Amb lletra de pal » Com més serem, menys riurem [Dani]\nmai 31 2009 Com més serem, menys riurem [Dani]\nPublished by Anna at 12:28 pm under Amb veu, sense bloc Normalment l’estatus del funcionari és qüestionat, i amb ell el conjunt de les administracions públiques, sota l’argument de gaudir d’uns privilegis molt allunyats dels principis imperants en una societat capitalista. En el moment de crisi actual els ulls comencen a malmirar, bé a mirar més malament del que ho fan normalment, el sector públic.\nNormalmente, el estatus de funcionario es cuestionado, y con él el conjunto de las administraciones públicas, bajo el argumento de disfrutar de unos privilegios muy alejados de los principios imperantes en una sociedad capitalista. En el momente de crisis actual, los ojos empiezan a mirar mal, más de lo que lo hacen habitualmente, al sector público.. [+]\nLa base model funcionarial en essència divergeix actualment poc dels seus orígens fet que la manté estable als canvis polítics que la dirigeixen. L’estabilitat i rigidesa a que se’l va dotar intenta que la seva actuació s’ajusti als imperatius legals que el regulen i d’aquesta forma s’intenta que pugui servir a la ciutadania amb plena objectivitat i amb un tracte igualitari sobre qualsevol color polític dominant. Aquesta protecció envers el poder polític és una de les principals raons per dotar a l’AAPP d’unes prerrogatives que la diferencien del sector privat. El poder funcionarial en molts casos acaba convertint-se en un contrapoder polític, el polític veu com la seva brillant idea topa amb la rigidesa funcionarial que li censura la seva brillant idea, en molts casos promesa política que el ciutadà ha votat, per no ajustar-se a la legalitat existent o per voler-se realitzar fora de qualsevol procediment administratiu, procediment que el funcionari haurà de recordar al polític que existeix per garantir que arriba al ciutadà amb total transparència i sotmetiment a la legalitat, i per tan a la igualtat.\nArribats a aquest punt la primera temptació del polític és acomiadar al funcionari, però aquí topa amb l’estatus del funcionari que li permetrà seure a la cadira fins que el polític abandoni la seva poltrona i el substitueixi un altre personatge amb brillants idees.\nArribats a aquest punt es poden obrir molts debats: quina figura és més perversa? La del polític que sotmet a la ciutadania el seu projecte i topa amb la burocràcia gris i dura que li impedeix complir les seves promeses o la del funcionari que ha d’aguantar periòdicament la figura d’un il·luminat, en molts casos sense cap tipus de formació, que vol canviar al seu gust el funcionament de la societat que l’ha escollit saltant-se la legislació vigent. Potser també és podria debatre si davant la reforma del sector polític és podrien reduir les situacions privilegiades, dins el mercat laboral, dels funcionaris etc…\nPrefereixo analitzar l’organització dins d’aquest monstre lent, sense reflexos i amb inèrcies que gairebé el fan irreformable. En el context de crisi econòmica les empreses intenten millorar la seva organització interna i externa per fer-les competitives i així evitar que s’enfonsin en els forats negres que setmanalment contribueixen a augmentar les cues de l’atur.\nL’Administració Públicadel nostre país des de l’inici del període democràtic ha passat per diversos intents de reforma organitzativa per adaptar-lo a la realitat d’una societat que no entén que ningú els passi comptes a l’hora de desenvolupar les seves tasques i què a més els seus treballadors tinguin el privilegi de tenir la feina assegurada. Aquests canvis es poden assimilar a les modes: comencen amb molta força i molta publicitat i acaben morint en silenci. La primera tendència va ser intentar incorporar l’Administració Pública a un model gerencial on els resultats fossin valorables sobre uns objectius preestablerts. Un cop el model va veure’s incapaç de millorar el monstre es decideix optar per provar un model basat en la governabilitat, model basat en les boniques paraules de governança-governament-governabilitat, model que en pocs anys és demostrarà inviable per un error de càlcul: aquest model ha de venir impulsat des de baix, des del poble, no des del governant. Després ja apareixerà un nou corrent que carregat de bones intencions caurà en un altre sac foradat; li direm govern 2.0, e-demòcracia, ideolegsqueensaburrim.som, però en el fons serà el mateix de sempre una mica maquillat perquè sigui creïble.\nAquest model funcional encara pot ser més complex quan ens trobem davant de models burocràtics professionals caracteritzats per tenir una doble estructura sobreposada: una formada pels professionals i l’altre pels funcionaris encarregats de fer la gestió quotidiana dels afers públics. En aquestes estructures és normal una sobreposició d’ordres, tal i com passa amb qualsevol estructura burocràtica, però en aquest cas la lluita es produeix entre un poder polític, el poder dels professionals i el poder burocràtic. Un exemple clar d’aquest model el trobem dins les Universitats, on les estructures de govern es multipliquen fins arribar gairebé al nivell de la república independent de casa meva. En els models burocràtics tradicionals l’àrbitre d’aquesta lluita és la figura del secretari, però en el nostre cas ens trobem davant d’un secretari que normalment és un membre més de l’equip de direcció i per tant amb un paper més que parcial. La seva figura dotada en principi de neutralitat i sotmetiment a la legalitat passa a ser un element més de l’estructura de l’equip de govern, figura molt allunyada a la del seu homònim en l’administració local on està reconeguda amb un pes propi i dins una escala diferenciada.\nAquesta estructura ja complex en la seva base, quan s’hi afegeix una nova estructura, gerencial en aquest cas, pot córrer el risc de perpetuar la desorganització especialment en el cas que les competències no estiguin clarament delimitades. Aquesta nova capa de poder és la que té encomanada la gestió del pressupost; en cas que la seva tasca no quedi delimitada a la simple gestió de les directrius marcades per la capa política serà qui realment marcarà en gran mesura el camí de la institució.\nAquest model gerencial fa anys que es va considerar poc apte per ser utilitzat dins una estructura funcionarial, pel simple fet que els objectius que busquen les empreses privades i les públiques són diferents, uns busquen el benefici econòmic i les altres el benefici de la comunitat. En el sector privat els objectius són clars: obtenir el màxim benefici i si s’aconsegueix enfonsar la competència millor que millor. En el sector públic aquest benefici final és molt més ambigu i difícil de quantificar; valorar la prestació universal dels serveis, la satisfacció de l’usuari, el benefici aportat a la societat és una tasca gairebé impossible al no poder quantificar-se d’una forma objectiva.\nAquesta estructura gerencial inspirant-se en el model privat es va dotant de suports en figures d’assessors i consultors especialitzats, provinents del sector privat amb pocs coneixements administratius. La tendència serà crear una nova estructura horitzontal amb grans pensadors però amb pocs executors; pensadors que en moltes ocasions tenen la marca de certes escoles de formació de directius agressius: ens trobem davant una nova perversió, si una Universitat va a buscar professionals en un lloc concret i obvia els seus llicenciats potser vol dir que no confia en ella mateixa… Si la Universitat creu que un dels seus llicenciats no està al mateix nivell que un Director Manager of / Master of Bussines / Senior Manager o com se li vulgui anomenar vol dir que ni ella mateixa confia en els seus propis resultats, i potser aquesta és la causa per la qual vol una estructura que treballi sobre objectius i resultats… o potser és que encara no hi ha psicòlegs per millorar l’autoestima institucional.\nEn una burocràcia l’establiment i compliment d’objectius és una tasca gairebé impossible d’aconseguir degut a la dificultat de determinar els veritables resultats de la tasca que es realitza. La gerència afegeix a la seva funció de gestió dels recursos econòmics nous poders inspirats en la recerca de resultats, compliment d’objectius, establiment de polítiques de màrqueting i d’aquesta forma oblida quina és la seva funció real: gestionar els recursos de la institució sota les directrius marcades per la direcció.\nEl que realment pot arribar a sorprendre és que, si tan admirables són els mètodes basats en el compliment d’objectius i tan profitosos són per millorar les administracions públiques, perquè no s’apliquen a aquests gestors?\nPerò que és pot esperar d’unes institucions que inauguren Parcs Científics, on en principi s’ha d’assolir l’excel·lència de la investigació i la ciència, amb la presència de la figura més oposada al saber que intenta difondre la Universitat; o enviar els de les porres contra els dels bolígrafs, els seus veritables clients, quan demanen diàleg per millorar el servei que els ofereixen???\nEn els darrers anys les universitats han aconseguit més portades als mitjans de comunicació gràcies als conflictes que han provocat enlloc d’aconseguir-les pels beneficis que han aportat a la societat que les finança. Potser la reforma que cal no és en el sistema educatiu, sinó en el sistema de govern i gestió.\n18 comentaris 18 comentaris a “Com més serem, menys riurem [Dani]” # Annaon 31 mai 2009 at 12:41 pm @Dani\nEn primer lloc, gràcies per l’entrada. Certament, “valorar la prestació universal dels serveis, la satisfacció de l’usuari, el benefici aportat a la societat” formen part d’aquest sac d’intangibles que tant costa gestionar. Aprendre a fer-ho (tenim models en el nostre entorn) i fer-ho de manera efectiva i amb l’adient encaix en l’organització és un repte al que -abans o després- tots s’hi hauran / ens haurem d’enfrontar. Cada cop és més evident que els models imperants i imposats d’organització tenen poc a veure amb la realitat i que cal un cop de timó. Cap a l’autoorganització? Cap a models més flexibles i participatius? N’hi ha molt de què parlar en aquest àmbit. I encara més, n’hi ha molt per fer.\n# MarcGon 31 mai 2009 at 10:35 pm Ostres!,\nAnem per pams, d’entrada comentar-te que no sóc funcionari ni personal laboral ni res similar…\nPerò des de fa més de 6 anys que estic en una important administració local (en qualitat d’extern però portant projectes i responsabilitats com un ‘intern’).\nPrecisament la meva situació demostra que hi ha disfuncions que cal resoldre en el sistema d’ocupació pública.\nÉs cert que és un sistema molt rígid, al meu entendre, massa rígid i, a més, molt lent, extraordinàriament lent.\nAquesta manca de flexibilitat perjudica sobretot a la pròpia administració, fet que no acabo d’entendre per quin motiu no es legisla per fer-ho més àgil.\nEn canvi, el que discrepo és del suposat ‘privilegi’ de tenir la feina assegurada pel fet de ser funcionari.\nCrec que és molt pervers enrecordar-se dels funcionaris quan hi ha crisi econòmica… però no enrecordar-se d’ells quan hi ha bonança econòmica quan tenen un salari clarament inferior al del mercat.\nDit d’una altra manera, durant uns quants anys han sacrificat sou per tenir la feina assegurada.\nRespecte a la Universitat, comparteixo amb tú que, crec, actualment la Universitat està massa allunyada de la societat.\nEs parla que la Universitat (catalana) s’ha d’apropar més a les empreses; ho comparteixo plenament, sovint dóna la sensació que la Universitat viu en una ‘bombolla’.\nPerò també cal que s’apropin més a la societat, em dóna la sensació que la Universitat mira a la societat amb un cert aire ‘altiu’, de superioritat…\nLa Universitat s’ha d’integrar a la societat i beneficiar-se mútuament.\n# danion 01 jun 2009 at 4:28 pm Anna primer de tot donar-te les gràcies per cedir-me part del teu espai a la xarxa per poder opinar sobre aquest tema.