L’Associació Orquestra de Mataró va néixer l’octubre del 2015 amb vocació de ser una orquestra semi professional de caire clàssic. Setmanalment, podem trobar els seus membres assajant a l’Espai Sincronia. El Centre d’Arts Expressives situat al carrer Catalunya de Mataró.\nMataró, una ciutat que s’apropa als 130.000 habitants no havia aconseguit mai consolidar un projecte com aquest.\nEl primer dels objectius de l’Orquestra és oferir als músics amb ganes de tocar clàssica un lloc on poder compartir aquesta experiència musical. Un altre objectiu és fomentar la música clàssica; la cultura musical que, tal com expliqueu, és la base de tota la música actual.\nA la conversa, Clàudia Dubé, directora de l’Orquestra de Mataró, ens explica els inicis del projecte, quan ella i dues persones més “es van tirar a la piscina”. Dubé també fa una valoració de com s’han aconseguit els objectius fixats ja fa cinc anys.\nEls components de l’Orquestra de Mataró són principalment músics amateurs i semi professionals de diferents nivells, tant músics consolidats, com estudiants o músics sèniors amb elevada experiència musical. Per a la directora, aquesta és justament la màgia de l’orquestra.\nL’Orquestra de Mataró se centra en un repertori clàssic com a orquestra solista, però també s’ofereix com a recurs orquestral per a les entitats corals o d’altres àmbits artístics que requereixin una formació musical per als seus muntatges.\nHabitualment, l’Orquestra de Mataró fa assajos setmanals, que es reparteixen entre assajos parcials i de tot el grup. Com a totes les entitats, els ha afectat la crisi sanitària en la qual ens veiem immersos. Clàudia Dubé ens explica com han afrontat aquesta situació.\nPer acabar, coneixerem els projectes que l’Orquestra de Mataró, si la situació ho permet, té per un futur immediat, els més grans de forma conjunta amb altres formacions corals i també orquestrals.\nEntitats Cultura, Música


Triatló de Lloret de Mar ~ Club triatló fisiorutpujol.com\n18:16 Espai de Salut del Bisaura 2 comments\nAbans de res felicitar en Josep MªMoreno Furner, que dissabte va realitzar la seva cinquena participació a l´Ironcat amb un temps de 13:18:48. Estarem al cas de la crònica al seu blog: http://jmmf.blogspot.com.es/\nExemple per a tots els que ens agrada convinar esport , feina i familia . Cada cop que miro els temps de la classificació se´m posa la pell de gallina..\nAvui també s´ha celebrat la Terra de Remences. Moltes felicitats a tots els que han pogut gaudir de la sortida i de l´arribada. !!!\nRemences 95km: Remences 175 km\nDani Carbonell Merino 2:45:50 Josep Bragulat Illamola 6:13:32\nLluis Galobardes Verges 3:01:27 Alfons Esterlich Espi 6:22:47\nArtur Elena Matas 3:17:04 Albert Camps Puig 6:36:24\nTeresa Espadaler Casellas 4:434:22 Francesc Vidal Segura 6:37:34\nNuri Masnou Pujol 4:34:24 Oscar Dóniga Fraile 6:58:09\nHilari Masnou Vilaseca 7:03:02\nAlbert Masnou Vilaseca 7:03:03\nEscriure del triatló de Lloret de mar,on hi hem anat un servidor i l´Adrià Brunet.\nMagnifica organització i el mateix circuit de l´any passat. L´aigua estava a 15.4ºC: això ja va pujant !!!\nMinuts abans he elaborat l´estrategia que em permetria fer una natació brillant i sortir als llocs capdavanters però algo ha fallat , encara no m´explico què i he sortit al lloc 209.\nCom acostuma a ser habitual ..... He de canviar urgentment d´estrategia. SWIM T1\nEl circuit de bici no es pla. S´han de donar 4 voltes i tinc els meus dubtes que tothom les hagi donades. No crec que fos gaire difícil fer control de xip a les proves multivoltes. Fer trampes és una de les exclusives universals que té el ser humà, i la presència de les alfombres per comptar voltes semblaria ser que ajudaria a reduir un pèl l´imbecilitat humana. Però bé, on no n´hi ha no en raja...\nDesprés de dues setmanes de canvi de rutina en els entrenaments de bici, no tinc paraules pel resultat. Parcial 104 i l´Adrià parcial 11: Espectacular!!! BIKE T2\nLa cursa a peu , consta de 2 voltes i té cert desnivell RUN\nTriatló molt recomanable i imprescindible. Aquest any no ha sigut posible quedar-se al sorteig on l´any passat ens va tocar un cap de setmana a Andorra.\nFent una ullada a l´acta de la Federació no deixa de ser curiós veure que hi ha 10 desqualificats per portar un acople incorrecte havent passat tots control de material a l´entrada a boxes. És per reflexionar.\nAdrià brunet Portet: 1:12:19 16:03 - 35:54 - 20:22\nEric Besora Molins 1:18:11 16:03 - 41:05 - 21:03\nDesprés d´una setmana de màxim volum, tornarem a repetir arribant al triatló de St. Feliu justet i després reposarem pel Half de Calella.\nCom sempre la Rut ha intentat fotografiar a tothom, però només ha fet fotos de la sortida 1, perquè a les 13:00 havia de ser a la feina : http://www.hotelresguard.com/cat/ on poden estar molt contents de comptar 2 dies a la setmana de la millor Fisioterapeuta de la comarca :-))))\nPosted in: triatló de lloret\n14 de mayo de 2013, 17:53 Reply\nOn puc veure les fotos de la Rut?\n14 de mayo de 2013, 18:07 Reply\nostres , em sap greu però aquest any no hi era la Rut :-) No hi ha fotos :-)


