Liederabend - La mala memòria\nComencem amb un petit experiment. Recordeu com era la vostra escola? Els passadissos, les aules, el pati, els professors... Segurament, no només podeu descriure com era sinó que si tanqueu els ulls la podeu "veure", com qui veu una fotografia. Fixeu-vos que són dos tipus de memòria visual diferents, no és el mateix tenir guardades les dades que ens permeten explicar com era l'aula que tenir guardada una imatge de l'aula. Ara passem de la vista a l'oïda: recordeu els sons de l'escola? La mestra que alçava la veu, el company una mica papissot, el vostre millor amic... M'atreviria a dir que us costa molt més "sentir" l'aula. Podem descriure com parlava la mestra, però no podem "sentir-la" amb la mateixa nitidesa que la "veiem".\nAmb aquests experiments hem comprovat que la memòria auditiva funciona diferent de la visual; perquè poguem evocar els sons com evoquem les imatges cal que els haguem percebut sovint o molt recentment, mentre que la memòria visual té prou amb una percepció ocasional. Pensem en tres persones: una amb qui tractem freqüentment, una amb qui vam tractar sovint i una que vam conéixer breument. La veu de la primera la recordem fàcilment, la de la segona la podem recordar fent un esforç i la de la tercera l'hem perdut (tot i que, probablement, continuem recordant la seva cara).\nLa necessitat de sentir de manera reiterada un so per poder "enregistrar-lo" a la nostra memòria va en contra nostra com a aficionats a la música. Fa molt de temps vam parlar dels moments especials que vivim en un recital, aquells moments que recordem durant molts anys; doncs bé, és cert que els recordem, però, com ja sabeu per experiència, no com voldríem. En aquell moment ens impressiona un detall, una inflexió, o tota una cançó, i això se'ns queda gravat; durant uns quants dies aquells moments tornen un cop i un altre a la nostra memòria, de vegades perquè els evoquem o de vegades involuntàriament, en l'ocasió més inoportuna (i la persona asseguda davant nostre en el metro es pregunta perquè somriem).\nPerò els hem sentit només un cop i amb això no hi ha prou per fixar-lo a la nostra memòria, per això van passant els dies i aquest record, malauradament, es va esborrant; amb el temps continuarem recordant què ens va impressionar tant, ho podrem descriure, "veurem" el moment, però ja no podrem "sentir-lo". I fa molta ràbia, francament. És o no és un petit desastre que aquell moment que va fer que se'ns saltessin les llàgrimes sigui irrecuperable? Així és la nostra mala memòria auditiva; si l'entrenem podrem millorar-la una mica, però poca cosa més.\nLa cançó que he triat per il·lustrar aquesta entrada està extreta d'un disc enregistrat en directe al Wigmore Hall de Londres, un recital de Simon Keenlyside i de Malcolm Martineau. Algunes de les sis-centes persones que hi van ser devien viure algun d'aquests moments inoblidables que s'esborren amb tanta facilitat. Però, afortunades elles, tenen l'enregistrament per reviure-les... Sí? Realment és així? Això em dóna peu per continuar parlant de la memòria, però serà en una altra entrada.\nAra escoltem Notre amour una cançó d'aquelles que t'alegren el dia. Parla d'un amor que en la primera estrofa és lleuger i en l'última és etern, i entre mitges és encantador, sagrat i infinit; els versos els devem a Armand Silvestre i la música a Gabriel Fauré. Espero que us agradi tant com a mi, és una de les meves preferides del compositor francès.\nAmb aquesta mélodie tanquem la llista de cançons felices (i afegeixo la llista d'Spotify a la columna de la dreta), a veure què m'empesco per a la propera. Abans, però, hauria d'enllestir les entrades que us he promés i tinc pendent. Si no m'he descomptat, amb la promesa d'avui són cinc i algunes de fa molt de temps.\nEl nostre amor és lleuger,\ncom els perfums que el vent\npren a les puntes de les falgueres\nperquè els respirem mentre somiem.\nEl nostre amor és lleuger.\nEl nostre amor és encantador,\ncom les cançons del matí\na on res no es retreu ni es lamenta,\na on vibra una esperança incerta.\nEl nostre amor és encantador.\nEl nostre amor és sagrat,\ncom el misteri dels boscos\na on una ànima ignorada s'estremeix,\na on els silencis tenen veu.\nEl nostre amor és sagrat.\nEl nostre amor és infinit\ncom els camins dels capvespres\na on la mar, reunida amb els cels,\ns'adorm sota els sols que es ponen.\nEl nostre amor és infinit.\nEl nostre amor és etern\ncom tot el que un Déu victoriós\nha tocat amb el foc de les seves ales,\ncom tot el que ve del cor,\nDilluns, Maig 19 2014 11:03:49pm\nDilluns, Maig 19 2014 11:04:17pm\nDilluns, Maig 19 2014 11:05:11pm


Els mossos admeten que van disparar projectils a la zona on Ester Quintana va perdre un ull - VilaWeb\nDijous 06.12.2012 17:50\nEls mossos admeten que van disparar projectils a la zona on Ester Quintana va perdre un ull\nDilluns, el conseller Felip Puig ho havia negat\nEl Departament d'Interior admet ara que sí que va disparar projectils antiavalots al final de la manifestació del 14 de novembre, a la mateixa zona on Ester Quintana va perdre un ull, segons que informa El Periódico. Fonts d'Interior ho van admetre ahir, després d’haver-se divulgat per internet un vídeo on es veu com un agent dels mossos d'esquadra dispara amb una llançadora a la cruïlla del passeig de Gràcia amb la ronda de Sant Pere.\nLes fonts esmentades pel diari també diuen que les llançadores es van fer servir una hora després de l'incident.\nEl conseller d'Interior, Felip Puig, va comparèixer dilluns al parlament per explicar l'actuació dels mossos durant el vespre de la vaga general, i va negar que Ester Quintana hi hagués perdut un ull per cap acció dels mossos. Va dir que a la cruïlla del passeig de Gràcia amb la Gran Via aquell vespre no s’hi havia fet cap llançament de projectil, tan sols dues salves.\nLes paraules de Puig contrastaven amb les d’uns quants testimonis, recollits en un vídeo, i amb les de Quintana, que també explicava que havia vist com els mossos carregaven, i que ella n'era la prova. 'Sé que un mosso amb un projectil em va fer això', deia. Ara aquest altre divulgat per la xarxa ha portat els mossos a admetre que sí que havien llançat projectils en aquella zona, versió que contradiu la del conseller.\nLa dona que va perdre un ull als aldarulls del 14-N es querella contra els mossos


Toda de Pamplona - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nToda de Pamplona (v 885 - d 970 ), infanta i reina consort de Pamplona (?-925).\nUrraca Sanxes, Sança Sanxes, Ònnega Sanxes, Garcia Sanxes I de Pamplona, Belasquita Sanxes de Pamplona\nAsnar Sanxes de Larraun i Ònnega Fortúnez\nFilla d'Asnar Sanxes de Larraun, net de Garcia I de Pamplona, i d'Ònnega de Pamplona, filla de Fortuny Garcés.\nToda va néixer del matrimoni dels seus pares, que eren cosins, i a la mort de Fortuny Garcés, vers el 925, va heretar els drets dinàstics d'aquest. Però les revoltes internes ocorregudes en els últims anys del regnat del seu avi i gràcies a l'ajuda externa d'Alfons III d'Astúries i del comte de Pallars va provocar que Sanç I Garcés fos elegit rei de Pamplona el 905.\nEls nobles navarresos per refermar els drets dinàstics del nou rei el casaren amb Toda, la qual la mort del seu marit (925) s'encarregà de la tutela del seu fill Garcia II, donant proves de tanta energia com prudència, ja que en realitat des d'aquell moment portà les regnes del Govern. El regne, en aquell temps, es veia mesclada en les guerres de Castella, recolzant primer a Alfons IV i després d'altres pretendents.\nEn la guerra entre Ordoni III i Sanç I, Toda es declarà per Sanç I, el qual era net seu. Destronat Sanç el 958, es traslladà a la cort de la seva àvia, doncs es creu que Toda seguia governant malgrat que Garcia Sanxes ja tenia edat suficient per a fer-ho. D'aquesta època data el viatge que feu Toda a Còrdova, viatge que alguns historiadors qualifiquen de llegenda, mentre que d'altres el descriuen amb gran luxe de detalls. La visita al califa tenia per objecte el restabliment de Sanç al tron de Lleó i fou iniciada en l'ànim de la reina pel metge jueu Hasdaï. Toda, amb el seu fill i el seu net i acompanyada de nombrós seguici es posà en camí vers la cort dels Estats musulmans, sent rebuda amb gran pompa pel califa. En l'entrevista es va convenir que el califa retornaria el tron a Sanç, amb la condició que el rei de Pamplona atacaria a Castella, com així ho va fer, apoderant-se inclús del comte Ferran González, si bé es negà a entregar-lo al musulmà.\nGarcia Sanxes I de Pamplona (919-970), rei de Pamplona\nBelasquita de Pamplona, casada el 930 amb Galí de Ribagorça\nÒrbita de Pamplona\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Toda de Pamplona\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Toda_de_Pamplona&oldid=30015139»\nDarrera modificació: 15 abr 2022 a les 20:35\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 abr 2022 a les 20:35.