\nAl llarg de la meva vida d’estudiant he pogut veure des de dos àmbits aquest aspecte. Des del punt de vista empresarial gairebé totes les teories ataquen els models funcionarials, especialment quan comencen a crèixer a través d’ampliar els càrrecs intermitjos ja que acaben creant una estructura horitzontal que encara fa més pesada l’organització.\nDes d’un punt de vista legal el model funcionarial es defensa com a eina per garantir els drets del ciutadà, però no es sol entrar a analitzar l’aspecte d’optimització dels recursos que s’utilitzen.\nNi tot és blanc ni tot és negre, però realment assolir un equilibri entre un sistema eficient i un sistema garantista passa per una evident i necessària reforma. Aquesta reforma no és fàcil de realitzar, especialment degut a la magnitud de la criatura, i depen del color polític que l’impulsi es corre un risc d’assolir una total liberalització del sector (per anomenar-ho d’alguna forma).\nReferent a cap on cal donar un cop de timó, és evident i em sembla que poca gent t’ho discutirà, però cap a on??? Dotar a una Universitat d’autoorganització és parlar gairebé del dia a dia, sembla que en determinats nivells de l’estructura existeixi tal atomització que puguem veure republiques independents de casa seva. Models participatius en una Universitat? Seria perfecte, però em de pensar que gairebé estem en una societat formada per castes. La participació ha de partir de la base i de la igualtat…. millor provar una altre opció # danion 01 jun 2009 at 4:53 pm MarcG gràcies pel teu comentari.\nRespecte al teu comentari sobre el privilegi de ser funcionari discrepo lleugerament sobre tema econòmic.\nDes del meu punt de vista la persona que opta per accedir a la funció pública ja sap a priori que no s’hi farà ric, i si ho fa té molts de números per acabar sludant cada dia un tipus de funcionari determinat, el de presons.\nDes del meu punt de vista la persona que ha decidit accedir a la funció pública prèviament ha realitzat una valoració sobre les seves preferències laborals: tenir un bon sou o tenir una feina assegurada. El fet de gaudir d’uns drets concrets prefeixo deixar-ho de banda, és un detall digne d’un comentari molt més llarg ja que quan es parla dels funcionaris sembla que no existeixin deures i tot siguin drets.\nEn un món cada cop més globalitzat i amb un mercat de treball cada cop més inestable (i l’aigua que baixa) tenir una feina assegurada és un privilegi.\nEstic completament d’acord que existeix una gran diferència entre els sous del món privat i el món públic, però també ho són les garanties laborals. Si arriba un dia on aquestes garanties laborals es perden potser després serà el moment de parlar d’aquest “sacrifici salarial”. Ningú impedeix a un funcionari fer el salt a la privada i d’aquesta forma veure com incrementa el seu sou. En canvi pocs actualment els funcionaris, en cas que no hagin estirat més el braç que la màniga, només coneixen la crisi econòmica pels mitjans de comunicació.\nEn referència a la separació entre Universitat i societat, estic parcialment d’acord amb tu. Realment existeix una gran separació entre la teoria universitària i la realitat laboral, però aquesta separació caldria analitzar-la des de cada cas concret. Crec que és molt més preocupant en el cas d’estudis universitaris teòricament més enfocats a proporcionar professionals al sector privat; en aquest cas els estudiants adquireixen uns coneixements teòrics que en la majoria dels casos no li serviran per desenvolupar completament la seva tasca.\nEn el cas d’estudis més enfocats a l’enriquiment personal (no dic que no serveixin per treballar però la seva sortida laboral és molt reduida) l’ensenyament que la Universitat ofereix es podria equiparar plenament amb un servei ofert a la societat per l’enriquiment cultural dels seus membres.\nFins ara s’ha viscut sota la premissa que les Universitats eren les portadores del saber col·lectiu i aquest fet s’està superant dia a dia. El paper que històricament han tingut de culturitzadores crec que l’han de mantenir per sobre dels interessos de mercat, cal mantenir determinats estudis malgrat siguin minoritaris i no siguin demandats pel mercat de treball; com a administració pública una Universitat ha d’aportar “saber” a la societat i moltes de les carreres que són més qüestionades són bàsiques, al meu entendre, per mantenir intel·lectualment sana la societat.\n# carmeon 04 jun 2009 at 8:42 am I resulta que aquest estil el connec… i el nom em suggereix una imatge! Un correu ràpid i SÍ… ÉS ELL!\nVaig inaugurar la sèrie dels “que no tenim blog” i tenia moltes ganes de llegir el meu successor i resulta que la seva intervenció toca un tema dels que més m’agraden: l’elefant o potser serà hora de dir-ne el MAMUT!\nCom que, en aquest cas també estic a l’altre costat del mirall (segueixo sent alumna i estic en període d’examens), avui hi ha un comentari curt i el desig que durant el cap de setmana en pugui fer un de ben adequat a les disfuncions que posa de manifest en Dani…\nDe moment, em quedo amb la imatge amb la que heu (Anna, Dani) encapçalat l’entrada… Imagineu-vos que treiem una carta… Què passaria?\n# MarcGon 04 jun 2009 at 9:38 am Dani,\nAmb el tema de les universitats, jo m’estava centrant més en els estudis ‘enfocats a proporcionar professionals al sector privat’ i, per ser més precisos, del món de la tecnologia.\nCrec que estan allunyats de la realitat.\nComparteixo que la Universitat també ha de ser font de cultura, font de saber encara que aquest no tingui una sortida professional, al cap i a la fi a ningú se li hauria de negar el dret de voler aprendre.\nEl que no tinc tant clar és si aquests estudis haurien de ser subvencionats… crec que sí, però més per una raó sentimental que no pas per una raó econòmica (ja se sap que en temps de crisis es vol reduir totes les despeses).\nRespecte al tema dels funcionaris, em comentes: ‘Des del meu punt de vista la persona que ha decidit accedir a la funció pública prèviament ha realitzat una valoració sobre les seves preferències laborals: tenir un bon sou o tenir una feina assegurada.’\nÉs a dir, si renuncia a sou per tenir la feina assegurada després no se li pot dir que és un privilegiat. Ha escollit una opció (amb pros i contres) i ara se n’està aprofitant (de la mateixa manera que els últims anys el perjudicava).\nUn exemple: El volum de persones inscrites a ofertes laborals públiques ara tripliquen (i quatripliquen) els volums que hi havia tan sols fa un any. Ara tothom vol ser funcionari pq. hi ha reducció de plantilles, però fa un any (en plena bonança econòmica) poca gent volia ser funcionari…\n# danion 04 jun 2009 at 5:15 pm Bones Carme\nCada cop tinc més clar que això d’internet és un mocador Evidentment que si traiem una carta el castell s’enfonsa, però a més d’això la imatge intentava reflectir una altre realitat: una estructura que va creixent sobre una base poc sòlida.\nAquest castell pot tenir moltes dimensions,i fins i tot, amb molt de pols aconseguiriem ampliar el castell… el resultat final seria el mateix: una estructura dèbil i sense prou resistència a qualsevol imprevist!\n# danion 04 jun 2009 at 5:37 pm Bones MarcG\nComparteixo plenament el teu punt de vista sobre els estudis que intenten proporcionar professionals al sector privat. Ara trobar una solució a aquesta distància també és un fet difícil de solucionar. Si una part de la carrera és realitza dins el sector privat el més probable és que acabem formant professinals sota la necessitat d’una empresa o d’un perfil concret. M’explico amb un exemple: en el cas que una empresa “adopti” un estudiant per completar la seva formació, el més normal serà que l’empresari li faci fer una feina on té una mancança: si agafa un estudiant de mecànica potser li encomana fer els canvis d’oli, però no li deixa obrir un motor perquè no té prous coneixements….\nAquest fet, que no hauria de produir-se, però que des d’un punt de vista pràctic pot passar només contribuiria a donar una experiència professional parcial.\nEn el cas dels estudis que “no proporcionen una sortida laboral” discrepo completament. Han d’estar subvencionats, les Universitats són administracions públiques i com a tals han d’oferir un servei a la societat. Els serveis que ofereixen les AAPP no busquen un benefici econòmic i per tan en la majoria de casos només representen pèrdues pels pressupostos de l’administració. Aquest és el paper de l’administració: oferir serveis universals independentment dels beneficis que aportin. No estem parlant d’universitats privades on el que marca la vida dels estudis són els beneficis, sinó d’una aportació a la societat. Si entressim en aquest joc de questionar els serveis públics en termes de benefici o raons sentimentals també caldria questionar-se els serveis sanitaris, el sector agricola, el sector miner…\nAixò que els funcionaris són uns privilegiats és una herencia del passat. No crec que siguem uns privilegiats sinó que gaudim d’uns beneficis a base de realitzar determinades renuncies.\nAra no ens estem beneficiant de res. Com algun economista ha dit aquests dies: “estem en un sistema capitalista on quan les coses van bé es guanya molt i quan van malament es perd molt” al accedir a la funció pública et situes en una posició d’equilibri: no guanyo molt però tampoc perdo molt.\nPel que fa a l’increment de gent que intenta accedir a la funció pública actualment penso que és més una situació d’oportunitat i no pas d’interés real. M’explico millor: el mercat laboral està destruit i la gent s’agafa a la primera oferta que troba, i si aquesta és fixe millor que millor. Molta d’aquesta gent no s’ha fet la reflexió que comentava que cal fer-se abans (estabilitat vs beneficis econòmics).\nAixò només contribueix a una cosa: la gent només es fixa en els beneficis del treballador públic i no en les seves obligacions i aquest fet implica una pèrdua de qualitat en la funció pública.\nCada cop em topo amb més gent que parla de les seves prerrogatives com a funcionari, però pocs recorden que tenen obligacions, i aquest és un fet molt preocupant.\n# Dolors Selison 04 jun 2009 at 7:41 pm Sí que en dóna de joc aquest tema. Dani, la descripció que fas de la Universitat com a microsocietat és d’allò més sucosa. Forma part de la societat i alhora és una societat en ella mateixa, amb òrgans de govern propis i gerents i funcionaris. Quin batibull!\nEm sap greu que en parlar de l’administració i del funcionariat no puc desvincular-me de la meva experiència personal i del fet que ja n’he fugit per cames dues vegades. Tanmateix, pel que fa al funcionariat i a les seves prerrogatives, què vols que te’n digui? És innegable que n’hi ha, però també és cert que el funcionari, per arribar on és, s’ho ha hagut de guanyar a pols i que guanyar una plaça no és gens senzill. Requereix hores, dies i mesos de renúncia, tot plegat per garantir una estabilitat que no hauria de ser un privilegi del funcionari sinó un dret per a tothom.\nEl que està malament no és que el funcionari tingui certs drets que a l’empresa privada no es donen. El que està malament és que no hi hagi mecanismes per garantir que a aquests drets hi hauria de poder accedir tothom, i d’això no en tenen la culpa els funcionaris.\nPel que a un altre dels temes, la rendibilitat de les carreres, penso que ara ja hem vist prou amb la moda dels economistes i els diplomats amb empresarials, no? Han volgut posar a la pràctica les estratègies adquirides jugant al monopoli i al final tot plegat ha fet la fi d’uns pantalons estrets.\nEl que extrec d’això, que no tè mèrit perquè n’hi ha d’altres que ho diuen i ho expliquen millor que jo, és que potser la Universitat hauria de deixar de pensar en l’únic afany de crear professionals aptes per entrar i ésser competitius en l’empresa privada, i començar a pensar també en els valors procedents d’altres disciplines.