«Les il·lusions no tenen defectes i el cor i el cos no van sempre pel mateix camí»\nXavier Bosch Autor del llibre 'Paraules que tu entendràs' (Columna Ed.) Literatura\nXavier Bosch, aquest dimarts, a Tarragona.\nEn la seva última novel·la l’escriptor i periodista s’endinsa en les relacions de parella, elaborant un retrat de la convicència de la llarga durada\nActualitzada 22/10/2019 a les 22:14\n—La novel·la ens explica un any en la vida de tres parelles i de quina manera teixeixen la seva relació. Per què li ha interessat, aquesta qüestió?\n—Potser perquè fa pràcticament 20 anys que estic amb la mateixa parella, perquè he passat els 50 anys, i perquè estic en un moment vital en què els companys, amics i coneguts estan en aquesta mateixa situació. M’ha vingut de gust explorar el món de la parella en aquestes circumstàncies, fer una mirada esmolada i una mica irònica sobre la convivència, i passar-m’ho bé tornant a posar el focus endins de les persones, com en les meves últimes dues novel·les, Algú com tu, i Nosaltres dos.\n—La trama té com a rerefons la infidelitat, però en realitat és un homenatge a la parella de llarga durada.\n—Pot ser un homenatge als amors llargs, que trobo que són revolucionaris, perquè cada vegada n’hi ha menys. Cada cop ens costa més fer durar l’amor, transformar la rutina quan el desig inicial es va diluint. Trobo que està bé provocar al lector i preguntar-li per què no lluitem per això, si lluitem per altres coses.\n—La conclusió que traiem llegint el llibre és que l’amor durador és imperfecte. Les esquerdes del dia a dia són inevitables?\n—Les esquerdes hi són, però la convivència comporta esquerdes. No pretenc donar lliçons ni fer moral, no suporto els llibres amb moralina. Que cadascú faci el que vulgui, jo aquí explico una història de sis personatges i de les seves relacions de parella. N’hi ha tres tipus: una més oberta, una més estàndard i una que està al llindar del penya-segat, que és la que formen els protagonistes. Com ho gestiona cadascú? Com pot. Per tant, no pretenc donar lliçons ni solucions, però sí plantejar preguntes. Cap on estem anant? Què estem fent, avui que és tan fàcil conèixer gent nova a través de les xarxes socials, avui que és tan difícil mantenir un secret perquè les noves tecnologies deixen rastre de tot…\n—El protagonista, Xavi Vera, és arquitecte i durant tota la història s’estableixen paral·lelismes entre l’arquitectura i les relacions de parella. Quines connexions hi troba?\n—Igual que en una casa es comença per un primer esbós i després es fan els fonaments, en una relació de parella també cal posar uns pilars sòlids per després construir la relació. Hi ha un moment que, com comentaves, potser hi ha una primera esquerda, i el que has de mirar és que no es faci més grossa, que aquells dos centímetres no siguin tres o quatre, solidificar-ho. O no. La gràcia del segle XXI, d’ara i aquí a Catalunya, és que tenim llibertat per fer el que vulguem i anar amb qui vulguem, i ningú no ens jutja. Tot ha passat a ser més divertit que quan ens van imposar la monogàmia de per vida, quan havies de jurar unes fidelitats que són molt difícils de complir, perquè les temptacions hi són, perquè les il·lusions no tenen defectes, i perquè potser el cor i el cos no van sempre pel mateix camí.\n—A la història hi ha diverses afirmacions sobre la infidelitat. Per exemple: El que enganxa és el secret.\n—Sí. Una infidelitat és una recepta màgica de tres ingredients: el secret, la novetat i el morbo. I tot plegat, junt amb l’alt poder eròtic que tenen les coses prohibides, genera en el moment inicial una alquímia sexual, que segurament amb la teva parella, quan vas començar, també hi era, però s’ha anat diluint. El desig és fort però efímer, i això ho sabem després de viure uns anys: aquesta novel·la no l’hauria escrit als 25 anys, però sí ara que en tinc 52.\n—Els secrets són part indestriable de les relacions?\n—A mi em fa l’efecte que els secrets són importants sempre, que hi ha coses de la teva vida que no les ha de saber la teva parella. Dues mitges taronges no en fan una, per a mi són dues taronges, cadascuna amb els seus grills, pell i escorça, i totes dues han de tirar endavant individualment. Que estan bé juntes a casa, al llit, que s’admiren personal o professionalment, collonut, però ningú ha de perdre la seva forma completa.\n—Algú com tu ens parla de l’amor, del desig, de la fidelitat. Volia escriure una història que ens fes pensar sobre coses que entren dins de la nostra àrea més íntima?\n—Sí, volia tornar a fer una mirada endins de les persones, a parlar de sentiments, que és una cosa que ens costa molt fer. I amb uns personatges a la recerca constant de la bellesa, ja sigui en l’arquitectura, el paisatgisme, la fotografia o la cal·ligrafia. També, com en les meves dues anteriors novel·les, hi ha una mirada sobre el pas del temps, que és un tema que m’obsessiona, potser perquè la mare va morir molt jove. Després d’escriure aquestes tres novel·les, he conclòs que la vida va de dues coses: d’allargar-la tant com puguem, i de ser tan feliços com sigui possible. I aquí entren els amors, els diners, les feines, els gols de Messi… Tot plegat forma part de la persona i de la seva recerca de la felicitat.\nComenta el contingut : «Les il·lusions no tenen defectes i el cor i el cos no van sempre pel mateix camí»


