El Breny - El Poble - Novembre-desembre 2004\n1. SETMANA DE LA JOVENTUT\n2. DIA INTERNACIONAL CONTRA LA VIOLÈNCIA DE GÈNERE\n3. L'EXCURSIÓ "VINE AL GINEBRAL"\n4. AGENDA NADALENCA A SANT VICENÇ\n5. LA GENERALITAT DESTINARÀ 2,63 MILIONS D'EUROS A REFORÇAR EL FERM DE LA C-55 ENTRE CASTELLBELL I MANRESA\nEntre els dies 2 i 7 de novembre, Sant Vicenç va celebrar la seva primera Setmana de la Joventut plena d'actes adreçats a aquest sector del poble. Lluís Oliveras, regidor de Joventut va valorar positivament aquest nou acte en el calendari santvicentí i en va destacar l'exposició ART+jove, una nova experiència on s'hi podia veure una mostra d'escultura, pintura, roba, bijuteria, fotografia... duta a terme per un grup de joves santvicentins que es volen donar a conèixer. També s'ha de destacar la presència de la Secretària General de Joventut de la Generalitat de Catalunya, Marta Rosàs. Un dels actes amb més afluència de públic va ser el concert a càrrec d'Obrint Pas i dels grups locals Gato Negro i Local Noise. Com ja va sent habitual en aquests actes, des de les pàgines d'El Breny farem un petit resum dels actes més rellevants d'aquesta setmana dedicada al jovent santvicentí.\nL'exposició ART+jove va ser una experiència molt positiva per als participants a aquesta exposició on es va fer una mostra de disseny gràfic, bijuteria, escultura, dibuix i pintura, disseny en roba, gravats, fotografia,... Aquesta mostra es va inaugurar el dimarts dia 2 a les vuit del vespre i va estar oberta durant una setmana i va atreure a més de 150 curiosos per veure els dots artístics que té el jovent de Sant Vicenç.\nEls participants a aquesta exposició van ser :\n- ANNA BUGATELL\n- MONTSE BUGATELL\n- QUIM BUNDÓ\n- ANNA ESTELLA\n- GEMMA FARRÉS\n- JORDI LARGO\n- LUCIANA LOSADA\n- ALBA MALO\n- XÈNIA MAURIZ\n- TERESA MONTSECH\n- NATÀLIA SEGARRA\n- SÍLVIA VILASECA\nVisita de la Secretària General de Joventut\nEl dimecres a les vuit de la tarda va arribar a la nostra població la Secretària General de Joventut de la Generalitat de Catalunya, Marta Rosàs i Cortada per fer una visita als equipaments que disposen els joves a Sant Vicenç.\nDesprés de la visita, es va fer la proposta de crear un Consell de Joves a la Sala de Plens amb la Secretària General de Joventut, l'alcalde Valentí Carrera i el regidor de Joventut Lluís Oliveras.\nSorteig de la 1a. promoció de pisos de lloguer i l'Aventura de buscar pis\nEl dijous es va fer el sorteig de la primera promoció de pisos de lloguer per a joves a la Sala d'Actes a dos quarts d'una del migdia.\nA la tarda i a la Biblioteca Popular, es va fer un taller formatiu a càrrec dels Joves de la UGT de Catalunya que portava per títol L'aventura de buscar pis. Va ser una xerrada amb una molt poca participació de públic tot i que va ser prou interessant.\nConcert de Gato Negro, Local Noise i Obrint pas\nA les onze de la nit, el pavelló va acollir un concert on hi van actuar els grups locals Gato Negro i Local Noise. Més enllà de la mitjanit, va tocar Obrint pas que va portar a Sant Vicenç el seu darrer disc La flama. També s'ha de dir que van tocar cançons d'altres treballs anteriors i que van fer ballar de valent a tot el públic que hi havia concentrat a la pista de ball.\nVine a descobrir el judo\nA les sis de la tarda a Can Soler del dissabte dia 6 es va fer una classe magistral de judo a càrrec del mestre cinturó negre Eloi Barrachina. Més tard es va fer una exhibició a càrrec d'un grup de judoques del Bages i tot el públic que hi havia present podia provar a fer diferents claus, tècniques i jocs pròpies d'aquest esport.\nPintada de graffitties\nDurant tot el dia del migdia es va fer una pintada de graffitties al passatge dels Catalans organitzada per Activa't de Festa. Aquesta pintada, es va fer després d'un concurs.\nEl passat dijous 25 de novembre es celebrava el Dia Internacional contra la Violència de Gènere. Tot el poble de Sant Vicenç es va adherir a la campanya organitzada pel Consell Comarcal del Bages "Campanya del Llaç Blanc".\nA dos quarts de set de la tarda es va fer un concentració silenciosa a la plaça de l'ajuntament on Joan Tobias va llegir un manifest unitari en contra la violència d'aquest tipus. També es va fer una encesa simbòlica d'espelmes formant la figura d'un gran llaç blanc.\nA més a més, el dissabte 27 hi va haver una xerrada de Daniel Clara, autor del llibre Mujer, defiéndete a la sala d'actes de l'ajuntament.\nL'EXCURSIÓ "VINE AL GINEBRAL"\nEl diumenge 21 de novembre els integrants de la Plataforma No a l'abocador convocaven als vilatans de Sant Vicenç de Castellet, Castellbell i el Vilar, i Rellinars a manifestar-se amb un crit al cel fort i clamorós i multitudinari diem NO A L'ABOCADOR.\nLa marxa era fins el mateix indret que volen omplir de deixalles, el Ginebral. Enmig d'un paisatge extraordinari, que parla per si sol, que només cal veure'l, doncs posseeix una biodiversitat meravellosa i ben propera, que posseeix alhora una història apassionant i un patrimoni extens i valuós, integrat dintre d'un corredor biològic excepcional que uneix el Parc Natural de la Serra de l'Obac i el de Montserrat, tot travessant un espai tan bonic com el meandre que fa el Llobregat a Castellbell. Bé, tot això és en perill, perquè hi ha un projecte de convertir-hi en un abocador. Ens costa fer-nos l'idea.\nEncara que la manifestació no va aplegar cap multitud com era desitjable, sí que podem afirmar que el nombre de participants era molt acceptable. Eren unes 200 persones. Van entendre el que ens hi juguem i el seu suport i col·laboració varen ser molt valuoses, així com els actes i la bona organització. Al llarg del matí es va respirar un fort sentiment de lluita i d'implicació i amb un moment culminant quan en David Sanz bon coneixedor de la problemàtica, de l'entorn i de la seva història des de coll de Gipó a peu dret ens explicava els fets històrics i el valor patrimonial que l'indret significa per a tots nosaltres.\nParlant amb la gent de Rellinars, Terrassa i d'altres indrets que han vingut amb nosaltres, tots ens comentaven que la majoria de la gent que s'havia quedat a casa no tenen coneixement de la intenció de fer l'abocador tant a prop del poble ni, encara menys, de la descomunal destrossa que suposarà per aquest indret la instal·lació de l'abocador. Però el més interessant va ser la creença estesa de que ni tan sols coneixen aquest paratge. Potser llavors ho veurien molt diferent el que n'està passant i molt diferent seria la seva implicació.\nDes de Sant Vicenç i molt a prop d'albirar la serra de l'Obac i especialment la part que ens toca a nosaltres hi ha unes esplèndides panoràmiques des del Puigsoler, el Ginebral i Sant Jaume. Les masies, barraques, tines, sínies que demostren que la nostra era una comarca de bons vins. Veure com els boscos són quasi recuperats dels focs del 1985 i del 1986. La majoria de les barraques estan ben conservades per visitar-hi tot tranquil i fixar-nos en la seva construcció. Les tines que estan quasi bé en molt bon estat, encara que no totes. Per altra banda hi ha cases de pagès magnífiques. És un paisatge que parla, és un paisatge ple de vida i verdor.\nGaudeix d'una biodiversitat vigorosa i es troba entre els dos Parcs , el riu i un bon nombre de rieres i pous que n'estan desapareixent. Els boscos força frondosos de pinedes i pinyoners, alzinars i roures que fins i tot aquestes últimes han guanyat terreny. El sotabosc és molt ric i hi predominen el romaní, la farigola, la brolla, l'argelaga, l'espetagall, bruc d'hivern i també el llentiscle, el càdec el garric i l'arboç. A més hi trobarem espècies de gramínies, algunes esparregueres boscanes i algunes heures, l'arítjol, i com no l'aiguamoll o roureda del Blanquer a Vallhonesta i el monumental Roure Gros del Rubió i no vull oblidar l'auró negre.\nLa fauna és molt important, doncs molts depredadors viuen al massís de Sant Llorenç, són famosos els rapinyaires com el xoriguer, el falcó pelegrí, el falconet, l'àliga marcenca, l'esparver, l'astor, l'aligot, l'àliga cuabarrada, l'àliga perdiguera i alguns de rars com el duc.\nNo volem deixar d'esmentar que cal descobrir l'història apassionant del camí ral i totes aquestes contrades; ja des de l'edat mitjana fins el segle XIX va ser la ruta de comunicació més important entre Barcelona i Manresa. Hi ha constància des de 1228. Cal destacar les històries de bandolers i traginers. Foren llocs mítics el coll de Gipó, dels Hostalets de Daví i també el que es recorda de la Guerra del Francès (1808 – 1814) que va deixar la seva petjada a Sant Jaume, doncs va ser quarter General. També aquesta contrada es van convertir en molt perillosa després de la Guerra Civil amb motiu de ser l'amagatall de famosos maquis.\nEl patrimoni històric i artístic d'aquest sector de la serra de l'Obac és tant impressionant com desconegut. Una llarga passejada ens durà fins a travessar el camí ral, l'hostal de Sant Jaume, els Hostalets de Daví, el pont gòtic de Castellbell, l'església romànica de Sant Pere de Vallhonesta i la capella de Sant Jaume, alguns masos medievals, cal Lledó, cal Joan de la Serra, el raval del Clot (documentat el 1212).\nSón moltes coses que no poden ser ignorades i que ens empenyen a demanar a tothom que no permetin mai la instal·lació d'un abocador en aquest indret. No es tracta d'oposar-se per sentimentalitat, sinó perquè el mal que és faria és irreparable, i els guanys obtinguts minsos i de curta durada, i no pas per la butxaca del poble, comparats amb la destrossa paisatgística i patrimonial per sempre més, i el costos futurs seran per la butxaca del poble no dels que ara obtenen els guanys.\nAGENDA NADALENCA A SANT VICENÇ\nDe l'1 al 12 de desembre\nExposició de Caixa Sabadell-Biblioteca S. Vives Casajuana, al saló de sessions: "Monedes de curs legal-mostra de paper moneda".\nPessebre vivent. Plaça Catalunya.\nHo organitza: Escola Mare de Déu del Roser.\nConcert de Nadal. A l'església, a les 8 de la tarda.\nHo organitza: Coral Al Vent.\nFesta del Caga Tió, a partir de les 5 de la tarda, a la plaça de l'Ajuntament.\nHo organitza: Colla de Geganters i Grallers, amb la col·laboració de l'Associació Musical Castellet, que representa el pessebre vivent; Ceps i Manduca, que fa el brou; i l'Esbart Dansaire Santvicentí, que fa una actuació.\nII edició Jornada de Modelisme Ferroviari. A la seu de l'Associació Sant Vicenç de Castellet Amics del Ferrocarril (ASVICAF), de 9 del matí a 9 del vespre.\nHo organitza: ASVICAF.\nHora del conte, a la Biblioteca Salvador Vives Casajuana.\nParc de Nadal “Vine a Jugar i Aprèn”. Tema: reciclatge. Al pavelló municipal, de 4 a 8 de la tarda. Amb la participació del pallasso Marcel Gros. Entrada gratuïta.\nHo organitza: Regidoria de Joventut i Xamba.\nFesta de Cap d'Any, a patir de la 1 de la nit, amb l'Orquestra Girasol.\nHo organitza: Activa't de Festa.\nPatge Reial. Al vestíbul de l'Ajuntament, a partir de les 6 de la tarda.\nHo organitza: Comissió Cavalcada de Reis.\nConcert de Nadal, a l'església, a les 6 de la tarda.\nHo organitza: Associació Musical Castellet.\n2 i 6 de gener\nRepresentació dels Pastorets, amb una adaptació de l'obra de Folch i Torres, a càrrec de l'Associació Musical Castellet. A les 6 de la tarda, a Can Soler.\nDesfilada dels Reis Mags d'Orient. Entrada pel pont a 2/4 de 7 de la tarda.\nLA GENERALITAT DESTINARÀ 2,63 MILIONS D'EUROS A REFORÇAR EL FERM DE LA C-55 ENTRE CASTELLBELL I MANRESA\nEl Departament de Política Territorial i Obres Públiques portarà a terme una actuació de reforçament i millora del ferm de la carretera C-55 en el tram comprès entre el PK 15,7 i el PK 30,7 de 15 quilòmetres de longitud, que correspon al tram comprès entre els termes municipals de Castellbell i el Vilar i Manresa. El tram de carretera que travessa Sant Vicenç, per tant, se'n veurà afectat. Al mateix temps es plantejarà la redacció d'obres complementàries de drenatge longitudinal, senyalització i seguretat vial que siguin necessàries per deixar el tram en perfecte estat de conservació.\nEl cost de l'actuació és de 2,63 milions d'euros. Les obres s'han adjudicat recentment a l'empresa PABASA. El termini d'execució serà de 6 mesos.


