Hui viatja a Thonon una representació pegolina del Comenius – Ràdio Pego\nHui viatja a Thonon una representació pegolina del Comenius\nPer a conèixer les conclusions a les que han arribat els veïns de Thonon i la resta dels municipis dels turons del Llac Léman. A Pego el mes de maig marcarà la finalització del projecte.\nAhir a ‘Espai Comenius’ el director del col·legi públic Carolina Sala avançava a tota l’audiència de Ràdio Pego que a les 9 d’este matí, una representació pegolina marxava cap a Thonon, el poble amb que Pego està intercanviant experiència en el context del projecte europeu Comenius Regio que duu com a títol ‘Aigua i desenvolupament sostenible’.\nL’objectiu d’este viatge és conèixer, de primera mà, com s’ha desenvolupat a Thonon el projecte Comenius. Es tracta “d’intercanviar impressions, intercanviar experiències, vore que han fet, que ens presenten com de productius han estat estos dos anys per a ells”, explicava Joan Siscar, director de Carolina Sala.\nViatjar a Thonon ha permés percebre algunes diferències importants a l’hora de treballar. Explicava Siscar que Thonon està envoltat d’altres pobles de dimensions reduïdes entre muntanyes. Com a paral·lelisme posava els nuclis urbans que conformen la Vall de Gallinera, però als Alps. “La mentalitat que tenen de l’aigua és totalment diferent a la nostra”, assegurava Joan Siscar i per a corroborar-ho explicava que “no menegen una cosa si no està el projecte ben signat, sinó està ben acabat i ben lligat”. Apuntava que ells, “fent menys activitats que nosaltres, tenen més ajudes econòmiques que nosaltres”.\n← Avanç d”Estellés en Solfa’\nEs constituïx Joves Socialistes de Pego →


Lestonnac Lleida - Notícies - Skateboard a la nostra escola\nSkateboard a la nostra escola\nEl skateboard, es surt dels estàndards de l’esport clàssic i per tant les escoles per aprendre a patinar no sempre han existit.\nEl skateboard és un esport que requereix esforç i constància, un esport perfecte per alliberar tensions i adrenalina a més d’un bon treball per mantenir i millorar l’estat tant de les condicions físiques com de les capacitats coordinatives com l’equilibri.\nEl nostre grup, està format per nens i nenes de totes les edats, des de 2n de Primària, fins a 1er d’ESO i consta amb 2 tècnics, per poder oferir un procés d’ensenyament-aprenentatge de qualitat i individualitzat.\nDes de l’inici de curs a ara, mitjançant tota mena de jocs tradicionals i no tradicionals, els alumnes han après les habilitats bàsiques de l’skateboard per poder desplaçar-se lliurement i amb seguretat. A més a més, alguns d’ells estan ja introduint-se als diferents trucs d’iniciació de l’skateboard.\nFinalment, el més important per a nosaltres és treballar partint dels nostres quatres pilars fonamentals; seguretat, diversió, respecte i aprenentatge. Valors que fan d’aquest esport, una modalitat molt enriquidora en l'àmbit social que fa que els nens i nenes no competeixin, sinó que comparteixin moments.\nFem escola, fem esport.


SEPC Joan Mercader: de gener 2012\nResum de l'Assemblea oberta per l'alumnat i el professorat de l'Institut Joan Mercader\nAvui, dia 30 de gener de 2012, el SEPC Joan Mercader hem celebrat una assemblea oberta per tot l'alumnat i professorat del centre. L'assemblea s'ha fet per auto-organitzar-nos per la concentració que l'Assemblea del Professorat de l'Anoia i les AMPAs dels centres de la comarca han convocat el proper dijous 2 de febrer.\nPassats pocs minuts de les 11:00, l'hora del pati de batxillerat, començava l'assemblea al vestíbul de l'institut, davant d'una estelada roja i una pancarta amb el símbol del SEPC Joan Mercader.\nPer començar, el SEPC Joan Mercader hem explicat els motius de la convocatòria i perquè creiem convenient participar-hi, des del punt de vista dels i les estudiantes. S'ha fet un breu resum sobre l'actual crisi capitalista i de perquè no hem de ser nosaltres qui la paguem. Entre totes i tots els assistents hem parlat sobre la possibilitat d'unir-nos al bloc que farem SEPC Joan Mercader, Assemblea d'Estudiants de Secundària de Capellades (A.E.S.C.) i l'Assemblea de joves d'Igualada (AJI-CAJEI). Per acabar l'acte s'ha repartit material d'agitació del SEPC a tots els assistents.\nEn acabar l'assemblea s'ha mantingut la pancarta i l'estelada al vestíbul, per si algú volia més informació de l'acte o del SEPC.\nEsperem la vostra participació a la concentració del dia 2 de febrer a les 19:00 a Cal Font.\nPublicat per SEPC Joan Mercader a 14:07 Cap comentari:\nAssemblea oberta per l'alumnat i el professorat de l'Institut Joan Mercader\nEl proper dilluns 30 de gener de 2012 el SEPC Joan Mercader convoquem una assemblea oberta a tots i totes les alumnes i professores del nostre institut per parlar i autoorganitzar-nos de cara a la manifestació per l'educació que es farà a Igualada el proper dijous dia 2 de febrer de 2012. L'assemblea es celebrarà al vestíbul del centre. Us convidem a totes i tots a assistir-hi!\nPublicat per SEPC Joan Mercader a 11:07 Cap comentari:\nCensura política als moviments independentistes d'Igualada\nAhir, divendres 20 de gener de 2012, el SEPC Joan Mercader vam fer una encartellada al voltant del nostre institut. Aquest matí la brigada de neteja de l'ajuntament ja ha retirat tots els cartells (més d'una cinquantena). El SEPC Joan Mercader volem denunciar des d'aquí la censura política de l'Ajuntament d'Igualada contra els moviments independentistes de la ciutat.\nPublicat per SEPC Joan Mercader a 7:41 Cap comentari:\nCAP IMPUNITAT ALS RESPONSABLES DEL FRANQUISME!!!\nArran de la mort de Manuel Fraga i Iribarne, el passat diumenge dia 15 de gener de 2012, el SEPC Joan Mercader volem denunciar que Fraga, així com molts altres franquistes, no hagi estat jutjat pels crims franquistes.\nFraga i els alts càrrecs de la dictadura van signar les darreres sentències de mort del franquisme, la del català Salvador Puig Antich entre d'altres, i va tenir un paper protagonista en la repressió policial exercida entre el 1975 i el 1976 a l'Estat Espanyol. En aquest sentit, és lamentable que després de tants anys els responsables de la dictadura franquista no hagin estat jutjats per les seves responsabilitats en un règim antidemocràtic i feixista com va ser el franquisme.\nEl SEPC Joan Mercader ni oblidem ni perdonem els crims franquistes.\nCAP IMPUNITAT ALS RESPONSABLES DEL FRANQUISME!!! VISCA LA TERRA LLIURE DE FEIXISMES!!!\nPublicat per SEPC Joan Mercader a 7:15 Cap comentari:\n"Els Reis portem carbó a Educació i Ensenyament"\nLa tradició de la nit de Reis, ben coneguda per totes i tots nosaltres, diu que qui s'ha portat bé durant l'any rebrà regals la nit del 5 de gener, i que qui hagi estat dolent rebrà carbó. Per això, el SEPC Joan Mercader, en col·laboració amb els Tres Reis d'Orient, hem volgut portar carbó als despatxos d'Ensenyament i Educació de la nostra ciutat.\nLa tarda del 5 de gener, el SEPC Joan Mercader hem buidat uns sacs de carbó dins el porxo de Cal Ratés, on hi ha els despatxos d'Ensenyament. També s'han enganxat a la porta i a la paret uns fulls on "els Tres Reis d'Orient" els explicaven el perquè del carbó durant aquesta nit (podeu llegir-la a continuació).\nELS REIS PORTEM CARBÓ A EDUCACIÓ\nA l’atenció d’Anna Bacardit i Dalmases, Regidora d’Ensenyament i Universitats, de Marc Castells i Berzosa, Alcalde d’Igualada, d’Irene Rigau i Oliver, Consellera d’Educació, Artur Mas i Gavarró, President de la Generalitat de Catalunya, Angel Gabilondo i Pujol, Ministre d’Educació i Mariano Rajoy i Brey, President del Govern d'Espanya:\nAquest any us hem portat carbó, perquè heu estat molt dolentes i heu fet molt de mal a l’educació. Gràcies a la crisi capitalista, vosaltres, el govern esteu aplicant unes retallades abusives en els serveis socials, dels quals l’educació n’és un dels més afectats: reducció i eliminació de beques, augment de les taxes universitàries, manca de pressupostos per material, reducció de plantilla, massificació de les aules i els barracons, intromissió de les empreses i el capital privat, aplicació del Pla Bolonya, aplicació de l’Estratègia Universitat 2015... Tot això sumat al partit neofeixista que acaba d’entrar al govern, amb tot el que això comporta: la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya i del Tribunal Suprem Espanyol sobre la educació en llengua catalana, posant el castellà com a llengua vehicular de l’ensenyament als Països Catalans... També volem la no-aplicació de la reforma educativa que planteja Mariano Rajoy: ens neguem rotundament a tenir 3 anys d’ESO i 3 anys de batxillerat, que, a més a més, aquests últims serien d’educació privada.\nPer tot això, nosaltres, els Tres Reis Mags d’Orient, hem decidit deixar-vos tot aquest carbó durant la Nit de Reis.\nIgualada, 5 de gener de 2012\nLa carta, finalment, es signava com a SEPC Joan Mercader.\nPublicat per SEPC Joan Mercader a 19:20 Cap comentari:\nResum de l'Assemblea oberta per l'alumnat i el pro...\nAssemblea oberta per l'alumnat i el professorat de...\nCensura política als moviments independentistes d'...


Sense presó pel jove que va violar una noia a Llafranc el 2019 - Ràdio Palafrugell\nSense presó pel jove que va violar una noia a Llafranc el 2019\nEscrit per Ràdio Palafrugell a 7 d'Abril de 2021\nL’agressió sexual va tenir lloc a Llafranc durant la nit de Sant Joan de 2019 Les acusacions li demanaven inicialment 9 anys de presó.\nEl procés de mediació i la condició de fer un programa formatiu d’educació sexual l’ha permès no entrar a presó.\nL’Audiència de Girona va jutjar ahir una violació que va tenir lloc a Llafranc durant la nit de Sant Joan de 2019. L’acusat ha demanat perdó a la víctima en un procés de mediació i ha abonat els 10.000 euros d’indemnització que demanava la fiscalia pel dany moral causat. En el judici d’ahir, el reconegut violador va tornar a reconèixer haver violat la noia. Segons informen des del Diari de Girona, aquest procés poc comú en l’àmbit penal, i encara més reduït en casos d’agressió sexual.\nTal com exposaven les acusacions, l’agressió es va produir cap a dos quarts de sis de la matinada del 23 de juny de 2019 a Llafranc. Segons detalla el Diari de Girona, l’acusat i la víctima van anar en un pis del municipi i en un primer moment van tenir relacions sexuals consentides. Amb tot, en un moment donat l’acusat va proposar tenir relacions per via anal, i la víctima va negar-s’hi. El processat, però, no va fer cas del rebuig de la noia i va pegar-li per tal d’acovardir-la i «menystenir la seva integritat física», subratllen les acusacions. Llavors va violar-la.\nDurant la mediació, l’acusat va demanar perdó a la víctima i va pagar-li 10.000 euros pels danys morals que li va ocasionar. Amb tot, el jove evita la presó, tot i que haurà de fer un programa formatiu d’educació sexual. A més, no pot cometre cap delicte durant cinc anys. El mateix període de temps que tampoc es podrà acostar a la víctima.\nEtiquetes Audiència de Girona Llafranc Violació


Just acaba de saber que no, que no és la més bella, i ja li tremolen al cap venjances de poma i metzina. Les complirà amb la devota aplicació de les dames poc llegides o que no van prestar atenció a la docta saviesa popular transmesa per les àvies.\nNo cal que ens entretinguem a esbrinar les convulsions de la víctima ni a extreure banals moralitats de com de les molt diverses ignoràncies se'n desprenen sempre conseqüències funestes.\nBasta que diguem que se'n va sortir, i com! Que va estalviar-se tota competència i que va regnar sense rival i amb una absoluta falta de mala consciència. Breu: va ser fins a la mort feliç i diuen males veus que també el regne de les ombres li ha estat propici.\nVa acudir al judici lleugera d'equipatge, just uns tocs de perfum, i en el triatge va guanyar ella, com és de llei. I ja per sempre somnieja entre núvols flonjos i arpistes una mica babaus mentre, si alguna vegada hi pensa, es felicita de l'encert de la decisió presa.\nPublicat per Eumolp a 20:28