onf: tot el que heu de saber sobre la banda de k-pop\nONF: Tot el que heu de saber sobre la creixent banda de K-pop de què tothom parla\nEl K-pop (pop coreà per a no iniciats) ha experimentat un augment meteòric durant l’última dècada gràcies als seus ritmes enganxosos, rutines de ball sincronitzades i “sinceres”. I tot i que probablement heu sentit a parlar de BTS, el grup que va vendre més àlbums que Billie Eilish i Taylor Swift l’any passat, heu sentit a parlar d’ONF?\nUna de les noves bandes de K-pop per a nois, el seu nou àlbum reembalat ‘City of ONF’ es publicarà el 28 d’abril i conté bangers absoluts. Al nou disc hi ha 11 temes d’ONF: MY NAME i tres cançons noves. Una de les cançons, 'Beautiful Beautiful', fins i tot va veure 16 milions de visualitzacions massives pel seu videoclip el primer mes després del seu llançament.\nAmb sis membres, el grup va llançar originalment el seu primer àlbum d’estudi, ONF: MY NAME, el febrer d’aquest any, però va decidir tornar a empaquetar l’àlbum a City of ONF per incloure les tres noves cançons, inclòs el senzill principal, ‘Ugly Dance’.\nLlavors, qui són exactament ONF (pronunciat On i Off) i com es va formar la nova banda de nens més calenta de Corea del Sud? Seguiu llegint per saber tot el que necessiteu.\nmaquillatge Emma Roberts\nQui són els membres d'ONF?\nDes de mitjan 2019, hi havia sis membres a ONF, que són: Hyojin (Hyojin), E-Tion (E-Tion), J-Us (J-US), Wyatt (Wyatt), MK (MK) i U (U).\nQuan ONF va debutar el 2017, hi havia un setè membre del grup, Laun (라운), però va deixar el grup a l'agost del 2017, que el segell de direcció d'ONF, WM Entertainment, va dir que es deu a 'motius personals'.\nL'etiqueta deia aleshores: 'Recentment hem arribat a un acord amb Laun (Kim Min Suk) perquè detingui totes les activitats d'entreteniment per motius personals i, per tant, a partir del 23 d'agost deixarà l'equip i acabarà el seu contracte amb l’empresa ”.\nLaun era el membre més jove del grup i ara té 21 anys. Altres membres del grup tenen entre 27 i 26 anys, mentre que U té 22 anys.\nQuan es va formar l’ONF?\nEl K-pop és un negoci seriós a Corea del Sud, amb etiquetes fins i tot amb programes de pràctiques per a adolescents que esperen ser estrelles del K-pop. Abans d’unir-se a WM Entertainment, U era alumne de JYP Entertainment i MK era alumne de Starship Entertainment.\nkardashians canvia de sexe\nEl grup de set inicialment va tenir la seva primera actuació com a ballarins de seguretat per a altres companys, B14A al Concert Dram de 2016, abans de publicar el seu EP debut a l’agost del 2017.\nLa manera com funciona ONF és que el grup es divideix en dos equips: l’equip ‘ON’ i l’equip ‘OFF’. Hyojin lidera l'equip ON, que també inclou E-Tion i MK, que J-US lidera l'equip OFF amb Wyatt i U. Quan el grup va debutar, Laun formava part dels dos equips.\nQuines són les cançons més grans d’ONF?\nEl seu darrer senzill, 'Beautiful, Beautiful', és probablement el seu bop més gran fins ara. Amb més de 16 milions de visualitzacions del seu vídeo a Youtube, certament no som els únics que ho pensem.\nLa primera cançó del grup, 'ON / OFF', és més aviat una pista freda, però ens encanta.\ncinquanta tons de gris estrena més fosca\nEls amants de l’electroerosió haurien de sumar-se a més d’un milió de persones que han escoltat ‘We Must Love’ a YouTube.\n‘Why’, el mega-popular single del grup del 2019, té un videoclip que us portarà a un * viatge * seriós.\nQuants àlbums ha publicat ONF?\nONF: My Name, que es va publicar a principis d’aquest any, és el primer àlbum d’estudi del grup i ha registrat 76.000 vendes impressionants a Corea del Sud.\nA més de la reedició que va impedir l’esmentat àlbum, reempaquetat com a City of ONF, el grup també ha llançat cinc EPs:\nActivat / desactivat, 2017\nJa em completes, 2018\nHem d’estimar, 2019\nEmet en directe, 2019\nSpin Off, 2020\nAmb tota una tasca pendent de resoldre abans del llançament del nou àlbum d’ONF, us suggerim que comenceu a escoltar-lo ara.\nEls coixinets de maquillatge reutilitzables ajuden a mantenir la pell (i el planeta) nets: aquests són els nostres favorits\nReese Witherspoon parla del 'error' de DUI\nLa bellesa de les noies grunge és més gran que mai i tenim les millors inspo\nVaig provar el dispositiu de neteja i tonificació LUNA 3 Plus de FOREO i és un canvi de joc per a la cura de la pell\nEncara intenteu evitar els supermercats? Aquests són els millors serveis de lliurament de queviures per provar (a més de consells per obtenir una bona ranura)\nLa vostra correcció diària de cafeïna està a punt de ser molt més elegant amb la nostra edició de les millors tasses de cafè\nBufa L’Assassí De Vampirs