\nSóc del parer que juntament amb la formació adreçada a anar al gra també caldria formació en humanitats i en filosofia com a matèria troncal. Calen executors, però també calen pensadors de maneres de fer, gent que potser no reaccioni tant de pressa a les pressions del dia a dia, però que en canvi, sigui capaç d’aturar el temps i observar les coses en perspectiva i avançar-se a tendències que no vénen només dels números del dia a dia i de les estadístiques.\n# danion 06 jun 2009 at 10:20 am Bones Dolors!\nAmb l’article em volia centrar amb el tema organitzatiu, però veig que s’han obert diversos fronts de debat:\nPel que fa al tema accés penso que realment els principis d’igualtat, públicitat, capacitat i mèrit en què s’ha de basar qualsevol procés selectiu a causa de diversos motius a vegades queden en uns simples principis ideològics que no s’acaben d’assolir.\nEl que si que crec que no és bo, és que pel simple fet d’aprovar un exàmen, al cap i a la fi unes oposicions simplement són uns exàmens, serveixi per adquirir una plaça vitalicia. Sembla que em pugui tirar pedres sobre argumentacions que he fet, però crec que és diferent l’estabilitat funcionarial i els drets que dóna aprovar un exàmen.\nDe tots és sabut que hi ha gent que té molta capacitat d’estudiar o que potser es dedica plenament a estudiar unes oposicions. Però que passa quan aprova? Doncs que en una minoria de casos s’asseu a la cadira, entra en un son profund i espera que arribi la jubilació per despertar-se. Potser aquest és el problema dels funcionaris, tanta seguretat implica cert relaxament; caldria un mecanisme per controlar que els deures que té un treballador públic es compleixin. Sempre és fa referència als drets dels funcionaris, però pocs recorden els seus deures. Trobo un escàndol que en determinades administracions els funcionaris cobrin un complement per ser puntuals, per anar a treballar i per realitzar les seves tasques en català! Això són obligacions i entenc que van incloses amb el sou mensual, sinó que algú m’expliqui perquè cobren a final de mes…\nReferent al tema formatiu potser el problema de fons es que la societat tampoc sap quin tipus de professional/ persona vol.\nCada cop més la societat vol persones que treballin sense queixar-se, que gastin i si miren la tv basura millor que millor. Com menys reflexió i esperit crític existeixi millor pels governants. Potser aquesta és la base que porta a les universitats a oferir uns estudis cada cop més centrats “en competències professionals” i no pas a “competències crítiques o competències de reflexió”.\nPerquè li cal a un economista conèixer l’ètica o perquè li cal a un enginyer conèixer la història? Doncs simplement per no caure en l’abisme de l’individualisme competitiu que es vol imposar.\n# carmeon 06 jun 2009 at 11:11 am Bé, us havia llegit a tots a poc a poc, abans del darrer comentari d’en Dani i la llista de temes que havia fet tenia 25 punts. Ara ja en té 26. Per on començo? Doncs per allò més fàcil: la visió d’una alumna que està finalitzant el seu setè any i que ha estat a tres facultats…\n1) Començo pel govern 2.0: entro al web i hi veig un Pla Estratègic. Molt bé. Hem analitzat QUI SOM i hem determinat on volem anar i segur que en algun lloc parlem d’EXCEL.LÈNCIA, no?\n2) Autoorganització: Qui ha redactat el Pla? Tots sabem que es fruït d’un procès de reflexió i de participació de tota la comunitat universitària, no??\n3) Societat de castes: Claríssim! PAS, professorat, deganats, facultats, rectorat, òrgans consultius, gerència… Uns elegits democràticament, d’altres a través de la dura competència de les oposicions i d’altres fitxats per posar ordre dins aquest caos d’objectius resultants de les diverses candidatures guanyadores, totes a la recerca de l’excel.lència “pròpia” i no de l’excel.lència de l’empresa… Perquè, què és una empresa? No solament tenim una societat de castes, també tenim regnes de Taifes…\n4) Monstre lent, sense reflexos… Per això li en dic Mamut. No Dani, si treiem una carta a la piràmide no passaria res, perquè l’administració ja no és la piràmide d’en Weber, la informació no circul.la pels camins que ell havia previst. Ara l’administració és un mamut, perquè és pesada i antiga, perquè ha anat creixent amb estructures sobreposades, duplicant i triplicant “gestors” d’una manera irracional, moltes vegades ni tant sols sabent perquè. I s’ha fet tant pesada que està xafant el seu propi cor, el d’aquells que un dia van aconseguir el seu objectiu vital, treballar per i ensenyar als estudiants…\nDe moment paro aquí… falta tractar 22 punts més. Ho deixo a les vostres mans.\n# Dolors Selison 06 jun 2009 at 4:38 pm Bones Dani!\nPel que fa al que dius que el fet d’aprovar un examen no hauria de servir per aconseguir una plaça vitalícia, completament d’acord. I també, és evident, completament d’acord que és absurd premiar l’assistència a la feina (això em penso que només passa a Justícia, on encara passen més coses de què no parlaré) i que fer servir la llengua del país on vius i que et paga les garrofes sigui un mèrit retribuïble (això només passa en aquest nostre país de meravelles).\nUn funcionari és un treballador com un altre, que en comptes de passar comptes pels beneficis que aporta a l’empresa té un deure encara més important, que és el de proporcionar tranquil•litat i confiança -en la parcel•la que li correspongui- a la societat que el paga. Potser s’hauria d’introduir el concepte de rendir comptes, més que no pas el de rendibilitat interna en el departament corresponent?\nPer ser funcionari has de respondre a un perfil molt concret de persona i et ben asseguro que no tothom serveix i no em refereixo només als drets. Has d’estar mentalitzat per a uns procediments, per a unes formes de comunicació preestablertes i per a un ritme de treball que tu mateix gestiones, però que al cap i a la fi és treball i s’ha de fer. És una filosofia completament diferent, i estic segura que aquest perfil no el garanteix el fet d’aprovar un examen. La tranquil•litat de l’examen superat només serveix per als que no esperaven res més que el confort de saber que tenen una cadira de la qual ningú els farà aixecar.\nPel que fa a la qüestió de drets i deures, és normal que la gent (no funcionaris) n’envegi els drets, de la mateixa manera que rarament veuràs funcionaris que siguin conscients de la seva condició de privilegiats en alguns aspectes i que recordin que hi ha treballadors que no en són tant de privilegiats.\nTambé s’ha parlat dels avantatges de l’empresa privada pel que fa a sous, però també estaria bé veure quants llicenciats en dret, traductors, economistes i tenen contractes mileuristes amb empreses que en comptes de valorar els coneixements que aquests persones aporten a la seva empresa, fan servir els títols per valorar l’aptitud dels candidats, com si una titulació que no pensen fer servir per res fos un requisit o un incentiu per contractar.\nDes d’una visió liberalista podríem acabar decidint que tots som lliures de vendre el nostre treball on ens sembli i que, al cap i a la fi, les oposicions al funcionariat (on sí que val i es valora la titulació que tens) són una opció oberta a tothom. Ara bé, mentrestant tothom ha de viure i si no pots ésser funcionari a alguna altra cosa t’has d’agafar, no?\nBé, ja per acabar aquest tema (que encara hi prendré mal), vull remarcar:\na.\tque ésser funcionari hauria de voler dir tenir esperit de servei per a la societat a la qual serveixes;\nb.\tque aquest esperit de servei s’ha de traduir en l’assumpció de responsabilitats i en acomplir?les de manera eficaç;\nc.\tque assumir responsabilitats vol dir que després t’haurien de poder passar comptes per com les has assumides (i, per tant, que t’haguessis d’aixecar de la cadira per més exàmens que acreditin la teva capacitat intel•lectual per aprovar oposicions);\nd.\tque el problema no són els drets que tinguin els funcionaris (no hi incloc aquí certes estupideses com l’anar a treballar al lloc on et tenen contractat ni tampoc el fet de parlar la llengua del país que et paga). Per mi ?ja ho vaig dir- el problema és que els altres treballadors (certament lliures de vendre el seu treball on vulguin) no puguin gaudir també d’aquests drets i que, finalment\ne.\t(això no agradarà a alguns funcionaris i sé que em moc en el terreny d’una utopia que és fins i tot absurd que plantegi) que no existeixi entre gran part del funcionariat la consciència que potser caldria de tant en tant que reivindiquessin per als treballadors que no ho són alguns dels drets de què ells gaudeixen.\nI no ens enganyem, l’empresa privada paga sous alts a personatges estrella, però fa signar el pacte de la fam a una gran majoria, dins de la qual hi ha moltes persones amb estudis i amb ganes de treballar.\nPel que fa a la formació, coincideixo de ple amb tu amb les raons per les quals li cal a un economista conèixer l’ètica o la història d’una professió. I és que les professions no són només competències professionals. Cal que et formin per moure’t en el context de la professió. Si no és així, pots trobar?te amb grans fracassos perquè no has sabut comunicar?te. Convertint les aules en tallers i les “assignatures” (ara em penso que ja no es diu així) en projectes es podria aprendre de la professió que es vol exercir des de moltes perspectives i aplicar coneixements fins i tot d’altres disciplines. Al mateix temps, es fomentaria la capacitat de revisió, de crítica constructiva envers el treball d’altres i d’autocrítica envers les accions pròpies. En resum, formaríem persones/professionals i professionals/persones capacitades per actuar amb sentit comú i responsabilitat per al benefici professional individual i alhora contribuir a la millora del conjunt de la professió.\n(Bé, per avui n’hi ha prou de divagar, que tinc un client que espera una traducció per dilluns al matí).\n# cumClavison 06 jun 2009 at 8:16 pm Deu ni do Dani el post!! Tant pel llarg com pel contingut… Res a dir del que comentes perquè, malgrat no soc funcionari, ni treballo inoculat a cap administració, si que la conec a fons doncs diàriament i contínuament (i, fins i tot, nocturnament) i participo fent treballs de lampisteria en aspectes com els que has fet emergir (organització, estratègia, etc…) Coincideixo totalment amb el que dius.\nEm fa una mica de pena l’estil que està agafant la nostra administració, de com ha girat cua i, quan s’estava orientant cap a l’usuari, de cop s’ha reorientat cap al poder, inflant-se d’estructura per sobre i descuidant les persones. De tant gerent “infalible” que ve de fora i de la manca d’aprofitament de tant personal tècnic que acaba rovellant-se professionalment als intestins de l’organització. Del mal gust en les maneres, de l’estil xulesc d’alguns d’aquest directius infalibles i de la tria de consultors que actuen com a miralls per tals que alguns si puguin reflectir i auto admirar.\nEspero que passi com amb el nivell d’activitat del sodi i del potassi a les neurones, que quan arriba al seu nivell més alt, cau en picat per començar de nou. Tal i com estem, no deu quedar gaire oi?\n# danion 06 jun 2009 at 8:52 pm Bones Carme\nM’has espantat amb això dels 25 punts Et responc a punts:\n1. Pla estratègic. Podria opinar però potser em posaria la corda al coll així que fare una reflexió generalista. Un pla sempre ha de tenir un objectiu final fixat i unes fases per anar assolint. Si l’objectiu final és fixa en un terme tan meravellós com pot ser “excel·lencia” i a més parlem d’una administració pública on és fixen objectius però no s’estableixen els mecanismes per valorar els resultats saps on acabarà el pla no?\nA més aquests plans solen estar dissenyats pel tipus de perfil de gestor que intento descriure a l’article, a més del “polític” competent. El problema resideix bàsicament que està dissenyat des dels núvols i de tan enlaire no es distingueix bé el terra.