Tarragona es prepara per a la Marató de Donants de Sang | Notícies TGN - Notícies de Tarragona Diari Digital\nTarragona es prepara per a la Marató de Donants de Sang\nTindrà lloc el dissabte 16 al Teatre Tarragona\nPer admin. Actualitzat el 13/09/2017\nAquest dissabte 16 de setembre Tarragona viurà una nova edició de la Marató de Donants de Sang que, un any més, coincideix amb la celebració de les Festes de Santa Tecla, la Festa Major de la ciutat.\nEl Teatre Tarragona (Rambla Nova, 11) serà l’escenari d’aquesta activitat especial, que se celebrarà de 9 a 21 hores. L’alcalde de Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros, ha animat a la participació perquè «Tarragona és solidària i es demostra cada any per Santa Tecla. Als tarragonins i tarragonines els animaria a posar-se la samarreta de les festes, el mocador i també la tireta», ha apuntat. Per la seva part, las doctores Virginia Callau i Núria Vilanova han remarcat que enguany serà el 13 any que se celebra aquest acte solidari. Una campanya que ja és un referent a Espanya i Europa.\nEn aquesta ocasió, la icona escollida per vincular la Marató amb la ciutat ha estat la Cucafera tarragonina, l’animal de la fauna màgica del Seguici Popular de la ciutat. Així, el cartell de La Marató llueix una Cucafera amb una tireta perquè acaba de donar sang i que exclama: «Sóc donant, ho porto a la closca».\nLa Colla de Castellers dels Xiquets de Tarragona faran un pilar i hi haurà exhibició de puntaires i la visita de diversos personatges d’Star Wars. Tarracvs, la mascota dels Jocs Mediterranis Tarragona 2018, també visitarà el recinte.\nEnguany la Marató de Tarragona també va dirigida als més petits. Els tarragonins, nens i nenes, que vinguin al Teatre a acompanyar els seus pares a donar sang, seran obsequiats amb un conte dels Superherois de la sang al finalitzar la donació. A més, hi haurà un una zona de joc infantil organitzat per la Creu Roja Joventut matí i tarda. Viure la Marató des de petits és la millor manera de conscienciar de la necessitat de donar sang entre la ciutadania.\nLa campanya, organitzada pel Banc de Sang i Teixits (BST), compta amb la implicació de l’Ajuntament de Tarragona i l’Associació de Donants de Sang del Tarragonès.\nLa Marató es converteix cada any en una gran diada festiva amb la participació d’entitats, institucions, empreses i particulars que s’hi impliquen i organitzen activitats lúdiques, obsequis i moltes sorpreses durant tota la jornada.\nL’objectiu de la campanya és ajudar a recuperar l’estoc de sang que Catalunya necessita mantenir després de l’estiu, quan les reserves de sang baixen un 30% a causa del canvi d’hàbits dels ciutadans.\n11:00 a 13:30 Star Wars ens acompanyarà a la Marató (Legion 501 Spanish Garrison)\n11:30h Acta d’agraïment als col·laboradors de la Marató – presenta l’acte el periodista Agustí Forné\n13:00h Pintors faran caricatures als donants (Caricaturistes: Wualto, Hugo Prades, Miguel Villalba, Txiqui, Napi, Pintors :Antonio Tomàs, Pere Salas)\n13:00h Actuació del “Coro Junco Romero” (Asociación Cultural y Folklórica Andaluza de Tarragona)\n16:30 a 19:00 Star Wars ens acompanyarà a la Marató (Legion 501 Spanish Garrison)\n18:30 – 19:30 h Classe oberta i ball social de Lindy Hop a càrrec de TarracoHop/Sala Zero i l’associació TGNswing\nObsequi d’una entrada a Aquopolis per a tots els donants\nObsequi d’una entrada d’un adult i un nen per a un partit de la temporada a casa del Club Bàsquet Tarragona\nObsequi per a cada donant d’un val per a un accés gratuït a les instal·lacions del gimnàs (Gimnàs Royal Tarraco)\nObsequi d’una classe de ball gratuïta per a cada donant (Escola de Ball DANSCLAS)\nObsequi d’un val d’un 10% de descompte en una ruta per a dues persones (Tortugatt Adventur)\nRaffa Gelati per la compra d’una terrina d’una bola et regalem un altre\nHi haurà un refrigeri especial amb productes procedents de diversos comerços i empreses (Granja Quart d’Hora, Pastisseria Conde, Pizzeria Cal Faune, Coca-Cola, forn de pa i pastisseria Tarraconense, Pulvinar, Fleca Flaqué, Piamontesa, Pizzeria Imperial, Pizza Nova i altres…).


El mocador de Puig Antich\tEl mocador de Puig Antich\nHi ha dies que et lleves amb una veueta que et diu ‘vés-hi’. I com que no tenia res a celebrar, a part el començament del cicle nadalenc, tal dit tal fet: he enfilat la ronda del Mig i fins als Caputxins de Sarrià. La veueta és molt probablement el dolor que em produeix que, en ple segle XXI, a Europa i a casa meva tinguem presos polítics i exiliats. I encara és més intens aquest dolor quan saps que Jordi Sànchez, Jordi Turull, Joaquim Forn i Josep Rull (no oblidem mai aquests noms) han decidit de fer una vaga de fam.\nUna vaga de fam, sí, no és qualsevol cosa ni tampoc cap frivolitat com alguns volen fer creure. És una posició radical presa a partir d’una opció personal ferma, meditada a fons, més que reflexionada, i que eleva la dignitat de les persones que l’emprenen a l’infinit, si és que això és possible. És molt més que un gest i ens interpel·la a tots. A mi particularment em causa dolor, empatia i en conseqüència patiment.\nÉs per això que arribo aquest matí a les portes del convent dels caputxins de Sarrià, un indret de ‘pau i bé’, com diu la salutació franciscana, que sempre he trobat exemplificadora, per la contundència del missatge i pel fet que no exclou ningú. Pau i bé.\nVolia adherir-me d’alguna manera, ni que fos amb intermitències, a la jornada de dejuni convocada en solidaritat amb l’acció dels vaguistes dels Lledoners. En l’acció del convent dels caputxins, tot i ser una acció oberta a tothom, el protagonisme era dels diputats i consellers de la Generalitat. D’entrada, el pare Botam ha fet el fet amb un parlament d’acollida. És un home que sap de què parla: en noranta-dos anys, n’ha vistes de tots colors, amb un paper decisiu en la Caputxinada del 1966 i havent estat perseguit per les autoritats franquistes. Després es comencen a fer les taules rodones i debats previstos.\nParal·lelament, maleït mòbil, m’arriben imatges i notícies de Girona. Vox convoca un acte, la reacció dels antifeixistes no es fa esperar i els Mossos carreguen contra els antifeixistes sense gaires miraments. La policia de Catalunya, a les ordres del govern que en part era present als Caputxins, atonyina els ciutadans que defensen la democràcia i protegeix una vegada més els qui volen un món racista, masclista, estratificat, de pensament únic i, és clar, amb una Catalunya sotmesa.\nPatapam: comencen les contradiccions internes i les preguntes. Algun dia el govern haurà de prendre decisions i deixar de protegir l’extrema dreta, o no? Cal ser solidaris amb dejunis i tant com calgui amb els vaguistes, i tant que sí, i esperem veure com es reprodueixen aquestes accions a tots els racons del país. Però, de la perspectiva dels fets succeïts, l’acció del dejuni dels consellers agafa el color de la tebior que de moment no ens mena enlloc. La sensació és que es governa des de la tebior. Haurem d’esperar a les sentències perquè el govern s’apoderi de la situació? És una situació totalment contradictòria, fins al punt que un govern que té com a fita màxima fer efectiva una república per la perversió d’un estat corrupte i podrit ha acabat essent el carceller de les persones a qui s’imputa haver treballat per fer possible una república…\nPau i bé a tothom.


Londres preveu una caiguda del 10,7% del PIB en 15 anys en un Brexit sense acord\nPosted By: elnacional.cat 28 Novembre, 2018\nLondres preveu una caiguda de fins al 10,7% del PIB en 15 anys en un panorama de Brexit sense acord, segons els últims pronòstics oficials. El govern britànic ha publicat aquest dimecres un informe sobre l’impacte del divorci europeu en què constata que en tots els escenaris del Brexit, l’economia empitjorarà.\nEn el millor dels casos la seva economia es reduiria un 0,6% el 2036, un escenari basat en el pla de Chequers, presentat per la primera ministra britànica Theresa May i que va ser rebutjat. El seu ministre d’economia, Philip Hammond, ha admès en una entrevista a la BBC que en un “sentit purament econòmic” els britànics estaran pitjor fora de la UE perquè marxar crearà “obstacles” al seu comerç. Tanmateix, Hammond ha defensat que no només es tracta d’una qüestió econòmica i que l’acord de May portarà “beneficis polítics” com “controlar” les seves aigües pesqueres.\nL’anàlisi econòmica també conclou que, si Londres pogués tenir una relació amb la UE similar a la que té Noruega, el seu PIB cauria un 1,4%, mentre que si fos com la que té amb el Canadà seria de fins al 4,9%. “L’economia empitjorarà lleugerament en la versió de la futura associació que prefereix la primera ministra”, ha dit Hammond. La idea de May és establir amb la UE un acord d’associació com el que té Turquia o els països balcànics amb el bloc europeu.\nImpacte per regions\nEn un Brexit sense acord, el nord-est d’Anglaterra i West Midlands serien les més perjudicades econòmicament, segons l’anàlisi. Aquestes regions van ser les més favorables a sortir de la UE en el referèndum sobre el Brexit. Per contra, Londres i Escòcia, favorables a quedar-se al bloc europeu, serien les menys afectades.\nD’altra banda, si May aconseguís el tipus d’associació que vol, l’impacte econòmic seria major per a Londres i el sud-est del país, però menor per a Escòcia, Gal·les i Irlanda del Nord. Segons l’anàlisi, la capital del país i un dels majors centres financers mundials sortiria perjudicada en aquest escenari per “l’augment dels costos comercials en els serveis financers i empresarials” en comparació amb els que podria patir el comerç de béns.\nVotació a Westminster\nQuan falten menys de dues setmanes per la votació de l’acord de sortida al parlament britànic, Hammond ha defensat que “vendran” el pacte. En cas que no siguin capaços de convèncer els 650 diputats a la cambra dels comuns, el ministre d’economia ha dit que llavors el govern de May “decidirà quina és la millor manera de procedir”. Respecte a la possibilitat de quedar-se a la UE, Hammond ha defensat que no és políticament “viable”.\nEl Nacional / Agències\nEl cara a cara Margallo-Tardà a 8tv punxa amb un 4% d’audiència 2 visites\nEl trist últim dia de ‘Tarda oberta’ com l’orquestra del Titanic 2 visites\nEls calbs 2 visites\nInvestiguen la mort d’una dona xuclada per la finestra d’un avió en ple vol a Filadelfia 2 visites\nL’1×1 del València-Barça 2 visites