3 botons i START: Història de les videoconsoles: la Gameboy Color\nHistòria de les videoconsoles: la Gameboy Color\nPrimer de tot, m'autofelicito perquè ahir va fer 3 anys que està en marxa 3 botons i START! No em pensava que duraria tant, no sé quanta corda li (em) queda, però de moment anem tirant, passant dies i empenyent anys! 3 anys parlant de videojocs des d'un punt de vista personal, sense presses, sense les urgències de l'actualitat, i sobretot aprenent amb cada nova entrada que he fet. I com que vull aprendre encara més, anem per feina.\nAprofitant que ahir vaig adquirir de segona mà (però amb capsa i instruccions) una Gameboy Color, consola que em faltava i que per molt que els seus jocs es puguin fer servir en una Gameboy Advance no era el mateix que tenir-la, avui parlaré de la seva història.\nEn temps de la Game Gear, Nintendo responia a la demanda d'una consola portàtil en color amb l'argument que, com demostrava la portàtil de Sega, el consum de piles era excessiu i l'experiència portable minvava en gran mesura, cosa que era certa. Però la tecnologia evoluciona i La Gran N va anar llançant nous models de la seva Gameboy de tota la vida, "sense colors", com la Gameboy Pocket (més petita) i la Gameboy Light (exclusiva del Japó, i amb la possibilitat de retroil·luminar-se).\nAl final va ser capaç de crear una consola portàtil en color, i arribaria el 1998 com a Gameboy Color. A més, era la primera portàtil retrocompatible, cosa que sumava els centenars de jocs de la Gameboy a la nova consola, que evidentment també en tindria de propis (alguns dels quals, a més, funcionaven a les Gameboy de tota la vida, encara que sense colors). A sobre, acoloria els títols de la seva predecessora, encara que no amb tota la paleta que tenien els seus propis videojocs. Malgrat aquesta mancança, permetia triar entre diferents tons.\nVèiem el primer anunci de televisió que presentava la consola, però als Estats Units, perquè el japonès no l'he trobat. Els seus cartutxos són de dos tipus, segons si es poden fer servir en una Gameboy clàssica (amb la mateixa forma que els seus, però de color negre) o si són d'ús exclusiu (més endavant també a la Gameboy Advance) en la nova consola (transparents, amb els xips i tot plegat a la vista).\nPel que fa als títols del seu catàleg, n'hi ha moltíssims, però els més destacats i aclamats serien els següents, segons la web GameRankings.com: en primer lloc, el Metal Gear Solid (2000):\nMalgrat el títol, no tenia res a veure amb el desenvolupament de la versió de la Playstation, però és reconegut com el millor cartutx de la GBC. El següent seria el Super Mario Bros. Deluxe (1999), que és bàsicament el Super Mario Bros. original però amb afegits que el milloren, com ara modalitats de joc noves, pantalles extra del Super Mario Bros. 2 original (no l'occidental), el multijugador simultani o la possibilitat de desar la partida. Després tindríem els Zelda de la GBC:\nEspecifiquem aquest punt. Són el The Legend of Zelda: Oracle of Ages i el The Legend of Zelda: Oracle of Seasons, tots dos de 2001 i connectats entre ells. Que, per cert, va desenvolupar Capcom, és ben curiós. El sistema és bastant original: es poden jugar tots dos en l'ordre que sigui, no té importància, però tots dos donen contrasenyes que si es fan servir a l'altre permeten transferir objectes, habilitats i, el més important, en canvien l'argument. Pel que fa al desenvolupament dels jocs, sembla que l'Oracle of Ages és més de trenca-closques, mentre que l'Oracle of Seasons és més d'acció.\nNo podien faltar, entre els títols més ben valorats de la consola, els Pokémon, concretament el Silver Version, el Gold Version o el Puzzle Challenge, tots tres de 2000. També hi tenim el Mario Tennis (2001):\nQuè? Que no coneixeu cap dels personatges? Jo tampoc. Són personatges propis del joc, tot i que també podem controlar en Mario i els seus amics. Si no fos així, no tindria gràcia que es digués com es diu. Per cert, es podia connectar via Transfer Pak amb el joc del mateix títol de la Nintendo 64, aparegut un any abans.\nPerò la Gameboy Color també tenia, al seu catàleg, diverses versions portades des d'altres consoles, com el Tetris DX, el The Legend of Zelda: Link's Awakening DX, l'R-Type DX (tots tres de la Gameboy clàssica, però amb color propi en comptes de la miqueta de color que podem veure si hi introduïm els cartutxos originals, i per als que potser no havien tingut ocasió de comprar els jocs originals, retrocompatibilitat amb la primera Gameboy), o el Donkey Kong Country de la Super Nintendo:\nSembla ben bé un Donkey Kong Land de la Gameboy però en color, i a més es va tornar a convertir per a la Gameboy Advance el 2003, però tot i així es considera un dels millors del catàleg de la GBC. També són destacables els ports americans dels tres primers Dragon Quest de la NES, als cartutxos Dragon Warrior I & II (2000, tot i que el 1993 havia sortit per a la Super Nintendo) i Dragon Warrior III (2000). No sé si van sortir també al Japó, però el cas és que a Europa no, i la versió americana, sigui o no l'única, és de moment el més accessible que tenim en tots els sentits si volem jugar als tres primers títols d'aquella magnífica i llegendària saga.