Des del poble de La Colmiane, pugem per una pista fins a l'aparcament, on hi ha l'oficina d'informació i venda de tiquets. Nosaltres paguem 5€ cadascú.\n(Ressenya de la via, web del departament francès. S'ha d'escollir el llibret de via ferrata, i és la nº 3)\nÉs una via llarga, de 4:30h, catalogada de difícil, amb 1.600m de longitud, i 570m de desnivell positiu.\nA l'alçada de la Balme, hi ha una variant més difícil que va cap a l'esquerre tot travessant un pont de mico. Nosaltres hem escollit aquesta variant, i ens ha fet suar de valent, i patir una mica de braços.\nInici de la variant a la Bauma\nComençant a patir de braços\nFinal de la variant atlètica\nEns hem cansat molt però al final sempre hi ha la recompensa: s'arriba a dalt del Sommet du Baus de la Frema (2.246m), on hi ha una taula d'orientació i bones vistes.\nBaus de la Frema, 2.246m\nLa tornada es fa per un camí marcat que va primer en direcció oest i s'acaba desviant cap al sud, passant per zones rocoses i de bosc de pi fins que ens acaba portant al parking de sortida.\nAvui decidim pujar al Sommet du Gélas, de 3.143m, que és el cim més alt dels Alps Marítims Francesos.\nPugem la nit anterior amb cotxe fins al Refuge la Madone de Fenestre (1.903m), on demanem al guarda que ens marqui el camí sobre el mapa.\nSortim ben d'hora en direcció al Lac de Fenestre i després d'una hora aprox, al punt on hi ha una roca molt gran sola, ens desviem a la dreta, primer per un sender i després seguint marques i fites. Passem pel Lac Mort (2.527m) i pel Lac Blanc (2.665m), en direcció a un coll que queda a l'aresta sud del Somet du Gelas.\nAixí, fins aquí, tot el camí només veiem la cara oest del cim, quedant-nos amagada la cara est on hi ha el coluar est per on s'ha de pujar fins al coll entre el cim nord i el sud.\nCara oest, amb el collet a la dreta\nUn cop travessat el coll, encara en direcció est (per evitar les possibles caigudes de pedres de les parets) ens dirigim cap al fons del plató, a la base del Balcon du Gélas.\nPel camí veiem varis bouquetins, que s'ens acosten moltíssim, buscant menjar a les motxilles.\nDes d'aquí, ens dirigim cap a la base de la imponent canal.\nCanal, amb el cim Nord a la dreta\nAl mig hi ha un ressalt que voregem per la dreta, i al cap d'una estona arribem a la Selle du Gélas, i des d'aquí cap a la dreta i amb una mica més de grimpada, acabem arribant al la Cime Nord du Gélas, de 3.143m, on hi ha la imatge de la Madone de Fenestra i una gran creu.\nBaixem amb molt de compte pel mateix camí.\nDes del collet entre els dos cims, es veu la pujada al fons\nAvui és el segon dia, i després de fer la ferrata de la Peille, ens dirigim amb cotxe fins al poble de St. Martin de Vessubie, on farem el nostre punt base de la resta de dies.\nCom que arribem ja a mig matí, decidim fer una excursió curta des del Llac de Le Boreon.\nPugem cap al Col de Salèse seguint el GR52,\nCuriosa formació dels troncs que semblen un drac\ni des d'allà ens dirigim cap al Col de la Vallete\non podem veure ja els cims més alts del Mercantour.\nTornem al parking passant pel Lac des Adus.


12 Apunts Transmmission per a famílies empresàries – Transmmission\nDarrere de l’èxit d’un líder hi ha un equip professional i expert.\nNo n’hi ha prou amb un que faci tots els papers de l’auca. Qualsevol negoci, per petit que sigui, precisa professionalització.\nEls membres de la família són font d’esforç.\nEquip humà còmplice i negoci propi estimulen l’esforç, un valor imprescindible per a la generació i manteniment de famílies empresàries.\n… Els stakeholders d’una família empresària dormim menys i ens amoïnem més. És un dels esforços que fem perquè tiri endavant els nostre projecte. Aquest i el fer més hores que el rellotge… Però això és també el que ens fa diferents i ens fa sentir orgullosos. I, saps què et dic: al final, els resultats ens satisfan més quan veiem que han estat fruit de l’esforç d’aquest equip que ens estimem. Qui m’hauria dit que aquell menut, que encara em demana consell, ara ja en sap més que jo…? Ell és el que ara ja em permetrà dormir tranquil.\nCal aprofitar les oportunitats.\nCopsar-les o crear-les però mai deixar-les passar sense analitzar-les.\nPlanificar la successió i entrenar les pròximes generacions de líders és essencial.\nAquells que creixen sota un paraigües participatiu i corresponsable són més susceptibles d’interessar-se i integrar-se responsablement en la part empresarial de la família: Impliquem la nissaga i ordenem-la.\nLa successió precisa d’un acurat pla estratègic. Aquesta és una de les prioritats de les famílies empresàries per assegurar la continuitat i preservació de la riquesa i el seu creixement de cara a les noves generacions.\nEl toc humà i emocional compensa.\nMai havia pensat que acabaria treballant amb el pare, la mare, la meva germana petita i els oncles.\nDe fet, quan vaig tornar d’estudiar a Irlanda, encara creia que haver fet ADE m’havia ajudat a formar-me però que el que faria seria pilotar avions; però ajudar-los aquells estius em va fer entendre què havien construït, com hi havien deixat la pell i això em feia estimar-los encara més. Ara sé que sentir això val la pena i que ho faig tocant de peus a terra, al seu costat, no em calen els 10.000 metres d’alçada. Ara ho veig clar.\nL'execució d'un negoci familiar és difícil, però també pot ser divertit.\nSí, pot ser divertit, tan divertit com vulguem. És només –tot i que no és poc…- una qüestió d’actitud.\nAposta per l’empatia.\nLes relacions humanes en el sí de la família empresària poden ser complexes, però és que les relacions humanes sempre ho són. L’empatia apaivaga la tibantor.\nConfia i transmet confiança.\nDeixa fer. Creu en les diferents formes de fer les coses. Dóna oportunitats. Analitza els resultats. Sigues pragmàtic i fes que els resultats et deixin seguir confiant.\nCombina sentiments moralment vinculants i documents legals.\nUna cosa no treu l’altre. Més val tenir-ho tot ben lligat i ben entès.\nNo lliguis la dependència emocional i l’econòmica\nLa connexió entre sentiment i economia són l’eix que provoca l’existència de famílies empresàries però, a efectes de bon funcionament, tant familiar com empresarial, ambdós conceptes s’han de parcel·lar i no barrejar.\nNéta:… Avi, ja se que val molts diners però és que m’aniria molt bé…Avi: Pot ser que sí però n’hem de parlar amb tots. El que em demanes no és cosa d’avi, és cosa de família…\nComunica’t i construeix proximitat\nEstableix que una comunicació eficaç és dels objectius fonamentals de la família empresària. Aposta per la transparència. i crea un entorn informat, dinàmic i participatiu. Un bon model de comunicació interna és essencial. Tot s’ha de comunicar per compartir, tant els sentiments com els pensaments i les accions. La comunicació, tant interna com externa, d’una família empresària ha de traslluir, més que en cap d’altre model empresarial, la proximitat humana i professional.\nAixò sempre, tingues-ho present. No esperis, sense previsió, que esclatin ni el desgavell ni l’èxit. Compta amb especialistes.