El bloc de les piles: 2015-05-17\nLA BATALLA DE LES PILES\nEl 21 de maig de 1839 va tenir lloc, al terme de les Piles, un tràgic esdeveniment, que nosaltres hem batejat com la “Batalla de les Piles”. Aquest any es complirà el 176è aniversari d’aquell fet i, per tant, creiem que és un bon moment per fer-ne memòria.\nSituem-nos primer en el temps. Catalunya estava patint la Primera Guerra Carlina (1833-1840) i el país estava dividit entre els partidaris de Carles Maria Isidre de Borbó _ que fou proclamat rei amb el nom de Carles V_ i la seva neboda Isabel II de Borbó _que fou proclamada reina l’any 1833, just quan morí el seu pare Ferran VII i quan només comptava 3 anys d’edat_. Com a conseqüència de la minoria d’edat de la reina, n’assumí la regència fins l’any 1840 la seva mare Maria Cristina de les Dues Sicílies.\nEls partidaris de Carles eren antiliberals i absolutistes i se’ls anomenà carlins o carlistes i, despectivament, se’ls titllava de facciosos o latrofacciosos, de lladres, bandits o bandolers. Popularment se’ls digué “els del vestit llarg” ja que molts religiosos donaven suport a la causa carlina.\nAls seguidors d’Isabel se’ls anomenà isabelins, cristins “cristinos”, liberals o lliberals, reialistes, governamentals, constitucionals, “bullangueros” i, despectivament, els deien “pesseteros” ja que cobraven una paga d’una pesseta diària, per contra els carlins només cobraven un ral al dia.\nA l’Alt Gaià, la majoria de pobles eren carlins, per contra Santa Coloma de Queralt era partidària dels liberals i en el decurs d’aquesta Primera Guerra Carlina va estar sovint assetjada i sitiada pels partidaris carlistes.\nEl comandant liberal Nicolau Vallès (també Balles o Vallers) (1), procedent de Biosca, va fer nit a Santa Coloma i l’endemà, pels volts de les set del matí, sortí d’aquella vila en direcció a Valls amb un batalló d’homes, quaranta dels quals anaven a cavall (aquest batalló comptava amb uns 400 homes). Un quart d’hora després de passar pel poble de les Piles, i una mica abans d’arribar al Coll de Deugràcies, fou sorprès pel Llarg de Copons (2), (se le hechó encima, con fuerzas superiores, el rebelde Cabecilla Llarch de Copons), amb molta gent reclutada (si més no per la força) de la comarca (el Llarg per un seguit tenia al seu càrrec uns 600 homes que anaven a peu i uns 30 que anaven a cavall), però en Manuel Freixa al seu Quadern anota “quatra mil òmans” perquè es devien aplegar diverses companyies carlines comandades per diferents capitostos, dels quals el Llarg n’assumiria la direcció.\nL’atac de “lo Llarg” va obligar la major part de les forces de Vallès a retirar-se i refugiar-se a les Piles, però els carlins els van perseguir i encerclar en aquest poble. Sort en van tenir, els “benemeritos Nacionales”, que tot just es van sentir els primers trets des de la vila colomina, van sortir ràpidament en el seu auxili tres companyies de la Milícia de Santa Coloma, comandada pel comandant, en Marià Brufau Nialet. “Salieron con la velocidad del rayo y sin pararse en peligro” amb el seu ajut, van fer fugir els carlins i, a més, van evitar que hi hagués molts més morts. “A no ser su decisión y bravura, pocos se hubieron salvado…”. Amb tot, els constitucionals van sofrir més de dues-centes baixes, cinc de les quals eren oficials. Segurament que entre les files carlines, també hi devia haver un bon nombre de morts, però en desconeixem la quantitat.\nEl meu oncle Josep Clarasó Tomàs, que havia nascut l’any 1910, m’havia dit, que ell havia vist apuntats, sota la volta del pont, el nom de moltes de les víctimes d’aquella batalla. Jo prou que ho he mirat, però no ho he sabut veure, segurament que el pas del temps ho ha esborrat.\nEL LLOC DELS FETS (3)\nAquest enfrontament va tenir lloc al Pont de Falbs, que facilita el pas pel Torrent de Falbs o Rasa del Corral de l’Andreu, per on hi passava l’antic camí Ral (4) que anava fins a Tarragona passant per Montblanc i fins a Barcelona passant per Igualada. D’ençà de la topada entre carlins i liberals, aquest Pont de Falbs s’anomenà, també, el Pont dels Miquelets (5) i d’aleshores ençà a aquesta rasa se l’anomenà Rasa dels Miquelets.\nUns 40 anys després, quan es construí la nova carretera de Montblanc, el pont que es bastí en aquesta rasa, passà a dir-se també, Pont dels Miquelets. Aquest pont més aviat és un pontarró o “abulló” (albelló) doncs el pas de l’aigua només fa 1,20 cm d’amplada per 1,50 d’alçada. L’amplada de la via, però, arriba als 8,80 metres, mentre que la llargada és de 14,5 metres.\nAquest pont està situat al llindar del terme de Biure, a la partida de la Plana, que és una subpartida de Deogràcies i, a uns 1,700 metres de les Piles, té la volta de mig punt un pèl apuntada i està contruïda en pedra seca. Es devia fer amb el suport de sindris. A banda i banda de l’ull del pont, s’hi van fer els respectius marges de pedra seca i s’omplí de terra, pedres i runa que es compactà després (cal fer notar que l’obra del pont, tant les parets com la volta, és de pedra seca amb l’objectiu de drenar les aigües de pluja, evitant així el fang i facilitar el pas de carruatges, per tant la terra de reompliment no havia de ser argilosa, sinó gravosa, per així facilitar que l’aigua s’escolés a través d’ella). A més, segons m’han dit, aquest pont havia tingut baranes. A la banda nord del pont hi ha un marge fet amb pedra seca, que actua com a espigó i que encara l’aigua cap a l’ull del pont.\nAra bé, si parem atenció en la construcció d’aquest pont, veurem que possiblement es va fer en dues fases. La primera seria la de la construcció de l’abulló d’uns 9,30 metres de llargada. Amb el temps, però, qui sap si amb els segles, s’aixecaren els dos marges per banda (com ja hem dit) i es reomplí de terra fins aconseguir fer el pas molt més planer, fent més fàcil el pas de carros i de mercaderies pesants (només és una teoria).\nEL PONT ACTUALMENT\nA dia d’avui, l’estat del pont és acceptable, només caldria recol·locar algunes pedres a la seva volta i afegir-ne algunes, com a cobertores, al capdamunt dels dos murs i arran de camí. Espero que l’Administració no se li acudeixi reajuntar les pedres dels seus murs, ni les de la volta, doncs desvirtuaria la construcció.\nCap a finals d’abril d’aquest any (2014), el Consell Comarcal conquenc acordà declarar aquest pont com a Bé Cultural d’Interès Local. Això li deu suposar una certa protecció i conservació, la llàstima però, és que no es contempli la possibilitat que també sigui BCIL, el Camí o Carrerada mil·lenari que passava per aquest pont i creuava la Conca de Barberà.\nEn l’actualitat, d’aquest camí encara se’n conserven força trams, tot i que cada any se’n perden alguns trossos que van a parar al patrimoni d’algun particular.\nAlguns ajuntaments, aquest camí ni tan sols el tenen inventariat i, si un camí no està inventariat o no es fa constar enlloc, gairebé vol dir que no existeix per a l’Administració. És per això que cada municipi hauria de tenir clarament senyalitzat l’itinerari d’aquest camí per tal de protegir-lo i conservar-lo.\nActualment, les carrerades estan protegides, per la Llei 3/1995 de 23 de març, de les vies pecuàries. De fet, però, aquesta llei moderna ens ve avalada ja des de temps remots pels pactes i els drets de pas que posseïen els ramats que, tradicionalment, passaven per aquest camí. Per tant, si un camí ramader ha estat destruït i/o esborrat del mapa, no patiu, doncs el dret de pas no prescriu mai.\nI ja per acabar, ara que cada municipi promociona itineraris de natura a diversos indrets de cada terme, no ens oblidem d’aquest camí, que podria ser utilitzat de nou com a via turística que travessaria la Conca, sigui a peu, a cavall o amb bicicleta.\n(1) Aquest enfrontament prop de les Piles, el trobem relatat en un ofici enviat des de Santa Coloma de Queralt, en data de 22 de maig de 1839, i adreçat al brigadier Clemente. (Pel gener de 1837, ens consta un tal Clemente que, amb la graduació de coronel, estava al capdavant d’una de les tres brigades que pertanyien a la divisió que comandava el mariscal de camp Gurrea, que tenia al seu càrrec una part de la província de Barcelona i el corregiment de Cervera). L’escrit no va signat i, per tant, tant podria haver estat enviat des de l’Ajuntament de la vila colomina, com de la Milícia de Santa Coloma. El trobareu a l’AHPT, Fons Cortadellas. Companyia de Calaf. (Agraeixo al Salvador Palau Rafecas “el Galo”, per fer-me’n arribar una còpia).\nUna altra descripció de la batalla, la trobem en una llibreta d’apunts de Manuel Freixa, “Quadern”, Arxiu d’Antoni Zaragoza i Mercader. Diu així…”Memòria de la funsió sensibla. A dia 21 de machs del añ 1839 sucsuí lacsió dels micaleds dal batalló séctimu franch, anan an su cumandan Micolau Vallés, tanín a la seva dispusició alsguns quatrasens òmans, vanín de Sa. Culoma va taní alguns partas, castavan allí serca alsguns quatra mil òmans facsiosus y no volgesan fe càrrec, sino avansem. Arriban las garrillas del Vallès a descubrir la jent acella. Donan lu cin viva. Lus micaleds lus cuntecstan, de Isabel 2ª. Nos van vulgé fer carré. Deixó lus micaleds lus ascupateisan. També ells. Dura lu foch una estona. Lu Micolau Vallés llansa un crit de, viva la cunstitusió. Li cuntecstan lus facsiosus bultantus. Vallés para lu foc. Lus facsiosus lus atacan da dabò yls an matan més de 50 de micaleds y mols de parsunés y farids mols. La considerasió contan de micaleds parduds 2 sens. Succeí al poble de Pilas, entre Sarral i Sta. Culoma. (…)”.\n(2) Manuel Ibáñez Ubach, més conegut pel Llarg de Copons, havia nascut cap allà el 1800 a Vilagraseta, petit poble segarrenc agregat al municipi de Montoliu de Segarra. De molt jove, ja participà a la Guerra del Francès (1808-1814) i, més endavant, en els exèrcits de la Fe en el trienni liberal (1820-1823). En l’alçament dels Malcontents (1826-1827) el van fer presoner, però s’escapà diverses vegades, fins que el comte d’Espanya l’envià a presidir a Ceuta, l’any 1830, on se’l retingué fins al 1832, any en què fou amnistiat i retornat a Catalunya. L’any 1827 ja figurava amb la graduació de capità d’infanteria.\nEl rei Ferran VII morí el 20-09-1833 i, ja l’octubre del mateix any, el Manuel Ibáñez va ser un dels primers a manifestar-se amb el crit de “Visca Carles V”. L’any 1835 ja tenia la graduació de coronel. El 1837 figurava com a coronel en cap de la Tercera Divisió. El 1838 fou nomenat comandant del corregiment de Tarragona, juntament amb Maties de Vall i Josep Masgoret i Marcó.\nLes últimes notícies sobre Ibáñez les trobem el 8 de maig de 1840 ja que, en aquesta data, li fou traspassada, eventualment, la comandància i direcció de les forces carlines catalanes, però aquest nou càrrec li durà ben poc perquè, abans d’acabar aquest mateix mes de maig, moria víctima d’un tret accidental que va rebre al cap.\nEl renom del Llarg de Copons li prové, no perquè fos nat en aquesta vila, com han apuntat alguns historiadors, sinó perquè, a més, d’haver-hi viscut temporalment, també capitaneja, els dies 12 i 13 d’octubre de 1839, l’assalt i l’incendi de la dita vila de Copons, produint unes vuit baixes del bàndol isabelí. També hi hagué algunes baixes en el bàndol carlí. (Per cert els que consulteu habitualment la Viquipèdia, si busqueu el Manuel Ibáñez, el trobareu amb el nom de Manuel Ibaneja i, a més, situa les seves accions en la Segona Guerra Carlina (1846-49), dos errors garrafals que algú haurà de corregir).\n(3) La família colomina dels Brufau es dedicà, durant, gairebé, dos-cents anys (de 1769 fins, aproximadament, al 1950) al comerç de mules (d’eugues i matxos), eren els anomenats ramblers que, de fira en fira, compraven i venien aquests animals. A tots els hereus d’aquesta familia els posaven el nom de Marià (Mariano). Un d’ells era el Marià Brufau Nialet, més conegut com el Marianet, que és un dels protagonistes de la nostra història. És d’ell de qui volem parlar. Havia nascut cap al 1797 i, de ben jove, ja seria processat per motius polítics. Això passava el 1816, quan tot just havia acabat els estudis al Col·legi d’Escolapis d’Igualada. Era liberal convençut i això ens ho demostrà el 1833, quan la família Brufau trasllada un gran retrat del rei i la reina a lloms d’una mula. Aquest retrat l’havien encarregat a Barcelona i el van traslladar fins a Santa Coloma. L’any següent ja seria escollit comandant de la Milícia Nacional de Santa Coloma de Queralt. L’any 1836, el Marianet esperava amb candaletes que el rellevessin del seu càrrec de comandant, ja que era constantment mobilitzat i, a més, continuava amb la seva feina de rambler, de fira en fira, ara a Catalunya, ara a França, o bé a l’Aragó. Tot i les convulsions polítiques, de 1836 a 1840, encara va poder vendre un centenar de mules. Ell continuà com a cap de la milícia local fins al 1840, any que s’acabà la Primera Guerra Carlina. Just aquest any fou empresonat junt amb el seu pare i altres ramblers colomins, acusats per “los exaltats d’Igualada” d’haver pagat composicions a l’enemic… però la història se’ns faria massa llarga… val més que ho deixem aquí.\n(4) Hi ha espilencs que em diuen que la Rasa dels Miquelets no és la mateixa que la de Falbs, sinó que és la que està entre aquesta i la que passa per les Piles i que, per tant, els fets relatats van passar en aquesta altra rasa. En aquest indret hi passava una rasa molt fonda, que era travessada pel camí ral aludit, però aquí, com a conseqüència, potser, de la morfologia del terreny, no va caldre fer cap pont pel pas de l’aigua, sinó que el camí estava sobrealçat i suportat a manera de resclosa per un mur alçat, que actuava com de peixera o aturador de l’aigua de pluja i l’obligava a desviar-se pels costats. (Dit d’una altra manera, l’estructura i mides d’aquest pas elevat devia ser similar al del pont dels Miquelets). Els defensors, doncs, d’aquesta rasa com el lloc de la batalla, em diuen que els carlins van sorprende i acorralar els cristins contra aquest mur del camí, el qual va actuar com a barrera o cul de sac. És per això que hi van haver tantes víctimes.\nPer cert, aquesta rasa figura en alguns mapes amb el nom de Rasa de la Loma, suposo que deu ser un topònim castellanitzat o algun error de grafia. El més segur és que sigui la Rasa de la Coma (de fet loma i coma tenen significats antònims).\n(5) Aquest camí rep moltes denominacions, potser la més habitual sigui la de camí de Montblanc. Abans ja hem vist que era un camí Ral, Real o Reial, però també era una Carrerada per on hi transitava el bestiar. També el trobem citat com a camí de Tarragona o del Camp de Tarragona. Era el camí Vell o la carretera Vella. A més prenia el nom dels pobles més propers, com el camí de Santa Coloma, camí de Guimons o camí de Rocafort. I és clar que a cada localitat el nom variava, per exemple, si volguéssim seguir aquest mateix camí per anar de Santa Coloma a Barcelona, hauríem d’agafar el camí de Tous o el camí d’Igualada. I encara una altra forma popular d’anomenar-lo a les Piles, era “el Camí dels Bens”.\nAquest camí era una via alternativa pels pelegrins que volien anar fins a Santiago de Compostela per venerar l'apòstol sant Jaume. Per tant, era un camí jacobeu que venia de França, i que passava per Montserrat, o bé venia per Barcelona fins a Igualada. Des d'aquí, els pelegrins podien anar en direcció a Cervera o cap a Santa Coloma de Queralt. Des de la vila colomina, anava cap a les Piles i s'adreçava fins a Montblanc. A la vila ducal s'hi afegien els camins de pelegrins que venien de Vilafranca del Penedés, de Tortosa i Tarragona. I tots plegats enfilaven cap a Lleida i Saragossa.\n(6) Els miquelets o micalets, eren membres d’una milícia especial, de carácter mercenari, en ocasions també n’hi havia de voluntaris que reclutaven les diputacions o juntes de guerra als Països Catalans, per tal d’efectuar accions especials o per reforçar les tropes regulars. El primer cos de miquelets fou fundat l’any 1640. Foren\nsuprimits i tornats a crear diverses vegades. Tenien fama d’indisciplinats i les seves accions de guerra les combinaven amb pillatges i robatoris.\nDurant la Guerra de la Independència (1808-1814), els miquelets van tornar a aparèixer com a cos organitzat per les forces napoleòniques. L’any 1833 es creà el Batallón de Tiradores de Isabel II. La ciutat de Reus organitzà dos d’aquests batallons, al primer dels quals s’hi enrolà com a voluntari Joan Prim i Prats. El mateix pare del Joan, Pau Prim i Estapé, va ser tinent-coronel del batalló de “Tiradores”, on ingressà el seu fill. Aquests batallons o milícies provincials, eren coneguts amb el malnom de miquelets i foren destinats, més aviat, a les muntanyes per combatre els partidaris carlistes de la terra.\nEn començar la Primera Guerra Carlina, aquesta força renasqué com a milícia urbana (reial decret del 16 de febrer de 1834); l’any 1835 canvià el nom pel de guàrdia o milícia nacional.\nBé, ens hem entretingut una mica parlant dels miquelets, per tal de desvelar l’orígen del nom d’aquest pont. De fet és una altra forma d’anomenar els liberals que van ser, clarament, els grans derrotats i els que van tenir el nombre més elevat de víctimes en l’enfrontament contra el bàndol carlí, d’aquí en ve, doncs, el nom.\nSalvador Palau Rafecas “El Galo” (1997). Recull de Fets Sagnants d’un Tenebrós i Apocalíptic segle XIX a L’Alt Gaià. Editat per la revista La Segarra. Gràfiques Moncunill. Valls.\nAntoni Pons Anguera (1988). Libro de varias cosas sucedidas en esta villa y algunos parajes de Cataluña. Edició i notes a cura de Pere Anguera. Associació d’Estudis Reusencs. Reus.\nNúria Sales (1991). Mules, Ramblers i Fires. (s. XVIII – XIX). Edita: Centre de Lectura de Reus. Reus.\nPublicat per El blog de les Piles a 19:09 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: camins de les Piles, Josep Ballabriga, les Piles, Pinzellades d'història, Pont dels Miquelets, Sabies que...