\nSón imatges del II, concretament. Ja he comentat alguns dels més destacats, i en destaca un altre per una característica molt especial. És el From TV Animation - One Piece: Maboroshi no Grand Line, de 2002, que com ja vaig explicar és l'últim títol de la GBC compatible amb la Gameboy original. Pel que fa a l'últim títol absolut de la Gameboy Color, consola que es va fabricar entre 1998 i 2002... en parlarem el proper dia, així tindré material per a una entrada de la secció Els últims.\nVal la pena, doncs, fer-se amb una Gameboy Color a aquestes alçades, existint la Gameboy Advance, que és compatible amb els seus cartutxos (llevat de la versió Gameboy Micro)? Jo crec que sí, perquè sempre he defensat viure les experiències videojoquístiques a les consoles originals. Al cap i a la fi, la retroil·luminació tampoc no és present en tots els models de la GBA, ni molt menys, o sigui que no canvia tant posar els jocs en una consola o en l'altra.\nPublicat per Moroboshi a 11:54\nEtiquetes de comentaris: color, gameboy, Història de les Videoconsoles\nParufito 16 de febrer de 2011, a les 12:55\nGran article! :D\nrecordo perfectament els vicis al metal gear! :D\ni el zelda!\ni el Mario Tennis es GENIAL! personalment considero que és el millor que he jugat mai :D\nEl DK country en canvi no em va acabar de fer el pes\ni estic pendent d'aconseguir una GB Light per internet :D


“El tarannà ètic d’en Hans Küng” – menorca al día\nNo m ́acovardeix opinar de res. Fer-ho, però, arran la mort –el proppassat dia 7– del sacerdot i teòleg suís Hans Küng em podria comportar certa polsaguera. Provinent sobretot d ́alguns sectors eclesials del meu entorn. Ja hi estic acostumat. Quan expresso una opinió diferent a la seva, solen activar bona part dels seus ressorts, recargolant algun “invent”.\nEn començar, confesso la meva perplexitat en tractar-se d ́una notícia de la qual gairebé no n ́ha parlat cap mitjà de comunicació. Ja van tenir cura certs sectors immobilistes del catolicisme en intentar silenciar-lo. La seva relació amb el Papa Joan Pau II fou massa tensa. Sort, encara, que l’actual pontífex (el Papa Bergoglio) li arribà a enviar la benedicció en les hores prèvies al seu traspàs. Un canvi de tarannà que palesa una certa reconciliació i una obertura de finestrals en una institució centenària on l ́”aggiornamento” es fa esperar massa. Els sectors ultracatòlics encara pesen molt en l ́estructura.\nHans Küng va ésser un dels pensadors més influents de fa ben bé mig segle. S ́erigí en un ferm defensor per estudiar possibles canvis en temes ben controvertits (com ara l’ordenació sacerdotal de les dones o el propi celibat). En ambdós casos i, alhora, en el de la infal·libilitat pontifícia, se li recorden fortes batusses amb l ́entorn del Vaticà. Més concretament amb el d ́un teòleg com ell: el Papa Benet XVI (l ́antic cardenal Ratzinger). Altres “col·legues” també foren expedientats. Com ara Bernhard Häring, Leonardo Boff o José Antonio Pagola, per exemple.\nMai no va cedir en front de la rèmora carrinclona d ́aquells que posaven pals a la roda de les reformes suggerides pel Concili Vaticà II. Per part pontifícia, això li costà deixar d ́exercir –com a docent– en universitats catòliques… La qual cosa encara el convertí en un teòleg molt més seguit i contrastat arreu del món. Demanar una església més “democràtica” va fer de mal sentir. Fer per sol·licitar postures de diàleg més obert envers altres religions o en base a manifestar-se sobre eutanàsia i avortament, també. Jo sóc dels qui entreveu una influència important –de la seva part– en la publicació de l ́encíclica “Fratelli tutti”. Per altra banda, crec de justícia reconèixer la plena validesa d ́una tesi seva amb rerefons polític: es fa difícil concebre una pau entre nacions si, abans, no hi és entre religions.\nEn aquest sentit, el viatge del Papa Francesc a Irak –a primers de març d’enguany, contra l’opinió de part de la cúria– pren total sentit. Cal aplaudir el seu gest, en un moment on potser la relació entre el món cristià i l’Islam no passa pel millor moment, al meu entendre. Convidar, des de la imparcialitat, a cercar una ètica raonable i sense extremismes, pot no agradar cercles ancorats en visions de l’antigor. En certes diòcesis, el pes específic de l ́Opus Dei provoca massa immobilisme en l’assoliment de reformes clares. Llavors, si expresses –sense anar més lluny, jo mateix fa cinc anys—que t ́agradaria tenir una cúria més “propera”, et passen per l ́adreçador.