\n2. Com a membre de la comunitat universitaria has participat en el disseny? Com membre actiu de la comunitat universitària has navegat, trobat i llegit el pla. Pregunta als companys de classe si n’han sentit a parlar….\nLa teoria és molt maca !\n3. Completament d’acord. Parlava de societat de castes perquè si ens trobessim dins una societat hi hauria els ciutadans de primera, els de segona, els esclaus, els esclaus de segona i baixant….El regne de taifes també és aplicable, però s’arribaria a un nivell de fragmentació que per intentar entendre l’estructura ens caldria parlar amb els que van crear el google maps\n4. Jo crec que si que cauria. Si traiem una carta d’un nivell on hi ha “pensadors” no passaria res, segurament s’aniria més bé, però si traiem una carta de la base que passaria. Com tu dius l’administració és mou lenta i és similar a un mamut; però realment la inercia que la mou l’hauriem de trobar en els treballadors “bàsics” que fan que la incercia continui avançant. Que passa en un servei que no té cap: potser hi haurà un caos relatiu però continuarà funcionant perquè els treballadors saben que han de fer i com. Que passa en un servei quan falten alguns treballadors?\n# danion 06 jun 2009 at 9:12 pm Bones Dolors\nel plantejament que fas sobre el funcionari el comparteixo plenament: és una persona que cobra de tots per oferir el seu treball a tots. Única i simplement. De la mateixa forma que l’administració obté els seus recursos de la societat a qui serveix.\nSembla simple però em sembla que poca gent ho té clar. Hi ha personatges que es pensen que l’administració es va crear per donar-li uns drets i un lloc on poder anar a seure durant la seva jornada laboral. Quan escolten la paraula obligacions, deures laborals o feina tinc la impressió que són els primers que truquen als sindicats (elements dignes d’estudi també) o que directament van a buscar la baixa.\nL’administració és lenta, complicada, grisa i tot el que es vulgui, però des del meu punt de vista crec que tampoc s’ha intentat fer-la transperent al ciutadà. Si jo vaig a realitzar un tràmit entendre que em diguin que m’haig d’esperar 2 mesos per esperar resposta, que necessito un certificat de no se què… Però ho entenc perquè se que hi ha al darrera i puc suposar les causes i motius. Ara quan un ciutadà se li demana que vagi a la finestreta del costat a buscar un paper no ho entendrà i és completament lògic: ningú li ha explicat que la finestreta del costat és d’una altre administració i que com que no estan interconectades no tenen les dades.\nPotser una mica d’informació ajudaria a millorar el servei, tan simple com això!\nReferent als estudis potser arribem a un punt on cal analitzar el paper que la societat espera dels centres d’ensenyament. En molts casos s’acaben convertint en els únics educadors que tindran els nens/es.\nSi els joves arribessin amb un esperit crític format i una capacitat d’analisi real potser si que seriem capaços de parlar d’universitats per formar simplement professionals. Al llarg de la història la Universitat ha contribuït a crear esperit d’analisi, de rebel·lió i de crítica. Actualment sembla com si ja és donés per suposat que això ja no es necessari ja que els joves estan plenament formats com a persones i que només els cal la formació professional i des del meu punt de vista crec que és tot el contrari. Ara més que mai cal que la universitat sigui el centre de la revolta.\nLes mobilitzacions contra Bolonya són un bon reflex d’això, no fare un analisi del que ha passat i està passant, però hi ha detalls que demostren que cal potenciar l’esperit crític dels estudiants, i parlo dels que no s’han mobilitzat i també dels que s’han mobilitzat; ambdos bàndols han demostrat que cal molta més capacitat d’analisi\n# danion 06 jun 2009 at 9:21 pm Moltes gràcies cumClavis pels comentaris.\nCaure més avall? doncs potser si. L’administració és un monstre molt lent, un mamut com el defineix la Carme. A part de l’estil aquests grans directius tenen el problema que de tan en tan actuen. Moltes de les actuacions tindran consequències a llarg termini, segurament quan ni tan sols estaran dins l’estructura, i potser caldran anys per poder pair aquesta gran, i normalment cara, actuació.\nLlegint el teu comentari, m’has fet pensar que el que estaves afirmant és podia aplicar perfectament als polítics que tenim actualment: moltes paraules, moltes bones intencions però un perfil personal/professional baixissim i uns resultats que sempre acaben pagant els mateixos: el pobre poble!\n# carmeon 07 jun 2009 at 10:41 am No t’espantis Dani… El que jo volia dir és que has tocat molts punts i molt interessants. Comparteixo la felicitació d’en CUM!!!\nPotser podriem reduir-los a un: A la primera entrada feies referència a la figura del secretari/a de l’administració local, bé, de fet feies referència a l’antiga figura del secretari/a com a cap de l’administració, perquè hores d’ara això ja no és així. A mi em sembla que aquest és un punt important a tenir en compte. M’explico:\nHa desaparegut l’horitzó del llarg termini i anem a “bandazos”, ara cap aquí, ara cap allà, perquè no hi ha cap figura que garanteixi l’equilibri entre el passat i el futur. Això ho podem veure molt clar amb les “classes” que conformen l’aparell, ja que aquells que estan al damunt de la piràmide poden desaparèixer de cop amb unes noves eleccions. Què passa llavors? Imagina’t un Ajuntament on es produeix una renovació i entren a governar els que abans eren a l’oposició. Aquests tenen un programa i amb qui han de parlar? Amb la mateixa administració que hi havia i llavors és quan els funcionaris entren en joc, quan han d’explicar el perquè de les coses, que ja tenim un Pla (estratègic o no) i que per fer segons què, primer l’haurem de canviar… I tot això a un nou equip polític que potser desconeix el passat de la institució i que “potser” tampoc coneix allò de l’art. 103 de la CE. D’aqui la duplicació i triplicació d’estructures i no la reenginyeria de processos.\nAl menys, la universitat amb això que és endogàmica, sí que sap el passat i com vol el futur… El problema és que és un mamut i li costa molt de moure’s, perquè si no mirem el tema de Bolonya. Quants anys fa que sabem que l’horitzó és el 2010??? Jo, fins i tot, he estat en semipresencialitat… i vàrem ser una mena de “conillets d’indies”, però això no s’ha fet a totes les facultats.\nLa veritat és que el tema és apassionant i m’agrada veure com em som molts que hi estem interessats. Potser només es tracta d’això… de crear una massa crítica suficient i INVENTAR EL FUTUR!!!\n# danion 08 jun 2009 at 3:59 pm Bones Carme\nEs nota que també coneixes una mica les entranyes de l’administració. A veure jo feia referència a la figura del Secretari d’Ajuntament perquè és una figura amb un pes específic i una diferenciació clara. Pertanyen a un cos diferenciat i tenen un clar paper: assegurar el compliment de la legalitat.\nLa seva figura hauria de ser la de “consciencia”: quan l’equip de govern vol fer una cosa malament fer de veu interior i dir que no es pot fer i que millor que ho faci d’una altre manera.\nEl problema rau en el fet que moltes vegades la figura del secretari no creu en el seu propi poder i calla davant de la figura del polític de torn. Bé darrerament s’ha vist com algun alcalde ha entrat a la presó i ho ha fet acompanyat pel secretari… aquest és un fet que caldria que tothom tingués en compte.\nPel que fa al canvi de govern és evident que els càrrecs entrants es trobaran amb els funcionaris que van ajudar a l’antic govern, però cal tenir molt en compte que aquests funcionaris estan al servei de la ciutadania i no dels equips de govern. D’acord que són el braç executor de les polítiques del govern, però ho fan en el seu estatut de servidors públics, no de servidors de partit.\nPel que fa a Bolonya és un clar exemple de les polítiques que actualment toca viure: molta paraula, moltes bones intencions i molt de disseny; però quan es rasca una mica darrera d’aquestes paraules existeix un gran buit. Estem davant polítiques que dissenyen grans façanes i darrera hi ha un forat negre.\nTenim un objectiu clar: ser europeus, competitius i tot el que vulguis però abans de començar a caminar per assolir els objectius cal fixar un mètode per anar assolint etapes, valorar el camí fet i el que manca per fer, analitzar i solventar errors de disseny i un llarg etc. El que no es pot fer mai és dir on vols anar i començar a caminar ja que el més segur és que et perdis.\nUn altre factor a tenir en compte és informar a tots aquells que han de fer el camí amb tu, no pots esperar que dient va nois seguiu-nos que anem a europa; l’any 2010 estarem dins l’espai europeu i estarem molt millor que ara! la gent et segueixi cegament. Cal deixar molt clar perquè cal canviar, que suposarà aquest canvi i com afectarà aquest canvi. Estem parlant de persones no de soldats o creients de Déu, tothom té una situació personal i ha de tenir prou informació per poder pendre una decisió!


FESTA DE SANT JOAN: Arribada de la Flama del Canigó + Exhibició de DIABLETS BAT + Sardanes amb COBLA TÀRREGA + Sopar popular + Festa Guateque Remember CANDY'S + Revetlla amb els grups XIROI, RAGGATUNNING I PD URIOLIX — Ajuntament de Tàrrega\nSou a: Inici / Cultura / Events / FESTA DE SANT JOAN: Arribada de la Flama del Canigó + Exhibició de DIABLETS BAT + Sardanes amb COBLA TÀRREGA + Sopar popular + Festa Guateque Remember CANDY'S + Revetlla amb els grups XIROI, RAGGATUNNING I PD URIOLIX\nFESTA DE SANT JOAN: Arribada de la Flama del Canigó + Exhibició de DIABLETS BAT + Sardanes amb COBLA TÀRREGA + Sopar popular + Festa Guateque Remember CANDY'S + Revetlla amb els grups XIROI, RAGGATUNNING I PD URIOLIX\nDissabte 23 de juny · A partir de les 7 de la tarda · Plaça del Carme, Càmping Municipal i Camp dels Escolapis · Organitza: Agenta i Regidoria de Cultura\n23/06/2018 a 19:00 a\n24/06/2018 a 04:00\nPlaça del Carme, Càmping Municipal i Camp dels Escolapis\nArribada de la Flama amb el Centre Excursionista CIM i la Penya El Pedal de Bellpuig + Lectura del Manifest + Exhibició dels DIABLETS BAT i sardanes amb COBLA TÀRREGA · A 7 de la tarda, a la Plaça del Carme\nUnes hores abans de la revetlla de Sant Joan, el dia 23 de juny, la ciutat de Tàrrega dispensa una càlida rebuda a la Flama del Canigó. El símbol és portat des del cim del Canigó fins a la plana de Lleida en una marxa cicloturista que s’atura a la plaça del Carme. Els emissaris de la Flama seran com de costum el Centre Excursionista CIM i la Penya El Pedal de Bellpuig. Al mateix temps es lliurarà el Manifest a les autoritats locals. El protocol prosseguirà amb l’encesa del peveter al peu del monument als Països Catalans i la lectura del Manifest. L'acte s'arrodonirà amb l’exhibició dels Diablets de BAT i sardanes de Cobla Tàrrega.\nFoguera, animació musical i sopar a la fresca: GUATEQUE REMEMBER CANDY’S amb música dels anys 70, 80 i 90 punxada per DJ Toni Oliver i DJ Willie Hanson · Entrada lliure · Amb zona de pícnic i barbacoes · A partir de les 8 del vespre, al Càmping Municipal (Avinguda de Tarragona) · Reserva de taules i cadires a La Botiga del Museu · Carrer Major, 11 · infocultura@tarrega.cat\nFoguera i gran concert amb XIROI, RAGGATUNNING I PD URIOLIX · A 2/4 d’1 de la nit, al Camp dels Escolapis · Entrada lliure · La revetlla de Sant Joan a Tàrrega ofereix un engrescador cartell de bona música, explosió de ritmes festius i ganes de passar-ho bé, com correspon a aquesta vetllada de benvinguda al Solstici d’Estiu. El concert anirà a càrrec del grup vallesà Xiroi, que oferirà una vetllada de música ska i reggae. Compartirà cartell amb Raggatunning, formació de Vilanova i la Geltrú que animarà la nit amb les seves particulars versions de sintonies televisives. Clourà la sessió DJ URIOLIX.