Sessió d’observació 12/12/07 – Astronomia des de l'Empordà\nSessió d’observació 12/12/07\nTagged Celestron C8, GSO 200 f/4, observació\nDesprés d’un dilluns i un dimarts esplèndid durant el dia, però amb unes nits pèssimes (dilluns es va tapar i dimarts una de les tramuntanades més fortes dels últims mesos), el dimecres vaig aprofitar per a fer unes observacions que tenia pendents: per una banda probar el nou C8 en planetària (mart) i el newton 200 f/4 amb la canon un cop es pot dir que “domino” l’autoguiat.\nLa jornada va començar a les 23:00; vaig muntar el C8 amb la muntura del LXD75 fora l’observatori mentres dintre muntava la Canon EOS 350D al newton i la SPC900 modificada al refractor Apo de 90 (al revés com ho tenia fins ara). Vaig voler anar per feina i vaig decidir anar a per la nebulosa del cap de cavall (B33) al cinturó d’Orió. Tenint en compte les últimes fotos que vaig fer a aquesta nebulosa, es pot dir que he millorat bastant tot i que encara no he processat les fotos. Vaig fer 10 exposicions de 5 minuts a 800 ASA, just al límit de cremar la imatge ja que la contaminació lumínica molesta bastant.\nUn cop a dins i havent reposat forces (feia molta fred) vaig decidir no desplaçar-me gaire i anar a per la nebulosa de la roseta (NGC 2244) que en fotos anteriors no m’havia quedat gens bé tot i fer servir un tub amb exactament les mateixes característiques. També 5 exposicions de 10 minuts.\nEn finalitzar vaig anar a per mart amb el C8 mentres el newton feia els darks i flats corresponents. La nit semblava molt bona i després d’haver vist les fotos que ja corren per internet esperava millor resultat. Cert que vaig posar un ocular de 10mm (Vixen LV 10) i aconseguia 200x, però no s’apreciaven detalls excesivament definits. Amb la Philips SPC900 el resultat tampoc va ser bo, i despres de tornar a fer una mica de visual vaig veure que no estava perfectament colimat. Ara ja tinc més feina!\nPer acabar, dir que la humitat va ser tota l’estona d’un 40%, molt sec per aquesta zona, cosa que feia que les enrampades fossin continues fins al punt que aconseguia bloquejar la càmera! Cada pocs segons havia de tocar la porta d’alumini per a descarregar, i sempre sortia xispa! La temperatura també hi col·laborava: 0ºC.\nConslusions de la jornada:\nEls GSO newton és una bona opció per a foto de cel profund, i dona imatges amb poca coma\nEl C8 necessita un repàs i colimació\nEls darks amb el newton s’han de fer absolutament a les fosques, en tenir el mirall primari parcialment cobert entra llum i els resultats són nefastos\nHe de considerar adquirir un filtre tipus IDAS per a la contaminació lumínica\nImatge de M42, la nebulosa d’Orió\nNebulosa del cap de cavall B33 i nebulosa Roseta NGC 2244


TRES GENIS UN DESTÍ: 2007\nNomés punts de connexió? (II)\nLes casualitats són coincidències. La coexistència de qualssevol facultats: o music virtuós o excel·lent actor o futbolista de prestigi..., pot afectar tràgicament el destí d’un artista ―així, per exemple, George Best (1946-2005), que era un bon futbolista i un excel·lent bevedor―. Si retrocedim a la infància de Maradona, Stallone i Tom Waits, segurament descobrirem que la seva dedicació al futbol, a la música i al cinema respon només a una circumstància trivial, com un lleu cop al cap; és a dir, que igualment Maradona hauria pogut ser músic, Stallone futbolista i Tom Waits actor. De fet, aquella tria no suposa l’atròfia de les altres habilitats: Stallone, per exemple, és actor i és músic i futbolista. Com pot ser tot això només en u? Resoleu-ho vosaltres. [continuarà] Un J.B.\nPublicat per Joan Bosch a les 2:06 1 comentari:


Juny de 2016 – VIVÈNCIES A LA BIBLIOTECA PERE CASALDÀLIGA DE BALSARENY\n50 Cantada d’havaneres de Calella de Palafrugell\n30 30+00:00 Juny 30+00:00 2016 15 15+00:00 Juliol 15+00:00 2016 josepDeixa un comentari\nPer a tots vosaltres va dedicada a aquesta nit màgica d’Havaneres.\nQuines fotos més maques, oi?\nSi us ve de gust fem una cosa, tanquem els ulls, hem de comptar fins a 10 i en obrir-los ens trobarem davant d’un dels pocs pobles de la Costa Brava que encara conserva l’encant que es respirava als pobles de la zona abans que arribés el turisme de masses, amb carrers estrets, cases amb coberta inclinada de teula i alguns habitatges tradicionals de pescadors de dues plantes. Som a Calella de Palafrugell.\nAquest dissabte que ve com cada any, hi ha la Cantada d’Havaneres. A vosaltres, us agraden? A mi sí. —Voleu vindre amb mi? —Doncs som-hi!\nCom és tradicional, durant l’actuació es farà cremat i es vendran cuques de llum per als moments més destacats, especialment per quan els grups s’uneixen per cantar El meu Avi, la Bella Lola i els Segadors.\nM’agradaria que escoltéssiu “Vestida de nit”. Confesso que el que em fascina més de la cançó és que a pesar que no hi entenc gaire de música, però trobo que la lletra és pura poesia, pura essència la veu, preciós l’acompanyament.\nLes altres cançons ja les coneixeu de sobres, oi?\nEl meu avi se’n va anar a Cuba\neren nascuts a Calella de Palafrugell.\ni el meu avi enmig de tots-\nvaren morir a coberta, al peu del canó.\nno varen tornar, tingueren la culpa els americans\n28 28+00:00 Juny 28+00:00 2016 15 15+00:00 Juliol 15+00:00 2016 josepDeixa un comentari\nHola Mercè. Vas demanar-me unes endevinalles. Espero que siguin del teu gust.\nBé, com van els cursets d’estiu que esteu fent a l’aire lliure?, Molt bé, oi?\nAixí m’agrada, res de passar calor!\nDoncs mira, jo estic aquí tractant de fer memòria de les endevinalles que em vas demanar.\nI si vols que et digui la veritat no n’he trobat massa, només unes dotze o catorze.\n1a Quina és la planta que no és planta i un gran fruit aguanta?\n2a Una cosa sense os / i que talla molt gros.\n3a Una barraqueta / plena de soquetes, / que no són verdes ni seques / ni bones per cremar.\n4a M’escurço, m’allargo, / m’eixamplo, m’estrenyo. / Créixer cada dia, ho acostumo a fer, / no sóc cap persona, ni tampoc cap bèstia, / ni sóc cap objecte: vejam, què puc ser?\n5a Una noia molt enjoiada i carregada de paquets, ensopega i cau al mig del carrer. Immediatament un jove galant l’ajuda a aixecar-se i a recollir tot el que li havia caigut mentre li diu: Em sembla que ha perdut alguna cosa! Ella repassa el que portava sense trobar a faltar res, malgrat això el noi insisteix. Aquesta insistència fa dubtar la noia però, atabalada per la situació, no acaba d’identificar el que ha perdut. Pots ajudar-la?\n6a Som dos germanets, / sempre junts anem. / I, encara que nois, / amb nines juguem.\n7a Deu arbres arrenglerats / i de roques coronats.\n8a Una pregunta vull fer, / veiem qui em contestarà: / a les mans que és el que es té / quan es menja bacallà?\n9a És petit, petit, no té cap moneda i diu que sempre és ric, ric.\n10a En les mans em porten / i també en els peus. / rumia una estona / si encara no em veus.\n11a Sé donar un plaer tan grat i causo tant sentiment que faig patir de content del malestar que he donat.\n12a Sóc tan petit, tan petit, / que no se’m veu la figura; / porto grans «malalties» / i mato aquell que no es cura.\n13a Quan és gros / és més petit. / Quan és petit / és més gros.\n14a El qui no en té és mala gent. / El qui el té bo és un sant. / Mai es veu. Tothom el sent. / Qui fa versos en fa esment, / i gràcies a ell anem tirant.\n15a Un forn, dos fumerals, / damunt dels fumerals dos nius, / dintre de cada niu un ou, / dalt de tot hi ha un terrat, / amb senyorets i senyoretes que s’hi passegen.\n16a Un prat nuat que els cavallers s’hi passegen.\n17a Pel desert corre la brama / que no se sap treure el pijama.\n18a Com que sóc de pares morenos, / jo morena sóc també / i per més estrany que sembli / per fer-me m’has de desfer.\nSolucions a sota\nSi les veus molt complicades no t’hi amoïnis, sempre hi ha recursos per Internet per buscar-ne més. Vols buscar-ne?\nA veure si t’agraden aquests llocs:\n1a la planta del peu\n2a la llengua\n3a La boca.\n6a els ulls\n7a els dits.\n8a els dits, però jo també diria: “la forquilla”\n9a el grill\n10a els penellons.\n11a Les pessigolles\n12a un microbi,\n13a el melic\n14a el cor\n15a el cap\n16a el cap\n17a la zebra,\nJa veus que t’he deixat la bústia per si vols dir-me alguna cosa. També t’he deixat a sota d’aquesta entrada els poemes que em vas demanar. No vas dir-me el nom del poeta, per tant jo n’he posat uns d’una noia de Badalona, no és gaire coneguda (almenys per a mi) però m’agrada, penso que ho fa prou bé.\nA reveure, i bon estiu!\nFotos d’Internet i Wiquipèdia\n24 24+00:00 Juny 24+00:00 2016 15 15+00:00 Juliol 15+00:00 2016 josepDeixa un comentari\nEp! Mercè. Em vas demanar uns poemes i unes endevinalles. Endevina què hi falta.\nCamino pels carrers solitaris de la memòria,\nintentant atrapar petjades esborrades.\nEl cafè de la nostàlgia convida els silencis\na dialogar amb les mirades.\nTan sols els records acompanyen\ntertúlies en el cor atrapades.\nDarrera els vidres la vida passa,\nla tarda es torna grisa,\ncom la tristesa que m’embriaga.\nTanco els ulls i torno a caminar pels carrers de l’ànima.\nIntento atrapar aquell aire\nque em donava vida i ara em té oblidada.\nLa foscor de la nit engoleix les ombres\nPintant paisatges de foscúria.\nMés no tinc por,\nla claror de la lluna és l’única que m’acompanya\nQue paseu un bon estiu! (les mans).\n20 20+00:00 Juny 20+00:00 2016 30 30+00:00 Novembre 30+00:00 2016 josep2 comentaris\nCarme, crec que és el que em vas demanar. Espero que sigui del teu gust.\nFa molts anys vaig conèixer una noia extraordinària. Una gran persona. Es dedicava a la publicitat. És la Laura (em sap greu no recordar com es diu de cognom)\nQuan hi havia una campanya per fer la publicitat d’algun producte, ella hi col·laborava. Un dia m’explicava que era model, però no una model de tot el cos, ni de vestits de moda sinó només de les mans.\nÉs veritat, tenia unes mans perfectes per a les necessitats de comunicació que aquestes poden arribar a tenir i que tan ben estudiades tenen en el món de la publicitat.\nLa Laura m’explicava que a la celebrada campanya del iogurt Danone (la dels “Cossos Danone”) i on sortia la Cindy Crawford, en un moment determinat, l’estrella nord-americana obria la nevera per agafar-ne un iogurt… Doncs bé, les mans que, mitjançant un primer pla, l’espectador veia que agafaven aquell iogurt no eren les de l’estrella nord-americana, sinó les d’ella.\n—I en fas molts?\n—Sí: fa temps em van trucar per a un anunci de Schweppes. Un en què surt House. Bé, doncs House entra en un bar, s’acosta a la barra, demana una Schweppes i la cambrera la hi serveix; però quan l’angle es tanca sobre les mans que ho porten tot a la barra… aquestes són les meves mans.\nL’espectador, d’una forma totalment inconscient, veu com es tracta, amb les mans, un producte, i el compra més si les mans són més maques.\nLa Laura continuava explicant-me que agraïa al destí haver-li atorgat unes mans tan perfectes, tan fines, delicades, precises, pàl·lides. Cobejades i molt cotitzades i, alhora, tan expressives, fins al punt de pensar que una bona manera de demostrar aquest agraïment seria la d’aprendre el llenguatge de les mans que utilitzen els sordmuts.\n—El vaig estudiar i, quan en vaig tenir un bon domini, vaig anar a una parròquia de Barcelona, a la parròquia de Santa Teresa del Nen Jesús on cada dissabte se celebrava una missa per a fidels que no hi sentien. I vaig oferir-me com a voluntària per llegir les lectures. Allà s’hi celebrava l’única Eucaristia diferent. I a vegades, quan el rector fallava… Perquè el més maco que tenia aquesta missa és que, és clar, el rector també feia servir el llenguatge de signes, i anava traduint mentre parlava, de manera que els sords s’assabentaven de tot. Bé, doncs quan el rector falla i el reemplaça un altre, jo vaig i tradueixo tota la missa. En general… en general el voluntariat m’aporta… com dir-ho: sensibilitat. Humanitat.\n—I fas alguna cosa més, Laura?\n—Doncs sí. Els diumenges al matí vaig al Cottolengo. A ajudar. Això dels dissabtes és per vocació, diguem, perquè m’agrada comunicar-me amb les meves mans, però els diumenges és… bé, per gratificació. És la meva manera de donar les gràcies pel que tinc, per com he nascut. A mi em paguen molts diners per tenir aquestes mans, i sóc conscient de la sort que tinc, i aquesta és la meva manera personal d’agrair-ho.\n—I fas servir guants per a tot?\n—Per a tot no, vaig amb molt de compte quan manipulo coses… De fet, tinc estris per obrir de tot. No exagero si et dic que tot el dia, permanentment, sóc conscient de les meves mans. Tingues en compte que si a mi se’m trenca una ungla no treballo. És així de senzill\nÉs indubtable que les mans han tingut un paper fonamental en l’evolució de l’home, ja que és gràcies a elles que aquest va poder polir les pedres per a utilitzar-les com a instrument de caça per a la seva subsistència, gràcies a elles es va poder crear la paraula escrita, i és gràcies a elles que els cirurgians poden utilitzar el bisturí o podem gaudir del so, posem per cas, d’un piano.\nLa paraula mà és utilitzada en nombroses locucions per determinar actituds, comportaments, situacions… Diem, per exemple, que els malgastadors tenen la mà foradada; quan necessitem ajut demanem que ens donin un cop de mà; tenir les mans brutes o les mans netes no sempre té a veure amb la higiene…, i així podríem estar-nos una bona estona pensant expressions on intervé la paraula mà, però ho deixarem aquí mateix perquè no era d’això del que, des d’un bon principi, volia parlar en aquest post.\nNo; tot plegat ha anat sorgint perquè volia parlar d’unes mans, unes mans que, malgrat ser en realitat les veritables protagonistes d’aquest post, m’ha fet gràcia que hi passessin un pèl desapercebudes. Em refereixo a les mans que figuren a les imatges amb què s’ha il·lustrat\nAra li demanaré a l’Anna una cosa: Si us plau, fes clic aqui i vosaltres observeu amb molta atenció…, perquè s’ha de ser un gran observador si a primer cop d’ull s’endevina que no són pas els retrats d’unes mans o d’un noi… Bé, en realitat sí que ho són, els retrats d’unes mans o d’un noi, però són uns retrats dibuixats i pintats a l’oli pel pintor hiperrealista basc Javier Arizabalo, de l’obra del qual, si us ve de gust, podeu veure en aquesta pàgina més imatges i, veient-les, bé podrem dir que a l’hora de pintar mans, Javier Arizabalo hi té la mà trencada.\nla fotografia, en Xavier Pujol\nTal com us vaig prometre quan vam acabar de llegir la història de la Laura i la Bettina, de la novel·la “Trampa de Foc” d’aquesta esplèndida col·lecció de llibres de “Lectura Fàcil“que tan bé ens van. Amb el llibre podem llegir, comentar, explicar… Ho podem fer tot. Qui recorda el que ens va dir un dia l’Anna?….\nAvui començaré a explicar històries reals ocorregudes al llarg del temps, poesies, literatura, música, astronomia, dibuix i pintura, matemàtiques, endevinalles…. Uf!, jo no en sé tant de tot!!!, més aviat en sé poc de qualsevol cosa, però bé, faré el que pugui, d’acord?\nIntentaré fer el que em vau demanar.\nI a més, fins i tot vaig sentir que l’Ignasi també volia alguna cosa nostra.\nDoncs endavant! I vosaltres que tingueu un bon estiu!\n7 07+00:00 Juny 07+00:00 2016 29 29+00:00 gener 29+00:00 2017 josep1 comentari\nEl dissabte 25 de març del 1911 a les 4 de la tarda, prop de l’hora abans de plegar, les portes de la fàbrica estaven tancades, incloses les sortides d’emergència. Mai ningú els havia explicat què fer en cas d’incendi; a més, tal com hem dit, només hi havia aigua en uns cubells i en el lavabo, i poca.\nEl foc va començar a cremar a la vuitena planta (encara avui se’n desconeix l’origen, els propietaris van dir que fortuït), però la gent va començar a pensar que va ser provocat com una venjança dels propietaris per les vagues que s’estaven duent a terme.\nEl cert és que els propietaris van fugir a temps pel terrat, mentre el foc es va començar a estendre per la resta de la fàbrica. La majoria de personal que treballava a la vuitena i desena planta de l’edifici va poder ser evacuat a temps. Però el personal de la novena no va rebre el senyal d’alarma amb prou antelació. Hi va haver 146 morts; tot i que hi varen morir 17 homes, la majoria eren dones, a causa del gran nombre d’aquestes que hi treballaven. Tot i que en el judici no es va aconseguirdemostrar que els propietaris fossin conscients que les portes estiguessin tancades, el senyor King va ser arrestat posteriorment per tenir les sortides de la fàbrica tancades durant les hores de feina, cosa que li va suposar una multa de 20 dòlars.\nSembla que el motiu de tancar aquestes portes era la por dels propietaris que les treballadores en traguessin les camises des de dintre.\n“Una cosa que no ens queda clara és si les portes s’obrien cap a fora o endins. Teniu raó, i això jo també ho he pensat després d’haver llegit uns articles oficials.”\nLes portes actualment, per llei, s’obren cap a fora, per seguretat.\nFixeu-vos en els cartells de color verd, que hi ha a les botigues, bars, hospitals… Estan col·locats al costat de la porta de sortida. Hi han d’estar més o menys a l’alçada de la vista.\n(El que no sé és si en aquells temps i en aquella ciutat hi havia normes d’obrir i tancar les portes; normes obligatòries i iguals per a tothom.) Normes actuals.\nLes noies empentaven les portes des de dins cap enfora; però molts homes d’altres plantes (unes altres fàbriques del mateix edifici) van trencar les baldes i empentaven cap endins.\nLa Bettina va ser molt valenta: senyalava els llocs per on podien escapar-se.\nEls ascensors no funcionaven. Moltes noies s’havien tirat pel forat o s’havien volgut agafar als cables, però van caure.\n—Cap a les finestres —va dir—, sense poder cridar gaire per culpa del fum. Va treure el cap per la finestra i feia senyals a la gent que miraven horroritzats.\nEls bombers arribaven en aquell moment. Estiraven les escales. Algunes noies amb el vestit en flames es tiraven des de les finestres al carrer. Les persones que baixaven per les escales d’emergència —ja sabeu que són aquelles de ferro, que es despleguen, i estan situades per fora de l’edifici— només arribaven el segon pis. Les escales d’emergència es van omplir de gent i es van trencar pel pes. (Les escales dels bombers, jo no sabia fins a quin pis arribaven, però el llibre que llegim diu que fins al sisè. Vull pensar que amb les mànegues va passar el mateix.)\n(Al carrer hi havia molta gent, també perquè, com que era dissabte a la tarda, la gent sortia a passejar).\nTothom cridava que no es tiressin des de les finestres.\nJa veieu que els cotxes dels bombers eren tirats per cavalls; doncs bé, els treien les mantes i entre quatre homes volien agafar les noies al vol, però queien de tanta alçada que la manta es trencava.\nTambé veieu a les fotos que les noies mortes omplien les voreres.\nEl senyor King sí que es va escapar, primer perquè tenia l’oficina en el pis de dalt, i després perquè ell sabia com pujar al terrat.\nLa porta feia uns minuts ja s’havia obert, i moltes noies sortien, i s’atropellaven…\nLa Laura i en Marc ja quasi eren al desè pis…\n(Ara no recordo si la Laura li havia dit al Marc que estava embarassada)…\n—Qui ho sap?\n—On és la Bettina, on és la Bettina? —cridava la Laura. No deixava de recordar-la, i plorava molt pensant en ella.\nTothom cridava molt!\nL’edifici del costat era la Universitat de Nova York. Els dissabtes els alumnes i un professor feien classe. Quan van sentir l’enrenou, van posar unes escales de mà (d’aquestes de pintor, sabeu?) entre el terrat del Triangle i les seves finestres.\n—La meva germana, la Bettina, qui l’ha vista? Auxili! Haig d’anar a buscar-la! —deia la Laura entre llàgrimes. Al final va caure a terra, sense deixar de pronunciar cada cop més fluixet en nom de la Bettina, amb la mirada perduda. En Marc la va agafar i van passar per l’escala de pintor. Els estudiants els ajudaven des de l’altra punta de l’escala. Tots els pisos amunt ja eren de color vermell, de tantes flames.\nAvui hem començat a llegir després de parlar, no sols el que va passar al Triangle, sinó de tots els llocs del món on passen coses semblants.\n—Si us sembla, deixem aquest tipus de comentaris per al final del llibre, perquè m’agradaria conèixer l’opinió de tots vosaltres. D’acord?\n—Diu l’Anna que, si voleu, ella també llegirà una plana quan li toqui fer-ho, i jo també m’hi afegeixo, si us sembla bé. Així doncs, quan vulgueu podem començar. Recordeu els punts i les comes. També recordeu que el que avui llegirem és trist; però com diem sempre, a vegades les persones aprenem amb les desgràcies. És una història real, ja ho sabeu, però els personatges no ho són.\n—Jo començo a fer apunts!\n25 Mar 1911, Manhattan, New York City, New York, USA — Triangle Shirtwaist Company Fire — Image by © Bettmann/CORBIS\nEns vam quedar l’altre dia quan els bombers ruixaven sense treva. Mullaven fins on podien, i procuraven que el foc no s’estengués. Les noies que havien saltat encaraeren al carrer. Els policies miraven si n’hi havia alguna de viva.\nQuan els bombers hi van poder entrar era tot fosc, i encara sortia fum. Alguna noia estava sobre la màquina de cosir: la posaven en una llitera i la duien al carrer.\nLes ambulàncies se les enduien al moll de Nova York.\nMoll de Nova York.\n—Per què al moll, i no a un hospital o alguna cosa semblant?\n—Doncs perquè necessitaven molt d’espai.\n—Si, tens raó, devia fer molta impressió! Massa taüts i tan pocs anys!\nSeguim?, a veure què passa amb la Laura…\nA la Laura li passava en aquells moments que buscava la seva germana, la Bettina.\nTenia l’esperança que no estaria entre els taüts. Va deixar de caminar\n—Per què va deixar de caminar?\n—Molt bé, perquè creia que allà no hi era. Que podia ser en algun altre lloc.\n—I quan va tornar a buscar-la entre els taüts?\n—Va, t’ajudo: Quan els bombers van dir que hi havia pocs supervivents en el novè pis.\nSí, el pare duia la gorra avall perquè no es veiés que plorava.\n—Quina pot ser la Bettina? Totes estan cremades! —Va dir la Laura.\nLa Laura al final va trobar la Bettina. La va conèixer perquè portava l’anell del casament de la seva mare, ja morta.\nNo semblava ella.\nNo era la noia que tots tenien al cap: simpàtica, viva, riallera, alegre…\nVan tancar el taüt, i uns amics d’oncle Pietro van venir i se la van endur en un carro\ni l’endemà van fer el funeral per enterrar la Bettina. Un carro de morts amb dos cavalls negres, i el taüt blanc, i unes flors de color lila.\nDarrere, la Laura, en Marc, el pare i l’oncle Pietro.