\nLa suposada “culpa” s ́adjudica al pregoner amb rancúnia soterrada. Una cosa és ben certa i als fets em remeto: amb el pas del temps, el nombre de fidels que practiquen regularment l’assistència a la litúrgia va enrere, de manera alarmant. Per altra banda, les vocacions de jovent al sacerdoci tampoc no tiren coets. Per tant, si no s’intervé amb rauxa i decisió, l’espelma s’anirà apagant i això em dol molt. Acceptant l’existència de l’agnosticisme, sempre pensaré que un paper fonamental de l ́església és actuar de contrapunt social en front de la classe política, molt endormiscada i cega. En aquesta línia, no valen les postures d’ambigüitat o conformisme. Ací no s’hi val l’adagi del “qui no vulgui pols, que no vagi a l’era”.\nAcabo amb una frase antològica del Papa Francesc, de fa gairebé 8 anys, clausurant el Congrés mundial de la joventut, a Copacabana: “vull embolic. Que l’església surti al carrer”. Més clar, l’aigua. Tota una declaració d ́intencions. Hem de prémer l’accelerador.\n… “es fa difícil concebre una pau entre nacions si, abans, no hi és entre religions”… esa idea no hace sino evidenciar lo que todos sabemos ya, que las religiones son el gran obstáculo para la paz mundial, lo que viene a ser que son también las responsables de las guerras, de los odios y de los fanatismos, que la sociedad estaría mucho mejor SIN las religiones, esa gran lacra…\n… “sectors ultracatòlics i sectors immobilistes”… esos conforman las religiones organizadas, y luego venís algunos a tratar de defenderlas, cuando permitís que sigan al frente de vuestras confesiones sin hacer nada para cambiarlo…\n… “Hans Küng va ésser un dels pensadors més influents de fa ben bé mig segle”… supongo que sería famoso en su propia familia religiosa y poco más, menos lobos que para el género humano tenemos otros referentes mucho más útiles…\n… “l’espelma s’anirà apagant”… pues sí, las confesiones religiosas no sólo están de capa caída, sino que morirán en este siglo… es evidente que Malraux se equivocó de todas todas…\n… “Acceptant l’existència de l’agnosticisme”… cómo os cuesta a los crédulos henchidos de eso que llamáis fe, admitir la sola existencia de la palabra ateísmo, o incluso mi caso, antiteísmo… la sociedad ya es casi en su totalidad apateísta, porque los agnósticos lo están teniendo cada vez más difícil en su pretensión de nadar y guardar la ropa, vistas las evidencias…\n… “Tota una declaració d ́intencions”… pues eso de intentar una huída hacia adelante ante el hundimiento, pretender conquistar la calle, como que no, si llevan ocho años sin haberlo conseguido, no creo que lo hagan ahora… eso es como la supuesta vuelta del hijo de dios, dos mil años esperando y lo que queda, porque no vendrá, pero a la multinacional vaticana le ha ido de lujo durante unos cuantos siglos… en todo caso, haremos lo posible para que la iglesia no controle a la sociedad… estamos en la sombra vigilantes…


Colors de música cedeix l'escenari als més joves - FÒRUM.ad\nColors de música cedeix l’escenari als més joves\nEl 13/08/19 10:03\nTots van participar prèviament al concurs Talentejant d’arts escèniques del 2018, una iniciativa que va organitzar el departament de Joventut del comú. El concert ha estat un èxit ja que ha omplert la plaça Coprínceps. Pels joves músics formar part d’aquest festival ha estat una gran oportunitat.\n“Sabem que és un debut important, perquè és un dels escenaris més importants del nostre país i ens fa molta il·lusió a tots plegats començar a la parròquia d’Escaldes-Engordany”, deia el guitarrista de ‘Martillo en el armario’, Toni Fernàndez. La cantant Estefani Solomon, per la seva banda, ha destacat la possibilitat de mostrar el talent a la gent que tenen.\nNotícia Anterior: Escapades per la península: Granada\nSegüent Notícia: Encamp presenta els actes de la Festa Major


La façana principal, que dóna al carrer Girona, està estructurada internament en base a dues crugies. La planta baixa consta de dues obertures: a l'esquerra el gran portal d'accés quadrangular equipat amb llinda monolítica, muntants de pedra ben treballats i escairats i amb les impostes retallades en forma de quart de cercle. Tant la llinda com els muntants són de pedra sorrenca. L'acompanya a la dreta una gran obertura quadrangular emmarcada amb pedra sorrenca.\nEn el primer pis trobem dues obertures: per una banda, una petita finestra de permòduls, equipada amb llinda monolítica, muntants i ampit treballat i tots tres elements de pedra sorrenca. Mentre que per l'altra, tenim una obertura rectangular amb guardapols i que conserva part dels muntants de pedra laterals. L'obertura està projectada com a balconada i disposa d'una petita barana.