Sant Jordi, 'l'altra' - VilaWeb\nSant Jordi, 'l'altra'\nUs expliquem algunes singularitats del sector (editors, llibreters, autors) que caracteritzen aquest 23 d'abril\nEl mes de gener d'enguany fou marcat per 'l'altra', en femení: naixia L'Altra Editorial, menada per Eugènia Broggi, que havia deixat Empúries i el Grup 62 i tornava a l'ofici aixecant una empresa petita, de procés més artesanal. Gairebé al mateix temps apareixia la segona novel·la de Marta Rojals, 'L'altra' (la Magrana). Durant la primera setmana a les llibreries se'n van vendre tants exemplars que en el rànquing de més venuts de l'estat espanyol, sumant català i castellà, fou el setzè llibre més venut. Avui ja n'ha distribuïts trenta mil i l'editorial n'ha anunciat la traducció a l'italià. Aquesta, diguem-ne, etiqueta, 'l'altra', més enllà de les coincidències, marca aquest Sant Jordi perquè engloba un seguit de singularitats, algunes poc visibles, que són 'l'altra' Sant Jordi.\nLes «altres» editorials\nEl fenomen de les editorials petites no és nou: ja fa alguns anys que joves editors s'embarquen en l'aventura d'obrir una editorial petita i marcada per una voluntat eminentment literària. El cas de L'Altra d'Eugènia Broggi i de Sembra Llibres de Joan Carles Girbés en són els últims naixements. Però el que és rellevant és la importància creixent que van agafant aquestes editorials petites en el conjunt del mercat editorial català. I, a més, s'organitzen i marquen un estil nou, positiu, i un fer que vol ser alternatiu, que les diferencia del discurs oficial del Gremi d'editors i de l'Associació d'Editors en Llengua Catalana.\nEns referim al 'fair play' que gasten aquests editors: en general, creuen que no es fan la competencia sinó que entre tots s'ajuden per crear nous lectors; i una part s'ha associat per mirar de millorar la seva visibilitat. Periscopi i Raig Verd, per exemple, s'animen a compartir despatx i ho celebren fent una inauguració oberta a tothom. D'altres, com Males Herbes, cansats de festes literàries massa tibades, decideixen convocar una nova festa el vespre de Sant Jordi, per tancar la diada, una festa gamberra al Sidecar.\nUn altre exemple: L'Altra Editorial, que ja hem dit que fa pocs mesos que ha engegat, anima els lectors a reivindicar un Sant Jordi diferent: 'Volem combatre la idea que Sant Jordi és la festa dels llibres comercials, les novetats i els autors mediàtics: hem parlat amb molts llibreters i ens consta que el dia de Sant Jordi es venen també molts llibres de fons. És per això que volem fer una crida per demanar-vos a tots que ens recomaneu un llibre que us hagi marcat d'alguna manera. Farem una llista amb totes les recomanacions i la farem pública el dia 22 d'abril.'\nI un altre: l'exemple de l'editorial Adesiara, especialitzada en clàssics, que presenta les seves obres de Sant Jordi amb la sentència: 'Per Sant Jordi, penseu com Sèneca i fareu bona tria: «Els llibres, més val pocs i bons que molts i dolents.»'\nI encara un altre exemple, el de l'associació Llegir en català, de com prepara aquest Sant Jordi, amb parada pròpia (Passeig de Gràcia, 49), que aplegarà les onze editorials que agrupa. Ho explica Laura Huerga, responsable de Raig Verd: 'La solidaritat, la comprensió i el suport que ens donem en el dia a dia els uns als altres es veurà i es viurà reflectit a la nostra parada. Hem creat ja una etiqueta a Twitter per engrescar els lectors; hem fet unes xapes de 'Llegir en Català' que regalarem amb cada compra, portarem les nostres samarretes de 'Llegir en Català'; i hem fet uns punts de llibre amb un suggeriment de cada editorial. L'associació és un grup heterogeni que utilitza les seves diferències per reforçar les carències individuals, i fa servir els seus punts en comú per donar força i empenta al projecte. De moment, funcionem així i ens va molt bé.'\nLes onze editorials petites d'arreu dels Països Catalans que s'han associat sota el nom de 'Llegim en català. Associació d'editorials independents' són: Alrevés, L’Avenç LaBreu, Llibres del Delicte, El Gall, Gregal, Meteora, Periscopi, Raig Verd, Saldonar. I fa pocs dies que s'ha anunciat la incorporació de Sembra Llibres, també.\nContinua Laura Huerga: 'L'Associació ens serveix per comunicar i difondre més i millor els nostres llibres i les nostres editorials, i s'empara en tres objectius vitals: aconseguir més lectors, aconseguir més lectors de bona literatura i aconseguir més lectors de bona literatura en català. Aquestes paraules són d'Aniol de Periscopi i trobo que defineixen molt bé el projecte. I comença a donar els seus resultats, però potser perquè ja portem unes quantes activitats fetes: Per exemple, el concurs a Viquipèdia per enriquir la informació en català, castellà i anglès sobre els nostres autors publicats en català va ser un èxit. El club de lectura a la Fnac 'Un al mes no fa mal' per fer entendre que, com a mínim, podem llegir un llibre al mes i a sobre que sigui un bon llibre, El tupperbook de Sant Cugat, el mes Llegir en català a la meravellosa llibreria 'A peu de pàgina', o la col·laboració per donar presència a Llegir en Català a la flamant llibreria de Poblenou NoLlegiu on per Sant Jordi ens dedica un espai especial a Llegir en Català... i molts projectes que tenim encara.'\nLes «altres» llibreries\nAquest Sant Jordi també arriba renovat a través del naixement de noves llibreries, i d'altres que han viscut un relleu generacional, que tenen una concepció nova del que ha de ser una llibreria, fugint de la despersonalització de les grans superfícies i també de l'estil d'algunes de les llibreries clàssiques que en aquests darrers anys han hagut de tancar (Ona, Proa Espais, Catalònia, Robafaves). Són joves que aposten per obrir llibreries enteses com a cases de cultura, llibreters afamats de bones lectures, prescriptors actius, entusiastes i atents a les apostes d'aquestes noves i petites editorials també. Llibreries com La Imposible, No Llegiu, La Calders, La Caníbal, Dòria, L'Espolsada…\nEn aquest sentit, l'editora Laura Huerga reflexiona: 'El llibreter petit (encara que jo prefereixo anomenar-lo llibreter de barri o llibreter de poble, perquè crea una comunitat al seu voltant), amb voluntat cultural marca la diferència perquè ens coneix i perquè es llegeix i recomana els nostres llibres. Això no només vol dir que enriqueix la seva comunitat, també vol dir que s'afegeix molta feina. Però és també la seva diferència, la seva identitat i la seva manera de guanyar lectors, sobretot en un context tan difícil com l'actual.'\nEls temps són els que són i les dades relatives a la compra de llibres en llibreries, tant del 2013 com del primer trimestre del 2014, continuen marcant a la baixa: gremi i associació d'editors parlen d'un 14% menys de facturació el 2013. Però el discurs oficial de llibreters i d'editors no recull l'aventura dels nous editors i llibreters i, sobretot, el nou estil. Tampoc recull fets tan significatius com l'aventura que ha viscut enguany la llibreria Documenta del carrer Cardenal Casañas, que demostra que hi ha amants de la literatura, dels llibres, de la cultura, que no estan disposats a deixar que es continuin tancant llibreries: la Documenta s'ha vist forçada a abandonar el local de Ciutat Vella per la llei Boyer. Davant d'això, l'històric llibreter Josep Cots es va buscar un soci jove, Èric del Arco, i va engegar el projecte 'Per una nova Documenta', i va aconseguir 50.000 euros per finançar el canvi d'emplaçament de la llibreria: quatre-centes persones van aportar quantitats petites i grans (gairebé 16.000 euros a través de microfinançament i la resta amb comptes de participació). És molta gent que ha cregut en aquesta llibreria i que ha volgut que continui.\nJosep Cots va ser el primer, l'any passat per Sant Jordi, en fer explícitament visibles les editorials petites, oferint en la seva parada de la Rambla només títols d'aquests projectes editorials. I enguany, l'aposta de risc continua, proposant la poesia com a centre d'interès, amb poetes a tort i a dret. Seran ells els qui despediran la Documenta de Ciutat Vella.\nUna collita de Km 0\nPer tancar, parlem dels autors, més enllà de les singularitats evidents en l'àmbit temàtic, per qüestions d'actualitat, com són els llibres vinculats al Tricentenari del 1714 i els llibres sobre el procés d'independència (que de fet van explosionar l'any passat). Si posem el focus en els autors, a diferència de l'any passat, que 'Victus' es va endur la glòria gairebé en solitari, enguany trobem un panorama més ric i divers i de qualitat entre els autors d'aquí.\nJa hem parlat de 'L'altra' de Marta Rojals, sobre la qual només cal afegir que l'èxit d'aquest segon títol ha provocat el revifament de les vendes de la seva primera novel·la, 'Primavera, estiu, etc', que també es troba entre els deu llibres més venuts de les darreres cinc setmanes. I, tot i que no signa exemplars, es preveu que tots dos siguin dels més venuts aquest Sant Jordi.\nPerò més enllà del 'fenomen Rojals', enguany trobem un bon nombre de títols de joves per sota la quarentena, que prefiguren un futur esplèndid per a la literatura catalana. Parlem de Yannick Garcia (premi Documenta), Oriol Ponsatí-Murlà (premi Just M. Casero), Joan Todó, Sergi Pons Codina…\nI també trobem una sèrie d'autors nascuts a la dècada dels seixanta, que basculen entre els quaranta-cinc anys i els cinquanta, que amb les novel·les d'enguany ja no se'ls pot considerar promeses, sinó que ja ofereixen una obra consolidada. És el cas de Vicenç Pagès Jordà (premi Sant Jordi), Toni Sala, Manuel Baixauli, Joan Carreras… Un nombre considerable d'aquests autors publiquen a l'editorial Proa. I és el seu editor, Josep Lluch, que aporta aquest punt de vista: 'Es consolida una generació. En Vicenç Pagès Jordà arriba a la consagració i això coincideix amb el Premi Nacional de Cultura; Manuel Baixauli i Toni Sala es confirmen com uns novel·listes potents; en Joan Carreras també queda consolidat, a més havent guanyat el Premi Ciutat de Barcelona. I amb aquesta qualitat, també s'acaba la idea que en alguns àmbits interessats s'ha fet córrer, que eren autors de consum intern.'\n—Proposeu tres títols que us agradaria que es venguessin molt bé aquest Sant Jordi.\nISABEL SUCUNZA, LA CALDERS (Barcelona)\n>'Fulles d'herba', de Walt Whitman, en traducció de Jaume Pons Alorda (Edicions de 1984)\n>'Barcelona a cau d'orella', de Xavier Theros (Comanegra)\n> i un Miquel Bauçà, o un Joan Sales, o un Josep Pla.\nJOSEP COTS, DOCUMENTA (Barcelona)\n>'El llogaret', W. Faulkner (Edicions de 1984)\n>'La nostra vida vertical', Yannick Garcia (L’Altra editorial)\n>'Córrer', Jean Echenoz (Raig verd)\nNÚRIA DÒRIA, DÒRIA LLIBRES (Mataró)\n>'Els nois', Toni Sala (L'Altra editorial)\n> 'Això és tot', James Salter (Empúries)\n> 'Es un decir', Jenn Díaz (Lumen)\nGUILLEM TERRIBAS, LLIBRERIA 22 (Girona)\n>'Totes les estacions de França', Oriol Ponsatí-Murlà (premi Just M. Casero, Empúries)\n>'Dies de frontera', Vicenç Pagès Jordà (premi Sant Jordi, Proa)\n>'Eufòria', Xavier Bosch (Proa)\nROSA CUBELES, LLIBRERIA VILADRICH (Tortosa)\n>'L'altra', Marta Rojals (La Magrana)\n>'La nostra vida vertical', Yannick Garcia (L'Altra Editorial)\n>'Castor, la bombolla sísmica', Jordi Marçal (Saldonar)\nFE FERNANDEZ, L'ESPOLSADA (Les Franqueses del Vallès)\n>'Els nois', Toni Sala (l’Altra editorial)\n>'L’altra', Marta Rojals (La Magrana)\n>'Ànima', Wadji Mouawad (Periscopi)