jmmf - impossible és inimaginable, imaginable és possible: de gener 2014\nResum de Gener 2014\nnatació 13:48:07 hores per fer 41,50 km\nciclisme 15:39:58 hores per fer 385,68 km\nrunning 10:34:19 hores per fer 130,55 km\ntotals 40:02:24 hores per fer 557,73 km\nBH MASNOU DUATLÓ. 19 de Gener del 2014\nBH Masnou duatló (5 + 19 + 2,5) = (8,15) = (34mi 32seg)\nAquesta vegada em llevo a les 6 per començar la temporada de duatlons de carretera. Faig un esmorzar de pa torrat amb oli i sal, un cafè llarg, una mica de notícies, una dutxadeta i llestos per marxar cap al Masnou just quan són 3/4 de 7 del matí.\nSeguint els mapes que m'ha preparat l'Elisabet (Vic - nus de la Trinitat - B20 - NII) arribo al pàrquing del centre comercial del Masnou, habilitat per l'ocasió, just abans de les 8 del matí mentre l'aigua va caient.... S'ha de dir que el temps no acompanya massa.\nAprofito per anar al lavabo i comentar la jugada amb els companys de l'entorn. Tots coincidim a dir que amb pluja i tenint present el nombre de participants, el circuit de bici serà molt i molt perillós.\nA les 9 vaig el cotxe per canviar-me de roba, agafar la bicicleta i portar-la al box. Una vegada la deixo, els rumors de que el tram de bicicleta queda anul·lat agafen força. I n'agafen tanta que es confirma. La sortida es retarda 15 minuts (de les 09:30 a les 09:45) i es farà una volta al circuit de run (2,5km's) més una volta corrent al circuit de bicicleta (6km's).\nDoncs som-hi .... km1-4'04" , km2-4'14 , km3-4'17 , km4-4'48 , km5-5'05 , km6-4'17 , km7-3'42 , km8-3'42 per acabar en 34mi 32seg, a una mitjana de 4'16 que tenint present que el terreny no era gens pla.... no està gens malament.\nAixò m'ha permès ser el 102è de la general (d'un total de 280 participants), 23è VET1M i 5è G.EDAT45-49\nPublicado por josep-maria en 17:03 0 comentarios\nMitja de Sitges. 12 de Gener del 2014\nXXXI MITJA de SITGES 1h 35mi 28seg\nTorno a Sitges per fer la mitja. Recordo bé la del 2008 (1h31mi29seg), la del 2012 (1h30mi25seg), i també la de l'any passat el 2013 (1h33mi13seg).\nEns llevem (l'Elisabet i jo) a 3/4 de 6, per seguir el rituals habituals. A 3/4 de 7 passem a recollir en Manolo per anar tots plegats cap a Sitges passant per Manresa i Igualada. Durant el viatge l'anem fem petar i arribem a Sitges pels vols d'1/4 de 9. Aparquem amb comoditat al passeig mateix i anem a recollir els pitralls mentre anem saludant i comentant la jugada amb coneguts i amics.\nA les 10 sortida i cadascú al seu lloc. Surto bé, una mica fort però amb la moral alta.... busco apropar-me a 1h30mi. km1-4'14" , km2-4'13 , km3-4'10 , km4-4'16 , km5-4'11 , km6-4'09 , km7-4'17, ja tenim el el primer terç i tot i que els temps són bons.... les sensacions no acompanyen massa. Afluixo una mica per veure si recupero .... km8-4'22 , km9-4'23 i km10-4'36. Tot plegat per passar els 10 primers km's 3n 42mi40seg.\nEl temps segueix sent bo però les sensacions no milloren ..... així que decideixo posar el ritme "troton" per fer la segona volta. km11-4'29" , km12-4'33 , km13-4'34" , km14-4'41 ja tenim dos terços i sense ser el meu dia vaig mantenint. km15-4'53 , km16-4'54 , km17-4'35 km18-4'40 , km19-4'35 , km20-4'48 i km21-4'49. Tot plegat per acabar amb 1h35mi28seg. Per sobre de les meves intencions..... però hi ha dies que un s'ha de saber adaptar a la situació.\nFelicitar al Manolo per seu bon temps 1h30mi07seg i també a l'Elisabet, 1h55mi43seg, per haver millorat i molt la seva marca de l'any passat.


Los embargos hipotecarios aumentaron un 14%- Api.cat\nHome Api\tEls embargaments van augmentar un 14% el segon trimestre\nTot i que des de fa uns mesos la tendència de l’economia i, en particular, la del sector immobiliari semblaven haver canviat de rumb, la veritat és que encara ens queda molt camí per recórrer. Per fer-nos una idea de quin és l’actualitat del mercat i reflexionar prop del comportament dels agents que participen d’aquesta àrea de l’economia, vegem algunes de les xifres que maneja en Institut Nacional d’Estadística (INE). Des Api.cat creiem que pot resultar interessant conèixer aquestes dades.\nIncrement de les execucions hipotecàries\nTens coneixement d’algun embargament executat recent en el teu entorn més proper? Potser el teu pis de l’Hospitalet de Llobregat o el d’algun familiar? La veritat és que no seria estrany, ja que, segons les dades incloses en un informe elaborat i publicat per l’Institut Nacional d’Estadística, els embargaments d’una propietat per a la venda després de l’impagament d’una hipoteca van augmentar un 14% el segon trimestre de 2014 respecte al mateix període de l’any anterior. En termes absoluts, d’abril a juny d’aquest any es van realitzar 32.960 execucions hipotecàries. Sent habitatges habituals 9.611, el que representa un increment del 8,4% interanual.\nEmbargaments segons el propietari i l’immoble\nDe les més de 30.000 propietats embargades, les execucions hipotecàries sobre habitatges van representar el 58,1%. Ara bé, és interessant distingir els tipus de propietari. Així, el 29,1% dels habitatges habituals embargats pertanyien a propietaris particulars i el 20,6% eren de titularitat empresarial.\nD’altra banda, els embargaments d’immobles com a locals, garatges, oficines, trasters, naus, edificis destinats a habitatges, altres edificis i aprofitaments urbanístics van suposar el 31,9% del total.\nEmbargaments en habitatges familiars\nSegons l’Institut Nacional d’Estadística (INE), prenent com a referència el segon trimestre del 2014, a Espanya hi ha 18.331.400 habitatges familiars. Durant aquest període, el 0,052% del total iniciar una execució hipotecària.\nQuant a l’estat d’aquests habitatges, cal diferenciar entre noves i usades. Segons l’INE, el 14,3% de les execucions hipotecàries sobre habitatges en el segon trimestre de l’any van ser noves, el que significa un 25% menys que l’any anterior.\nD’altra banda, l’altre 85,7% es correspon als embargaments duts a terme sobre habitatges usats. Aquest percentatge representa un 15,5% més que el calculat per l’any passat a la mateixa categoria.\nEs podria dir que estem vivint un punt d’inflexió en l’evolució del mercat immobiliari. D’una banda, les execucions hipotecàries encara s’incrementen d’un any per l’altre, com revelen les dades que llança l’Institut Nacional d’Estadística en els seus informes trimestrals, i de l’altra, les entitats bancàries comencen a “obrir l’aixeta” concedint de nou hipoteques per a la compra de l’habitatge.\nCreus que el mercat immobiliari continua la seva tendència cap a la recuperació? Dóna’ns la teva opinió. Ens encantaria conèixer-la.\nViure (a gust) en un pis de 40 metres quadrats


Botigues de Catalunya, Cornellà, Compra a Casa\nCornellà, compra a casa' es va crear a l’any 2003, agrupant totes les entitats promotores del petit i mitjà comerç i dels seus mercat municipals, en total 216 paradistes i 245 comerços. Això fa que Cornellà Compra a Casa sigui la imatge corporativa present com a indicatiu de les principals zones comercials de la ciutat.\n'Cornellà Compra a Casa' conjuntament amb el consorci dinamitzen tot l’any el comerç de la ciutat amb diverses campanyes atreien als clients a les botigues i mercats. També assessora i realitza tasques d’apropament amb l’Administració i els associats.\nEl Consorci per a la Promoció i Dinamització del Comerç de Cornellà desenvolupa actuacions encaminades a la promoció i el foment del comerç local, la projecció exterior del comerç de la ciutat, la coordinació d’accions de dinamització i la gestió d’aportacions econòmiques per a finançar diferents activitats comercials, gestionant coordinadament els recursos i subvencions per tal de desenvolupar accions de dinamització comercial.\nAl Consorci hi participen l’Ajuntament de Cornellà i l’associació Cornellà Compra a Casa. La Diputació de Barcelona també duu a terme aportacions econòmiques.


Beca dâ€™Estudis Feministes Nativitat Yarza – Dones en Xarxa\nBeca dâ€™Estudis Feministes Nativitat Yarza\nLa Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza té per objectiu finançar una recerca inèdita en el camp de les Ciències Socials sobre propostes per assolir la igualtat i l’exercici de la plena ciutadania de les dones.\nLa Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza està dotada amb 3.000 euros. A aquesta dotació s’hi deduiran els impostos que sigui pertinent aplicar. El pagament s’efectuarà en tres lliuraments de 1.000 euros cadascun. El primer pagament es farà efectiu en el moment de l’adjudicació de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza; el segon, es realitzarà al cap de tres mesos, després de la presentació d’un informe sobre l’estat de la recerca que haurà de ser aprovat pel Jurat de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza; i el darrer pagament es farà efectiu després de la presentació de la versió definitiva de l’estudi i el corresponent vistiplau del Jurat.\nPoden optar a la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza les persones físiques investigadores que, de forma individual o en grup, presentin una proposta d’estudi d’acord amb aquestes bases.\nLes sol·licituds s’han de presentar per correu electrònic a politica@irla.cat, adjuntant la següent documentació:\na) objectius de l’estudi\nDades de contacte dels sol·licitants (direcció postal, telèfon i correu electrònic). En el cas dels projectes en grup, cal aportar les dades de tots els membres i indicar el nom de la persona responsable de l’estudi, la qual representarà l’equip per complir les obligacions que, com a beneficiaris/àries, corresponen al grup.\nSi la documentació presentada és incorrecta o incompleta, el Jurat de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza requerirà per escrit que s’esmeni o que es completi en un termini de cinc dies hàbils. En cas que no s’esmenés les deficiències en el període indicat, s’entendrà que la persona o el grup renuncia a la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza.\nEl Jurat de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza estarà format per tres persones vinculades a l’àmbit de les dones.\nEl Jurat podrà demanar informació complementària a les persones aspirants i convocar-les per suggerir l’ampliació o la modificació del projecte per fer-lo més operatiu.\nEl Jurat es reserva el dret de declarar deserta la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza i és competent per resoldre qualsevol eventualitat no regulada expressament en aquestes bases.\n8 Seguiment de l’estudi\nUn cop atorgada la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza, el Jurat supervisarà l’estudi seleccionat i, si escau, nomenarà una persona perquè tutoritzi la recerca i informi a la Fundació de l’execució del projecte.\nAls tres mesos de la concessió de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza, la persona o el grup beneficiari haurà de presentar un informe sobre l’estat de la recerca i les hipotètiques modificacions respecte del projecte inicial fruit del propi desenvolupament de la investigació. Aquest informe haurà de ser validat pel Jurat per tal de fer el segon pagament de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza i autoritzar la continuació de la investigació.\nDe la mateixa manera, el Jurat avaluarà el treball final per tal de donar el seu vistiplau a l’estudi i autoritzar el darrer pagament de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza.\nEl Jurat està capacitat per fer les consideracions que cregui oportunes en les diferents fases de seguiment de l’estudi i, si escau, fins i tot pot revocar la concessió de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza.\n9 Revocació de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza\nEl Jurat podrà revocar la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza si la persona o el grup beneficiari no executa el treball en el termini i en la forma convingudes, si el desenvolupament del treball no és prou satisfactori o si el resultat no reuneix els requisits de qualitat exigibles.\nLa renovació anticipada de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza implica la cancel·lació dels pagaments ulteriors que estiguin pendents. Així mateix, l’incompliment de les obligacions assumides per part de la persona o el grup beneficiari dona dret a la Fundació Josep Irla a requerir el reintegrament dels imports abonats.\n10 Renúncia de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza\nSi la persona o el grup beneficiari vol renunciar a la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza durant el període que la gaudeix, haurà de comunicar-ho per escrit a la Fundació Josep Irla. La renúncia implica l’obligació de reintegrament dels imports de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza rebuts.\nEn cas de renúncia, el Jurat podrà adjudicar la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza a un altre dels projectes presentats, i en el seu cas, podrà allargar el termini de lliurament del treball.\n11 Termini de realització de l’estudi\nEl termini per a la realització de l’estudi escollit finalitza el 15 de desembre de 2017, sis mesos després de la data de la concessió de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza.\nLa presentació de l’estudi s’haurà de realitzar enviant el treball final a politica@irla.cat.\n12 Publicació de l’estudi\nL’atorgament de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza comporta que la persona o grup beneficiari cedeixi en exclusiva i per tot el període de vigència dels drets de propietat intel·lectual a la Fundació Josep Irla, tots els drets d’explotació sobre l’estudi, per totes les modalitats d’edició, en qualsevol format o suport, incloent la traducció en tots els idiomes. La Fundació Josep Irla podrà subscriure amb tercers els acord que siguin necessaris per possibilitar-ne l’òptima explotació en les diverses modalitats, o bé efectuar l’esmentada explotació directament per si mateixa.\nL’obtenció de la Beca d’Estudis Feministes Nativitat Yarza és incompatible amb qualsevol altra ajuda econòmica aportada per una altra institució per tal de realitzar el mateix estudi.\nLes dades de caràcter personal facilitades per les persones sol·licitants i recollides en els documents indicats en aquestes bases, seran incorporades en fitxers de titularitat de la Fundació Josep Irla, amb domicili al carrer Calàbria 166, entresòl, de Barcelona, amb l’objecte de ser tractades per les finalitats pròpies per les quals han estat sol·licitades i per mantenir a les persones sol·licitants informades sobre les activitats de la Fundació Josep Irla. Les persones sol·licitants podran exercir en els termes previstos a la Llei orgànica de protecció de dades, els drets d’accés, rectificació, cancel·lació i oposició de les seves dades de caràcter personal, de forma gratuïta, dirigint una comunicació per escrit a info@irla.cat.\nLa presentació d’un projecte a la Beca d’Estudis Nativitat Yarza implica l’acceptació d’aquestes bases, que actuen en valor de contracte.\nCategoria: FeminismesPer Àngels Gómez 3 Maig, 2017\nAnteriorPrevious post:L’ICD i la UVIC-UCC convoquen les bases del III Premi Francesca Bartrina al millor treball de final de grau d’estudis de gènereSegüentNext post:A L’ARTS SANTA MÒNICA, CONFERÈNCIA SOBRE AURORA BERTRANA


Fundació Fiella – Sant Hospital de Tremp\nSant Hospital de Tremp\nComunicat oficial – COVID-19\nPublicado el 28/11/2020 02/12/2020 por 27f2f86304\nLa Fundació Fiella Sant Hospital de Tremp comunica que en la situació actual amb motiu de la pandèmia i amb afectació d’un elevat nombre de residents i personal, a partir d’ara i per un temps prudencial, la gestió de la residència és assumida per Sanitat de manera directa.\nEn aquests moments s’estan fent trucades a les famílies. Aquest vespre i degut a la situació de quarantena de la totalitat de la comunitat de religioses hi ha dificultats per atendre trucades telefòniques.\nAnirem informant sobre la situació.\nEtiquetado como COVID-19 Deja un comentario\nEs necessiten auxiliars d’infermeria i de geriatria\nPublicado el 26/11/2020 02/12/2020 por 27f2f86304\nLa Fundació Fiella necessita auxiliars d’infermeria i auxiliars de geriatria per treballar a la residència. Fem una crida per si podeu venir a ajudar-nos.\nLes persones que estigueu interessades podeu enviar el vostre currículum a fundaciofiella@hotmail.com.\nPublicado el 22/11/2020 02/12/2020 por 27f2f86304\nUs comuniquem que després de realitzar testos PCR massius a tots els treballadors i treballadores i residents, han resultat un total de casos confirmats positius en COVID-19 de 49 residents, dels quals 45 no presenten símptomes, i 7 treballadors/es que evolucionen favorablement als seus domicilis.\nLa Fundació Fiella ha informat a tots els familiars d’aquests resultats.\nUs mantindrem informats sobre la evolució de la situació.\nEtiquetado como COVID-19, Fundació Fiella Deja un comentario\nPublicado el 03/08/2020 03/08/2020 por 27f2f86304\nHola! Estem treballant per oferir-vos una pàgina web on pogueu trobar tota la informació i notícies de la Fundació Fiella.