\nAra bé per les dimensions reduides d'aquesta, hauríem de parlar més d'ampit que no pas de barana, perquè no sobresurt gens respecte el pla horitzontal de la façana, ja que està totalment mancada de profunditat. En origen l'obertura contemplava una gran barana de ferro forjat molt esbelta i fina (Veure fitxa del Servei de Patrimoni núm. 26.501) la qual ha desaparegut avui en dia, ja que segurament va caure o es va procedir al seu desmantallament com a mesura de precaució en vistes de l'estat deplorable de conservació en que es trobava immers l'immoble.\nPel que fa al segon pis, que de ben segur que exerciria les tasques de gofles o altell, en el trobem dues finestres irrellevants ja que no han rebut cap tractament singular a destacar.\nRemarcar a mode d'apunt que l'edifici es troba immers en un estat penòs de conservació, com així ho acrediten i demostren diversos elements: des de les clapes d'humitat dispersades i disseminades per tota la façana, passant pel despreniment en parts específiques i puntuals de l'arrebossat quedant a la vista els còdols de riu i les pedres fragmentades i fins arribar a les esquerdes i a la petita barana/ampit de la balconada del primer pis, la qual està completament oxidada i a sota seu s'observa tots els maons esquarterats, degut a l'arrancament de la barana original.\nLa majoria d'edificis del carrer Girona comparteixen entre ells tota una sèrie de paral·lelismes compositius, estructurals i formals molt evidents. I és que en tots nou (Veure fitxa de Can Passallops), (Veure fitxa de Can Japic), (Veure fitxa de Can Janic Casals), (Veure fitxa de Can Cantí), (Veure fitxa de Can Cisteller de Dalt), (Veure fitxa de Ca l'Estarder), (Veure fitxa de Can Pere de la Quima) i (Veure fitxa de Can Paradís) trobem tota una sèrie de trets comuns i similituts com ara la façana estructurada en dues crugies; la coberta prima, per sobre de tot, la projecció a dues aigues de vessants a façana -a excepció de Can Japic que la coberta és d'una sola aigua de vessant a façana; la majoria d'immobles consten de tres plantes - a excepció de Can Pere de la Quima que en té quatre-; proliferen per tota la façana un gran nombre de balconades equipades amb les seves respectives baranes de ferro forjat; el sistema d'obertures tendeix a ser el mateix, en el qual sobresurt el portal quadrangular d'accés equipat amb llinda monolítica i muntants de pedra ben treballats i escairats; la pedra sol tenir poc acta de presència en les façanes - a excepció de Can Passallops i Can Pere de la Quima en les façanes dels quals queda completament a la vista les pedres fragmentades i els còdols der riu- i la trobem concentrada específicament en les llindes, muntants i ampits de les diverses obertures; el tipus de pedra per excel·lència i que té més difusió és la pedra sorrenca, mentre que la pedra nomolítica o pedra calcària de Girona té poc protagonisme. Immoble de tres plantes, entre mitgeres, cobert amb una teulada a dues aigues de vessants a façana. Pel que fa al seu emplaçament, aquest el trobem ubicat al costat dret del carrer Girona.\nLa façana principal, que dóna al carrer Girona, està estructurada internament en base a dues crugies. La planta baixa consta de dues obertures: a l'esquerra el gran portal d'accés quadrangular equipat amb llinda monolítica, muntants de pedra ben treballats i escairats i amb les impostes retallades en forma de quart de cercle. Tant la llinda com els muntants són de pedra sorrenca. L'acompanya a la dreta un...


Catalunya a Lleida el 27-M\nActualitzada 17/01/2020 a les 09:56\nÉs la data que s’estudia per al primer partit de la història de la selecció absoluta catalana al Camp d’Esports || El rival dels de Gerard López serà una selecció africana o sud-americana\nLa selecció absoluta de Catalunya jugarà al Camp d’Esports per primera vegada en la història el divendres 27 de març. Aquesta és la data més probable que estudien els organitzadors, la Federació Catalana de Futbol (FCF), l’ajuntament de Lleida i el Lleida Esportiu. La data definitiva depèn del rival que finalment sigui escollit per enfrontar-se amb el combinat que entrena Gerard López. En aquest sentit, es mantenen contactes amb seleccions de l’Àfrica i de Sud-amèrica, ja que és pràcticament impossible aconseguir una selecció europea, que aprofitaran aquesta finestra FIFA per disputar duels amistosos de preparació de cara a l’Eurocopa de l’estiu vinent.\nUn altre condicionant és que el matx de Catalunya no pot coincidir en data amb el d’Espanya, que es jugarà el dijous 26 contra Alemanya, al Wanda Metropolitano, i el dia 29 a Amsterdam contra Països Baixos. Aquests partits suposaran la tornada de Luis Enrique al capdavant de la selecció espanyola.\nLa candidatura espanyola, liderada per Granollers, la van triar el 2017 i la capital lleidatana era subseu\nL’encontre de Catalunya al Camp d’Esports de Lleida el va anunciar el mes de desembre passat el vicepresident de la FCF i delegat a Lleida, Jordi Terés. Per la seua part, Sergio González, regidor d’Esports, celebra aquest esdeveniment esportiu. “Acollir la selecció catalana a la ciutat és una cosa molt positiva, que suposarà una notable mobilització social. La idea és omplir el Camp d’Esports i que puguin venir el màxim nombre possible de nens i nenes de les bases dels clubs lleidatans”, va explicar.