Pou quàntic - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nUn pou quàntic (quantum well en anglès) és un pou de potencial que confina, en dues dimensions, partícules que originalment tenien llibertat per moure's en tres, forçant-les a ocupar una «zona plana». Els efectes del confinament quàntic es produeixen quan el gruix del pou quàntic és comparable a la longitud d'ona de De Broglie de les partícules portadores d'energia (generalment electrons i buits d'electrons), generant així nivells d'energia anomenades "subbandes energètiques", pel qual aquests portadors d'energia sol podran prendre valors discrets d'energia.\nDringle va observar per primera vegada aquest fenomen el 1974. La «discretització» dels nivells d'energia és considerada, per molts investigadors, una de les manifestacions més interessants de la mecànica quàntica.\nHi ha altres tipus d'estructures quàntiques que mantenen semblances amb els pous quàntics: els fils quàntics (o quantum wires) i els punts quàntics (o quantum dots), encara que en aquestes estructures el confinament de partícules correspon a dos i a tres dimensions respectivament.\nEls pous quàntics es formen en semiconductors que posseeixen materials com l'arsenur de gal·li (l'arsenur d'alumini, per exemple), emparedat entre dues capes de materials, constituint així una banda prohibida (també anomenada «bretxa de banda», «banda interdicta» o fins i tot «band gap», el seu original de l'anglès). Aquestes estructures poden ser conreades mitjançant procediments de creixement epitaxial, com l'epitàxia de llamp molecular o la deposició química de vapor.\nAplicacions més comunesModifica\nA causa de la naturalesa quasi bidimensional, els electrons als pous quàntics tenen una densitat d'estats més pronunciada que al cos d'un material. Com a conseqüència, els pous quàntics s'usen de manera abundant en la fabricació de díodes làser. També se'ls utilitza per fabricar transistors d'alta mobilitat d'electrons (TAMEs o també HEMTs, de l'anglès, High Electron Mobility Transistors), que s'usen en electrònica de baix soroll. Els fotodetectors infrarojos de pous quàntics també es basen en pous quàntics i se'ls utilitza per operar imatges infraroges.\nSi es contamina o bé el pou mateix o, preferentment, la barrera d'un pou quàntic amb impureses donadores, es pot formar un gas d'electrons de dues dimensions (2DEG). Aquest plasma quasi bidimensional té propietats interessants a baixes temperatures. Una d'aquestes propietats és l'efecte Hall quàntic, que s'observa en camps magnètics elevats. De manera anàloga, les impureses acceptores a la barrera d'un pou quàntic pot portar a la formació d'un gas de buits d'electró.\nhttp://www.imm.cnm.csic.es/castell/memoria2000/l5.pdf Arxivat 2006-11-15 a Wayback Machine.\nExperimento Interactivo 5 de Dispositivos Cuánticos (castellà)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pou_quàntic&oldid=26779439»\nDarrera modificació: 27 març 2021 a les 04:08\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 març 2021 a les 04:08.


LA SEXUALITAT EN ELS INSECTES ~ DIARI APÍCOLA\nLA SEXUALITAT EN ELS INSECTES\nLa figura del mascle en el món dels insectes és en moltes ocasions una figura amb un ús purament sexual i reproductor. La femella necessita la fecundació dels seus òvuls a partir de la còpula del mascle, ja que els casos d’hermafroditisme en el món dels insectes són molt escassos.\nExisteixen, però, d’altres estratègies que han afavorit la seva marginació, habilitats reproductives que han simplificat la vida del mascle, essent un pur objecte sexual que neix, es reprodueix i a continuació mor.\nContinua l'article d'Apicesteve\nEn d’altres situacions, encara més dramàtiques, el mascle deixa d’existir, i les femelles es reprodueixen soles, a partir d’òvuls no fecundats que donen només femelles. Aquest procés seria una variant de la partenogènesi que practiquen les abelles.\nEn els insectes on el mascle encara juga algun paper rellevant, els rituals d’aparellament solen ser molt atractius. El festeig més freqüent inclou les danses i els vols nupcials, on el mascle o mascles persegueixen la femella en tot un seguit de proves d’habilitat i resistència que tenen per objectiu seleccionar els mascles més forts i sans.\nEn l’art d’encantar la femella s’hi valen tots els trucs, des dels cants sonors, fins a l’emissió de llum, passant per les olors atraients que elaboren ambdós sexes. L’objectiu final és la còpula, una o vàries, amb un o diferents mascles, per assegurar la vida fèrtil de la femella.