10 maneres de fer-te més feliç: esperit pirata\nPrincipal Articles 10 maneres de fer-te més feliç\nLa vida és agitada i dura, i pot ser una lluita real sentir-se feliç la major part del temps, i molt menys tot el temps.\nLa veritat és que ningú s’ha d’esforçar per sentir-se feliç tot el temps; hi ha moltes emocions meravelloses al nostre interior que ens fan sentir vius, tot i que algunes d’elles són més agradables que d’altres.\nQuan t’agafis que necessites una mica de recollida, prova una d’aquestes deu maneres de fer-te més feliç.\nSegons psicòleg, Meg Selig, autora de 'Changepower! 37 secrets per a l'èxit del canvi d'hàbit ”, és possible que pugueu millorar el vostre benestar provant aquests 10 consells.\nA continuació, hem resumit els seus deu suggeriments:\n1) Preneu una respiració llarga i profunda\nQuan la vida estigui a punt d’engolir-se i tingui la sensació de necessitar un descans, prengui-ne un, inhale i exhale unes quantes vegades i, després, respiri profundament, lent i lent per recordar-se que està viu i que tot passa per una raó.\nAixò us ajudarà a calmar-vos i us permetrà centrar-vos en la tasca que esteu realitzant.\n2) Busqueu coses per les quals agrair\nComenceu el dia dient-vos una cosa que us agrairà cada dia. Alguns dies, simplement sortir del llit és una feina feixuga, així que agraïu que tingueu cames per portar-vos a la cuina per esmorzar.\nQuan comenceu a buscar les petites coses de la vostra vida que van bé, en trobareu més.\n3) Reconeix que les coses no van passar\nSi esteu a punt d’arribar i no podeu reunir la força per trobar una cosa bona a la vostra vida, tingueu en compte totes les coses dolentes que no han anat malament avui.\nNo et vas posar malalt; no vau perdre la feina, no vau menjar tot el pastís tot i que volíeu. Hi ha coses bones al voltant, però de vegades ens arriben en pregàries sense resposta.\n4) Només somriu\nTant si us ve de gust com si no, somriure pot millorar el vostre estat d’ànim i la vostra salut. Us pot relaxar i ajudar-vos a sentir-vos més tranquil.\nA més, tothom es veu millor quan somriu. A ningú li agrada l’aspecte d’un rostre fruncit a la cara de ningú, certament no el nostre, de manera que desplegueu aquest front i somriure. T’alegraràs de fer-ho.\n5) Anomeneu els vostres sentiments\nEn lloc de sentir-vos ansiós per com us sentiu, intenteu anomenar aquests sentiments en un esforç per posseir-los i guanyar-los el poder.\nSi estàs enfadat, digues que estàs enfadat. Si estàs trist, digues que estàs trist. No us avergonyiu de la vostra manera de sentir. Doneu-los noms i deixeu-los anar.\n(Per obtenir més tècniques per acceptar els vostres sentiments i centrar-vos en el moment actual, consulteu el llibre electrònic de Hack Spirit: L’art del mindfulness: una guia pràctica per viure en el moment)\n6) Milloreu la vostra postura\nSeu dret la propera vegada que us sentiu lamentat per vosaltres o us sentiu malament per la vostra situació. Asseure’s a la cadira millora la vostra capacitat per respirar i us fa sentir més poderós.\n7) Penseu en alguna cosa positiva\nSi necessiteu un canvi d’escenari però no podeu sortir d’aquesta reunió tan important, imagineu-vos alguna cosa que us agradi o que realment us agradi per un moment.\nGelats, vacances, els vostres fills. Qualsevol cosa que provoque l'alliberament d'hormones per fer-se sentir millor. Funciona i realment us pot portar durant el dia quan les coses no van tan bé.\n8) Estigueu agraïts a vosaltres mateixos\nPer sobre de tot, hauríeu de practicar agraïment a tu mateix. Al cap i a la fi, heu arribat fins aquí a la vida, oi?\nHi ha alguna cosa a dir sobre com et cuides bé i fins i tot quan les coses semblen que s’estan desfent, pots recollir-te recordant que has passat altres moments difícils i ho superaràs.\n(Per obtenir més informació sobre l’amor propi, consulteu la nostra guia definitiva per estimar-vos a vosaltres mateixos aquí)\n9) Cerqueu folres de plata\nAlguns dies no es pot guanyar, per molt que s’esforci, sinó que, en lloc de fer un xicotet i compadir-se de si mateix, recordi que tot passa per un motiu i busqui per aquest motiu.\nAixò no és només una dita que sabeu, trobar els aspectes positius en situacions negatives us pot ajudar a apreciar fins i tot els pitjors dies de la vostra vida.\n10) Deseu imatges dels que estimeu al voltant\nQuan les coses es posin difícils, preneu un descans i recordeu-vos de les raons per les quals feu aquesta feina, viureu aquesta vida, lleveu-vos tots els dies i torneu a fer-ho tot demà: si és així, podeu mantenir la vostra família, poseu fotografies de la vostra família la vostra oficina per recordar-vos el 'per què' de la vostra vida.\nSi voleu rebentar-vos el cul perquè pugueu viatjar, pengeu imatges dels vostres llocs preferits per mantenir-vos motivats quan us toqui la paret de les tres. 30 segons de cada dia us poden ajudar a viure una vida més feliç i recordar-vos totes les coses que teniu i realitzareu també en aquesta vida.\nLes persones mentalment difícils no només poden fer front als problemes a mesura que apareixen, sinó que estan més ben equipades que d’altres per a la vida en general. Si voleu augmentar la vostra duresa mental, consulteu el llibre electrònic de Hack Spirit: L’art de la resiliència: una guia pràctica per desenvolupar la duresa mental.\nquè volen els nois en una noia


Liskey House Sant Austell Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTregrehan, Carlyon Bay, Sant Austell, Regne Unit, PL24 2TD - Veure al mapa\n"Huge, well appointed and comfortable accommodation in very q..."\nConvenientment situat a Sant Austell, Liskey House és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Sant Austell. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen àrea de TV/saló compartit.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, despertador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, articles de tocador, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com camp de golf (a 3 km), jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Sant Austell, faci de Liskey House la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (71) Parelles (66) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (2) Famílies amb infants grans (1) Grups (1)


El projecte compta de moment només amb un tricicle. Font: Vic Aurora\nGràcies a un tricicle adaptar les persones d’edat avançada, o que tenen mobilitat reduïda, poden gaudir d'un passeig en bicicleta.\nL’entitat Vic Aurora treballa a Osona per intentar millorar el benestar i el desenvolupament de la societat a partir de projectes socials innovadors i de la prestació de serveis a la comunitat. El nom del projecte és ‘No Limits Bikes’ i compta amb fons de l’European Solidarity Corps.\nLa iniciativa és pionera a la Catalunya Central i s'inspira en altres serveis similars que es duen a terme a ciutats com Barcelona i Copenhaguen. De moment, les passejades s'estan oferint només a Vic i Manlleu, tot i que no es descarta que es faci també en altres zones properes.\nEl tricicle adaptat té una gran cistella a la part davantera amb cabuda per a dues persones, reposapeus, coixins i para-sol per fer més confortable el trajecte. Ara per ara només hi compten amb un però, en cas de tenir èxit la proposta, l’acord que ha fet l'entitat amb la Cooperativa Biciclot (que ja el duu a terme a Barcelona) permetria disposar de més tricicles.\nLa intenció és que la bicicleta sigui conduïda per voluntaris i voluntàries. És per això que l'entitat ha obert una borsa perquè totes les persones que vulguin col·laborar en el projecte s'hi puguin inscriure.\ngent gran, envelliment actiu, desenvolupament sostenible, mobilitat sostenible, bicicleta, vic aurora, osona


B BA 1 Col·laborador/a 47 Visites Bústia de suggeriments\nbarret 1 ETNOL/INDUM Peça de roba, de fil de llana, de cotó o d’altres matèries, sense visera, que s’adapta al cap. Més modernament, capell. «Un barret ab galteres» (APE, J Rosell, 1727, fol 94). Documents eivissencs en castellà del s XVIII il·lustren l’ús de “birretes” ( birret) o “gorros” de Mallorca de diversos colors (APE, J Oliver, 1737, fol 53), o bé, simplement, de “birretes” o “gorros”, generalment vermells. Aquesta diferenciació es recalca en un informe notarial de 1786, referent a «tres forros, uno de lana y los otros de Mallorca» (APE, R Oliver, fol 18v). Quant a la configuració dels primers, sembla eloqüent la descripció de «dos gorros», que es repeteix en diversos registres del s XIX (APE, V Gotarredona, 1803, fol 91v, 178, 225v, etc.). Ja en aquest segle, s’ha escrit que es portaven “birretes” (més curts que la barretina catalana) vermells amb volta negra, o viceversa, així com negres o morats. Els “birretes” de cambrai reflectits a la documentació de l’Arxiu de Protocols d’Eivissa (J Oliver, 1737, fol 34), devien pertànyer al món infantil. [LMP] 2 CULT POP Capa de pols d’ordi pastada amb terra, que cobreix el paller per defensar-lo de la pluja.


Evans s'emporta una disputada Tirrena-Adriàtica amb problemes per “Purito”\nJoaquim Rodríguez ha patit problemes musculars i no ha pogut rendir com esperava\nL'excampió del món Cadel Evans (BMC) ha acabat liderant l'apretada classificació de la prova italiana aprofitant les pèrdues d'un Robert Gesink cada cop més entonat\n2 min. Barcelona 15/03/2011 19:20\n260x366 Cadel Evans ha guanyat la sisena etapa de la Tirrena-Adriàtica / ADA CAVAGGIONI / EFE Cadel Evans ha guanyat la sisena etapa de la Tirrena-Adriàtica / ADA CAVAGGIONI / EFE\nEls nerviosos i explosius finals d'etapa a la Tirrena-Adriàtica han provocat, en primer lloc, tan sols dues arribades massives -que van acabar amb victòries de Tyler Farrar (Garmin-Cervélo) i Juan José Haedo (Saxo Bank)-, i després, unes escasses diferències que han donar emoció a les jornades finals.\nAprofitant l'avantatge del seu equip a la contrarellotge per equips, Robert Gesink (Rabobank) es va vestir de líder després de la maratoniana etapa de Chieti, on Michele Scarponi va aconseguir una ajustada victòria després d'atacar des de la base del mur final. Les dues etapes següents van tenir un desenllaç entre els favorits malgrat l'empeny dels joves de Movistar.\nA Castelraimondo, l'escapada que protagonitzava el costa-riqueny Andrey Amador va ser atrapada a la mateixa recta de meta, amb victòria a l'esprint final d'un Philippe Gilbert que venia d'imposar-se a la la mítica Strade Bianche. Mentrestant, un lleuger despistament li va costar a Gesink la pèrdua, per tan sols disset segons, d'un liderat que ja no recuperaria.\nMés aviat perquè l'última etapa en línia a Macerata se la va emportar qui també lluïa el nou mallot de líder, Cadel Evans, en un poderós esprint després dels atacs del càntabre Ángel Madrazo (Movistar) o Scarponi en el dur circuit final. En la jornada final, tot i que l'holandès ha demostrat la seva millora a la disciplina amb la novena posició, no n'ha tingut prou per superar a Evans, que ha entrat a mig minut del guanyador del dia, Fabian Cancellara (Leopard-Trek).\nFinalment, en contra del previst, el català millor posicionat ha estat Juan Antonio Flecha (Sky), 28è a 5'21", i que ara començarà la preparació definitiva de cara les grans cites de la temporada de llambordes, mentre que un "Purito" amb problemes musculars des de Chieti s'ha deixat 37'55" per firmar una 67a posició de la que s'haurà de refer per afrontar la Volta, on es trobarà amb el mateix Evans, amb garanties de defensar títol.\nTirrena-Adriàtica, classificació general final: 1r Cadel Evans (BMC) 27h37'37", 2n Robert Gesink (Rabobank) a 11", 3r Michele Scarponi (Lampre-ISD) a 15", 4t Ivan Basso (Liquigas-Cannondale) a 24", 5è Vincenzo Nibali (Liquigas-Cannondale) a 30", 6è Marco Pinotti (HTC-Highroad) a 39", 7è Tiago Machado (RadioShack) a 42", 8è Damiano Cunego (Lampre-ISD) a 50", 9è Philippe Gilbert (OmegaPharma-Lotto) a 57", 10è Thomas Löfkvist (Sky) a 58".


