dinàmic i norma del seu obrar. L’Esperit diví estableix amb l’esperit humà un diàleg misteriós per a reconèixer el camí que Déu traça i per a seguir-lo.\nAra bé, per tal que l’existència cristiana pugui desenvolupar-se amb autenticitat, cal contrastar contínuament el que Déu suscita amb les inclinacions dels instints humans o de les forces del mal que són contràries a l’Esperit de Déu. A vegades no resulta fàcil distingir entre l’acció de l’Esperit de Déu, la de l’esperit humà i la de l’esperit maligne. El discerniment ens ajuda a descobrir la voluntat de Déu, el seu pla de salvació en el dia a dia de la nostra vida i en la història. Perquè Déu ens parla en la història i actua en la història, que aleshores esdevé història de salvació. Per això som cridats a descobrir la veu de Déu a l’interior del cor i també en el crit de cada germà que trobem en el camí, i aquesta veu ens porta a escoltar per a sanar les ferides i alliberar les persones.\nL’altre gran somni és el de la sinodalitat, que ha de dur-nos a descobrir que formem un únic Poble de Déu, pastors, vida consagrada i laics, i que tots som necessaris per a portar a terme la missió evangelitzadora. Pel sagrament del baptisme, tots som cridats i enviats, deixebles missioners. La sinodalitat ens ha de portar també a viure la comunió entre Moviments i Associacions, i en relació amb les diòcesis i les parròquies. I el model del camí sinodal de l’Església i el seu aliment de cada dia el trobem a l’Eucaristia. Al seu voltant es reuneix i se’n nodreix tot el poble de Déu.\nQue la celebració d’aquest dia de l’Acció catòlica i de l’Apostolat Seglar ens ajudi a seguir avançant en el procés d’impuls i dinamització del laïcat. Donem gràcies a Déu pel treball de les delegacions de l’Apostolat Seglar, els Moviments i les Associacions, l’Acció Catòlica i la tasca tan discreta com eficaç de les nostres parròquies. Que la Mare de Déu, reina dels Apòstols, ens condueixi en el camí, i l’Esperit sant ens ompli de les seves benediccions perquè fem realitat, en l’Església i en el món, els somnis de Déu per a la humanitat.


"La imatge de Pedro Sánchez donant la mà a Junqueras té valor. No és res des del punt de vista pràctic però té valor des del punt de vista humà i simbòlic. És el tipus de gest imprescindible perquè algun dia l’Estat acabi donant una resposta política a la reivindicació catalana"\nTot fa pensar que la mesa del Congrés suspendrà els diputats presos, i aquesta notícia, no perquè es veiés a venir, deixa de ser una notícia dolenta. I és molt senzill: els presos encara no estan condemnats, estan en presó preventiva, gaudeixen de la presumpció d’innocència, i, per cert, l’únic polític espanyol a qui hem sentit dir això ha estat Pablo iglesias, Suspendre’ls ara té molt poc d’afavoridor del diàleg. Però estem en campanya electoral i el PSOE no s’ho vol permetre. Algú dirà que igual que Esquerra i el PDECat quan no van votar Iceta per al Senat al Parlament. La diferència és que aquí s’està jugant amb la llibertat de quatre diputats presos, són al Congrés i al Senat impulsats per centenars de milers de vots.\nLa presència de Junqueras, Sànchez, Rull i Turull a l’hemicicle del Congrés i de Romeva al del Senat, és una imatge per a la història. Han sonat aplaudiments quan s’han dirigit cap als seus escons, i ha estat molt interessant veure com han interactuat amb altres diputats, com Iglesias ha saludat Junqueras, com fins i tot Inés Arrimadas, que avui també s’estrenava al Congrés, ha fet dos petons a Josep Rull, com Junqueras ha saludat Josep Borrell i fins i tot Pedro Sánchez quan tornava de votar la presidència del Congrés.