El Partit Popular de Terrassa presenta la seva candidatura en la seva seu | Populars de Terrassa\nL’acte ha comptat amb l’assistència d’Alejandro Fernández, President del Partit Popular de Catalunya\n“És un plaer parlar davant una sala plena a vessar de companys i companyes” ha comentat Marta Giménez Arcusa, Secretària General de l’agrupació local popular.\n“Què porta a una jove a afiliar-se al PP? La passió per la unitat d’Espanya, els valors cristià-humanistes, el liberalisme, el saber que es forma part d’un partit amb anys d’experiència i bona gestió i tenir l’oportunitat de servir a la teva ciutat. El dia a dia és molt dur, però els militants i companys ho fan estupend”, ha conclòs la candidata.\nHan continuat parlant Jordi García i Judit Ruiz, número 4 i 5 respectivament de la candidatura.\n“Sóc una noia jove, compromesa i interessada en política des de sempre i crec que sóc útil al PP perquè puc aportar noves idees i una visió fresca i jove a la política municipal de Terrassa” ha afirmat Ruiz.\n“El PP defensa allò en el que jo crec i té el programa més realista per a Terrassa. Posen l’accent en seguretat, neteja i la unió d’Espanya, estan centrats en Terrassa” ha comentat García.\nTot seguit ha intervingut, Allunyant Fernández, President del PPC: “Assumim els errors i el que va passar el 28 d’abril. Hem après la lliçó i farem tot el necessari per a recuperar a les persones que van confiar en el PP però que han deixat de fer-ho. Vull donar les gràcies a la candidatura per la seva tenacitat i per dir-los als radicals que per moltes vegades que trenquin els cristalls, nosaltres tornarem a posar-lo”.\nFinalment, ha intervingut Alex Rodríguez Ulloacandidat popular a l’alcaldia.\n“Vull donar les gràcies al meu equip, als militants i al meu partit pel gran treball que estan fent durant aquesta campanya municipal.\nLa candidatura la integren 30 persones compromeses amb el partit i la ciutat a canvi de res. En aquesta candidatura tenim cognoms com Giménez, Buján, Sola, Martínez…som la Terrassa real centrada en aconseguir una ciutat neta, segura i prospera.\nMolta gent ens està dient durant aquesta campanya que va votar a altres opcions de dretes a l’abril però que està d’allò més decebuda per la seva actuació durant aquestes setmanes.\nEstic molt content de veure com estem recuperant a poc a poc la confiança dels nostres votants tradicionals. Gràcies a ells aconseguirem continuar defensant a Espanya i a la Constitució a Terrassa”, ha afirmat el candidat.


Borsa de treball local - Ajuntament de Castellví de Rosanes\nL’àrea de Promoció Econòmica, en col·laboració amb la regidoria de Serveis Socials, té a la vostra disposició el servei de Borsa de treball, adreçat als veïns i veïnes en situació d’atur.\n– Heu de sol·licitar cita prèvia amb Serveis Socials. El dia de la visita, porteu un currículum actualitzat.\n– Si necessiteu orientació sobre com fer el currículum, se us donarà durant la visita amb Serveis Socials.\n– El vostre currículum entrarà a formar part de la borsa de treball. Heu d’adjuntar-hi també omplert i signat el document que trobareu en aquesta pàgina.\n– En cas que l’Ajuntament rebi ofertes de feina on es busquin persones que responen al vostre perfil, Serveis Socials es posaria en contacte amb vosaltres.\nRecordeu, si ja heu lliurat el vostre currículum a la borsa de treball, que és important anar-lo actualitzant periòdicament.\nQuè més m’ofereix l’Ajuntament?\nConveni amb Martorell per accedir als serveis formatius i de recerca de feina del ‘Molí Fariner’ de Martorell, inclòs l’accés a la Xarxa Xaloc (conveni vigent fins al 31/12/2024).\nI també, prèvia sol·licitud d’hora amb Serveis Socials de Castellví, podreu accedir a:\n-Orientació sobre recursos d’inserció laboral de la zona.\n-Informació sobre eventuals plans d’ocupació i programes Impuls o anàlegs del Servei d’Ocupació de Catalunya (SOC).\n-Informació sobre la importància d’estar donat/donada d’alta a l’atur per poder accedir als plans d’ocupació i a determinades ofertes de feina.\n-Orientació sobre formació específica per a joves.\nDocument d'alta a la borsa de treball\nDocument de la borsa de treball (per descarregar, omplir i retornar signat)


De les lluites pel govern al govern de les lluites\n24 maig 2022 04:03\nNeus Truyol | 01 juny 2015\nEls resultats electorals del passat diumenge són realment il·lusionants, i mostren un nou escenari en què l'esquerra plural i valenta no sols es trobarà al carrer i a les mobilitzacions socials, sinó també als futurs governs d'arreu de les nostres illes. D'aquesta manera, municipis, Consells i Govern podran conformar equips de govern en què la radicalitat democràtica, la justícia social, la igualtat, l'ecologisme, el sobiranisme, el feminisme... tenguin un paper molt destacat.\nDesprés d'anys de retallades en serveis públics, drets i llibertats; després d'anys de governs autoritaris, sectaris, destructors i corruptes, les persones que han participat en les lluites socials, les que fa tants d'anys que treballam per democratitzar la democràcia, humanitzar l'economia, estimar el territori... ara, a la fi, hem guanyat! Sempre guanyàvem (perquè teníem la raó), però ara també ho hem fet a les urnes (perquè tenim els vots). No hi ha cap dubte que el resultat electoral recent és fruit de la mobilització social. Els partits ho haurem fet millor o pitjor (cada una que ho valori), però la feina incansable de col·lectius, plataformes i entitats ha estat clau per conformar aquesta majoria social d'esquerres, que ha omplit les urnes de transformació, valentia, responsabilitat i seny. Cada dia hi ha més gent que sap que indignar-se no basta i que hem de fer molt més, passar a l'acció i implicar-nos.\nLes lluites democràtiques hem guanyat les institucions. Ara ens toca, a les que hi som, governar obeint, formar un govern de la gent en què la cooperació entre ciutadania i institucions sigui l'eix central d'una nova forma de fer política. Ara hem de governar aprenent de totes les lluites, incorporant-ne metodologies, propostes, accions i reflexions. Hem de desinstitucionalitzar els governs per re-definir quines institucions volem i com volem que funcionin. Hem de ser el govern de la gent, per a la gent, amb la gent.\nAra és a les nostres mans conformar executius al servei de la ciutadania, no de l'especulació, el saqueig o la corrupció. Perquè hem fet fora la màfia dels governs!\nEls propers governs hauran de plantar cara a la injustícia i construir alternatives juntament amb la gent. Aquests hauran de ser els nostres objectius fonamentals. Però, per fer-ho possible, no n'hi haurà prou amb un canvi de persones i de polítiques, sinó que caldrà transformar també les formes de fer política.\nDe sentit comú, no? Idò que poc comú que ha estat durant els darrers temps...\nAra, els diferents partits d'esquerres, tenim el repte d'arribar a acords per al canvi. Però aquests acords no podran ser decidits a porta tancada, caldrà fer-los amb la implicació de la ciutadania i de les organitzacions socials, mitjançant un procés obert i exemplar durant el qual la pròpia gent pugui decidir sobre el seu govern. Però, a més, aquest govern de la gent no sols es crearà a partir dels acords signats, sinó sobretot de l'acció i del treball cooperatiu, amb l'objectiu de forjar grups cohesionats de gent que facilitin i potenciïn la transformació que totes hem reivindicat.\nEl paradigma està canviant, entre totes farem possible una gran cooperativa ciutadana que desterri les lluites pel govern i construeixi el govern de les lluites.


AJUNTAMENT DE SANT JOAN DE VILATORRADA, Esport i solidaritat a La Punk trail Sant Joan de Vilatorrada\nInici > Esport i solidaritat a La Punk trail Sant Joan de Vilatorrada\nEsport i solidaritat a La Punk trail Sant Joan de Vilatorrada\nDurant la prova, que va tenir lloc el 17 de novembre, es van recaptar 2 tones de menjar destinat al Banc d’aliments del municipi\nObjectiu complert. La Punk trail Sant Joan de Vilatorrada ha estat un èxit gràcies a l’alta participació i a les dues tones d’aliments recaptades pel Banc d’aliments del municipi. Fins a 500 corredors van participar aquest dissabte 17 de novembre en aquest esdeveniment social, solidari i esportiu, on l’objectiu era recaptar el màxim de menjar possible per als col·lectius més desfavorits mentre es gaudia de la pràctica de l’esport en un entorn tan privilegiat com és el del nostre municipi.\nEnguany es van habilitar tres circuits: una caminada popular de 8 quilòmetres i dos recorreguts competitius de 13 i 21 quilòmetres. Durant el recorregut, els participants van tenir temps de riure, fer esport, superar els obstacles del circuit, ballar al ritme de la música, i escalfar motors per la festa de després.\nL’Ajuntament de Sant Joan de Vilatorrada ha mostrat la seva satisfacció per formar part d’un esdeveniment com és la Punk trail i agraeix a la resta d’organitzadors i col·laboradors i als participants i al públic per haver format part d’aquesta activitat tan engrescadora. “La Punk trail és una mostra més que el nostre municipi compta amb un gran teixit social, solidari i esportiu. Moltes gràcies per fer-la possible”, explica Eduard Mata, regidor d’Esports.