\nEl rival amb qui jugarà Catalunya, tant si és africà com sud-americà, també disputarà un segon xoc aprofitant la finestra FIFA, la qual cosa pot provocar un canvi de data, ja que segons la normativa, han de passar almenys 72 hores entre un encontre i un altre. Descartats el 26 i el 29, perquè juga Espanya, només permet el 25, 28 o 30 com a alternatives, encara que divendres és el preferit per l’organització.\nEn qualsevol cas, no afecta el Lleida Esportiu, que aquell cap de setmana juga el seu partit de Lliga com a visitant, al camp de l’Oriola.\nLa ciutat renuncia al Mundial femení d’handbol 2021\nLleida ha caigut, finalment, del cartell de seus del Mundial d’handbol femení del 2021, a causa del cànon de 500.000 euros que demanaven a cada ciutat que acollia duels i que l’actual equip de govern municipal va considerar molt costós, segons va explicar ahir a aquest diari el regidor d’esports Sergio González. “No en sabíem res. Vam demanar informació i quan ens la van donar, vam decidir renunciar-hi a causa de l’elevat pressupost”, va indicar. A més de Lleida, havia optat a ser seu Tarragona, que també hi ha renunciat. La candidatura espanyola, que girava entorn de Granollers com a seu aglutinant, tindrà com a segona seu catalana Barcelona, mentre que la resta de ciutats pertanyen al País Valencià com Castelló, Torrevella (Alacant) i Llíria (València), sense descartar que hi pugui haver alguna variació més. Val a recordar que la candidatura que liderava Granollers, i en la qual al principi figurava Lleida, va ser triada a París per sobre de la d’Hongria el 28 de gener del 2017. La Paeria, en aquell moment amb Àngel Ros al capdavant, es va felicitar per l’elecció i el mateix Ros va recordar que continuaven apostant per acollir grans esdeveniments esportius que donessin a la ciutat una projecció global de caràcter internacional. El Mundial femení del 2021 el disputaran vint-i-quatre equips, distribuïts en quatre grups de sis seleccions cada un. El pavelló municipal Barris Nord serà l’escenari dels partits que es disputin a Lleida. La competició es disputarà entre el 2 i el 19 de desembre del 2021 i és la primera vegada que Espanya acollirà un Mundial femení d’aquest esport. Lleida ciutat compta amb equips femenins en els clubs de l’Associació Lleidatana i l’Handbol Pardinyes.\nEl Lleida rebrà l’Olot al Camp d’Esports el dissabte 25 (18.00)\nEl Lleida jugarà el pròxim partit al Camp d’Esports en dissabte. Segons va comunicar ahir el club, l’encontre entre el Lleida i l’Olot, corresponent a la jornada 22 de Lliga, s’ha fixat per al dissabte, dia 25, a les 18.00. L’Olot, entrenat per l’exjugador del Lleida Raúl Garrido, està fent una bona temporada i, després de la victòria de dimecres al camp de l’Ebro per 1-2, s’ha situat en la desena posició, amb 28 punts, a cinc dels lleidatans que, després de l’última jornada ocupen la setena plaça de la classificació. L’Olot rep aquest cap de setmana el Cornellà, que és sisè amb els mateixos punts que el Lleida.


Baldriga - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nBaldriga és un nom comú que s'aplica a una sèrie d'ocells marins de la família dels procel·làrids (Procellariidae), que també inclou els fulmars, petrells i prions. Amb comportament pelàgic, passen la major part de les seves vides al mar i només acudeixen a la costa per criar.\nBaldriga de barbeta blanca a la costa de Nova Zelanda\nDins la família Procellariidae:\nEl nom comú «baldriga», no té significat taxonòmic. De fet els membres dels gèneres Pseudobulweria i Aphrodroma, coneguts com a petrells semblen estar més prop de les baldrigues dels gèneres Puffinus i Calonectris, que aquestes amb Procellaria, que és l'altre gènere conegut com a baldriga.\nGèneres de baldriguesModifica\nEs coneixen amb el nom de baldriga les espècies dels següents gèneres:\nProcellaria, amb 5 espècies, entre elles la baldriga de barbeta blanca.\nCalonectris, amb 4 espècies, entre elles la baldriga cendrosa mediterrània.\nPuffinus, amb 18 espècies, entre elles la baldriga balear.\nArdenna, amb 7 espècies.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Baldriga\n↑ Bretagnolle, V., Attié, C., Pasquet, E., (1998) "Cytochrome-B evidence for validity and phylogenetic relationships of Pseudobulweria and Bulweria (Procellariidae)" Auk 115(1):188-195 PDf fulltext Arxivat 2008-12-17 a Wayback Machine.\n↑ Nunn, Gary B. & Stanley, Scott E. (1998): Body Size Effects and Rates of Cytochrome b Evolution in Tube-Nosed Seabirds. Molecular Biology and Evolution 15: 1360-1371. PDF fulltext Corrigendum\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Baldriga&oldid=28653694»\nDarrera modificació: 24 nov 2021 a les 03:38\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 nov 2021 a les 03:38.