La cacera està en marxa per als oponents. Però on és l’emperador Kagame? És aquest el seu cinquè triomf? El darrer? [TG – The Rwandan, 31.08.2020] – L'HORA\nPoc abans del seu assassinat, Juli César, llavors al capdamunt de tot, havia celebrat el seu quart triomf, fent desfilar les seves captures i delectant-se en el seu domini sobre els seus enemics i el seu imperi… marcant així la seva glòria, així com la de Roma. I després es va disposar a derrotar els seus últims enemics, els últims pompeians, cosa que va fer en una darrera campanya dura i sagnant, establint així una mica més la seva autoritat i enfortint la seva dictadura. Per orgull (que és tan sovint l’escut i el taló d’Aquil·les de les dictadures), va celebrar un cinquè triomf a Roma, excepte que aquesta vegada celebrava la victòria sobre els fills de Pompeia, sobre el seu poble.\nAvui l’emperador nu (tornarem sobre això en un altre article) de Rwanda, per a sorpresa general, acaba de fer desfilar un altre fill de Rwanda, un veritable heroi aquesta vegada, davant els seus tribunals inquisitorials, escortat pels legionaris del RIB. El nou capturat per l’emperador és el Sr. Paul Rusesabagina, president d’un moviment polític, president d’una fundació internacional que treballa per la pau i el respecte dels drets humans i, sobretot, destinatari de la prestigiosa Medalla Presidencial de la Llibertat que li va ser atorgada pel president G. W Bush el 2005, pels seus actes considerats heroics durant el genocidi de 1994; actes pels quals recordem que va poder salvar, en el moment més àlgid de les massacres, centenars de tutsis que s’havien refugiat a l’Hôtel des Mille Collines, que ell llavors dirigia. I així, aquest valent home amb aquest honorable historial és presentat avui a la premsa com un sanguinari cervell militar, una bèstia terrorista internacional que no tindria res a envejar a un personatge com Carlos, per exemple.\nCal fer dues petites observacions. La primera és que el moment en què ha estat detingut és qüestionable, ja que arriba precisament quan els persistents rumors sobre l’estat de salut de l’emperador de Kigali comencen a guanyar intensitat a les xarxes socials. En efecte, sembla que el nostre estimat emperador ja no és físicament capaç de dur a terme els seus deures, segons certes converses clericals (veure el notable treball d’informació del pare Nahimana a youtube), però aquest no és un tema per avui. La segona observació és que s’està convertint en un hàbit per als estats amics (hauria de dir vassalls) de l’imperi de Kigali capturar els oponents, embolicar-los i lliurar-los per correu exprés. Recordo ràpidament el salvatge segrest del Sr. Deo Mushayidi a Tanzània i després, a Burundi, el “préstec” forçat del tinent Mutabazi de l’ACNUR a Uganda, de l’encara més increïble segrest del major Sankara Callixte a les Comores, sense esmentar la inquietant desaparició del Sr. Rutabana a Uganda i la RDC recentment. Sense esmentar els Srs. Munyaruguru, Abega, Mudasiru, etc… per dir-ne alguns, tots els esmentats anteriorment estan a les presons de l’emperador, desapareguts o han estat llançats a l’arena durant molt de temps, llevat que encara estiguin entrenant per enfrontar-se als gladiadors de l’emperador. Potser l’emperador ha planejat tals baralles, ja té el Kigali Arena construït i a punt per utilitzar-lo. Però estic divagant.\nEl que és important aquí és l’aparent submissió de certs estats a l’imperi de Kigali. Se sap que té importants mitjans financers amb els que pot comprar suport i lleialtats arreu del món i així perseguir, atrapar i fer jutjar a qui vulgui i on vulgui. Però és l’única explicació? Com pot un país tan petit, que fins fa poc ni tan sols apareixia en alguns mapes de l’Àfrica, inspirar tanta por, captar tanta atenció i gaudir de tants privilegis? És degut únicament al “carisma” del seu amo, l’emperador Paul? O hi ha altres forces que operen a l’ombra i que semblen donar a l’emperador carta blanca quan es tracta de violar els drets dels uns i dels altres i trepitjar el dret internacional? Hom pot preguntar-se sobre la benevolència de la comunitat internacional envers Kigali. Només Israel i alguns altres membres permanents del Consell de Seguretat són els únics que es beneficien d’aquesta indulgència. Potser Rwanda s’ha unit a aquest cercle molt tancat sense que la resta del món ho sàpiga?\nEn qualsevol cas, avui s’ha fet un pas important amb la detenció i extradició del Sr. Paul Rusesabagina, un heroi corrent del genocidi contra els tutsis a Rwanda i un oponent històric del règim de Kigali. Això és un senyal que a partir d’ara el règim no s’aturarà davant de res per silenciar els seus oponents, per molt prestigiosos que siguin. També és un signe més de la febre del règim de Kigali, afeblit pels mesos de COVID i per les lluites de poder que semblen tenir lloc amb l’aparent malaltia de l’emperador.\nArriscant-se a arrestar i fer desfilar un perfil tan sensible com el de Paul Rusesabagina, amb tota la polèmica i el clam que aquesta acció està destinada a provocar, paradoxalment és a una Kigali desesperada a la que ens referim aquí. Aquesta bomba bé podria explotar a les seves cares. Esperem a llegir els articles dels òrgans de premsa internacionals habituals del règim (Jeune Afrique, Le Monde…) així com les intervencions dels pregoners acreditats de l’imperi, Tom Ndahiro i Olivier Nduhungirihe al capdavant, per pintar un retrat divisionista i genocida de l’oponent Rusesabagina.\nPerquè això és tot el que cal veure, no és ni un divisionista ni un terrorista, sinó només un oponent, igual que Victoire Ingabire, una altra oponent històrica empresonada durant 8 anys per les mateixes raons fal·laces, igual que Deo Mushayidi, Callixte Sankara i molts altres que segueixen empresonats.\nLa cacera està en marxa per als oponents. Però on és l’emperador Kagame? Aquest és el seu cinquè triomf? El darrer?


El seu treball ha sigut molt meritori i ha consistit a localitzar, identificar, documentar i inventariar les distintes construccions agrícoles de la Marjal d’Alfafar. A més ha digitalitzat documentació i textos bibliogràfics de rellevància, ha gestionat material i elements per a la promoció del patrimoni arquitectònic, ha dissenyat la imatge corporativa de l’Oficina i ha confeccionat una interessant maqueta-retallable que servirà de base per a reproduir en format digital l’Alqueria del Pi, dins del pla de promoció del patrimoni “L’arquitectura d’Alfafar en el paper”, Que s'implementarà l'any que veu. La seua activitat ha sigut tutoritzada per Juan Carlos Navarro Fajardo, responsable de Patrimoni Cultural de l’Ajuntament, i per Miguel Ángel Carrión Carmona, El professor de la UPV.\nL'alumne de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura, de la Universitat Politècnica de València, Rodrigo Oliver Soriano, ha realitzat les seves pràctiques remunerades a l'Oficina de Patrimoni Cultural d'aquest Ajuntament. Aquesta modalitat de pràctiques en empresa està gestionada pel Servei Integral d'Ocupació de la UPV i finançada amb fons de la Diputació Provincial de València.\nEl seu treball ha estat molt meritori i ha consistit en localitzar, identificar, documentar e inventariar las distintas construcciones agrícolas del Marjal de Alfafar. A més ha digitalitzat documentació i textos bibliogràfics de rellevància, ha gestionat material i elements per a la promoció del patrimoni arquitectònic, ha dissenyat la imatge corporativa de l'Oficina i ha confeccionat una interessant maqueta-retallable que servirà de base per reproduir en format digital l'Alqueria del Pi, dins el pla de promoció del patrimoni "L'arquitectura d'Alfafar en el paper", que s'implementarà l'any que. La seva activitat ha estat tutoritzada per Juan Carlos Navarro Fajardo, responsable de Patrimoni Cultural de l'Ajuntament, i per Miguel Ángel Carrión Carmona, professor de la UPV.