Setmanari Punt TIC núm. 334\nDilluns, 21 de desembre 2009\nAmb aquesta felicitació us volem desitjar bones festes i un feliç any 2010, que esperem ens porti el millor per a tota la xarxa. Durant el 2010 esperem continuar treballant amb il·lusió i fent xarxa per tal de lluitar contra la fractura digital i donar suport a les persones, entitats, emprenedors/ores i petites empreses del nostre entorn. Fent clic aquí podreu veure la felicitació.\nConeixem de més a prop el Punt TIC-Òmnia del Centre Cívic Molins de Mataró, a través de la seva dinamitzadora, la Fadwa El-Harrak. Aquest punt, juntament amb l'Òmnia Cerdanyola de la mateixa ciutat, desenvolupa el projecte “+ Òmnia” que s'estructura en tres branques diferenciades: “VolÒmnia”, les “Guies turístiques de Mataró” i “Òmnia al forn”. Al vídeo podeu veure una de les trobades culinàries.\nInici del II Pla pilot de teletreball de la Generalitat de Catalunya\nA partir de l'anàlisi dels resultats de l'avaluació del I Pla pilot de teletreball a l'Administració de la Generalitat de Catalunya, la Secretaria de Funció Pública i Modernització de l'Administració ha decidit impulsar un II Pla pilot de teletreball. Aquest nou pla incorpora millores en les condicions i té la voluntat de fer-se extensiu a tots els departaments i incrementar el nombre de participants.\nLa primera Jornada CTC va superar el passat dimecres 2 de desembre les millors previsions amb 85 assistents. La iniciativa pretenia donar a conèixer les dues grans raons de ser del Centre Tecnològic Comunitari de Masquefa: d’una banda, els recursos i serveis que posa a disposició del teixit empresarial; i d’altra banda, les innovadores eines TIC que ofereix a les persones amb discapacitat.\nInscripcions al Punt TIC-Òmnia de Salt\nDel 12 al 16 de gener de 2010 s'obrirà el període d'inscripcions per a tots els nous cursos i tallers del Punt TIC-Òmnia de Salt. El horari d'inscripcions serà de 9:00 a 14:00 hores.\nBrindis nadalenc per l'Òmnia de Sant Vicenç dels Horts\nAl Punt TIC-Òmnia de Sant Vicenç dels Horts el grup de gent gran ha celebrat amb alegria tot el que fins ara han après amb un esmorzar i han volgut fer un brindis per desitjar-nos un Bon Nadal.\nTot i que el proper 28 de desembre és Sants Innocents, el Punt TIC de Tremp organitza dues activitats molt diverses: una conferència sobre la TDT, a càrrec de Daniel Condeminas, director del Programa d’Impuls de la Transició a la TDT, i l'entrega de diplomes a alumnes dels nuclis agregats (Palau de Noguera, Puigcercós i Suterranya), que han realitzat cursos gràcies a l’aula mòbil cedida per l'STSI.\nEls Punt TIC de Lleida es vesteixen de Nadal\nLa Xarxa Municipal de Telecentres de l’Ajuntament de Lleida ha endegat la campanya Els Telecentres es vesteixen de Nadal. L’Institut Municipal d’Informàtica promou amb aquesta iniciativa que els lleidatans i lleidatanes utilitzin les noves tecnologies per celebrar les festes nadalenques.\nCloenda del curs 2009 a l'Òmnia Riudoms\nA l'Òmnia Riudoms han celebrat l'acte de cloenda del curs 2009 amb la corresponent entrega de diplomes, actuació musical i un esmorzar comunitari. L'acte ha servit per acomiadar l'any i desitjar-se unes bones festes i pròsper 2010. Trobareu totes les fotos a la plana web del punt: http://xarxa-omnia.org/riudoms.\nDiàlegs a l'Òmnia del Centre Cultural Gitano la Mina\nDijous passat, 17 de desembre, a l'Òmnia del Centre Cultural Gitano la Mina van organitzar una taula rodona sota el nom "Diàlegs entre Gitanos", per tal de parlar de temes propers a aquesta comunitat.\nDimecres passat, 16 de desembre, va tenir lloc al Centre d'Empreses de Les Preses la sessió "El Teletreball, una fórmula per a les Empreses i l'Auto-ocupació". Hi van participar Joan Torrent, professor d'estudis d’economia i empresa i investigador de l’Institut Interdisciplinari d’Internet IN3 - UOC; Albert Pujol, director de la Fundació Televall; Jordi Favà, fundador de Siztel i soci fundador de Volcànic Internet S.L; David Jané, cofundador de Volcànic Internet S.L.; i Cristina Armengol, fundadora de l’empresa e-secret@ry.es.\nInscripcions als cursos d'introducció a les noves tecnologies a Viladecans\nDilluns passat, 14 de desembre, va començar el període de preinscripció al segon trimestre del curs 2009/2010 als punts de Viladecans. La Fundació Ciutat de Viladecans ofereix, a través de la Xarxa Local d’Accés a Internet (XPLAI), diversos cursos d’ofimàtica i Internet.\nPublicació del primer número del butlletí de l'Òmnia AVV Sant Roc\nA l'Òmnia de l'Associació de Veïns/es Sant Roc de Badalona s'ha editat amb els i les participants el primer butlletí del punt: el de desembre 2009. Es tracta de presentar, en aquest document, les últimes notícies i activitats amb els enllaços que permeten llegir els articles sencers publicats al seu bloc: xarxa-omnia.org/santroc.\nL'Associació per a Joves TEB cerca informàtic/a\nL'Associació per a Joves TEB cerca informàtic/a per a incorporació immediata (02/01/2010), integració en l'equip tècnic de l'entitat, treball en un projecte multidisciplinari, possible col·laboració amb altres projectes de l'entitat, jornada complerta i estable en horari de tarda. Treball amb persones i treball per a entitats sense afany de lucre.\nEntitats públiques i privades i persones expertes en cooperació per al desenvolupament i les TIC tenen una cita a Gijón, Astúries, l'1 i 2 de març de 2010. Hi tindrà lloc la III Trobada Internacional de TIC en la Cooperació per al Desenvolupament, organitzada per Fundación CTIC i on s'exposaran projectes innovadors desenvolupats des del Sud i per al Sud. La inscripció a la trobada ja és oberta i es podrà realitzar fins al 20 de febrer.\nMr Wong és un portal per emmagatzemar els llocs favorits en línia (es tracta d'un marcador social, com el Delicious). Es poden classificar per etiquetes, de manera que es pot emprar com a directori temàtic disponible en línia. Es pot crear comunitats, enviar correus electrònics, etc. Web en castellà.


diumenge, 12 de juliol de 2020 04:20h\nImatge del vaixell de Baleària que ha encallat al port de Dénia.\nEl fast ferri 'Pinar del Río', de la naviliera Baleària, ha encallat a l'escullera del port de Dénia, encara que no hi ha hagut danys personals, segons ha confirmat la companyia.\nEn un comunicat, la naviliera ha relatat que el succés va tenir lloc aquest divendres a les 23.20 hores quan el vaixell, que procedia de Palma i Eivissa, anava a atracar en el port. En el buc viatjaven 393 persones i 70 vehicles.\nTots els passatgers van sortir il·lesos i van ser evacuats amb les embarcacions de Salvament Marítim, Guàrdia Civil del Mar i el remolcador de Baleària. Així mateix, Salvament Marítim ha desplegat la barrera anticontaminació de forma preventiva, encara que no s'han produït abocaments de combustible.\nPer als passatgers amb vehicle a bord i que no van poder ser desembarcats, Baleària ha habilitat dos autobusos, un amb destinació a València i un altre a Alacant. La naviliera també ha assegurat que reubicarà als clients que havien de viatjar amb l'embarcació accidentada.\nD'altra banda, una empresa de serveis subaquàtics està avaluant els danys registrats en el casc d'estribord per a poder elaborar el pla de reflotament del vaixell i traslladar-lo a port, on es podrà procedir a desembarcar els vehicles que romanen en el seu interior.\nFinalment, Baleària ha lamentat els perjudicis ocasionats als passatgers afectats.