\nLa imatge de Pedro Sánchez donant la mà a Junqueras té valor. No és res des del punt de vista pràctic però té valor des del punt de vista humà i simbòlic. És el tipus de gest imprescindible perquè algun dia l’Estat acabi donant una resposta política a la reivindicació catalana. La foto desencadenarà la histèria habitual de la dreta nacionalista espanyola (valgui la redundància) i, si no, ja m’ho sabran dir demà quan vegin la histèria que s’apoderarà d’alguns columnistes i d’algunes portades. Mentrestant Albert Rivera clavava la mirada a l’infinit per no haver de saludar els presos polítics, ara diputats exactament igual que ell. Són gestos que retraten les persones.\nLa imatge dels diputats i el senador actuant lliurement al Congrés té dues lectures. La primera l’he estat sentit a la tertúlia que ha organitzat avui Televisió Espanyola a les portes del Congrés. He pogut sentir opinions com la de Pedro J. Ramírez, que deia que una cosa és ser “garantista i una altra és que sigui estúpida”, que era un moment que ens havia d’avergonyir, que la democràcia espanyola era molt generosa amb aquells que se l’havien volgut carregar o que imaginéssim que els presos polítics fossin assassins o violadors (cito textualment). Hi ha una dreta mediàtica que es complau en l’insult, i no val la pena ni comentar-lo. Si fossin comparables a delinqüents com els que diu, la BBC no n’hauria estat parlant tot el matí. Hi ha un abisme entre matar o violar i posar unes urnes, i tothom ho entén. Ho recordarem tants cops com calgui. No, el que ha portat Junqueras, Rull, Turull i Sánchez al Congrés no és la generositat de la democràcia espanyola sinó el vot de la gent, que és el que, en una democràcia, converteix els ciutadans en diputats.\nAl nostre parer, la lectura de la presència d’aquest matí al Congrés és: heus aquí polítics que haurien d’estar fent política però que, en canvi, estan sent tractats com delinqüents. L’hàbitat natural d’aquells que el poble ha escollit és el legislatiu i no el judicial, sobretot si el judicial s’està conduint amb una sobrectuació de l’Estat tan gran que l’aparta de la justícia i l’acosta a la revenja.\nAntoni Bassas - Judici al Procés Judici presos polítics Oriol Junqueras Jordi Sànchez Jordi Turull Josep Rull Pablo Iglesias Pedro Sánchez


Declarat l'Estat d'Alarma al país per el Coronavirus | Periódic local L' Opinió de Torrent\nDeclarat l'Estat d'Alarma al país per el Coronavirus\nDemà dissabte tindrà lloc un Consell de Ministres extraordinari on es concretaran els detalls exactes d'aquesta decisió històrica\nEl president del govern, Pedro Sánchez, ha comparegut en el Palau de la Moncloa per a decretar l'Estat d'Alarma a Espanya. Sánchez ha anunciat que demà dissabte s'ha convocat un Consell de Ministres extraordinari on es concretaran les mesures d'aquesta decisió històrica.\nEn el seu discurs, el president del govern ha apel·lat a la col·laboració de cadascun dels espanyols i sobretot s'ha dirigit als joves, als quals ha demanat consciència per a evitar més contagis. Sánchez ha anunciat "unes setmanes molt difícils que segur superem gràcies a l'esforç de cadascun de nosaltres".\nEl president Sánchez ha informat la resta de formacions polítiques així com a La seua Majestat el rei i s'ha oferit a comparéixer en el Congrés dels Diputats. Demà se sabran les mesures exactes que prendrà el govern per a frenar l'escala de contagis que ja ronda les 2.000 persones, 30 d'elles en la nostra localitat.\nAquestes mesures s'uneixen a les preses pel *president de la Generalitat, Ximo Puig, que ha ordenat el tancament de bars, restaurants, sales d'oci, gimnasos, piscines tant públics com privats de tota la Comunitat a partir de la mitjanit de hui.\nEl Consell ordena el tancament de tots els bars i restaurants de la Comunitat\n36 positius a Torrent, tots vinculats a Santa Elena