L'Ajuntament de Peníscola ultima els preparatius per a la celebració de la Jornada sobre el fenomen del Top Manta\nRepresentants d’ajuntaments i comandaments policials es donaran cita en aquest fòrum de debat, el pròxim dilluns\nPeníscola celebrarà la primera Jornada sobre el fenomen del Top Manta el pròxim dilluns 17 de febrer, en el Saló de Plens de l’Edifici Sociocultural. Des de l’àrea de Comerç i en col·laboració amb la Policia Local, s’ha estructurat una programació completa des de les 09.00h fins a les 14.00h, en la qual participaran professionals i càrrecs procedents de múltiples àmbits "amb l’objectiu d’abordar aquesta problemàtica en la seua totalitat", exposa l’alcalde de la ciutat, Andrés Martínez.\nRepresentants de diverses associacions, institucions i àmbits professionals es donaran cita en aquesta en esta jornada tècnica per posar en comú les opinions, arguments i fets que envolten aquest fenomen. L’esdeveniment començarà a les 08.30h amb el lliurament de les acreditacions als inscrits i la primera presa de contacte arribarà a càrrec de l’alcalde del municipi i de la regidora de Comerç, Raquel París, que donaran la benvinguda als assistents.\nEntre els participants a la jornada, per a la qual era necessària inscripció prèvia, es troben els ajuntaments i comandaments policials d’Almassora, Alcalà, Alacant, Alboraia, Benicarló, Benicàssim, el Campello, Moncofa, Orpesa, Onda, el Puig, Roses, el Vendrell o Vila-real. A més, també han confirmat la seua assistència el comandant de la Guàrdia Civil de Castelló, agents de la Policia Autonòmica, membres del Consell de Turisme de Peníscola, així com diversos comerciants i empresaris turístics de la localitat i municipis veïns.\nLa primera de les ponències, "Una foto fija del fenómeno en nuestro país. Los datos", l’oferiran la tècnica de Comerç de l’Ajuntament de Peníscola, Belén Miguel, i la periodista, Alba Boix. A continuació, el director general de l’Asociación en Defensa de la Marca, José Antonio Moreno, aprofundirà en "El perjuicio económico del fenómeno a la economía". Després d’un breu descans, serà el torn de la jurista, doctora en Dret, jutgessa i professora de la UNED, María Estrella Muñoz, qui exposarà els seus arguments en "Top Manta: ¿delito o infracción administrativa?. L’última ponència rep el nom de "Protocolo de actuación operativa frente a la venta ambulante" i serà oferta pel comissari en cap de la Policia Local d’Algemesí, Erich Vanacloig Gil.\nA la cita assistiran alcaldes i caps de policia d’altres municipis turístics afectats, que participaran, juntament amb diversos membres de l’Associació de Comerciants de Peníscola, en la taula redona "El municipalismo ante el problema del Top Manta". En aquesta taula estaran també el mateix alcalde de Peníscola, amb el cap de la Policia Local, Antonio Morejón. El magistrat-jutge d’adscripció territorial del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana a Castelló, Jacobo Pin Godos, serà l’encarregat de moderar el debat. Els participants en aquest debat-col·loqui seran Maria Llorens, Marga Altamira i José Antonio Roig, com a membres de l’Associació de Comerciants de Peníscola, l’alcaldessa de Roses, Montse Mindan, el regidor de Promoció Econòmica i Activitats, Fèlix Llorens, i el regidor de Policia i Participació Ciutadana, Joan Plana, ambdós de l’Ajuntament de Roses; el cap de Policia del Vendrell, Jordi Altarriba, i l’assessor de Seguretat del Vendrell, Victor Pérez; així com l’advocat i representants de l’Associació en Defensa de la Marca, Fernando Rodríguez.\n"Entre tots hem d’articular i trobar solucions, ja que l’objectiu d’aquesta jornada és crear un fòrum per compartir i debatre experiències per tractar de minimitzar els efectes que té aquest fenomen en les economies locals, cosa que ens preocupa molt", expressa Martínez. "Així mateix, esperem que d’aquesta jornada puguem extraure un document de conclusions després de la participació de tots els ponents i la celebració de la taula redona per poder-lo remetre a les administracions superiors perquè aquestes puguen dur iniciatives legislatives endavant que posen fre al perjudici que té la venda il·legal sobre l’economia del país" conclou l’alcalde de Peníscola.


995. A Joan Estelrich\nDresde, 18 de setembre de 1922\nEstimat amic Estelrich: A Dresde he trobat les proves del Sienkiewicz que m’esperaven.1 El timbre borrós no m’ha deixat calcular amb quin retràs han vingut. Les he enllestides tot d’una i remeses al vostre nom. Estic en l’expectativa de la carta que em prometíeu en la vostra postal portuguesa. Vós heu disfrutat d’un barroc a Portugal i jo ara us faig la competència a Dresde.2\nBons records. Vostre\nTargeta postal. A l’anvers: «Dresden – Zwinger». Adreçada a: «En Joan Estelrich / Editorial Catalana / Escudellers, 10 bis / Barcelona / (Spanien)». Biblioteca de Catalunya. Publicada per Carles-Jordi Guardiola a «Carles Riba, traductor (1922-1925). Tretze cartes inèdites a Joan Estelrich», a Miscel·lània Joaquim Molas, vol. 4, p. 143 (Barcelona, Publicacions de l’Abadia de Montserrat, 2009, col·l. «Estudis de Llengua i Literatura Catalanes», núm. LIX).\n1. Enric Sienkiewicz, Bàrtek, el Vencedor i altres contes (Barcelona, Editorial Catalana, 1922, col·l. «Biblioteca Literària»). La traducció li serà pagada en forma de premi, no sé per quines raons. Vegeu les cartes 996, 5è paràgraf, i 998, 6è paràgraf, d’aquest mateix portal. Com sempre, li costarà cobrar.\n2. Estelrich li ha escrit: «Mon car amic: Podreu veure coses molt rares i colossals en el vostre passeig per Alemanya. Però tan fantàstiques com aquest Convent dels Jeronymos no ho crec pas. Això fa rodar el cap i porta a considerar que descobrir les Indies pot ésser també una fatalitat. De Barcelona, quan hi torni, us escriuré extensament» (Lisboa, 15 d’agost de 1922, en una targeta postal del «Claustro dos Jeronymos»). Sobre «el vostre passeig per Alemanya», vegeu la carta 58, nota 1, a Cartes de Carles Riba, vol. I, 1910-1938 (Barcelona, Edicions de la Magrana, 1990).


Apartment in Sarteano IX Sarteano Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nApartment in Sarteano IXApartament-, Sarteano, Sarteano, Itàlia, 0 - Veure al mapaApartment in Sarteano IXVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 6 fotos\nDissenyat tant per oci com per negoci, Apartment in Sarteano IX està situat idealment a Sarteano; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Apartment in Sarteano IX, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com habitació familiar. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD, nevera per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com piscina exterior, parc infantil, pistes de tennis, jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Apartment in Sarteano IX és una selecció idònia per a la vostra estada a Sarteano.