Els indults: un punt de partida en disputa | Article de Gemma Ubasart\nL’ús de la mesura de gràcia pot suposar l’obertura d’un procés de negociació que, si les forces independentistes i les que aposten per reconèixer la plurinacionalitat saben jugar, podria arribar molt lluny\n22 de de juny del 2021. 10:36\nAFP / LLUIS GENÉ\nAhir Pedro Sánchez va anunciar en un acte al Liceu que durant el Consell de Ministres seran aprovats els indults als nou presos independentistes. Fa gairebé quatre anys que són a la presó i, a partir d’aquesta mesura, podran recuperar una certa normalitat en les seves vides. El president del Govern ha justificat l’adopció de la mesura apel·lant a la necessitat de reconstruir la convivència i propiciar el retrobament. Aquesta decisió, sens dubte transcendental en la legislatura, coincideix amb l’inici de la presidència de Pere Aragonès i amb una certa voluntat ciutadana d’obrir una nova etapa a Catalunya. De mirar al futur.\nEn aquests moments existeixen, grosso modo, tres postures sobre els indults. 1) Aquelles persones que entenen que és una mesura il·legal i il·legítima. La foto de Colón, allargada fins avui, capitanejada per l’extrema dreta d’Abascal, secundada per blaus i taronges. En alguns casos recolzada per convenciment, en molts altres com a aposta d’oposició al Govern de l’Estat (de la mateixa manera que ho va ser la postura adoptada pel PP en el cas de l’Estatut o de les negociacions amb ETA, tots dos amb Rodríguez Zapatero de president). 2) Les que entenen que és una mesura necessària, per qüestions d’humanitat, i per un parell de motius més. Perquè facilita la concòrdia: en aquesta argumentació trobaríem una part important del món socialista, inclòs el mateix Sánchez, tot i que amb diferents accents. Perquè possibilita avançar cap a la resolució política del conflicte i suposa, potser, un primer esglaó per a una amnistia de iure o de facto. En aquesta posició situaríem una part de l’independentisme (inclòs el govern, tot i que de vegades amb la boca petita), partits nacionalistes i independentistes de l’Estat i l’esquerra plurinacional (Podem, Més País). 3) Les que s’hi oposen des d’un sector de l’independentisme català. Perquè entén que es tracta d’una mesura menor, insuficient, només útil per als interessos de l’Estat. Perquè es considera que treure els líders de la presó desactiva la tensió nacional-identitària.\nFa uns dies Pablo Casado alertava que els indults no són el final, sinó un punt de partida cap a un altre lloc: la destrucció d’Espanya. L’existència de Vox i sobretot del ‘trumpisme’ a casa seva mateix (vegeu Isabel Díaz Ayuso) fan el líder del PP apujar el to de manera demagògica en tota declaració pública que fa últimament. Però, en el fons, les seves paraules estaven construïdes partint d’una anàlisi raonable. Avui Sánchez mateix ha recollit el guant i ha afirmat que el que diu Casado és inqüestionable però que la pregunta pertinent és: «¿Cap a on ens porta aquest primer pas?». I segurament aquí és on es troba el nus de la qüestió: la disputa real i política que s’obre a partir d’ara. O tornant al desplegable de posicions exposat abans: la disjuntiva entre si la resolució del contenciós passa principalment per reconstruir una suposada fractura social entre la ciutadania, o si l’avenç requereix reformes institucionals i culturals profundes (fins i tot aquelles que possibilitin un referèndum entre una altra Espanya i la independència).\nPerquè la taula de diàleg pot acollir una mena de procés de distensió entre Executius, retornant a una certa normalitat preprocés. Seria la via amb què s’identifiquen alguns poders fàctics catalans i espanyols que senten enyorança cap a un passat no gaire llunyà. En paraules del president del Govern: «La meva proposta [...] és que la unió sigui l’instrument del gran canvi social i econòmic que exigeixen Catalunya, Espanya i Europa durant els pròxims anys». Ara bé, l’ús de la mesura de gràcia també pot suposar l’obertura d’un procés de negociació que, si les forces independentistes i les que aposten per reconèixer la plurinacionalitat saben jugar, podria arribar molt lluny: obrir el meló del model territorial/nacional consolidat amb els pactes d’harmonització autonòmica (80 i inicis dels 90) i modelat per la deriva recentralitzadora del segon govern d’Aznar. Encara som al punt de partida, un escenari obert i en construcció.\nIndults del procés


Mai | 2015 | a les verdes i a les madures\nLa finestra discreta. Quadern de la Roda del temps.\nBarcelona , desembre del 2014\nAntoni Puigverd és un dels periodistes de La Vanguardia de referència. Els seus article són seguits amb interès. Ara publica La Finestra Discreta , un llibre que fuig de la immediatesa del periodisme de cada dia i fa una reflexió a l’entorn del que passa al llarg del temps. Són reflexions personals que ha anat recollint al llarg d’un any seguint el període de temps entre dos Nadals . El conjunts de textos són diversos, alguns amb voluntat de gaudi literari i altres com a reflexió política i social. Són texts que volen però, superar el marc estrictament temporal i tots plegats són d’enorme interès. Mes a mes a es van desgranat aquests texts que són també de llargària diferent. Amb dues frases es pot explicar molta cosa i així ho veiem en forces ocasions en les planes de La Finestra Discreta.\nAntoni Puigvert , és nascut a la Bisbal de l’Empordà a l’any 1954, és escriptor i periodista ,ha escrit força poesia i al anys 90 va tenir una activitat molt continuada publicant diversos llibres de narrativa i de poesia . Després s’ha dedicat amb molta més intensitat al periodisme i ha escrit a els planes de molts dels diaris que surten avui a Catalunya, destaca la seva col·laboració a la Vanguardia i a l’Avui, així com en diverses revistes del país. També col·labora amb Catalunya Ràdio i Tv-3 i 8 –TV com a comentarista de l‘actualitat política i cultural. És llicenciat en filologia hispànica, i ha exercit com a professor de literatura. Antoni Puigverd com hem dit va destacar als noranta en que diversos llibres seus que van merèixer els premis Carles Riba i Miquel de Palol. Després ha mantingut d’un llarg silenci editorial i torna a la publicació amb La finestra discreta. Quadern de la roda del temps (Libros de Vanguardia), uns textos de dietari entre la reflexió literària i l’autobiografia. Ha obtingut al llarg de la seva trajectòria literària diversos guardons , el més importants són : el Gaziel: Articles sobre tema internacional,Premis Literaris de Girona, el Carles Riba: el Premi de la crítica – poesia catalana, l Englantina d’Or als Jocs Florals de Barcelona, i la Flor Natural als Jocs Florals de Barcelona.\nPuigverd té una llarga trajectòria tant en el camp de les lletres, com hem dit, com en l’activisme cultural a les comarques gironines. La Finestra Discreta neix a partir d’un encàrrec que se li va fer sobre un recull dels seus articles. A Puigverd la idea no li va plaure del tot i va fer una contraoferta a través d’un recull de reflexions junt amb alguns dels articles. El resultat és un llibre magnífic que va des de l’anàlisi del món polític fins a trobar-hi e petites joies poètiques a l’entorn del pas del temps, o records sovintejats al voltant dates significatives. A l’estil de Pla, Puigverd assenyala que la roda del temps és a la seva manera de fer el seu Quadern Gris.\nI queda palesat aquesta voluntat de Puigverd d’interpretar el món, les petites coses, de reflexions intimistes, d’imatges fugaces ,la natura, la gastronomia, el pas del temps , els sentiments, el domini de la paraula, intentant, en un món absolutament fraccionat i amb unes necessitat permanent d ‘immediatesa, posar-li un ritme tranquil precís. Intenta i aconsegueix amb escreix una voluntat d’harmonia i la de mostrar determinada bellesa que desprèn bona part del que ens envolta i si això a més es fa amb bones formes i bon to doncs encara resulta molt més atractiu i interessant.\nDe la lectura hom pot desprendre de que Puigverd s’allunya del fet periodístic concret, el d’haver d’escriure sobre la actualitat més immediata i s’acosta més a temàtiques potser més essencials, més d’arrels profundes en els coneixements i en els sentiments. Reunir les reflexions que hom va fent al llarg d’un any és ja de per si una tasca complexa i difícil donat que l’escriptura acaba essent un reflex dels diversos estat d’ànims que l‘autor va tenir. El llibre és un bon trencaclosques de reflexions que s’encaixen en el devenir del temps , tot plegat amanit amb una bona dosi de nostàlgia i també de la seguretat que dóna els pas del temps , l’experiència a l’hora de posar prioritats a les relacions personals , als records i a la manera com s’interpreta el que ens rodeja.\nÉs un llibre sense la pressa de l’article quotidià, sense la necessitat d’una anàlisi d’urgència, o d’una interpretació immediata dels fets. Tot està passat pel sedàs del repòs de cercar les termes justos, les paraules que millor descriguin els ambients o l’estat d’ànim de l’autor o d’allò que ens vol transmetre a través de l’exercici de la nostàlgia.\nEn un moment el mateix autor es fa present afirmant : “En un món que és un ‘striptease’, la discreció ja no és només una virtut sinó una manera de viure” ell reclama aquesta Finestra Discreta per la que veu passar moltes i moltes coses, per la que veu transitar els dies amb allò de nou que porten cada un d’ells . També Puigverd afirma amb un cert deix de dolor que “avui la vida s’ha convertit en una pura representació teatral, pràcticament no hi ha res d’autèntic”. I davant d’això planteja “la visió més analítica de les coses i abandonar la visió instintiva, avui majoritària”.\nÉs un llibre magnífic que cal llegir amb la mateixa tranquil·litat en que està escrit, assaborit cada moment, cada passatge cada paraula i deixant-nos seduir pels sentiments que traspua.\nDe cop o espigolant d’aquí o d’allà el llibre es llegeix amb ganes i amb satisfacció, respira tranquil·litat i des d ela discreció diu coses ben dites i prou interessants.\nUn clàssic educatiu de l’estiu\nEs va acabant el curs, el neguit a les escoles ha augmentat, ja ses ap que el tram final del curs és agitat, pels nois que ja intueixen el final i pels mestres perquè ja s’acumula ja molts dies de feina i encara en queda molta per fer.\nPerò pels mestres, per molts d’ells encara queda la possibilitat d’anar a “classe” uns dies més assitiant a les escoles d’estiu que ja molts anys que breguen per seguir amb aquells objectiu inicial de seguir formant en un ambient distés , en un ambient d’intercanvi de propostes experiències i sensacions.\nAquí al nostre territori un cop més i ja fa 37 anys s’organitza Escola d’Estiu del Penedès, sota la responsabilitat, enguany del Moviment de Renovació Pedagògica el Baix Penedès amb una proposta prou interessant que porta per títol Aprenem i eduquem… què, com?.\nEn el pròleg que han fet pel programa descriuen clarament quina és la voluntat que mou els organitzadors de l’escola de Saifores del 2015 :\nAPRENEM I EDUQUEM… QUÈ, COM?\nLes persones que ens dediquem a l’educació necessitem espais de reflexió. Per això creiem que és desitjable assistir a cursos, seminaris, tallers i sobretot a Escoles d’Estiu per tal d’aprendre la utilització de més recursos i estratègies didàctiques i metodològiques amb l’objectiu d’actualitzar la nostra tasca docent. Però des dels MRPs pensem que cal també reflexionar sobre el sentit de l’aprenentatge, de l’educació, sobre el rol del mestre avui, sobre el model d’educació que volem. Sobre el què i el com aprenem. Moltes vegades diem als nostres alumnes que preguntin, i valorem positivament una pregunta oportuna o enginyosa, però sovint nosaltres no som capaços de plantejar-nos interrogants sobre la nostra pròpia professió, com ara: Què entenem per educació? Quin sentit (o manca de sentit) té el que s’intenta ensenyar i aprendre en els centres? Els alumnes seran competents per planificar el seu itinerari acadèmic /professional en la societat del 2025? Seran capaços d’incorporar les tecnologies digitals de forma natural en la configuració de les seves trajectòries individuals d’adquisició de coneixements? Som conscients que els aprenentatges que l’alumne assoleix i viu en altres contextos s’han de tenir en compte, independentment del context on s’han produït? En el moment que decidim dedicar-nos a la professió docent, què n’esperem? Quin sentit té per a nosaltres fer de mestre o de mestra? En la nostra tasca professional, quin lloc ocupa l’ètica en l’educació? Quantes vegades hem experimentat com en són de singulars cadascun dels nostres infants? I quantes hem constatat que allò que ens serveix amb una criatura no ens serveix amb una altra perquè cada una és única? I és que moltes vegades les preguntes incomoden, tenen tant de perilloses com de motivadores. Potser no hauríem de pensar tant en allò que no podem fer, sinó plantejar-nos allò que és possible….. Benvinguts a l’Escola d’Estiu del Penedès, us hi esperem.