El nostre departament de marques entre els millors d’Espanya segons WTR - ABG Intellectual Property\nEl Departament de Marques d’ ABG Intellectual Property i les assessores que l’ integren, la Christine Weimann i la Inés Cantero, han sigut seleccionats a l’onzena edició del seu rànquing WTR 1000. La prestigiosa revista World Trademark Review selecciona als millors especialistes en marques a nivell internacional amb l’objectiu d’ajudar als propietaris de marques a “localitzar als millors socis de marques a tot el món”.\nPer a la gestió d’ un portfoli global de marques, ABG Intellectual Property és la millor en la seva categoria: “El servei és personalitzat, l’assessorament és detallat i, en el cas d’infraccions, analitza amb diligència la viabilitat de cada reclamació per a proposar diverses alternatives” recull la publicació.\nPer a l’elaboració de l’estudi, WTR afirma haver realitzat un ampli procés d’investigació i anàlisi en el qual s’han emprat més de quatre mesos i s’han realitzat més de 1700 entrevistes telefòniques en tot el món. “Els especialistes de marques independents, els despatxos d’advocats i els advocats de marques es qualifiquen per a la seva inclusió en el WTR 1000 només al rebre suficients comentaris positius de les fonts del mercat”, afirmen.\nLa Christine Weimann i la Inés Cantero, especialistes en marques\nLa responsable del Departament de Marques, la Christine Weimann té més de 25 anys d’experiència en matèria de signes distintius. Un client d’ABG Intellectual Property a qui Christine ha ajudat amb el seu canvi de nom i ha assessorat en la seva estratègia, diu d’ella:\n“Compren les diverses línies de productes d’una empresa i prenen consideració els factors clau en cada jurisdicció. La Christine respon ràpidament, brinda consells precisos i també és amable i accessible”.\nSobre la Inés Cantero, assessora de marques i companya de la Christine al departament, WTR afirma:\nAprofita la seva experiència com a ex examinadora de l’EUIPO per a aconseguir que es registrin les seves sol·licituds i és una assessora astuta quan es tracta de procediments contenciosos”.\nSense cap dubte, aquesta inclusió suposa un gran reconeixement a l’excel·lent labor que realitza el nostre Departament de Marques, que el 2021 compleix el seu 15è aniversari. Al llarg d’aquests anys, la seva bona execució i el fantàstic assessorament l’han convertit en un actiu clau per a proporcionar un servei integral a empreses de tot volum i sectors. Enhorabona, equip!


Nous convenis amb ens de la música i la cultura popular - Arç Cooperativa\nNous convenis amb ens de la música i la cultura popular\nEls darrers mesos hem signat diversos convenis nous amb col·lectius vinculats a la cultura popular i a la creació musical. Entre ells, destaquem la Federación Aragonesa de Sociedades Musicales y Escuelas de Música Amateur i la Federació de Dimonis, Diables i Besties de Foc de les Illes Balears.\nAquests acords s’emmarquen en el desevolupament estratègic d’Arç a Catalunya com a gestor de programes d’assegurances per a les entitats de la cultura popular. Demostren la possibilitat de reproduir aquestes aliances en altres espais del territori espanyol.\nLes signants dels nous convenis\nLa Federación Aragonesa de Sociedades Musicales y Escuelas de Música Amateur ha escollit Arç Cooperativa com a corredoria de la seva pòlissa de responsabilitat civil per a juntes directives i també de les pòlisses de responsabilitat civil de l’activitat i accidents per a les persones associades. Aquesta federació neix l’any 1993, amb l’assemblea fundacional el 19 de desembre a Sariñena. Actualment, compta amb més de 40 societats afiliades.\nLa Federació de Dimonis, Diables i Besties de Foc de les Illes Balears, ha arribat a un acord per oferir el seu programa d’assegurances de foc per les colles associades. Aquest programa ha estan desenvolupat a Catalunya amb la Federació de Diables i Dimonis de Catalunya i la Agrupació de Bestiari Festiu i Popular de Catalunya, i ofereix assegurances de responsabilitat civil i accidents adaptades a la ITC-18, inclosa en Reial Decret 989/2015.\nVa ser creada al 2008 per membres de diferents colles del foc a Mallorca, amb la voluntat d’agrupar-se en un front comú, i a dia d’avui agrupa 25 colles. Neixia per atendre la proliferació de noves colles i l’auge que en els darrers anys tenien els correfocs dins l’àmbit de les festes i fires dels pobles de les Balears. Amb la Federació es volia unir les tres vessants del món del foc: dimonis, diables i bèsties.\nComunicació\t2017-05-18T10:29:14+00:00\t18 maig 2017|Actualitat|


El termini de presentació de candidatures finalitza el proper dissabte, dia 22 de maig\nper Marta Romera 20/05/2021 17:00h\nLa Cambra de Comerç de Lleida i el Banc Santander, en col·laboració amb la Cámara de Comercio de España i el Grup Segre, convoquen la cinquena edició del Premi Pime de l'Any 2021. Una convocatòria en la qual poden participar totes les petites i mitjanes empreses amb seu a la demarcació de Lleida, de menys de 250 treballadors i amb una facturació inferior als 50 milions d'euros (al tancament de l'exercici 2020).\nL'objectiu d'aquest certamen és reconèixer la tasca de les petites i mitjanes empreses de la demarcació com a generadores de riquesa i creadores d'ocupació diàriament en el territori lleidatà. Les empreses interessades a optar a aquest guardó han d'omplir el formulari d'inscripció publicat a la web de la Cambra de Comerç (https://cutt.ly/Eb0Ahdi), espai on també s'hi detallen les bases del concurs. El jurat valorarà diversos mèrits, com la creació de llocs de treball, amb especial atenció a l'ocupació indefinida; les accions de formació per la plantilla; la internacionalització de l'empresa; i les iniciatives de digitalització, entre altres aspectes.\nEnguany s'inclou una Menció especial 'Reinvenció Covid'\nUn cop recollides totes les candidatures es nomenarà un guanyador provincial. També es concediran quatre accèssits: internacionalització; innovació i digitalització; formació i ocupació; i empresa responsable. Així mateix, enguany s'inclou una Menció especial 'Reinvenció Covid', a la millor iniciativa per adaptar-se a la situació de pandèmia viscuda l'any 2020. L'empresa guanyadora concorrerà al Premio Nacional Pyme del Año 2021, que es donarà a conèixer durant el primer trimestre de 2022. Així mateix, les empreses guanyadores dels diferents accèssits i la Menció Especial concorreran al Premi Nacional de les seves respectives categories.\nTorna a pujar el risc de rebrot per covid al Pirineu


Lloguer apartaments - faxionimmolocation.com\nLLOGUER | APARTAMENT EN L´ESCALA\nApartament amb wifi i una bonica terrassa amb vistes a la piscina, en bon estat situat a la zona de la Clota, a l'Escala, a pocs metres de la platja de Riells i comerços. Ideal per a famílies amb nens, ja que des de la terrassa podreu veure com els més petits es banyen a la piscina. Distribuït a l'entrada, 1...\nApartament molt a prop del nucli antic, situat a la 2a planta sense ascensor en una zona molt tranquil·la amb una mica de vistes al mar, terrassa i wifi. Distribuït en entrada, saló menjador amb llar de foc i sortida a la terrassa, 3 habitacions dobles, 1 amb 1 llit de matrimoni i 2 amb 2 llits individuals, 1 bany amb dutxa i...\nAquest apartament amb vistes al mar, una gran terrassa i Wi-Fi es troba a primera línia de platja de Riells i a peu de carrer de tot tipus de comerços i oci. Distribuït en rebedor, saló menjador amb sofà llit doble i sortida a terrassa, cuina independent, 2 habitacions, 1 habitació amb 2 llits individuals...\nPis amb vistes al mar, terrassa, wifi i piscina comunitària situat en una zona residencial propera tant a la zona del nucli antic de l'Escala com a Riells, on hi ha tot tipus de comerços i oci. Situat a la primera planta amb ascensor. Distribuït en rebedor, saló menjador amb 1 sofà llit doble i sortida a l...\nPis seminou amb wifi i aparcament, situat al nucli antic de l'Escala, a peu de carrer de tot tipus de comerços, oci i restaurants, les platges més properes es troben a 150 metres de l'apartament, a 2 minuts caminant. Es troba a la primera planta de l'edifici i no disposa d'ascensor. Distribuït en 2 plantes:...\nApartament reformat amb una gran i assolellada terrassa, aparcament privat, Wi-Fi i aire condicionat Les platges més properes es troben a 350 metres de l'apartament, a 5 minuts a peu. Es troba a la primera i única planta de l'edifici i no disposa d'ascensor. Distribuït en saló menjador amb sortida a te...\nLLOGUER | APARTAMENT EN VILOPRIU\nAquest allotjament està situat a l'Empordà, un poble anomenat Valldevià, l'allotjament ha estat totalment reconstruït sense deixar enrere la seva essència. El mar a només 15 minuts, i la ciutat de Girona a menys de 30 minuts, amb molt bones connexions. Consta d'un saló-menjador amb cu...\nAntic pis amb espectaculars vistes al mar, piscina comunitària i wifi, situat en una zona privilegiada del Montgó a l'Escala. Ocupació per a 4 persones. L'habitació es troba a la planta baixa de la casa principal i consta de saló menjador amb cuina oberta, 1 habitació amb llit de matrimoni, 1...\nApartament molt a prop de la platja de Riells, situat a la 3a planta sense ascensor en una zona molt tranquil·la amb una petita vista al mar, bonica terrassa i Wi-Fi. Distribuït en entrada, saló menjador amb llar de foc i sortida a la terrassa, 2 habitacions dobles, 1 amb 1 llit de matrimoni i 1 amb 2 llits individuals, 1 bany...