El Berguedà és en un estudi per millorar el transport públic cap a punts turístics - Regió7\nUna empresa contractada per l’associació Medcities farà una anàlisi de la comarca en mobilitat i residus\n28·01·22 | 06:25 | Actualitzat a les 07:45\nMasia El Prat, a Sant Jaume de Frontanyà | ARXIU/ACN\nL’Agència i el Consell Comarcal del Berguedà es proposen facilitar la connexió amb transport públic cap a cases rurals i càmpings i avançar en fórmules perquè aquests establiments dispersos puguin fer una millor recollida porta a porta.\nSón els dos objectius principals amb què la comarca s’ha presentat, i ha estat seleccionada, en el projecte de turisme circular d’àmbit europeu anomenat Incircle, que va a càrrec de l’associació MedCities. El Berguedà complia un dels requisits principals de Medcities, tenir una baixa densitat de població. A Catalunya, aquest projecte també es farà a les Terres de l’Ebre.\nMedCities, amb seu a Barcelona, és una xarxa formada per 63 administracions locals situades a la riba del Mediterrani. L’associació ha contractat una consultora perquè faci el diagnòstic i proposi estratègies per aplicar al Berguedà en quatre camps diferents: mobilitat, energia, residus i aigua.\nA la comarca el projecte es concentraria sobretot en l’àmbit de la mobilitat i els residus. Fonts de les administracions comarcals coneixedores de la iniciativa han apuntat a Regió7 que en aquests aspectes s’han detectat mancances i que hi ha marge de millora.\nL’empresa consultora farà la diagnosi i dissenyarà un projecte pilot consensuat amb els diferents agents del territori en el proper mig any. Ara bé, a causa del baix pressupost del que es disposa, aquesta prova seria molt a petita escala, segons han confirmat des de MedCities.\nPer la diagnosi es disposa d’un pressupost d’uns 37.000 euros, mentre que pel projecte pilot la quantitat serà d’uns 15.000 euros. Els més de 50.000 euros totals són sufragats majoritàriament per la Comissió Europea, mentre que una petita part prové de l’administració de l’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB).\nCaminar sols a partir de l’estiu\nEs preveu que la consultora contractada per MedCities hagi finalitzat la seva diagnosi i plantejat estratègies a finals de la primavera. Aleshores seran l’Agència i el Consell els que hauran de dirimir en solitari, però amb l’acompanyament d’agents del territori, les possibles mesures a aplicar en els àmbits dels residus i la mobilitat


Per què Diego de la Umbrella Academy sembla tan familiar - Televisió | Març 2021\nPer què Diego de la Umbrella Academy sembla tan familiar\nNetflix Per Patrick Phillips/31 de març de 2020 16:45 EDT/Actualitzat: 16 d’abril de 2020 10:18 am EDT\nPer als milions de streamers que ja han apostat per la primera temporada de la salvatge sèrie de superherois de NetflixThe Umbrella Academy, la primera sèrie d'episodis del programa va ser un viatge de muntanya russa legítim que no presentava cap final de les acrobàcies narratives. El mateix va succeir, per descomptat, per als personatges que es van trobar embolicats en aquella narració contundent, amb els superpodents Hargreeves els nens van passar per màxims miraculosos i mínims apocalíptics. Això va ser particularment cert al badass que empentava el ganivet Diego Hargreeves.\ncasc kylo ren\nDiego no només va ser el que es va posar amb les claus que Diego va fer per jugar per primera vegada a la fallida, el líder de l'equip Luther de facto (de facto, Luther (Tom Hopper), però el talentós jove dotat també es va gastarThe Umbrella AcademyLa temporada inaugural observant a les dones que més estimava al món (és a dir, a la seva mare cyborg i al seu ex detectiu) sortides de la fotografia per una crisi situacional o una altra. Vingui a pensar-hi, no hi havia tants màxims per al pobre Diego com la primera temporada que es va desplegar, fet que es va manifestar en els ulls i les expressions perpetuament penades de l'actor encarregat de portar a Diego a la vida a la sèrie.\nSi en qualsevol moment de la primera temporada deThe Umbrella Academy, t’has trobat mirant la cara d’aquell actor pensant que l’has vist en algun lloc abans, és perquè probablement ho tens. El seu nom és David Castañeda i, tot i que encara es troba en una etapa inicial de la seva carrera, ja havia aparegut en un grapat de projectes de pantalla petita i gran pantalla força impressionants abans de la sortida de Netflix. Aquí és el per què de DiegoThe Umbrella Academysembla tan familiar.\nDavid Castañeda va representar l’estelada a Jane The Virgin\nIgual que la majoria d’actors que han tingut un paper primordial en una sèrie d’alta visió, el càsting fortuït de CastañedaThe Umbrella Academy en realitat va ser el resultat d’uns quants anys de treball dur com a jugador de suport. Fins a aquest punt, hauríem apostat perquè els fanàtics de sèries de pantalla tan petita comMenteix-me,Canviat al naixement, iPunt cecés probable que recordi Castañeda per la seva memorable obra de curta durada a cadascun d’aquests espectacles. Alguns de vosaltres fins i tot podeu reconèixer l’actor pel seu gir secundari enfront dels icons d’acció dels anys 90 Jean-Claude Van Damme el 2019 Morim joves (fins i tot si no us interessa admetre el fet).\nTot i així, de la pre-Acadèmia del paraigües els papers de suport, és la seva aposta més segura que el món recorda el seu rostre del seu treball a la primera temporada de la seva estimada crítica The CWJane The Virgin. Si teniu problemes per col·locar la cara de Castañeda a la sèrie, va aparèixer en un arc de tres episodis com el duplicat PA Nicholas, el dibuixant aparentment innocu que va intentar i no va substituir a la protagonista de la telenovela, Rogelio de la Vega (Jaime Camil). Jane The Virginla temporada inaugural. Si mai no et va atrapar Jane The Virgin però voleu veure Castañeda a la sèrie, actualment ho podeu fer a través de Netflix.\nDavid Castañeda va formar part del repartiment més enllà apilat de Sicario: Dia del soldat\nAra, si no us pot molestar a fer-hoJane The Virgin només per veure una vista prèviaAcadèmia del paraigües Diego a la feina, encara hi ha un parell de llocs on pots veure el jove actor fent les seves coses a la pantalla. Es va presentar un breu moment com a vaquer llatí en el dramatisme de policia protagonitzat per Jake GyllenhaalFi de rellotge, i a la comèdia terror horroritzada sense estel·lacióFreaks de la natura. Si realment voleu veure Castañeda mostrant el seu carisma, us recomanem que feu un seguiment del thriller del càrtel del 2018. Sicario: Day of the Soldat.\nPennedat per l'actualitatYellowstoneguru Taylor Sheridan,Sicario: Day of the Soldat és una seqüela directa de la lloada de Sheridan, original del 2015 dirigida per Denis Villeneuve sicario. MentreDay of the Soldat tampoc no van rebre una altra cosa, és una altra bèstia que crida un delicte que es presenta més o menys després de l'original. Com a tal, troba Benicio Del Toro representant el seu paper com a enigmàtic advocat-assassí barraca Alejandro, i tornant a unir-se amb els agents dels EUA (dirigit per Josh Brolinés el despietat Matt Graver) en una nova missió al sud de la frontera.\nCastañeda no tenia un gran paper per jugarDay of the Soldatés un conjunt impressionant (que va incloure a Jeffrey Donovan, Catherine Keener i Shea Whigham), però l'actor encara va oferir memorables treballs com a 'coyot' de Cartel, anomenat Hector, i segons la nostra humil opinió, Sicario: Day of the Soldat realment és un petit thriller poc valorat que val la pena revisar en qualsevol cas.\nla comunitat s'ha cancel·lat