\nCertament la Escola d’Estiu del Penedès`s que des de fa trenta set anys omple can Mata de Saifores és un clàssic educatiu de l’estiu. Són molts anys dedicats a promoure una formació diferent , molt més participativa i activa de la que habitualment es programa al llarg de l’any, però és un espai d’un valor incalculable des de l’òptica de la relació i de l’intercanvi d’experiències com en algun moment ho ha definit ells mateixos “L’escola d’estiu ha esdevingut un espai per la reflexió sobre la necessitat de la renovació pedagògica en moments de dificultats socials i amb un canvis a la societat que posen en perill la necessària cohesió.Avui doncs amb una motxilla ben carregada però amb voluntat de seguir avançant us convoquem novament a Saifores per seguir treballant per seguir millorant l’Escola i potenciant la participació i implicació de tota al comunitat educativa per seguir construint aquella escola per la que fa anys seguim treballant “.\nCertament fa anys que des dels els sectors professionals més conscienciats es treballa per assolir el model d’escola que el país necessita. I ara no són temps fàcils per seguir en aquesta batalla. Les mesures de l’administració ja sigui en forma de retallades salarials dels mestres o veure com es van suprimint recursos podria desmoralitzar i desmobilitzar el conjunt dels mestres , però no ha esta així, l’alt sentit de la responsabilitat i la voluntat d’assolir el model d’escola fa que més enllà de els dificultats hi ha un treball clar per assolir un model educatiu d’excel·lència, transformador i arrelat al país. No és fàcil tanmateix però és l’objectiu en el que es comprometen la majoria d’ensenyants.\nI l’Escola d’Estiu és un petit espai on és pot seguir apostant per treballar salvaguardar la feina feta i els aconseguiments de molts anys i que ara, fruit de les politiques de retallades aquí i de la voluntat d’uniformització i recentralització allà, posen en perill el model pel que els mestres han esmerçat molts i molts esforços i també moltes hores de feina\nLes victòries acostumen a cohesionar els grups, s’obliden els problemes que hi pugui haver i la necessitat de rendabilitzar l’èxit fa ajornar possibles conflictes i la seva resolució.\nPel contrari les derrotes acostumen a dinamitar les unitats que a vegades tot i ser sòlides s’esberlen i també poden ser precàries i llavors tot plegat pot acabar en un Big-bang ( base de tota creació nova) que pot arribar a desfer allò que s’aguantava més o menys conjuntat però potser era també caduc..\nAixò és sens dubte aplicable a la política i sobretot a la situació d’algunes formacions polítiques després de les eleccions.\nÉs un bon moment sobretot si s’ha de pair una derrota o una victòria precària de passar factures, de fer aflorar vells conflictes o és el moment tant tòpic de dei allò “ jo ja ho havia dit….”\nPerò és així i encara no ha passat ni una setmana d’ençà les eleccions municipals i autonòmiques a part d’Espanya que ja han començat a sortir els ganivets i les tensions a les seus d’alguns partits.\nLes desavinences s’han fet públiques a Unió Democràtica, i potser en aquets cas no pels resultats electorals sinó que, aprofitant el procés electoral ,l’anomenat sector crític s’ha mobilitzat per fer una cop de força davant la consulta interna per saber si UDC s’apunta finalment al sobiransime i s’afegeix al full de ruta que van pactar ERC i CDC. Sembla que hi havia un pacte de silenci per no interferir en les campanya electorals , però just acabades les eleccions es fa públic el manifest signat per una bona colla de militants i càrrecs posant damunt la taula una pregunta inequívoca sobre el paper d’Unió en el procés. Aquets acció agafa a contrapeu a la direcció que ara s’arremanga i cuita corrents haurà de parlar amb aquets sector per intentar consensuar un pregunta que serveixi per aclarir el paper d’UDC en el futur . Sobretot perquè les eleccions dels 27-S són a tocar i estaria bé que finalment Unió definís amb claredat la seva posició davant el procés i si recolzaria una futura declaració d’independència….\nOn sí que el resultat electoral ha esta clarament el detonant dels desencontres ha estat al PP. El PP ha guanyat les eleccions, ho ha fet numèricament però la realitat és que poden acabar perdent bona part del poder que fins avui detectaven. Ha guanyat en vots certament però ha tingut una reculada important i ha perdut les majories absolutes que disfrutava i, avui per avui, el PP sense majoria absoluta difícilment pot governar. La seva actitud ha portat a que avui li sigui difícil trobar socis per governar o socis abstencionistes que els permetin governar.\nJa hem anat veient com molts aspirants a reeditar govern anuncien la seva retirada de les responsabilitat dintre del partit si finalment no repeteixen governs segurament faran un discret mutis, és el cas de Fabra al País Valencià, Bauzà a les Illes, Rudi a l’Aragó, els presidents de les dues castelles a la corda fluixa , salvant-se Cospedal que ara sembla que la promocionaran a un ministeri. Veus qüestionat el lideratge de Rajoy i la proposta desesperada d’ Esperanza Aguirre oferint al PSOE l’alcaldia de Madrid per evitar l’arribada de Carmena , proposta que el ministre de l’interior avala i la fa extensiva arreu, amb el discurs d’un centre constitucionalista … I el PP haurà d’enfrontar-se d’aquí al novembre a situacions difícils i si no saben resoldre-ho amb una certa habilitat el PP pot arribar al 29 de novembre ( data més probable de eleccions al Congrés) esgotat i amb símptomes d’un desgast que difícilment els farà sortir victoriosos del repte electoral.\nPotser sense soroll i amb el miratge d’haver acabat en primer i segon lloc per nombre de vots CiU i PSC es mantenen amb una situació de compressió que en algun moment pot rebentar. No tant en el cas de CIU que encara perplexes pel resultat de Barcelona estan més pendents de les properes eleccions del setembre i de seguir amb la seua creuada independentista que potser dels resultats del 24-M tot i afectar-los els consideren danys col·laterals més que lògics necessaris per seguir avançant, però tenen mala peça al teler i ja veurem que passa si el 27-S la pèrdua de vots – que sembla imparable – es manté, possiblement hi haurà soroll que ara és una simple remor , però que es farà més gran a mesura que es perdin alcaldies o bé que si s’analitza bé el mapa de els pèrdues que han tingut.\nAl PSC un Iceta somrient declara que són la segona força política – i és veritat- i com que els enquestes els donaven com a perdedors i ja els donaven com a morts i diuen que no han perdut tant ,doncs alegria!. Algues veus però ja parlen de que cal fer reflexió i corregir rumbs , ho ha dit clarament Chacón arrenglerant-se encara més amb un discurs plenament PSOE o la diputada Meritxell Batet que vull creuer que , sinó ,en direcció contrària si almenys defensat la major imbricació del PSC en la problemàtica real del país. I amb tot això Collboni accepta la patacada però com en l’anunci que ha protagonitzat durant la campanya resisteix el cop de puny i ja es postula altre cop per les primàries d’aquí quatre anys quan haurà plogut mot i la situació no tindrà res a veure amb la d’avui, per bé o per mal. Però el PSC perd i mot i si algú no agafa el toro per els banyes i planteja una revisió molt a fons del projecte molt ens temen que la llarga agonia cap a ser residuals serà un calvari per la bona gent, els bons regidors que fan el que poden i més per mantenir uns principis que atrauen a molta gent però que ara estan desprestigiats en bona part per la pràctica política que hem porta a terme. Exemplaritat i no voler el poder pel poder sinó com element transformador i repensar el paper que volen fer al país.\nIC-V, pot maquillar els seus resultats sobretot si s’apunta raonablement part de la victòria de Colau a Barcelona , però fora del seus feus tradicionals que aguanta relativament bé perd llençols en cada bugada i és força residuals en molts llocs. Potser dissolent-se en aquestes coalicions hi té el seu futur\nTant ERC com al CUP surten enfortits i units coma grups pel meritori ascens que han tingut, tot i que ara és quan tenen la papereta de mantenir-se cohesionats, ara en el moment dels pactes segurament sorgiran debats i discussions a l’hora de fer valer els seus vots i els seus regidors per conformar majories. Prudència l’hora de fer els pactes i possiblement hauran de mirar pacte per pacte i poble per poble per no generar una controvèrsia que desgast ,segur..\nEl nouvinguts de Ciutadans i aquetes amalgames vinculades a aquest ens polític que en diem Podem tenen resultats diversos però són presents a forces ajuntaments i en línia ascendent, hauran de demostrar si tenen algunes possibilitat que més enllà de les ocurrents frases de la campanya i hi ha un pòsit ideològic suficient per encarar governs i solucions als problemes de les ciutats. No mullar-se ara els pot passar factura més endavant ja que poden donar la sensació que més enllà dels discurs els projectes que ten per les ciutats són inexistents.\nDeu n’hi do doncs de la ressaca que han deixat les eleccions i quin panorama més convuls, ei! i això no ha fet més que començar.\nSi estem acostumats a voltar pels camins de les nostres contrades sabem perfectament els indrets on s’acumula porqueria. Sembla que hi ha una certa fixació en llençar deixalles, mobles, matalassos, i els endimaris més estranys en determinats llocs.\nLa merda crida a la merda, com el dir i podríem dir sense risc d’equivocar-nos.\nI en alguns indrets concrets la reiteració del llançament de porqueria sembla que ja sigui habitual i ja es consideri un abocador , malgrat en ocasions hi puguis trobar el cartell amb el lema d’abocador clausurat, però potser cal recordar que mai un camí ha estat un abocador.\nUna simple passejada ens porta a alguns indrets clàssics de runes i deixalles, per exemple camí que segueix cap a les urbanitzacions …. de o el trencall que va des de Mas Martí cap a la Serra, o determinats racons del camí del mas de l’Artís, o en algun tram de l’antic camí de la Talaia , en alguns llocs fins i tot s’hi ha posat barreres de pedres per impedir que els cotxes o petites furgonetes hi descarreguin la seva porqueria, o al camí del mas Torrat ben a prop de les urbanitzacions i fins i tot on hi ha contenidors, aquests estan buits i al voltant tot ple de porqueria i endimaris diversos\nÉs així. I un es pregunta el perquè. I no hi trobes masses respostes.\nClar que el mateix podríem dir del amos del gossos que els deixen cagar impunement al mig de la vorera o pixar a les faroles. I tant contents!\nLlegeixo amb una certa curiositat un cartell que em provoca per una banda preocupació per com de porcs podem arribar a ser els humans i per altra banda un mena de satisfacció en veure que encara hi accions que pretenen respectar la natura fent compensació per aquells que no ha fan. El diumenge vinent hi ha una passejada pels camins e l’Ortoll i Sant Gervasi situats a l’extrem de ponent de la ciutat, és una zona boscosa que que arriba fins el límit de Cubelles. Seguint-lo es pot arribar fins a la platja llarga. L’objecte de la passejada és a més de conèixer l’ indret fer una neteja dels boscos i els zones de sotabosc que hi ha. L’organitzen diverses entitats, algunes mediambientals, associacions de veïns i la col·laboració de l’ajuntament. Lloable intenció però potser en els temps que vivim ja no caldria que es fes per la conscienciació dels mateixos ciutadans o bé per l’acció preventiva i activa del mateix ajuntament.\nLa curiositat em ve perquè al llarg dels anys que vaig treballar al costat de la zona de l’Ortoll a l’Escola Llebetx recordo que com a mínim un cop a l’any i per la iniciativa del Josep Ramon, un mestre decidit, anàvem als els nois més grans a fer la corresponent neteja. Potser han passat més de vint anys i encara cal anar a fer neteges cícliques per mantenir l’espai amb uns nivells a de netedat acceptables.\nPerquè anys més tard encara seguim igual.\nDifícil de respondre.\nSobretot difícil d’entendre que encara siguem capaços d’anar emmerdant els espai que ens poden servir d’espai d’un cert oci i d’un espai jardí natural col·lectiu.\nPerò sembla que estam condemnats a seguir fent caminades de protecció i les benintencionades entitats hauran de seguir fent convocatòries de passeig neteja.\nFa poc dies una altra notícia relacionada amb el medi ambient cridava l’atenció. Al poble de Torrelavit ,aquí mateix, a l’Alt Penedès, una acció similar a la que ens proposen per diumenge a l’Ortoll però feta al riu Bitlles, va aconseguir treure més de 150 quilos de deixalles Una cinquantena de persones van passar tot un matí pels voltants de riu i pel que sembla cadascú d’ells va treure 3 quilets de porqueria fins arribar als 150 , el llistat de materials que van treure són diversos : envasos de plàstic, roba, ferros, fustes, pneumàtics… Com veiem tot fruit de l’activitat humana o millor de la poca qualitat “humana” amb el tracte amb la natura.\nÉs evident que segurament la protecció individual i col·lectiva de la natura ha millorat, parem de petites accions en indrets concrets però que són paradigma del que segurament caldria que fos habitual a qui gaudeix dels espai hauria de tenir clar que al marxar hauria de deixar l’espai una xica mes net del que s’ha trobat.