El PSC de les Terres de l'Ebre participa al XIV Congrés del partit a partir de demà i durant tres dies - Imagina Ràdio\nEl PSC celebra els dies 13, 14 i 15 de desembre el seu XIV Congrés a Barcelona amb el qual volen reafirmar el seu compromís “amb una Catalunya amb justícia social, feminista, ecològica i sostenible”. Un Congrés amb els colors roig, lila i verd com a protagonistes i que representen, segons expliquen, la ferma aliança dels seus tres eixos principals per vertebrar el seu projecte polític.\nManel de la Vega, primer secretari de la Federació del PSC de l’Ebre, diu: “Volem una Catalunya capdavantera, ambiciosa i inclusiva on tothom ens sentim un sol poble, unida en la diversitat i ben governada. Preparada pel futur i que afronti els reptes del present amb respostes efectives. Una Catalunya solidaria, feminista i que afronti l’emergència climàtica, i que respecti l’equilibri territorial”. I a més, ha recordat que “Les Terres de l’Ebre som el territori més abandonat per les polítiques del Govern de la Generalitat, solament cal veure els pressupostos que any darrera any inverteixen per davall de la mitjana catalana”.\nSegons ha explicat de la Vega al Congrés hi assistiran un total de 31 delegats i delegades de les Terres de l’Ebre i una amplia representació d’observadors i convidats que participaran dels debats del document marc del Congrés en les cinc comissions de treball que es duran a terme. Les esmenes fetes pels socialistes de les Terres de l’Ebre al document marc “van orientades primordialment als principals reptes de futur” que diuen que han d’afrontar al conjunt del territori. Francesc Miró, secretari d’Organització del PSC de les Terres de l’Ebre diu que aquestes esmenes “fan referència bàsicament sobre la Catalunya Buidada, sobre l’Emergència climàtica i la Sostenibilitat del Delta de l’Ebre, el canvi d’ús de les nuclears en noves activitats energètiques sostenibles i generar nous llocs de treball, entre d’altres.”\nCatalunya congrés esmenes Francesc Miró Manel de la Vega psc PSC Terres de l'Ebre\nCinc municipis del Montsià aposten per tornar als contenidors en superfície\nAUMAR, UGT i USO signen l'acord final de l'ERO que afecta treballadors de l'AP-7


The Daily Avalanche: Hamburg per a principiants\nAnònim 28 d’agost de 2012, a les 10:27\nespanta una mica tan de morat >_<\nAllau 28 d’agost de 2012, a les 10:49\nSí, Pons, és un plat que fa respecte.\nUnknown 28 d’agost de 2012, a les 11:03\nDe moment no he paït l'esmorzar.\nAllau 28 d’agost de 2012, a les 12:08\nkalamar 28 d’agost de 2012, a les 13:41\neeecs, es qui ni venen de gust els ous.\nestic preparant un post (mi otro Herzog) de la parella H&M i no imaginava tan avançada la Filharmònica de l'Elba. Moltes coses allà sobre, no?\nkalamar 28 d’agost de 2012, a les 13:53\nmillor una hamburguesa ;)\nAllau 28 d’agost de 2012, a les 18:38\nNo em va fer gens el pes, però aquesta parella mai no em convenç.\nFerran Porta 28 d’agost de 2012, a les 19:59\nI, a sobre, la seva construcció està sent com l'obra de la seu: problemes de pasta, que això a Alemanya també ho tenen...\nAllau 28 d’agost de 2012, a les 20:10\nFerran, em pensava que amb tots els evasors d'impostos que han atrapat, d'aquests problemes ja no en tenien.\nFerran Porta 29 d’agost de 2012, a les 11:15\nQuè va, noi: l'Elbphilharmonie, l'aeroport de Berlín i espera't, que a ell també els arribaran les vaques magres...


Esports - L'Ajuntament i els clubs esportius caminen amb pas ferm per organitzar campus a l'estiu\nPer organitzar aquestes activitats esportives caldrà que Sant Cugat estigui a la fase 3 de desconfinament\nL'Ajuntament anima els clubs esportius a organitzar campus d'estiu, però d'acord amb els requeriments sanitaris (28/abr/20)\nImatge de la darrera edició del campus d'estiu del SantCu / Font: Sant Cugat FC\nel 17/mai/20 Joan Garcia Altres PDF\nL'alcaldessa, Mireia Ingla, i la regidora d'Esports, Gemma Aristoy, s'han reunit aquest divendres amb una vintena de clubs esportius per acordar com podrien ser els campus per aquest estiu. La Generalitat ha enviat un document on s'explica el protocol que cal seguir en aquestes activitats i sempre que Sant Cugat estigui a la fase 3 del desconfinament. Aristoy ha explicat que els campus s'hauran d'adaptar a 'les noves mesures de sanitat i seguretat' i que treballaran conjuntament amb els clubs perquè es compleixin aquests requisits.\nEls ajuntaments ja han rebut de la Generalitat un document que actuarà de protocol per als campus i casals d'estiu, colònies i campaments. Les principals mesures que es destaquen i que podrien canviar, però que ara per ara són les normes que cal seguir.\nLa ràtio serà d'un monitor/a cada 10 amb un mínim de 2.\nCaldrà mantenir dos metres de distància física, com a criteri general. En cas de les pernoctacions la distància ha de ser entre els caps.\nLa capacitat de l'activitat i la instal·lació serà d'un mínim de 4 metres quadrats per persona.\nTotes les activitats hauran de presentar el seu pla d'higiene i salut.\nL'ús de mascaretes no serà necessari, sols per accions concretes com cures o neteja.\nEs farà seguiment sanitari diari de tots els participants. Per poder participar-hi no s'ha d'haver tingut simptomatologia de covid19 ni el participant ni la seva família convivencial en els darrers 14 dies.\nEstarà permesa les activitats d'aigua i piscines, sempre que estiguin ben dividides per franges horàries i sense barrejar grups.\nEs faran protocols específics per cada tipologia d'activitat.\nEs nomenarà un responsable de salut del campus que rebrà la pertinent formació.\nCreada la comissió tècnica\nGemma Aristoy ha ressaltat que l'Ajuntament ha creat una comissió tècnica per garantir la distribució dels equipaments municipals i vetllar perquè les mesures de salut i d'higiene es compleixin a totes les instal·lacions municipals.\nLa comissió tècnica vol que tothom pugui optar a organitzar casals o campus d'estiu.


Pàgina principal - teamwork\npiscina casino avila best online poker app iphone casino near silver city nm is it legal to gambling online how many employees does crown casino have luke trotman poker wrest point casino roulette ashtray hard rock casino tulsa poker room\nDe què tracta el projecte TEAMWORK?\nL’assetjament sexual a la feina pot adoptar formes molt diverses i el pot exercir un col·laborador, un supervisor, un client o un usuari. Identificar els mecanismes per prevenir i abordar aquest fenomen requereix unir esforços i coordinar polítiques i pràctiques.\nEl projecte TEAMWORK és una iniciativa europea que posa el focus en reforçar la lluita contra l’assetjament sexual a la feina.A través de la sensibilització del personal i de donar eines a caps i personal de recursos humans per a la detecció, prevenció i abordatge de casos, el projecte TEAMWORK vol potenciar la cultura de la tolerància zero cap a aquest fenomen.\nMés de 120 caps i professionals de recursos humans, càrrecs directius i empresariat.\nMés de 160 treballadores\ni treballadors de diferents nivells.


Lul·lisme (Raymond Lulle)\nEl lul·lisme és el sistema filosòfic de Ramon Llull. Inscrit en el corrent del platonisme cristià i influït pels autors llatins del segle XII —Anselm de Canterbury, Ricard de Sant Víctor i Joan de Salisbury— i pel pensament oriental —Algatzell i la càbala, sobretot—, el lul·lisme mostra una estructura original, inigualada al seu temps.\nA l'origen de l'Art general lul·liana hi ha una finalitat apologètica, al servei de la qual hi ha el mecanisme lògic: cal convertir els homes mitjançant la destresa a convertir proposicions. Com que la veritat és una, l'Art ha d'ésser un mètode racional de demostració de les veritats de la fe cristiana; per això parteix d'un concepte exemplarista, poc o molt platonitzant, de les relacions entre el món i Déu, i cerca de portar tothom a l'acceptació dels dos misteris cristians de la Trinitat i l'Encarnació.\nEn aquest intent de provar la veritat de la fe cristiana per raons necessàries —de fet, simples elements de conveniència— el lul·lisme depèn de l'escolàstica del segle XII, la qual encara no havia assolit la posició tomista en les relacions entre la fe i la raó.\nEl lul·lisme és teocèntric: Déu és el principi primer, la raó d'ésser de tot el que existeix. Tracta de la relació Déu-món a través d'una sèrie de categories, els principis absoluts i relatius, que són el suport metafísic del sistema filosòfic. El nombre dels principis passà de 16 (4 grups de 4) en l'Ars maior (1273-75) a 9 (3 grups de 3) en l'Ars generalis ultima (1308).\nVists dins aquest context teològic, els principis absoluts, o dignitats, són en llur origen un grup d'atributs essencials de Déu, reflectits per les criatures: bonesa, grandesa, eternitat, poder, saviesa, voluntat, virtut, veritat i glòria. Les dignitats són alhora principis de l'ésser i del coneixement, essències ontològiques (en el sentit del realisme neoplatònic), que tenen llur fonament transcendent en Déu i la validesa de les quals s'estén, analògicament, a la totalitat de l'ésser, del Creador a la creació. Hom podria anomenar-les conceptes transcendentals de valor que pensen Déu en relació amb el món, i per això poden ésser afirmats de Déu i del món. En les creatures les dignitats es distingeixen l'una de l'altra; en Déu coincideixen i s'identifiquen entre elles i amb l'essència divina. Als principis absoluts s'afegeixen els relatius, que estableixen els modes possibles d'interrelació dels principis absoluts i permeten d'afirmar-ne la concordança, la diferència o la contrarietat, de relacionar-los a títol de principi, de mitjà o de fi i de comparar-los en la línia de la igualtat, la majoritat o la minoritat.\nConceptes transcendentals de relació, els principis relatius donen a l'art lul·liana el sentit d'una lògica comparativa o doctrina general de les relacions que lliguen els éssers del món entre ells i amb llur fonament transcendent. La doctrina dels principis és completada amb la teoria dels correlatius —aspecte original de la gramàtica especulativa o teoria medieval de les significacions—, originats en les formes nominals dels verbs transitius: el participi de present com a forma activa, el de passat com a passiva i l'infinitiu com a nexe entre ambdues. El lul·lisme generalitzava, així, una doctrina que sant Agustí havia aplicat als verbs que expressen activitats de l'esperit, en un intent d'explicació del misteri trinitari. Per tant, cadascun dels principis lul·lians, convertits en essencialment actius, es desplega en la tríade de llurs correlatius. De la nova teoria, eix de la teologia lul·liana, s'havia de deduir la racionalitat de la Trinitat i l'Encarnació. Expressió d'una concepció dinàmica i trinitària de l'ésser, els correlatius posen en moviment l'edifici sencer del sistema lul·lià. Les dignitats de Déu, infinitament actiu i fecund, i les perfeccions creades, a través de les quals el món participa del ritme vital trinitari del Déu creador, no podien romandre estèrils ni ocioses.\nL'art lul·liana era ja una lògica material o ontològica i un intent de sistematització dels coneixements de l'època. L'aspecte enciclopèdic del lul·lisme, esbossat a l'Ars, troba una expressió més popular i grandiosa a l'Arbre de ciència: l'arbre, amb les arrels, els troncs, les branques, els rams, les fulles i les flors, substitueix el mecanisme logicomatemàtic i esdevé vehicle d'unificació de tot el saber científic, teològic i filosòfic medievals. En funció d'aquest és construït un sistema total de l'univers, entorn de l'home, el món i Déu. La cosmologia lul·liana és similar a la de l'escola franciscana.\nA mig camí entre el platonisme i l'aristotelisme, el lul·lisme posa en l'origen del món l'hýle, o caos inicial, constituït pel foc, l'aire, la terra i l'aigua; tots els éssers del món sublunar en deriven. En el món celest als quatre elements s'afegeix la quinta essència, de la qual són fets el cel i els astres. Els éssers creats, corporals o espirituals, es componen de matèria i forma. La matèria pot ésser corporal o espiritual, pròpia de l'ànima humana i dels àngels.\nL'antropologia lul·liana és d'arrel augustiniana: l'home neix de la unió de dos elements distints, el cos i l'ànima; l'ànima actua a través de la memòria, l'enteniment i la voluntat (potències), de les quals són instruments la cogitació, l'apercebiment, la consciència, la subtilesa i el coratge (sentits espirituals). El cos té cinc sentits corporals: vista, oïda, gust, olfacte i tacte, més un sisè, l'effatus, la parla. Aquesta antropologia comporta una ètica: l'home és capaç de percebre i de portar a terme el fi pel qual ha estat creat: conèixer, estimar i servir Déu; l'home sap el que ha de fer, però no sempre ho fa. Déu ha donat a l'home dues intencions: Ell mateix i el mateix bé de l'home, subordinat al Primer. Pel franc voler l'home pot invertir l'ordre i cercar-se ell mateix en lloc de Déu. Aquesta inversió de valors és el pecat, i llur recta ordenació, la virtut i la santedat.\nEl pensament sociopolític lul·lià és una barreja de realisme i utopia: transporta a una dimensió ideal la realitat concreta de l'ordre medieval. El somni de la unitat de coneixements i de creences s'estén a l'àmbit polític i es concreta en el Blanquerna, en el projecte d'una comunitat universal de pobles, col·locada sota l'arbitratge suprem del papa.\nLa filosofia lul·liana culmina en la mística. L'art és ja alhora un procés lògic i un mètode de contemplació. La mística lul·liana, del Llibre de contemplació a l'Art de contemplació, desenvolupa el segon aspecte de l'art i és bàsicament un art d'orar i contemplar. Al Llibre d'Amic e Amat i a l'Arbre de filosofia d'Amor s'hi afegí una doctrina de l'amor. En el lul·lisme la intel·ligència i la voluntat, la ciència i l'essència es complementen, però la primera és al servei de la segona. En les carreres de l'Amic vers l'Amat intervenen la memòria i l'enteniment, que en preparen el camí, i la voluntat, que el porta a terme. Quan la memòria i l'enteniment han conduït l'ànima al misteri de Déu cessa la ciència i solament resta l'amor.