El passat dimecres 24 de novembre es van reunir membres dels jurats per a triar les obres guanyadores dels distints premis literaris.\nNarrativa en valencià: Salvador Català Sanchis, de Xàtiva, amb l’obra «La corda de la llibertat».\nPoesia en valencià: José Luis García Herrera, d’Abrera (Barcelona), amb l’obra «Marmessor del record».\nNarrativa en castellà: Miguel Ángel González González, de Madrid, amb l’obra «10×15».\nPoesia en castellà: Sebastián Gabriel Barrasa, de Buenos Aires (Argentina), amb l’obra «Zooilógicos».\nLa Guardia Civil de Canals detiene a un varón por utilizar un sello de responsable técnico de otra persona para ejercer el control de plagas


Revisió de 13:34 4 nov 2018 per Xavier (Discussió | contribucions) (→Valéncia una de les primeres potències mundials)\nEn els sigles XIII, XIV i XV el Regne de Valéncia se convertí en una de les majors potències militars, polítiques, econòmiques i culturals del món.\nL'humanisme és una corrent filosòfica que pretenia en l'época convinar la tradició catòlica en lo nou pensament lliveral protestant. L'humanisme tingué a u dels seus majors representants en el valencià Lluís Vives junt en Erasme de Rotterdam i Sant Tomàs de Moro que foren els majors del seu temps. Lluís Vives (1492-1540) naixqué en la ciutat de Valéncia procedent d'una família de judeus conversos. Estudià humanitats en l'Universitat de Valéncia pero degut a l'Inquisició hagué d'abandonar Espanya per a establir-se finalment en la ciutat holandesa de Bruixes, ciutat en prou d'autonomia i d'una pujant burgesia a on també se casà en Margarita Valldaura. També treballà donat classes per a la monarquia anglesa d'Enric VIII i en Oxford. Escrigué mig centenar d'obres, didàctiques, morals, econòmiques, socials i polítiques. A Vives se li ha nomenat pare de la sicologia moderna pel seu tractac De anima et vita, a on establix que la font de la vida és el cor, sense cor no hi ha vida.\nObtingut de «http://www.lenciclopedia.org/index.php?title=Història_de_la_Comunitat_Valenciana&oldid=141794»


Guerra de l'Alt Karabagh - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Guerra de Nagorno-Karabakh)\nMapa de l'Alt Karabagh\nAlt Karabagh, Armènia i Azerbaidjan\nCasus belli Disputa de territori entre Armènia i Azerbaidjan.\nResultat Victòria Militar de les forces Armènia.\nCessament del foc després del tractat de 1994 signat pels representants d'Armènia, Azerbaidjan, i Alt Karabagh.\nLa Guerra de l'Alt Karabagh fou un conflicte armat ocorregut entre febrer de 1988 i maig de 1994, en el petit enclavament ètnic de l'Alt Karabagh (o Nagorno-Karabakh), a la regió sud-est del Caucas, una antiga província soviètica poblada per armenis i envoltada completament per la República de l'Azerbaidjan. Al llarg del conflicte, tant Armènia com l'Azerbaidjan es van veure embolicats en una progressiva guerra no declarada en les zones muntanyoses del Karabagh, per tal de suprimir els moviments secessionista i irredemptista de l'antiga província autònoma. El parlament de l'enclavament va votar a favor de la unió amb la República Armènia, que va ser ratificat en un plebiscit que va comptar amb una aclaparadora majoria de la població donant suport a la independència. Les demandes d'unificació amb Armènia, les quals van proliferar al llarg de la dècada de 1980, es van desenvolupar al principi de manera pacífica, encara que la pressió autonomista generada davant l'esfondrament de l'estat soviètic a finals de la dècada, va portar aparellat un increment de la violència a la regió entre els dos grups ètnics, cosa que finalment va resultar en el desenvolupament d'escenes de neteja ètnica per part de les dues parts.\nAquest conflicte es va transformar en el més greu de tots els fets que van succeir després de la desintegració de l'URSS, el desembre de 1991. Els combats interètnics es van iniciar poc després que el parlament de la província votés a favor de la unió amb Armènia el 20 de febrer de 1988. Aquesta declaració de secessió de l'Azerbaidjan va ser considerada com el resultat d'un ressentiment de llarga durada en la comunitat armènia de l'Alt Karabagh contra les serioses limitacions a la seva cultura i llibertat religiosa per les autoritats centrals soviètiques i àzeris.\nJuntament amb els moviments secessionistes de les repúbliques bàltiques d'Estònia, Letònia i Lituània, el conflicte va significar un dels més importants elements que van jugar un rol preponderant en la desintegració de la Unió Soviètica. La proclama d'independència de l'Azerbaidjan, seguida dels esdeveniments coneguts com a "gener Negre", va significar la pas dels poders exercits pel govern central en mans de l'administració de Bakú. Una de les primeres mesures exercides per la naixent república va ser la d'eliminar el govern provincial autònom de l'Alt Karabagh, fet que va provocar com a reacció la massiva votació per part de la majoria Armènia de la província en la declaració de la República de l'Alt Karabagh (o República d'Artsakh).\nL'escalada de violència es va accentuar al llarg de l'hivern de 1992. Malgrat els intents de mediació internacional patrocinats per l'OSCE, els quals van fallar en intentar resoldre el conflicte i poder treballar conjuntament en una solució concordada. A la primavera de 1993, forces armènies van capturar regions fora de l'enclavament, en un intent d'involucrar a altres països a la zona. Per 1994 els armenis de l'Alt Karabagh no només controlaven el territori propi de la república, sinó que també a prop d'un 14% del territori de l'Azerbaidjan. Un alto el foc acordat el 1994 sota els auspicis de Rússia, va posar terme a la part armada de la guerra, mentre que un organisme anomenat Grup de Minsk de l'OSCE va ser establert per poder efectuar les negociacions de pau.\n1.3 El ressorgiment de la qüestió d'Alt Karabagh\n2 Buit de poder armat\n3 Creació de l'univers\nLa sobirania sobre el territori de l'Alt Karabagh, ha estat objecte d'una llarga disputa entre Armènia i Azerbaidjan, que segueix en el present. La zona, coneguda com a Artsakh pels armenis, va ser una zona permanentment ocupada per diferents imperis i nacions. Els problemes respecte a la sobirania, però, són mitjanament recents. Poc després de la capitulació de l'Imperi otomà en la Primera Guerra Mundial, en 1917 es va produir la Revolució d'Octubre, mitjançant la qual els bolxevics van accedir al poder en un Imperi rus esfondrat. Tres nacions del Caucas (Geòrgia, Armènia i Azerbaidjan) van proclamar la seva independència de l'Imperi i es van organitzar en la República Democràtica Federal de Transcaucàsia, la qual va tenir una curta vida (de 10 de febrer a 28 de maig de 1918).\nPoc després de la dissolució de la Federació, greus disputes territorials i ètniques entre armenis i àzeris van desembocar en una guerra oberta entre les recentment formades República Socialista Soviètica d'Armènia i República Socialista Soviètica de l'Azerbaidjan. La guerra es va centrar en els districtes de Qazaj, Syunik, Nakhitxevan i el mateix Karabagh. La disputa es va centrar en l'establiment de la frontera entre els dos països en les esmentades províncies. Els armenis de l'Alt Karabagh van intentar proclamar en una república independent, però van fallar en no poder contactar amb Armènia. Després de la derrota otomana a la Primera Guerra Mundial, tropes britàniques van ocupar la zona de Transcaucàsia el 1919, posant a la zona de Karabagh i Zangezur sota el mandat de Khosrov Bei Sultanov, mentre que la decisió definitiva sobre el futur de la regió era presa per la Conferència de París de 1919.\nTot i estar la decisió pendent, l'11è Exèrcit Soviètic va envair el Caucas i en el termini de tres anys va organitzar als diferents països en la República Federativa Socialista Soviètica de Transcaucàsia, com a part de la Unió Soviètica. Inspirant-se en l'organització de l'estat soviètic, els bolxevics van crear llavors un Buró caucàsic, conformat per set membres, supervisats pel Comissari del Poble per a les Nacionalitats Stalin. Malgrat que el Buró va votar 4-3 a favor de localitzar l'Alt Karabagh sota l'autoritat de l'acabada de crear República Socialista Soviètica d'Armènia, protestes emanades dels líders del Partit Comunista de l'Azerbaidjan, inclòs el seu líder Nariman Narimanov, a més d'un alçament antisoviètic a Erevan a 1921, complicar les relacions entre Armènia i Rússia. Aquests factors van conduir al comitè a revisar la seva decisió, perquè en definitiva es resolgués incorporar a l'acabat de crear Òblast Autònom de Nagorno-Karabakh dins de la RSS de l'Azerbaidjan a 1923, deixant a la seva població composta en un 94% d'armenis sota el govern d'una altra nacionalitat. La capital va ser traslladada de Shusha a Khankendi (rebatejada com a Stepanakert al cap de poc temps). Armènia sempre es va negar a reconèixer la legalitat d'aquesta decisió, i va continuar al llarg del temps protestant-la, dins del sistema soviètic.\nEl ressorgiment de la qüestió d'Alt Karabagh[modifica]\nL'elecció de Mikhaïl Gorbatxov com Secretari General del PCUS a 1985, va comportar la implementació dels seus dos grans plans de reforma, coneguts com a perestroika i glasnost. Mentre que els fins de la reforma econòmica va cristal·litzar en la perestroika, la glasnost permetre que els ciutadans de la Unió Soviètica gaudiran d'una relativa llibertat de premsa, especialment pel que va poder per primera vegada criticar obertament als líders. Dins d'aquest marc, els líders soviètics de l'Alt Karabagh van capitalitzar tal obertura aconseguint obtenir un vot del parlament regional a favor de la unió de la regió autònoma amb Armènia, el 20 de febrer de 1988. Els dirigents armenis de la província es queixaven perquè la regió no comptava amb textos escolars ni canals de televisió que transmetessin en armeni, en el mateix sentit que el Secretari General del Partit Comunista de l'Azerbaidjan Heider Aliev havia intentat fer una azerització de la zona, incrementant la presència, nombre i influència dels àzeris que vivien a l'Alt Karabagh, al mateix moment que la població armènia estava en declivi. Per 1988 la població armènia que vivia a la regió havia disminuït a prop de tres quartes parts.\nEl moviment autonomista havia estat liderat per diverses figures populars armènies, igual que per membres de la "intelligentsia" com el conegut dissident soviètic i premi Nobel de la Pau Andrei Dmítrievitx Sàkharov. Abans de la declaració del 20 de febrer, els armenis havien començat a protestar, en conjunt de vagues per part dels treballadors d'Erevan que demandaven la unificació amb l'enclavament. Aquestes protestes van ser contestades en termes similars en manifestacions realitzades en Bakú. Com a reacció a les protestes, el premier Gorbatxov va afirmar que les fronteres entre les repúbliques soviètiques no serien modificades, d'acord amb el que disposa l'article 78 de la constitució de l'URSS. El secretari general de la Unió va afirmar també que altres nacionalitats i pobles del país estaven demanant per canvis territorials, i que una nova fixació de límits a Alt Karabagh establiria un perillós precedent. Els armenis contemplaven la decisió de 1921 amb desdeny, considerant alhora que els seus esforços estaven destinats a corregir un error històric sota el principi d'autodeterminació, un dret també considerat en la Constitució. Els àzeris, d'altra banda, van considerar com demandes que constituïen l'abandonament d'una important regió de la República com inacceptable i es van alinear amb la postura de Gorbatxov.\nEls combats ètnics entre membres de les comunitats àzeri i armènia que vivien a Alt Karabagh van esclatar al cap de poc temps. El 22 de febrer de 1988 prop d'Asker (a l'Alt Karabagh, a la carretera entre Agdam i Stepanakert), una confrontació directa entre membres d'ambdós grups va acabar en violents incidents que van deixar com a saldo prop de 50 armenis ferits. Durant els combats, un policia local, suposadament armeni, va disparar mortalment sobre dos joves àzeris. El 27 del mateix mes, mentre parlava a la televisió central de Bakú, el fiscal soviètic Alexander Katusev va esmentar la nacionalitat dels ferits.