\nIniciatives com aquestes tenen com objectiu a més de fer una feina mot positiva volen servir d’accions de sensibilització sobre la conservació dels nostres entorns i col·laborar de manera col·lectiva i participativa en la seva conservació i possible millora.\nPerò encara que s’entengui tot això i ho valorem de manera molt positiva pel que significa de compromís seguirem preguntant-nos el perquè malgrat campanyes i més campanyes seguim emmerdant descaradament el territori.\nUna segona lectura.\nVistos els resultats a Vilanova constatem que han deixat un mapa polític fragmentat i amb la necessitat de pactes amb més de dues forces si es vol governar amb solidesa, eixamplem una mica el nostre objectiu de mirada i ens situem a la comarca.\nVictòria per primera vegada en global de CiU amb 26 regidor i 11.897 vots ,seguit del PSC amb 22 regidors i 10.289 vots i després a distància la CUP amb 12 els mateixos que ERC , el PP amb 6 i després ja un seguit amb menys de 5 regidors. Aquest xifres donen un resultat a efectes del Consell Comarcal que també per primera vegada situa a CiU al capdavant , superant per un Conseller al PSC. És la primera vegada a la història de les eleccions municipals que això passa.\nVeurem però com es resol el govern del Consell i si està subjecte a negociacions que passessin per suports creuats als municipis a CiU i al Consell al PSC. La suma de les dues formacions donen la majoria absoluta amb 9 i 8 consellers respectivament per CiU i PSC.\nPerò a la comarca a diferència de Vilanova el PSC resisteix prou i bé i és la força més votada a Olivella amb la Marta Verdejo i obté , un gran resultat a Ribes on l’Abigail Garrido manté els regidors i és la primera força amb la pèrdua de regidors de Um-9 i CiU que van propiciar la moció de censura a Josep Anton Blanco, la tercera força necessària per la moció ,IC-V , desapareix del mapa.\nTambé a l’Alt Penedès guanya CiU tot i que té alguns retrocessos en alguns indrets a favor d’ERC que gairebé duplica el nombre de regidors obtinguts però la segona força més votada com fa quatre anys és el PSC ,malgrat ara hagi quedat en nombre total de vots, més per sota que al 2011. Però El PSC manté gairebé totes els alcaldes que tenia i manté les majories absolutes a diversos municipis, com Vilobí Els Monjos, San Cugat, Mediona o Castellet… , i en canvi en les ciutats més grans pateix una forta caiguda com a Vilafranca i Sant Sadurní on la relativa fragmentació sembla que afecta molt més a PSC que a CiU. Ball de pactes doncs també i veurem si a Vilafranca es reedita el pacte enter CiU i PSC, ja que de cara les eleccions al Parlament sens dubte la batalla entre CiU i ERRC es dóna per segura i per tant dels pactes que es fessin ara podrien trontollar d’aquí uns mesos quan s’hagin de disputar el vot de manera acarnissada encara que amb hipotètics objectius nacionals comuns.\nSi eixamplem més la mirada i ens fixem en la capital Barcelona ha donat un resultat de ruptura, el canvi ha estat radical i posa en evidència la feblesa del CiU o almenys del seu cap de llista que essent alcalde durant quatre anys no ha repetit a diferència ,malgrat les pèrdues, de regidors els altres candidats de les capitals catalanes. I amb tot com queda el procés?. El periodista Francesc Valls deia en un article al diari El País. CiU i la casta (25.05) “Els resultats d’ahir a la capital de Catalunya estenen els dubtes sobre la convocatòria electoral del proper 27 de setembre. Seguirà Artur Mas endavant amb l’avançament electoral? Està decidit a perdre llençols en cada nova bugada? Obrirà un procés de reflexió com suggeria ahir a la nit Xavier Trias?\nLa victòria per la mínima d’Ada Colau mostra que una part important dels ciutadans de Barcelona han situat en segon pla l’agenda sobiranista, i ha donat prioritat a les polítiques socials. El federalisme i l’independentisme s’han donat cita en la candidatura de Barcelona en Comú, que ha eludit definir-se sobre el tema nacional català més enllà de demanar una consulta en la qual cada ciutadà pugui expressar-se.”. Mas ja ha dit que seguirà el full de ruta malgrat algunes veus que demanem més reflexió. Es fa difícil creuer que un president avanci unes eleccions per no guanyar-les , seria inèdit, però tal com pinta avui sembla difícil que CiU les guanyi. Sobretot i es mira el mapa metropolità on CiU desapareix de municipis prou importants, transvasant-se els vots a ERC o simplement són esborrats.\nPerò un cop Trias derrotat el problema ,com en altres municipis no serà saber qui serà l’alcaldessa que clarament Colau té tots els números sinó conformar majories que permetien els 21 vots necessaris per tirar endavant pressupostos i aprovar els temes claus i de canvi a la ciutat o caure en una mena d’atzucac i paràlisi esterilitzant. De moment les forces d’esquerra minoritàries s’han posat a disposició després de la demanda de Colau de tenir converses per formar govern estable. Veurem com són capaços de trobar la clau de la volta.\nAl marge de la capital la tònica a Catalunya és que la majoria d’alcaldes que ho han fet relativament bé, aguanten, això sí perdent força en general , llevat d’excepcions honroses com per exemple Igualada per CiU Granollers pe PSC o pel mateix Junqueras a Sant Vicenç dels Horts. Hi ha una pujada significativa d’ERC i els CUP que entren en força a most ajuntaments i fins i tot superen la xifra d’alcaldies que tenien fa quatre anys.\nI sobre el procés? Aquí les opinions són diverses , múltiples i interessades i naturalment tothom vol portar l’aigua al seu molí. Mentre els que no volien considerar aquetes eleccions com unes primàries del 27-S ara han corregut a afirmar que la suma dels partits sobiranies no arriba al 50 % dels vots emesos a Catalunya i per altra banda aquells que si les volien considera com un assaig del 27-S assenyalen que les forces sobiranistes han obtingut més força de la que tenien. En fi totes els lectures són vàlides i tots els punts de vista respectables, però potser aquest lectures més generalistes no acaben d‘afinar prou i el resultat actual difícilment es pot llegir com un assaig del que passarà el 27-S , encara queda molt i veurem com els pactes poden acabar de configurar majories que segur que no només és fixaran en funció del grau sobiranista de les forces, segur.\nI Espanya? Ai Espanya! Acostumats a veure el mapa tenyit d’un blau intens ara potser el veurem que va canviant cap a un garbuix de roig i violeta sense que hi hagi un roig intents perquè fins i tot s’haurà de barrejar en algunes ocasions amb el taronja.\nEls pactes , aquesta normalitzada segona volta de les eleccions ens poden acabar donant el gir de color i el que és més important del paradigma polític veure qui governa. Ja ho veurem perquè ara també hi juguen els tacticisme però l’esquerra molt més plural que mai pot donar un gir significatiu. Decisió, coratge, sacrifici i generositat. No és fàcil combinar tot això.\nJa hem escollit els nostres representats.\nJa hem fet al tria entre les diverses posicions que optaven a les cadires de regidors.\nHi ha un resultat i ara s’obrirà el ball per garantir l’elecció de l’alcalde o alcaldessa.\nVeurem les majories reals i si també n’hi ha d’altres de possibles\nEl resultat no s’acosten ni de lluny a les previsions que havíem fet ( per escrit poques hores abans) , sorpreses crec que n‘hi haurà entre els que han anat seguint la campanya i tambe el seguiment de l’evolució de les possibles opcions.\nAra però tot és ja incontestable.\nCiU 6 regidors, PSC 5, CUP5, ERC 4, C’s 2, PP 1, Som Vng 2 IC-V 0 i Guanyem 0\nLes tendències no han fallat baixada del partits fins ara majoritaris que conserven ‘avantatge , per poc i l’ascens dels partits “nous”. Evidentment en l‘ascens d’alguns d’ells hi ha factors de caràcter més general.\nCiU guanya, sí ,però perd 3 regidors malgrat deixar al PSC a més de 1500 vots , per tant una victòria folgada malgrat la pèrdua és significativa. Segurament mantindrà l’alcaldia perquè malgrat una alternativa d’esquerres que és possible és avui molt difícil. Però també és cert que dels 25 regidors un govern en minoria de 6 es fa impensable.\nPSC, per també 3 regidors i va patir fins el final demanat l’hora final i només guanyant a la CUP per vuit vots. Pèrdua doncs també molt significativa, segur que l’ambient nacional ha influït però la campanya personalista del candidat de torn i també deu tenir alguna part de responsabilitat en els resultats .Segurament com a tothom ,però més que als altres, els cal fer una reflexió profunda en dues convocatòries han perdut el 50 % dels regidors. Poden pactar segur govern amb altres formacions.\nCUP, una de els sorpreses de la nit, s’intuïa un creixement però potser no fins els cinc regidors i empatant virtualment amb el PSC en vots i amb els mateixos regidors. Evidentment han sabut rendibiltzar determinada feina i agafen també l’onada general del canvi al país. Claus en un possible govern d’esquerres , gens fàcil segur.\nERC retrona amb força i possiblement per quedar-se i millorar resultats. Èxit important dels republicans que treuen els millors resultats de la història partit de zero i això és molt important. Serà important veure quina és la voluntat a l’hora de fre pactes per la necessària governabilitat de l’ajuntament.\nPP, perd 2 regidors i la sortida de l’històric líder Santi Rodríguez ha pesat i molt i queda amb un sol representant. Naturalment l’ irrupció de C’S amb dos regidors ha fet que el traspàs de vots ha estat clar.\nC’s amb dos regidors s’uneix a la pujada generalitzada d’aquest partit a part de la circumscripció de Barcelona. Són , sens dubte uns excel·lents resultats i a més tenint en compte que partien de zero regidors . Segur que la baixada del PSC i del mateix PP els ha donat un bon grapat de vots.\nSom VNG, una constatació més de que l’onada externa també ha arribat a Vilanova, sense un programa que vagi més enllà de la frase ocurrent o conceptes interessants però poc lligats amb al governabilitat es poden arribar treure dos regidors segurament nos serviran per confirmar majories però dóna una presència i caldrà veure com evolucionen.\nGuanyem , poc vots i poca cosa més.\nIC-V, és realment la pèrdua més significativa ja que es queden sense representació per primera vegada a Vilanova d’ençà 1979, els fenòmens de Som Vng els ha perjudicat i molt i també la seva poca visibilitat en el darrer mandat potser massa a remolc el PSC els ha perjudicat, Llàstima.\nEls resultats són aquest i ara arriba el moment de al reflexió interna dels partits, analitzar el perquè del propi resultat i cal fer-ho sense contemplacions, els que guanyen i els que perden i a partir d’aquí plantejar els necessaris negociacions per tenir un govern de majoria que permeti fer avançar.\nAlgunes conclusions de primera lectura.\nLes enquestes no ha fallat gaire.\nLa participació ha pujat discretament . A Vilanova uns quatre punts\nGovernar amb sis ( que és la xifra dels regidors de la força més votada) de vint-i-cinc sembla a priori una temeritat, per tant caldrà cercar pactes , potser un tripartit o un govern més ampli de dues forces amb el suport extern d’algun grup amb un full de ruta pactat prèviament. Les combinacions de tripartits donen molt de sí.\nLes esquerres segueixen essent majoritàries a Vilanova, sense l’hegemonia d’altres vegades amb una força dominat, s’ha distribuït de manera més àmplia.\nCom això afectarà el 27-S. Encara que ja s’escolten veus de que les eleccions podrien ajornar-se malgrat Mas diu mantenir el full de ruta\nLa pluralitat farà més difícil la governança però ajudarà ,sens dubte, al diàleg , la negociació i l’acord polític.\nI segur que cal també una profunda reflexió per part de els forces que han perdut regidors. Ni el seus plantejament ni l’ambient general poden ser excuses per analitzar que ha passat a la ciutat. Que no facin bo allò de que les victòries tenen molts pares i les derrotes són orfes.\nTornem-hi que no ha estat res, però no podran\nEl ministre d’Educació, José Ignacio Wert, ha afirmat aquest dimecres que la situació del castellà a l’educació a Catalunya, on considera que està limitat a ser considerat com qualsevol llengua estrangera és comparable a la situació del català “en altres èpoques” en al·lusió al franquisme ( dels diaris)\nLlegint això a més d’un ,de dos i de tres si els punxen no els treuen sang.\nGlaçat pots quedar davant la barbaritat ( per no dir algun terme més gruixut i groller, que segurament és el que es mereixeria) de la comparació i sobretot perquè aquesta no està feta en l’acalorament d’un debat sinó amb tranquil·litat i la “nocturnitat” que donen els passadissos del Congrés de Diputats i davant la premsa.\nLa declaració no sols demostrà una falta total de sensibilitat, sobretot amb aquells que van patir persecució i repressió per defensar la llengua, sinó que és una manca de coneixements del que passava al nostre país i amb la llengua durant el franquisme impropi d’un ministre de Cultura i Educació.\nI com que o el faig un ignorant he de pensar que ho fa expressament per seguir crispant artificialment qualsevol tema relatiu a la llengua.\nTot plegat desautoritza i desqualifica al ministre.