La Diputació es persona en la querella contra els crims del franquisme – elgarrotxi.cat\nLa Diputació es persona en la querella contra els crims del franquisme\n15 març, 2016 Redacció COMARQUES 0\nS’ha aprovat per unanimitat en el ple ordinari celebrat aquest dimarts en honor als deu alcaldes gironins republicans assassinats pels franquisme i als milers de represaliats\nLa Diputació de Girona ha aprovat personar-se com a part en la querella contra els crims del franquisme just el dia en què es compleixen 77 anys de l’afusellament del periodista gironí Carles Rahola a mans dels militars franquistes. Ho recordava aquest dimarts el diputat de la CUP, Lluc Salellas, tot dient que “ell és un dels centenars de gironins que el règim va assassinar”. Aquesta formació ha estat qui ha presentat la moció i que ha aconseguit el suport de la resta de forces representades a l’ens.\nD’aquesta manera, la Diputació dóna suport a les ordres d’extradició i detenció contra les persones responsables dels crims i ho fa, “en honor als deu alcaldes gironins republicans assassinats pel franquisme i als milers de gironins represaliats pel règim i en suport a la xarxa ciutadana creada sobre aquest tema.\nSalellas ha afirmat que aquesta és la “querella de la dignitat i la democràcia” i ha carregat contra l’estat espanyol per no haver permès mai tirar endavant una querella com aquesta, “mantenint els drets i privilegis dels que van enfonsar el país durant 40 anys”, i que “ha calgut anar a l’Argentina per poder-ho fer”. És per això que, segons Salellas, la Diputació de Girona és també “més digne i més democràtica” amb el gest d’aquest dimarts. Es converteix així en la primera diputació catalana que decideix personar-se en la querella, al marge de les mocions de suport aprovades a ajuntaments de tot el país i altres institucions com consells comarcals. La moció dóna suport\nEl portaveu d’ERC, Lluís Sais, ha afegit que el que s’ha fet avui és una “anomalia” perquè 40 anys després de la mort de Franco encara s’han d’aprovar mocions per reconèixer els crims d’aquell règim. Per la seva banda, el portaveu de l’equip de govern (CiU), Albert Piñeira, ha destacat que “cal perseguir els crims i els genocidis contra la humitat amb tota la força” per ser delictes que “no prescriuen”. I ha afegit que és un acte “moralment exigible” per tal que “aflorin” aquestes “veritats històriques”, tot recordant que encara hi ha 114.226 homes i dones que romanen en fosses comunes.\nExigeixen a l’Estat i a la Generalitat que paguin el deute\nEn el ple d’aquest dimarts també s’ha aprovat per unanimitat una moció on es reclama a la Generalitat el reconeixement i pagament del deute amb els ajuntaments. Aquesta moció, presentada pel PSC, ha aconseguit el suport de totes les forces després que el text hagi incorporat també dos paràgrafs que no hi havia inicialment i on es parla del mal finançament de la Generalitat per part de l’estat espanyol i de la necessitat “urgent” de canviar el sistema de finançament per resoldre el dèficit fiscal que pateix Catalunya. També s’insta al govern espanyol a reconèixer aquest deute i al seu pagament, en compliment de la disposició addicional tercera inclòs a l’Estatut de Catalunya.\nERC i la CUP han coincidit a dir que aquesta és una moció en clau autonòmica i que caldrà reclamar el que l’estat espanyol deu un cop hi hagi la independència. “La recepta la tenim molt clara: marxar d’Espanya però això no vol dir que no caldrà recordar el que Espanya ens deu”, ha subratllat el portaveu d’ERC, Lluís Sais. Per la seva banda, Salellas ha afegit que caldrà concretar el “repartiment d’actius i passius amb l’estat espanyol” un cop proclamada la independència.\nEl portaveu del PSC, Juli Fernández, ha agraït les aportacions fetes de totes les forces a aquesta moció i ha respost a la CUP de la següent manera. ” Vostès diuen que com que estem per l’estat propi això ja no caldrà però fins que això no arribi, caldrà garantir els recursos públics perquè els ajuntaments puguin donar els seus serveis; està bé que tothom treballi per un objectiu final però cal atendre el dia a dia a dia i el final, ja veurem com acaba”. Tancant ja aquest tema, el portaveu d’ERC s’ha referit a la intervenció de Fernández i li ha dirigit les següents paraules: “És bo que vostè reconegui implícitament que la independència arribarà”.\nLa resolució es traslladarà a la Conselleria d’Economia i Coneixement de la Generalitat, als grups del Parlament i al govern espanyol.\nEs destinaran 4 MEUR per cofinançar projectes locals del FEDER\nEl ple ha aprovat les bases i la convocatòria del procés de selecció i cofinançament d’aquells projectes locals que es presentin a la convocatòria de la Generalitat per als Eixos 4 i 6 dels Fons Europeus de Desenvolupament Regional (FEDER) des del 2016 fins al 2020. Es tracta de projectes relacionats amb les energies renovables, l’eficiència energètica i el foment i protecció del patrimoni cultural i les àrees naturals d’interès turístic. La Diputació preveu destinar 4 milions d’euros a cofinançar el 25 % del cost d’aquests projectes, que suposaran una inversió total a les comarques gironines de 16 MEUR d’euros.\nLa Diputació en cofinançarà el 25% i executarà l’obra o la instal·lació del bé que se sumaran al 50% que aportarà el FEDER. Finalment, els ens locals hauran d’assumir el 25% restant més l’IVA imputable a l’operació, una proporció que algunes formacions, com Independents de la Selva i ERC han subratllat que era massa elevada per les arques municipals i que caldria mirar de reduir. El president de la Diputació, Pere Vila, ha recollit aquesta petició i s’ha compromès a ajudar a pagar aquests imports d’IVA a partir del 2017, ja sigui mitjançant la reinversió dels sobrants de la dotació econòmica destinada als FEDER o mitjançant un expedient de modificació de crèdit.\nAquest punt s’ha aprovat amb els vots a favor de CIU (14), ERC (8), PSC (3), IdS (1) i l’abstenció de la CUP (1).\nEn el ple d’aquest dimarts també s’ha nomenat el nou diputat d’ERC Pau Presas, primer tinent d’alcalde i regidor d’Hisenda i Organització Municipal de l’Ajuntament de Cassà de la Selva. Presas substitueix així David Mascort que va ser nomenat secretari general d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de la Generalitat.\nUna de les votacions que s’han fet durant el ple de la Diputació de Girona celebrat aquest 15 de març del 2016. Pla general d’alguns dels diputats amb la mà alçada.\nEl Celler de Can Roca crea una placa d’inducció per poder cuinar a baixa temperatura a casa\nEls Agents Rurals intensifiquen els controls a l’Empordà per enxampar vehicles circulant per camins prohibits


Som-hi - Només vins i caves\nBuscant les màximes característiques de la zona catalana de l’Empordà, Josep Serra i Marià Bigordà, Pare i Fill, “fusionen” coneixements amb unes vinyes d’alta “edat” i preparades per fer un “cupatge” molt estudiat on una Sirà “acadèmica” engalana una madura Garnatxa i una elegant Samsó. Un Som-hi que sorprendrà …….. positivament!\n11 mesos en bóta francesa\nVinyes de terreny calcari amb abundants pedres, que personalitza el producte.\nCapa molt alta amb un aroma madur i de molta amplitud; fruita negre i una flor “blava” (la violeta) elegant i que dóna bona continuïtat a una textura amb molt de “greix”, un taní ampli i ben perἀlat i a la cremositat de la fusta, d’un torrat amb un protagonisme just, fan un vi “creixent” i de recorregut\nLongevitat: 15 anys.\nDecantarem el vi unes 4 hores abans de servir-lo. Amb l’ampolla recta, fa-rem “colpejar” el vi al centre del decantador i després vorejarem aquest en sentit contrari a les agulles del re-llotge un parell de vegades i deixarem el vi en repòs fins servir-lo.\nÉs important obrir les ampolles o de-cantar les segons el tipus de vi, abans del seu consum.\nEl color, per la seva tonalitat i per la seva intensitat, ens deἀnirà caracterís-tiques i propietats del vi.\nLa DO Empordà és la zona on té més impacte el vent (tramuntana). Factor molt beneἀciós cara la sanitat del raïm i per tant a la seguretat de la qualitat dels vins.\nCremes Fumats Carns escabetxades


Les Festes de Tardor vencen el virus\nActualitzada 30/10/2020 a les 05:18\nUn Seguici atípic i sense Lo Marraco, espectacles familiars, concerts i focs artificials van tancar les celebracions || Les activitats programades van assolir al voltant d'un 90% d'ocupació\n© Els focs artificials van tancar les Festes de Tardor.\n© Ball dels gegants durant el Seguici, ahir a l'escenari de la plaça Sant Joan.\n© Els cavallets, durant la seua desfilada d'ahir a la plaça Sant Joan\n© Participants del concurs de pintura ràpida Memorial Roig Nadal\nSeguici de les Festes de Tardor de Lleida\n©Atípic, per les mesures sanitàries, i sense Marraco.\nDesprés de cinc dies de música en directe, espectacles familiars i tradició, les Festes de Tardor de la Covid-19 van arribar ahir a la seua fi. Durant aquest temps, les mascaretes, els aforaments limitats, les entrades prèvies, la distància social i el gel hidroalcohòlic van ser els grans protagonistes d’unes festes que, segons va informar ahir l’alcalde de Lleida, Miquel Pueyo, van arribar al voltant d’un 90% d’ocupació en les activitats programades. Així, l’última jornada de celebracions va començar amb les Matinades dels Grallers de Lleida, que van recórrer nombrosos carrers de la ciutat. Posteriorment, va tenir lloc un dels actes més emblemàtics, el Seguici, la desfilada dels elements de la cultura popular de Lleida. Tanmateix, a causa de la situació actual de pandèmia, l’acte es va celebrar a l’escenari de la plaça Sant Joan i no pels carrers de l’Eix Comercial com és costum, motiu pel qual els lleidatans es van quedar sense veure Lo Marraco, una absència que en escassíssimes ocasions s’havia produït.\nEls que sí que van sortir van ser els Diables de Lleida amb la seua pirotècnia, les figures de l’Àliga i el Lleó, els cavallets, els Bastoners del Pla de l’Aigua, els capgrossos i també els gegants (quatre dels dotze que té Lleida), que amb les seues actuacions i balls van delectar grans i petits. Mentrestant, els Camps Elisis van acollir els espectacles familiars d’Anna Confetti i de la companyia La Bleda. Ja a la tarda, la música va regnar amb les actuacions del grup de versions lleidatà Pernil Salat i les raperes Tribade als Camps, i amb la cantada d’havaneres a la plaça Sant Joan. Finalment, un espectacular castell de focs artificials, aquesta vegada des de la Seu Vella i no des de la canalització del riu Segre per evitar aglomeracions, va posar la cirereta del pastís a les Festes de Tardor més atípiques.\nD’altra banda, ahir va tenir lloc el 13è concurs de pintura ràpida Memorial Roig Nadal organitzat pels Armats de Lleida, en què van participar 13 pintors. Míriam Espurz es va emportar el primer premi. El concurs infantil no va poder portar-se a terme, ja que no s’hi va inscriure cap participant.


Barna Centre, Notícies, Concurs Infantil Dibuixem la Mercè!\nConcurs Infantil Dibuixem la Mercè!\nCom cada any per les Festes de la Mercè, Barna Centre en col•laboració amb l’ICUB, el Districte de Ciutat Vella i l’Ajuntament de Barcelona, torna a convocar tots els nens/es de Barcelona i les seves escoles, a la 21a edició del Concurs Infantil “Dibuixem la Mercè”.\nD’aquesta manera, volem fer d’aquest concurs una eina per què els nostres nens/es coneguin i participin activament en el marc de les festes de la nostra ciutat i ens mostrin la seva particular visió de la Festa Major de Barcelona!\na)\tNom i cognom del nen o nena\nb)\tCurs i edat\nc)\tNom de l’escola a la qual pertanyen\nEls dibuixos s’ entregaran a partir del13 d’octubre (dilluns) fins al 23 d’octubre (divendres) a les oficines de Barna Centre a l’Avinguda del Portal de l’Àngel, 7, 3rB (tel.93.318.77.44)\nCada categoria serà premiada amb un 1r, 2n i 3r premi. Són, per tant 12 premis en total. Aquests premis, consistiran en cada categoria:\n- 1r premi: bicicleta\n-2n premi: patinets\n-3r premi: patins\nLes escoles participants dels nens/es guanyadors dels primers premis també seran obsequiades amb un val (100€) a bescanviar per llibres i/o material escolar. Els dibuixos guanyadors passaran a ser propietat de Barna Centre.