\nLa forma en què els armenis van ser assassinats va provocar una gran indignació entre els seus connacionals, que van considerar que el pogrom havia estat avalat per part de les autoritats oficials soviètiques, per tal d'intimidar als membres del moviment d'Alt Karabagh. La violència va començar a poc a poc a augmentar després dels fets de Sumgait, fins que Gorbatxov va decidir finalment intervenir Armènia amb tropes federals a setembre de 1988. Per al mes d'octubre, s'estimava que més de 100 persones en Armènia i Azerbaidjan havien perdut la vida. A tot això es va afegir les conseqüències d'un gran terratrèmol que va assolar la ciutat de Leninakan el 7 de desembre de 1988, provocant la mort de més de 25.000 persones.\nEls intents de Gorbatxov per estabilitzar la regió van ser infructuosos, ja que es van enfrontar una intransigència per ambdós bàndols. Els armenis per una banda, no es van conformar amb la promesa del govern central de destinar 400 milions de rubles per tal de revitalitzar l'idioma armeni, destinant a textos escolars i a un canal de televisió per l'Alt Karabagh. Per la seva banda l'Azerbaidjan no estava disposat en cap cas a cedir territori a Armènia. Un altre fet que va complicar la situació va ser la detenció per ordres del Kremlin d'onze membres d'un acabat de formar Comitè de Karabagh (entre els quals hi havia Levon Ter-Petrosian) durant el caos que va seguir al terratrèmol. Aquestes accions van polaritzar les relacions entre Moscou i els armenis, ja que aquests últims van perdre la seva fe en Gorbatxov menyspreats pel seu mal maneig de l'ajuda per les víctimes del terratrèmol i la seva falta de comprensió i de garanties en el maneig de la crisi.\nDavant la perspectiva de desenvolupament de la situació, molts armenis i àzeris van començar a adquirir armes localitzades en dipòsits a l'Alt Karabagh, per tal de defensar-se. Davant d'això Mütallibov va aconseguir el suport de Gorbatxov per realitzar una operació militar conjunta amb forces de l'Exèrcit Soviètic i la milícia àzeri, per tal de desarmar la milícia armènia. Aquesta mesura, coneguda com a "Operació Anell", va significar la deportació forçada dels armenis que habitaven les viles de la regió de Shahumian. Aquests actes van ser considerats tant pels oficials soviètics del Kremlin com pel govern armeni com un mètode d'intimidació contra els que sostenien les demandes d'unificació.\nEls resultats de l'operació van ser contraproduents davant l'objectiu perseguit, ja que la situació va empènyer als armenis més reticents a enfrontar davant el que van considerar l'única solució per la crisi de l'Alt Karabagh, que era la utilització de la força armada. El guerriller armeni-americà Mont Melkonian (qui es convertiria en un dels més eficaços líders militars de la guerra) va sostenir que l'Alt Karabagh havia de ser "alliberat", assenyalant que si això no es feia, la zona de Syunik seria aviat annexada per l'Azerbaidjan, al que li seguiria tota Armènia, concloent que "la pèrdua d'Artsakh significaria la pèrdua de tota Armènia". Velayat Kuliev, un escriptor i director adjunt de l'Institut de Literatura de l'Azerbaidjan va contradir aquestes apreciacions, assenyalant que "últimament els nacionalistes armenis, incloent-hi alguns influents personatges, van començar a parlar sobre la Gran Armènia. No era només Azerbaidjan. Ells volien annexar parts de Geòrgia, Iran i Turquia".\nBuit de poder armat[modifica]\nEvidència posterior va demostrar que l'Azerbaidjan va comptar amb substancial suport militar per part de l'Iran, Israel i Turquia, a més de nombrosos països àrabs. La gran majoria de l'armament consistia en armes d'origen rus o de països del bloc oriental, amb algun grau d'armes de pròpia manufactura local. De l'altra banda, la diàspora armènia va aconseguir donar una gran quantitat de diners a Armènia, a més d'aconseguir que el Congrés Federal dels Estats Units aprovés una resolució que condemnava el bloqueig azerbaidjanès a Armènia i prohibia tota ajuda militar a l'Azerbaidjan a 1992. Mentre que Azerbaidjan va sostenir que Rússia va donar suport militarment a Armènia en els inicis, es va assenyalar que "els soldats àzeris a la regió estaven molt millor equipats amb pertrets soviètics que els seus oponents".\nLa renúncia de Gorbatxov a la presidència de l'URSS el 26 de desembre de 1991, va empènyer a la resta de repúbliques de la Unió (Bielorússia, Ucraïna i Rússia) a proclamar la seva independència, el que va significar la desaparició definitiva de la Unió Soviètica com a estat el 31 de desembre de 1991. Aquest fet consistia en l'últim mur que evitava que Armènia i Azerbaidjan entressin de ple en un conflicte armat de proporcions. Un mes abans, el 21 de novembre, el parlament de l'Azerbaidjan va revocar l'autonomia d'Alt Karabagh, rebatejant la regió com "Xankandi". En resposta a aquests fets el 10 de desembre i sota els auspicis del lideratge armeni de la regió, es va realitzar un referèndum boicotat pels àzeris de la zona, que va tenir com a resultat una aclaparadora majoria a favor de la independència. El 6 de gener de 1992 la regió es va declarar independent de l'Azerbaidjan.\nLa retirada de les forces de l'interior soviètiques de l'Alt Karabagh va ser només momentània, ja que el febrer de 1992, les antigues repúbliques soviètiques van conformar la Comunitat d'Estats Independents. Mentre que l'Azerbaidjan es va abstenir de participar-hi, Armènia, sota la por d'una possible invasió turca davant l'escalada del conflicte, va ingressar a la CEI per tal de posar-se sota la protecció del "paraigua de seguretat col·lectiva". El gener de 1992, forces de la CEI es van moure cap a la zona i van ingressar, establint les seves casernes i centre de comandament a Stepenakert, adquirint un rol més actiu en el manteniment de la pau, incorporant antigues unitats com 366è. Regiment de rifles Motoritzat i el 4t. Exèrcit Soviètic.\nCreació de l'univers[modifica]\nEls esporàdics combats entre armenis i àzeris, augmentats des de la posada en marxa de l'Operació Anell, van conduir ràpidament a la creació d'exèrcits voluntaris tant a Armènia com a l'Azerbaidjan. Entre els armenis va ser comú rescatar figures històriques de guerrillers de la causa nacionalista com Andranik Ozanian i Garegin Njdeh, que van combatre l'Imperi Otomà entre finals del segle XIX i començaments del XX. Fora de les lleves realitzades entre la població masculina entre 18 i 45 anys, molts armenis es van oferir com a voluntaris en unitats conegudes com a tchokats, els quals eren uns destacaments de prop de 40 homes, els quals eren posats en conjunt sota les ordres d'un tinent coronel. Inicialment, moltes d'aquestes persones actuaven a la manera dels partisans, amb un escàs o cap control o vigilància del seu comportament extern durant les operacions d'atac o defensa de posicions. Això va provocar una massiva insubordinació on era comú la deserció dels soldats, igual que el saqueig de les pertinences dels soldats morts, així com el robatori de diversos béns (com ara el gasoil), només per ser venuts al mercat negre.\nTambé es van oferir per combatre per tots dos bàndols diferents unitats de tropes soviètiques, que havien quedat als llimbs que va seguir al final de l'URSS. Per exemple, un dels més destacats integrants de les forces armènies va ser el general soviètic Anatoly Zinevich, que va estar a l'Alt Karabagh entre 1992 i 1997, prestant serveis i organitzant operacions per les forces armènies. Per a finals del conflicte Zinevich detenia el càrrec de cap de l'Estat Major de les forces de l'Alt Karabagh.\nRepública d'Artsakh 20000 16 13 120 N/D N/D\nRepública d'Armènia 20000 170 160 240 200 N/D\nRepública de l'Azerbaidjan 42000 330 280 360 480 170\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Guerra de l'Alt Karabagh\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Guerra_de_l%27Alt_Karabagh&oldid=19008938»


President Aragonès: "Són els pressupostos... - President.cat\nPresident Aragonès: "Són els pressupostos de la transformació, els que milloren la vida de la ciutadania i han de projectar el país cap al futur"\nquery_builder 11 novembre 2021\nEl cap de l’Executiu destaca que els comptes recullen “els grans compromisos de l’acord d’investidura” i per això es mostra convençut que tiraran endavant amb el suport de les forces independentistes\nEl president de la Generalitat, Pere Aragonès, ha defensat aquest matí els pressupostos de la Generalitat per l’any 2022 assegurant que són “imprescindibles per a la transformació del país”. “Són els pressupostos de la reconstrucció, però també de la transformació. Uns pressupostos que se situen al costat de la gent, que milloren la vida de la ciutadania i que ens han d’ajudar a projectar de nou el país cap al futur”, ha reblat.\nUna “oportunitat única” per encarar el futur del país que el president s’ha mostrat convençut que “els representants del poble de Catalunya no desaprofitarem” i “arribarem a un acord”. En aquest sentit, ha insistit que els pressupostos que el Govern ha presentat “són els pressupostos de l’acord d’investidura” i en ells s’avança “en la majoria d’acords” que van subscriure els grups parlamentaris de Junts, la CUP i Esquerra. “Els grans compromisos hi són. I aquestes forces, amb qui compartim una mateixa voluntat transformadora, independentista i de progrés, cal que donin suport a aquesta eina imprescindible per provocar la sacsejada del país a la qual ens vam comprometre conjuntament”, ha demanat.\nDurant la conferència-col·loqui Reindustrialització verda i digital. Claus d’una reactivació econòmica transformadora, que ha pronunciat en el marc del fòrum d’opinió Barcelona Tribuna, Pere Aragonès ha destacat que els comptes tenen “la capacitat de crear riquesa per repartir oportunitats”. “És el pressupost més compromès amb la reactivació de la nostra economia i amb el combat contra les desigualtats, destinant 3 de cada 4 euros a polítiques socials”, ha explicat. I, en aquest sentit, ha defensat que contribuiran directament a “fer més fàcil i justa la vida dels catalans i catalanes”, amb mesures com la gratuïtat de l’educació als dos anys, 750 M€ destinats a fer front a les dificultats d’accés a l’habitatge, l’impuls al pla de xoc per combatre l’atur, l’energètica pública o la prova pilot de la renda bàsica universal. “Sense aquest pressupost la transformació no és possible”, ha conclòs.\nQuatre transformacions per reimpulsar el país\nEl president ha declarat que els pressupostos han de ser l’eina per executar el full de ruta basat en la transformació verda, social i econòmica, feminista i democràtica que ha d’impulsar Catalunya per adaptar-se als reptes presents i futurs. “Tenim reptes importants, però tenim els instruments, el full de ruta i la possibilitat de tenir els recursos a l’abast per poder-ho fer”, ha assegurat Aragonès, que ha demanat “abandonar l’autoflagel·lació i enfortir l’autoestima i la confiança en nosaltres mateixos i en el potencial i el talent del país”.\nEl president ha insistit que la recuperació del país “no és tornar al model que hi havia abans del març del 2020, sinó una recuperació en clau transformadora”, amb la complicitat de tots i “un paper molt més actiu de les administracions”. “Cal un estat emprenedor que confiï en tots els que arrisquen, que generi un cercle virtuós que tingui com a base de la competitivitat el talent i la innovació, no uns salaris baixos”, ha remarcat.\nTambé ha apostat per la necessitat d’actuar “sobre el conjunt del model productiu”, afavorint una “reindustrializacó en clau verda i digital” que arribi a totes les empreses del país. I ha situat els fons europeus Next Generation com una oportunitat única per a aconseguir aquesta transformació: “Tot euro que no sigui invertit en clau transformadora, serà un euro gastat en va. I que haurem de tornar amb interessos en uns anys, sense haver canviat el model productiu”.\nFotografia 1 1800\nFotografia 2 2554