\nDóna vots a determinats sectors de l’Espanya profunda carregar contra el català i els sistema d’immersió.\nEls expert en sociolingüística tenen clar , i ho avalen molts estudis científics, que en el cas del bilingüisme perquè aquest sigui bo i efectiu cal que la llengua minoritzada tingui un tractament de discriminació en positiu per no quedar subsumida per la llengua dominant.\nLes enquestes lingüístiques, que hem comentat algun cop, donen un nivell de coneixement alt però un ús molt menor del català i és en el camp de la relació interpersonal en els patis de les escoles i el camp de la justícia, curiosament el que posen quotes, on es donen un percentatge d’ús més encara més baix.\nHem assistit aquesta setmana passada a tres episodi més de la voluntat del govern espanyol de soscavar el sistema d’immersió lingüística i de potenciació de la llengua catalana\nLa primera d’aquetes actuacions ha estat la de l’advocacia de l’estat que a instàncies del Ministeri d’Educació ha presentat un recurs davant el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya perquè aturi el procés de preinscripció i matriculació i faci una informació individualitzada a totes les famílies que han fet la preinscripció, des de primer de primària fins a segon d’Eso, sobre la possibilitat que tenen de demanar l’ensenyament en castellà. Aquesta mesura s’hauria d’aplicar abans de que comenci la matriculació efectiva. Realment la mesura és desmesurada sobretot perquè la ciutadania ja fa temps que sap el que demanda a una escola quan arriba el moment de matriculació els seus fills i a més en els projectes educatius del centre hi figura quin és el seu model lingüístic pel que fa a la distribució i ús de les llengües i en quin moment del procés educatiu s’introdueixen. Mai ningú ha expressat cap queixa de les informacions donades i rebudes però al Ministre tant li fa mentre pugui crear confusió sobre el mètode de la preinscripció i dubtes sobre el bon treball d’informació que fan els escoles.\nLa segona mesura negativa sobre el sistema educatiu ha estat que noves escoles hauran d‘impartir un 25 % de llengua catalana per una sentència del Suprem avalant el que ja havia dit El Tribunal Superior de Justícia de Catalunya respecte la fixació de percentatges. Coincidint ara amb les barrabassades i les paraules ofensives del ministre Werd ara, doncs, es dicta una nova i creiem absurda sentència del Tribunal Suprem sobre els percentatges d’ús de la nostra llengua a les escoles, sentència que ja tenia precedents en algunes escoles per una altra sentència judicial de l’any passar. La sentència a més de tenir poca consistència pedagògica si atenem als estudis i resultats de la immersió , sembla, a més, d’un intrusisme professional inacceptable , sincerament no m’imagino un mestre decidint quin percentatge de sentència cal aplicar, o quin percentatges de sentències s’han d’escriure i redactar en català doncs no m’imagino a un jutge preparat per dir quin percentatge de matèria cal donar en determinada llengua.\nParlen de que és un percentatge raonable. I raonable és una visió subjectiva que segurament ja la tenen els mestres i aquests adapten els principis generals de la immersió a la realitat de l‘entorn de cada escola i per tant millor que els jutges no dictaminin el que convé o no a l’escola. I quan això ho dictaminen els jutges, sector el judicial en que l’ús de la llengua és menor que en altres àmbits encara és més paradoxal.\nI encara la tercera En fi veient però que el Congrés amb els únicament els vots del PP i UPyD descarta l’obligatorietat de que el jutges que vinguin a Catalunya sàpiguen el català com a llengua prioritària doncs tot plegat ja es pot entendre. Es tractva de presentar l’acord del Paralemntd e Catalunya pels diputats Elena Ribera (CiU), Gemma Calvet (ERC) i Salvador Milà (ICV-EUiA) que han defensat al Congrés, designats en representació del Parlament del Catalunya, la prpposta de que es modifiqui la llei orgànica del poder judicial, la llei per la qual es regula l’Estatut orgànic del ministeri fiscal, i altres normatives correlatives per garantir el coneixement del català del personal de l’administració de justícia.\nSembla senzill, lògic i raonable… doncs tampoc. El vots del PP i UPyD ho han impedit.\nCansa una mica la reiteració en que cal escriure un cop darrera l’altre del tema de la llengua.\nI segurament cansa, també, encara més llegir-ho i pensar-hi .\nPerò el fet de no respondre a cada provocació o atzagaiada , o com a mínim posicionar-se en contra davant les agressions al sistema d’immersió lingüística a Catalunya , o a la llengua en general podria arribar a semblar acceptació del que passa i per aquí no s’hi pot passar.\nCal respondre a qualsevol agressió vingui d’on vingui, perquè la llengua és una matèria massa sensible com després de cada barbaritat del ministre, d’alguns politics de per aquí ,i ara també dels jutges del Tribunal Suprem no es pot romandre en silenci, si més perquè consti que no tothom accepta de bon gran les mesures que s’estan portant a terme des d’altes instàncies de l’estat espanyol.\nPublicat a l’Eix Diari, el 19 de maig del 2015\nLa nit no va ser llarga però sí intensa.\nResultats a Vilanova CiU 6, PSC 5, CUP, 5, ERC 4, C’s 2, SomVNG 2 PP 1, i IC-V 0.\nEl frec a frec entre PSC i CUP no es va resoldre fins la darrera taula. ERC retorna amb força mentre ICV desapareix.\nAra toca parlar i intentar conformar majories. No és fàcil però necessari, segur\nA Morir bajo tu cielo, Prada ficciona la caiguda del darrer bastió de resistència espanyola a Filipines, aquells que serien coneguts “ Los últimos de filipinas” . La novel·la narra les aventures i desventures del destacament que al llarg d’un any van resistir a l’església de Baler el setge a que varen ser sotmesos pel rebels filipins. La novel.la explica amb minuciositat la vida a les Filipines i els aconteixements que van porta al darrer setge. És una novel·la coral , amb forces protagonistes que van emergint en funció del moment narratiu.\nJuan Manuel de Prada és nascut a Biscaia, però va viure la seva infància i joventut a Zamora, fet que l’autor rememora en moltes entrevistes i articles. Evoca sovint el seu avi que, segons explica, li va ensenyar a escriure i llegir abans d’anar a l‘escola.\nAutor precoç als setze anys va escriure el seu primer relat , El diablo de los destellos de nácar, al que es van succeir molts més, amb alguns d’ells va obtenir alguns premis.\nVa estudiar dret però no ha exercit mai d’advocat sinó que la seva vocació periodística i d’escriptor l’ha portat a dedicar-se plenament a l’escriptura.\nEl seu primer llibre va ser Coños, conjunt de proses líriques, que va obtenir una excel·lent acollida per la crítica literària. A l’any 1998, la prestigiosa revista The New Yorker el va considerar una de les possibles figures emergents de la literatura europea, opinió que altres revistes especialitzades posen en dubte. En definitiva un escriptor controvertit possiblement per la seva posició política conservadora i, amb un toc d’una certa intransigència en alguns aspectes de llibertats personals, que el porta ser incòmode per determinada premsa i determinada crítica. Això no va en absolut en demèrit de la seva capacitat de narrar, si bé és cert que en algun moments hi ha algunes postures, pel meu gust, que porten a que les accions dels protagonistes que són excessivament maniquees per ser creïbles .\nJuan Manuel Prada ha obtingut un seguit de premis importants de la literatura espanyola entre els més destacats hi ha La tempestad, que a l’any 1997 va guanyar Premio Planeta, a l’any 2003 va aconseguir per La vida invisible el Primavera de Novela y Nacional de Narrativa, El 2007 amb la novel·la El séptimo velo va obtenir el premi Biblioteca Breve), novel·la èpica ambientada en la França ocupada de la segona guerra mundial. En ella es qüestiona alguns aspectes de la memòria oficial i del perill d’una memòria evocada de manera parcial. La seva anterior novel.la va ser Me hallará la Muerte en la que es narra la història d’alguns membres de la División Azul i la seva dificultat d’integrar-se al seu retorn a Espanya.\nHa publicat així mateix assaigs, relats breus i ha esdevingut articulista polèmic, escriu habitualment al diari ABC i en el seu suplement cultural i també té un programa de cinema a la televisió Intereconomia. Com a periodista ha obtingut els premis el”Julio Camba” (1997), el “César González-Ruano” (2000), el “Mariano de Cavia” (2006), Premio Joaquín Romero Murube (2008).\nLa novel.la té una primera part en cada capítol ens presenta alguns dels personatges que tindran protagonisme al llarg de la novel.la . En coneixem qui són com actuen i quines són les circumstàncies en que es troben i que en alguns casos els condicionaran en algunes de les seves actuacions. Destaquen pel seu protagonismes el militars espanyols el capità de Las Morenas el tinent Martín Cerezo i el soldat Juan Chamizo, la monja Sor Lucia, el frare franciscà, Fray Cándido i el terratinent Garzón i la seva filla i per la banda els filipins els revolucionaris el Teodoro Novicio i Moisés. El nexe d’unió de tots aquets personatges és la monja Sor Lucia que té una molt bona acceptació entre els natius que viu el primes combats a Baler i és segrestada pel filipins ,estableix una excel·lent relació amb el cap dels rebels Novicio, fet que després tindrà una important relleu pel desenvolupament de l’acció.\nLa segona part de la novel.la és centre ne els fets de la defensa de Baler i la resistència de la guarnició espanyola al llarg de prop d’un any, la gesta èpica es vista des de diversos punts de vista , el papers dels dos oficials espanyols, el capità Las Morenas, més dialogant i escèptic davant el comandaments polítics de la illa i el tinent Martín Cerezo que viu una personal tragèdia que el fa un personatge rancuniós i això ,s ens dubte afecta al seu paper en la defens de la posició de Baler fins a límits d’autèntic esperpent quan la guerra ja havia acabat.\nEvidentment en la narració hi ah de tots, amors confessats i altes per confessar, les intrigues entre els mateixos revolucionaris per tenir el poder, la incompetència de les autoritats colonials espanyoles, rebels honestos i nobles, soldats que són carn de canó i que sense cap preparació són enviats a la primeria línia de batalla, religiosos excepcionals i peculiars pel moment que viu l’església d’aquell moment pel paper que van tenir en l’evangelització de les Filipines, traficants d’armes que cerquen el plaer personal per damunt qualsevol sentiment…. En fi cadascú amb els seves circumstàncies acaba donant un retaule grandiós per una extensa novel·la de més de set-centes pàgines carregades de descripcions del paisatge i dels costum minucioses i amb uns personatges que es veuen submergits en l’esperit èpic de l’acció que es novel.la.\nNaturalment en al novel·la de Prada es barregen els sentiments des de la crueltat i violència d’alguns personatges a la sensibilitat d’altres. Tot pegat ben narrat i amb llenguatge precís,en alguns moments exageradament preciosista .\nEssent un novel·la que narra un fet bèl·lic les escenes de guerra són més aviat minses i destaquen més els treballs per analitzar els interiors de cada personatge, el que senten, el que pensen ,el que desitgen i el paper que els destí els té reservat.\nNovel·la que mostra un cop més la capacitat e Joan Manuel de Prada que segueix treballant aspectes de la història d’Espanya , i precisament a aquells aspectes que avui encara són incòmodes i “Los últimos de Filipinas” van ser realment incòmodes per una banda que va veure com es posaven davant el món la incompetència de polítics i militars i d’una política colonial maldestre i equívoca.\nInteressant , potser un pèl llarg però a l’estar ben escrita i molt ben estructurada es llegeix amb interès.\nL’endemà compte i molt\nD’aquí quaranta vuit hores i escaig ja haurem votat. Haurem dipositat el vot a l’urna i haurem dipositat la confiança amb convenciment ,o com a mal menor ( no hi ha res escrit ni cap dogma sobre la convicció del votant) en el grup o en la persona que encapçali la llista del grup.\nI que passarà doncs?. Sembla que aquesta vegada ningú s’atreveix a fer una previsió més o menys fiable . Comentes amb periodistes i amb seguidors de la vida política local i ningú s’arrisca a fer una proposta de resultats. Quin encerti la porra sembla que cobrarà molt. Molta prudència a l’hora de preveure resultats . Això sí s’anoten algunes tendències, pèrdua de vots i regidors de les dues principals forces i entrada dels nous parits i fragmentació més que probable amb la necessitat de com a mínim tres forces per governar amb majoria.\nEl resultats reals seran els que diran si calia tanta precaució a l’hora de fer especulacions sobre els resultats electorals.\nPerò siguin quin siguin els resultats i com que els eleccions municipals no es poden repetir l’endemà, el 25, s’haurà de començar a parlar de possibles pactes que facin viable la governabilitat de la ciutat.\nI aquí totes les forces hi tenen un paper i també determinada responsabilitat.