Antígens pels residents que viatgin entre illes durant la Setmana Santa | RadioIlla Notícies Formentera\nInici Coronavirus Antígens pels residents que viatgin entre illes durant la Setmana Santa\nUn professional sanitari realitza test d’antígens.\nAntígens pels residents que viatgin entre illes durant la Setmana Santa\nL’Àrea de Salut d’Eivissa i Formentera, en contacte amb el Consell de Formentera, habilitarà un dispositiu per al control de l’entrada dels residents de Formentera que viatgin entre les Illes Balears durant alguns dels festius de Setmana Santa.\nEl dispositiu estarà ubicat a l’Hospital de Formentera i els residents que hagin passat més de 72 hores fora del seu lloc de residència podran realitzar, de forma voluntària, un test ràpid d’antígens per fer el seguiment de possibles contagis fora de l’illa.\nTest a l’Hospital de Formentera i enquestes al port d’Eivissa\nAquest operatiu estarà actiu durant set dies, des de diumenge 4 a diumenge 11 d’abril, a partir de les 11 h. A més, hi haurà un equip de GSAIB (Gestió Sanitària i assistencial de les Illes Balears) format per dues persones que realitzaran una enquesta al port d’Eivissa, en el moment d’agafar el vaixell de tornada a Formentera, a partir de diumenge 4 d’abril, a tots els residents que hagin viatjat entre illes i hagin passat tres dies fora del seu lloc de residència.\nEl personal de GSAIB realitzarà una telefonada a la central Info covid (900 100 971) i concertarà una cita d’antígens a l’Hospital de Formentera per facilitar el tràmit als viatgers. Les cites seran de dilluns a diumenge a partir de les 11.00 h\nTota la informació per a les persones que viatgin a les Illes Balears aquí.\nantigens setmana santa covid formentera\n9 positius més\nMateo Sanz guanya el diploma olímpic entre gegants\nGovern balear i Guàrdia Civil: cap sanció per música alta i remors en els iots


#9 Entrevista Josep Guia – Consell per la República Catalana ★ Delegació Catalunya Nord\nHem encontrat en Josep Guia a Salses en el marc de l’APLEC 2021 de la Porta dels Països Catalans. Forma part del grup impulsor d’una Delegació del País Valencià.\nJosep Guia i Marín és un activista polític i professor universitari català, doctor en Matemàtiques i en Filologia per la Universitat de València. És vicepresident del patronat i professor de la Universitat Catalana d’Estiu i membre dels patronats de les fundacions Gaetà Huguet de Castelló de la Plana i Vicent Andrés Estellés de Burjassot i de la Junta Directiva de la Societat Coral el Micalet de València. Des del 2020 és vicepresident d’Independentistes d’Esquerres. (Font: Viquipèdia)\nFred Moné: Quin és el teu punt de vista sobre el Consell per la República?\nJosep Guia: Em vaig apuntar al Consell per la República des del primer moment i ara mira si estic identificat amb la seua necessitat i el seu futur estem creant la Delegació del CxR al País Valencià. Esperem que amb un parell de mesos estigui enllestida.\nFM: El caràcter transversal penses que és clau?\nJG: El caràcter transversal és clau per la Delegació però és clau per la dinàmica cap a la independència. Els anys 80 des del PSAN dèiem que per a assolir la independència calia un front d’alliberament nacional de composició interclassista que prioritzi la independència.\nJa s’ha dit als anys 80 i ara veiem que és absolutament necessari. Sense aquesta transversalitat no és possible arribar a la independència.\nFM: quin seria l’article que voldries llegir a la Constitució Catalana?\nJG: l’article que crec necessari, avui que estem a Salses és un article de Constitució oberta a possibles futures incorporacions dels territoris de la resta dels Països Catalans.\nA Alemanya va ser possible la reunificació justament perquè la constitució de la República Federal tenia un article que feia possible la incorporació de l’Alemanya de l’Est.