\nEl que escoltes de destacats membres de les candidatures que tenen opcions ( compte que ja vaig d’especulació) de tenir a prou força perquè al seu entorn es faci govern que no es pot estar quatre anys més amb un govern en minoria, que segurament podria anar fent la viu, viu i anar tirant com el que hem tingut en aquets darrers quatre anys però convenen i convindrem que no seria la millor opció, ni la desitjable, ja hem perdut marxa com a ciutat.\nÉs evident que en els ajuntaments la cultura del pacte és molt més estesa que en altres nivells de govern, La major pluralitat també comportarà majors possibilitats de pacte i potser de forces que ,en teoria i sobre el paper presenten, propostes contradictòries. No serà res de nou però segurament serà prou interessant de seguir i fer-ne les lectures corresponents.\nSeguiran ERC i CiU allò que sembla ( Mas diu que sí i Junqueras “no sabe no contesta”) ja fet i decidit en les altes instàncies dels partits i es donaran suport mutu?. Les dinàmiques locals ja sabem que són enrevessades i compten molt més , moltes vegades, les afinitats personals. Mentre , sembla que a priori CiU ha trencat els llaços que han estat durant molts anys sòlids i estables amb el PP, ERC manté la possibilitat intacte de jugar a dreta i esquerra per possibilitar i travar aliances de govern. I el PSC malgrat sembla que anirà a al baixa ( ja veurem però a l’hora del recompte de vots) també pot mostrar-se disposats a pactes bilaterals que permetin majories estables de govern.\nPossiblement aquesta previsió que fan els aspirants a l’alcaldia i a governar els porta a no negar cap pacte ni a tancar-se en banda a les aliances, baix to de campanya i atacs als adversaris molts controlat sense fer masses ferides i molt en la línia de la lògica dels enfrontaments electorals però no cremen les naus en bregues acarnissades .\nDipositat el vot ara caldrà veure com es el disposen els partits per oferir-nos un govern estable, de majoria i que s’enfronti de debò als problemes de la ciutat i trobi solucions àmpliament compartides que ajudin a la sortida de la crisi i a evitar de totes, totes el trencament social.\nConeguts els resultats el diumenge a la nit , passada l’alegria de la victòria o el manteniment de regidors o el corresponent dol per la pèrdua , el 25 al matí els mòbils dels caps de llista ja sonaran (i si no sona malament ,no comptes) i començarà la ronda de tempteig per en segona volta anar ja al gra i veure com ens governaran. Diuen això sí que alguns amb un ulls posats al setembre per acabar de tancar acords.\nMentre, aquets dies les realitats electorals d’altres llocs ens han portant lliçons interessants\nSi eixamplem una mica l’objectiu, i amb situacions potser no comparables, veurem el fiasco que avui hi ha a Andalusia. Unes eleccions anticipades i avui amb la incògnita de si no s’hauran de repetir altre cop per incapacitat del grup majoritari de no trobar suports però tampoc ser capaços de construir una alterativa des de l’oposició amb posicions escandalosament tàctiques . Als ajuntaments això no pot passar perquè al llista més votada automàticament obté l’alcaldia si no hi ha una majoria absoluta en primera votació. Després però la ingovernabilitat pot ser palesa.\nI si encara obrim i eixamplem encara mica més l’objectiu i sense que tampoc siguin comparables les situacions però si hi ha algunes coses de les que podem treure lliçons de les recents eleccions angleses que ens poden servir.\nEn primer lloc el valor de els enquestes encara s’ha devaluat més , donaven un virtual empat i alguns ja cantaven els absoltes polítiques a Cameron i n’ha sortit més viu que mai amb una còmode majoria absoluta . Per tant tota la demoscòpia sembla ser qüestionada , aquí ja veurem si l’encerten …\nEn segon lloc aprendrem algun dia la lliçó que ens han donat els líders dels partits perdedors, no han trigat ni vint-i-quatre hores a presentar la dimissió , pleguen i cedeixen el lideratge a algú . Prenguem nota del que passarà aquí.\nI tercera el SNP ha guanyat a la búlgara ha guanyat tots els escons escocesos menys un parell, però en el seu programa no hi figurava la independència ni havien plantejat les eleccions com a plebiscitàries. Ni , evidentment amb la inacostable i abassegadora victòria plantejaran la declaració d’independència. Perquè ?. Tothom hauria de reflexionar els que neguen qualsevol opció de votar com aquells que ho volen resoldre tot amb unes eleccions presumptament plebiscitàries que no es corresponen al valor del vot d’un referèndum.\nEn fi d’aquí setanta dues hores ja serà l’ endemà i llavors és quan caldrà demostra que el nostre vot, la nostra confiança serveix d’alguna cosa més que donar majories i minories .i mesurarem també el valor que té el compromís de cada força política.\nEl 25 potser es tant important com el 24, ja que s’hauran de començar a moure fitxa per garantir un govern pels propers quatre anys a la ciutat.\nO tindrem sorpreses? I potser ja està tot negociat, abans de lligar el blat.\nPublicat al Diari de Vilanova el 22 de maig del 2015\nUn llibre important que segur que esdevindrà referent..\nDemà dissabte a les 7 de la tarda al Castell de la Geltrú i amb la col·laboració de l’Associació de Periodistes del Garraf es presentarà el llibre El Llarg Procés de Jordi Amat i publicat per Tusques Edicions en la seva col·lecció l’Ull de vidre.\nLa presentació anirà a càrrec de Oriol Pi de Cabanyes, Francesc Xavier Puig Rovira i el mateix autor, Jordi Amat.\nEl llibre publicat als voltants de Sant Jordi ja està en al segona edició, fet que demostra el gran interès que ha aixecat. “El llibre proposa una nova interpretació no exempta de polèmica i en clau europea per entendre quin ha esta el desenvolupament de la cultura i el catalanisme des de la immediata postguerra fins el fia d’avui”, llegim a la contraportada , i realment el llibre constitueix una crònica escrita amb rigor, amb coneixement fruit de l’estudi i l’anàlisi del fets que han succeït al nostre país i també´ de l’estudi dels personatges que han tingut un protagonisme essencial en aquets anys.\nJordi Amat , té arrels vilanovines com ens explica Puig Rovira: Amat és descendent de Vilanova per via paterna i materna.\nEl seu avi patern era Manuel Amat Rosés (Vilanova, 1909 – Barcelona, 1985). Escriptor i humorista. Col·laborador de diversos periòdics locals. Formà part de la redacció de la revista Prisma (1930). Després de la Guerra Civil, col·laborador de Destino i organitzador de viatges culturals i turístics en aquesta revista, abans del turisme massiu i de la proliferació dels automòbils utilitaris. Autor de diversos llibres d’humor infantil. Pintor de miniatures. Conferenciant. Personalitat polifacètica, es manifestà com un vilanoví de cor, fortament arrelat a la seva terra. El seu avi matern Oleguer Fusté Salvatella (Vilanova, 1909 – Barcelona, 1991), metge. Membre de la Junta de la Biblioteca Museu Balaguer. Continuà la col·lecció de bibliografia local iniciada pel seu pare, també metge i membre de la Junta de la Biblioteca Museu Balaguer\nAmat és escriptor i filòleg. Es va llicenciar en Filologia Hispànica -va obtenir el Premi Extraordinari de Llicenciatura- i es va acabar de formar a la Unitat d’Estudis Biogràfics de la mateixa Universitat. Ha publicat articles de la seva especialitat a les principals revistes acadèmiques del país i ha dictat conferències a diverses universitats (a Girona, Málaga, Salamanca, Santander…).\nCom a filòleg s’ha dedicat sobretot a l’edició de clàssics de la no ficció catalana i espanyola contemporània: ha editat o prologat obres de Gaziel, Josep Pla, Maurici Serrahima, Dionisio Ridruejo o Camilo José Cela entre d’altres. És membre del consell assessor de la Biblioteca del Catalanisme de l’editorial RBA i és autor d’algunes biografies –del poeta Luis Cernuda (2002) o el política Ramon Trias Fargas (Premi Gaziel de Biografies i Memòries, 2009)- i d’alguns assaigs sobre cultura i política durant el franquisme, com ara Las voces del diálogo (Premio de Ensayo Casa de América, 2007) o El llarg procés. Cultura i política a la Catalunya contemporània (1937-2014), (2015).\nHa acabat la biografia de Josep Maria Vilaseca Marcet, que al setembre publicarà L’Avenç, la de Salvador Millet i Bel i prepara la de Josep Benet. Col·labora al diari La Vanguardia, tant a les pàgines d’Opinió com al suplement Cultura/S (del qual és crític setmanal).\nDel llibre el mateix Amat ens parla en una entrevista al suplement Quaderns del diari El País.\nAls seixanta-setanta es dibuixa un catalanisme progressista, intel·lectualment molt potent, que vostè fa convergir amb el Pasqual Maragall alcalde i després president i que simbolitza amb el Cobi, però que tot plegat se’n va en orris…\nR. Amb el Cobi aquell marxant cap al cel resumeixo l’esllanguiment d’una cultura tant catalana com d’esquerres, oberta, que es planteja el problema de l’encaix amb Espanya sense fer-lo l’eix central, com sí que passaria amb la transformació, en clau d’esquerres, de la vida catalana. Per què es fon aquest catalanisme? Perquè és incapaç de regenerar-se i perquè es decanta per l’eterna batalla nacionals-no nacionals. El més greu que està passant és que s’ha perdut la riquesa del debat intel·lectual, que ja no es produeix dins del nacionalisme, com abans. Tot debat ha quedat fagocitat pel tema nacional.\nA l’acte de presentació d’ el llarg procés al CCCB de Barcelona hi van intervenir diverses personalitats que entre altres coses van dir:\nVicenç Villatoro: “Este es un libro decisivo, que brinda una interpretación sin prejuicios, nueva y en clave europea, sobre el desarrollo del catalanismo.”\nJordi Gracia: Amat se ha liberado de la “tensión servil del presente político y sociológico” para restituir las zonas más ambiguas del pasado reciente de Catalunya, al margen de los usos interesados de la historia y la dialéctica de las hegemonías ideológicas.\nEl libro surge de un artículo que Amat publicó en Cultura/s de La Vanguardia (19 junio 2013), titulado “Matar a Cobi”. A raiz de unas declaraciones polémicas que Javier Mariscal hizo sobre las esteladas y la manifestación de la Diada en el 2012, el icono de Barcelona fue defenestrado por ser antiindependentista. ¿Hasta qué punto el discurso actual es capaz de negar lo que ocurrió hace unos años?\nSergio Vila-Sanjuán: marca los puntos cardinales para situarse y entender por qué Catalunya es como es: son\nLa biografia de Joan Perucho que ha escrito Julià Guillamon;\nLa de Juan Marsé, de Josep Maria Cuenca;\nAquellos años del boom, de Xavi Ayén, y\nEl llarg procés.\n“Un panorama del catalanismo cultural y político desde la Guerra Civil hasta el momento presente. Un libro que aporta claves para entender la situación actual y repasa con mirada crítica casi un siglo de catalanismo, sin rehuir la polémica y aportando documentos inéditos. Sorprende muy positivamente la ambición con que esta obra aborda el tema.”\nLlucia Ramis “El catalanismo desorientado”. La Vanguardia, 18 abril 2015.\nTots els comentaris prou interessants però segur que encara serà més interessant escoltar el mateix autor el dissabte al Castell de la Geltrú. El llibre ben segur que serà un referent per explicar-nos l‘evolució cultural i política al país.\nUn afegit d’interès.\nAhir parlàvem de els monges nostrades que diuen ,diuen , diuen que fan política. L’amic Bienve m’envia un versos , aclarint que ell no n’és l’autor:\nUna ja està bilocada,\nAmb els CUP i la Colau\nL’altra sembla ja aureolada\nPer la llum presidencial\nMas i Trias l’han fitxada\nTant de clero fent d’esponja\nAdulteri o envileix\nEl sufragi universal!!\nYou are currently browsing the a les verdes i a les madures blog archives for Mai de 2015.


Best Worst Movie - Sitges Film Festival - Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya\nMichael Paul Stephenson, el director de Best Worst Movie, era tot just una criatura quan va sortir a Troll 2. George Hardy, un dentista d’Alabama, tampoc no li va donar gaire importància al fet de participar en una cinta de terror de baix pressupost. Van passar els anys i aquells actors accidentals es van adonar que havien format part d’una pel·lícula que molts consideren de les pitjors de la història. Best Worst Movie agafa com a excusa Troll 2 per fer un recorregut mordaç pels envitricolls de la fama; encara que sigui una fama derivada d’una obra “terrible”. Freakies, fans i dentistes amb bolos dignes d’estrelles de cine integren el repartiment d’aquest Ed Wood en clau documental.\nAmb deu anys va interpretar un paper a Troll 2 (1990). Més endavant es va dedicar a escriure relats i a fer vídeos dels seus amics patinadors. Després ha fet d’actor, de director de fotografia i de guionista en diversos projectes. Best Worst Movie és la seva primera pel·lícula.\nESTATS UNITS. 2009Director: Michael Paul StephensonProductors: Lindsay Rowles Stephenson, Michael Paul Stephenson, Brad Klopman, Jim McKeon, Mary Francis Groom, Ace GoerigProductors executius: Alan i Hugh HunterFotografia: Katie Graham, Carl IndriagoMuntatge: Katie Graham, Andrew MatthewsMúsica: Bobby TahouriSo: Woody WoodhallAmb: George Hardy, Claudio Fragasso, Margo Prey, Jason Steadman, Darren EwingDurada: 91 minuts\n23:45 Troll 2\nDurada: 93' Prado Noves Visions - No Ficció 93'\n10:00 Best Worst Movie