– Temporada 2014-2015 | Bloc de Joan Brunet i Mauri\n– Temporada 2014-2015\nSortida de juny (nocturna i de fi de temporada)\nAls vallesans ens costa endinsar-nos en terreny de l’Àrea Metropolitana, simplement perquè ens hi perdem sempre… Així és que molta atenció! Per arribar al punt d’origen de la passejada que avui proposem cal que anem al Nus de la Trinitat i que agafem la pota nord (C-32) direcció Santa Coloma de Gramenet, Montgat, Mataró. Just quan passem el pont de Santa Coloma, prendrem la sortida que ens porta al nucli de Santa Coloma de Gramenet (Avinguda Pallaresa). Quan arribem al primer semàfor tombarem a esquerra i seguirem recte per l’Avda Francesc Macià fins que a l’arribar a una a esquerra, veurem que a mà dreta surt una pista de terra amb cartells que indiquen “Sant Jeroni Murtra” i “El Canyet”. Continuem per aquesta pista fins que, prop de Sant Jeroni trobem un ampli espai a esquerra on deixarem el cotxe.\nPer fer la sortida “circular”, primer anirem fins el Monestir, (-font, horts, edifici-) i continuarem per la pista (GR-92) que passa pel seu costat fins arribar a un altre aparcament. Des d’aquí agafarem el primer corriol que surt a mà dreta i puja. Trobarem alguns trencalls, però nosaltres seguirem fins arribar a un bosquet de pins. Continuarem pujant fins arribar dalt la Urbanització Vallensana, i més concretament al carrer Camí Vell a Montcada, que seguirem uns 800 metres fins arribar a Ca la Remei. A esquerra ens queda una pista tancada amb cadena que puja i que si la seguim ens portarà fins l’ermita de Sant Onofre des d’on se’ns ofereix una espectacular vista.\nAgafem el corriol que surt a mà dreta i que amb pujades i plans ens porta, passant sota el tancat de les antenes, fins a una pista de terra, la principal, que prendrem a dreta i que va pujant suaument amb molts revolts. Passarem per sota d’una torre elèctrica i una mica més endavant accedirem al tancat de la Torriberia. Continuarem pujant fins arribar a un camí amb xiprers que ens porta fins la segona ermita, la de Sant Climent que és tant petita com la de Sant Onofre i que també ens ofereix unes bones vistes.\nDe tornada, un cop situats a la pista, continuem per la dreta, cap Puigcastellar, per anar a buscar al cap de uns 300 metres el trencall des d’on a esquerra surt el corriol que ens portarà al Dolmen Natural. Seguirem sense deixar la pista principal que ens durà fins al replà on hem deixat els cotxes.\nSi fem tot el recorregut descrit són prop de 6 kms. Podem també simplement pujar fins a Sant Climent i visitar el Dolmen Natural i llavors en faríem sobre els 4 kms.\nSi la excursió és nocturna, com ha estat en el nostre cas i podreu comprovar per la foto de l’Àngel que substitueix a l’habitual de família, la visió sobre Mataró, Badalona, Santa Coloma i Barcelona és realment espectacular.\nLa resta de fotos de l’àlbum de l’Àngel les podeu veure clicant damunt del seu nom.\nAnirem fins a Berga i per la BV-4242 anirem en direcció a Sant Llorenç de Morunys per seguir els indicadors que ens porten cap els Rasos de Peguera i el Santuari de Queralt. Una vegada deixem el restaurant Fontnegre a la nostra esquerra, prendrem el trencall a dreta que indica Rasos de Peguera i Espinalbet (BV-4243). 700 metres més endavant, desprès d’un revolt, trobarem un senyal que assenyala la direcció a prendre per arribar al Mirador de Figuerassa. Agafarem aquesta pista que surt a dreta i en forta ascensió. Passarem per la zona de les Agulles del Mercadal i deixarem a dreta el trencall que mena a la casa rural Vilaformiu. Posteriorment passarem pels peus del Castell de Blancafort i uns 6 qms més endavant arribarem a l’Àrea d’esbarjo de la Plana Rodona on deixarem el cotxe. Haurem pujat dels 950 metres fins els 1.300 d’alçada.\nUna vegada deixem els cotxes continuarem a peu per la pista i deixarem a mà dreta el trencall que porta a Nostra Senyora de Corbera. Farem uns 5 trams de zigues-zagues que en suau pujada ens portaran dalt del cingle on hi ha diverses antenes i un punt des del qual es llencen els practicants del parapent.\nA tocar, per un camí pedregós, arribarem al penjat Mirador de la Figuerassa (1.500 metres d’altitud) que disposa de 360º de vistes sobre la Serra de Queralt i Santuari del mateix nom, la ciutat de Berga, el pantà de La Baells, el municipi de Cercs i més al fons podrem distingir el Cadí i el municipi de Bagà… Uns 100 metres més avall del mirador hi ha un altre plataforma/mirador, que ens ofereix una millor vista del pantà de La Baells.\nTan bon punt haurem gaudit d’aquestes àmplies i precioses vistes, desfarem el camí pel mateix recorregut pel qual hem vingut.\nEntre pujada, visita als Miradors i baixada haurem fet poc més de 6 qms.\nAquí tenim dues fotografies. La primera ens permet observar la magnífica vista que es divisa des del mirador i ha estat feta per l’Olga. La segona correspon a la tradicional foto de família que és obra del Ramon P. Podeu veure l’àlbum de fotos de tots ells, el de la Lourdes C i el de la Marisol clicant sobre els seus respectius noms.\nRupit (Salt de Sallent)\nAnirem fins a Rupit. Hi podem arribar per l’Eix Transversal (C-25), sortida 183 Roda de Ter i prendrem direcció Olot. Passarem per L’Esquirol i Cantonigrós i més endavant prendrem la desviació cap a Rupit. Deixarem el cotxe en el pàrquing de l’entrada del poble i agafarem el carrer (camí-carretera) que porta a Sant Joan de Fàbregues. A mà esquerra ens quedarà la riera i Pont Penjat. La pista asfaltada per la qual anem i ens enfilem ens obrirà magnífiques vistes sobre Rupit, sobre l’ermita de Santa Magdalena (que ens queda a l’altre banda de la riera) i l’Agullola. En 3 qms. arribarem a l’ermita romànica de Sant Joan de Fàbregues, la rectoria de la qual està avui adaptada com a casa de colònies.\nVisitarem l’ermita i desfarem 300 metres de pista per la qual hi hem arribat per continuar per la pista que surt a dreta en direcció a Sau. Uns 50 metres més endavant ens desviarem trencant a mà esquerra per la pista sense asfaltar que en 1,5 qm ens portarà fins la Riera de Rupit i a l’impressionant Salt de Sallent, de 90 metres d’alçada.\nPodem travessar la riera per accedir a una nova pista que puja fins un mirador des del qual es veu perfectament la magnificència del salt.\nPer tornar a Rupit agafarem la pista que surt, a mà dreta (Corriol ran de Riera de Rupit) que segueix la riera i que si be comença planejant, al cap de 1 qm esdevé un corriol que en ascensió ens portarà a l’ermita de Santa Magdalena i, després amb un curt descens, al túnel d’entrada al poble, per la balconada de la plaça de l’Ajuntament.\nHaurem recorregut uns 7 qms i gaudit de bones i relaxants vistes.\nFoto de família del Joan. Podeu veure l’àlbum de l’Àngel i del Joan i l’Olga de la sortida clicant sobre els seus noms.\nI aquí teniu l’apunt que de la sortida n’ha fet el Lluís.\nAnirem fins el port de L’Escala i deixarem el vehicle davant el MARAM o Centre de Interpretació del Peix.\nDes d’aquest punt anirem cap el Diver Centre i seguirem el carrer fins al final on entrarem en la ex- Zona militar de Les Pinasses. Allà hi podrem veure parell de búnquers que servien per protegir la badia de Roses. Aquesta zona és plena de camins i de caminets. Nosaltres seguirem el que passa arran de la costa. Primer passarem per la zona del Bol Roig i més endavant el camí remuntarà uns pocs metres per arribar a la Punta i Illes del Salpaig, per arribar a la Platja del Salpaig, coberta de còdols blancs.\nUna nova pujadeta ens permet remuntar fàcilment uns 15 metres d’alçada fins a situar-nos dalt de la zona anomenada de la Cova Negra i dels Cinc Sous amb els seus penya-segats i els cartells que ens alerten del perill que comporta acostar-nos a la punta.\nTambé aquí veiem com, per la dreta baixen varis camins que provenen dels càmpings de Cala Montgó i del Paradís. Nosaltres continuarem per la vora de la mar, però des d’una alçada de 30 metres, fins arribar a la Cala de la Illa Mateua. Començarem un lleu descens i passarem pel costat d’un edifici dedicat al busseig, fins arribar a la carretera que va des de l’Escala fins Cala Montgó. La seguirem i a la primera cantonada, a la plaça Punta Montgó, agafarem el carrer que surt a mà esquerra (Punta Montgó) i el seguirem atès que el camí de ronda està molt malmès. Continuarem per aquest carrer fins arribar a la cruïlla amb el carrer de les Cambres. Continuarem pujant fins trobar, a mà esquerra el carrer Garbinell que amb un parell de revolts en portarà a l’aparcament i a la Torre de Montgó, a 95 metres d’alçada sobre el nivell del mar, amb bones vistes sobre Cala Mongó, l’Escala, la badia de Roses i el Pirineu al fons. Continuarem el camí, estret i cantellut, fins trobar unes escales que ens portaran a l’interior d’unes galeries militars subterrànies, que tot i no estar en bones condicions, podrem recórrer fins al final per tornar enrere a l’estar el pas de sortida barrat per una porta. Retrocedirem doncs fins a tocar la Torre de Montgó i agafarem un caminet que ens portarà a la Cala Montgó i que en arribar a l’Estaqueta, gairebé a l’aigua, per un estret pas entre les tanques de dues finques accedirem al carrer del Port de Rei, que seguirem fins a la Plaça Punta de Montgó i des d’alli tornarem pel mateix camí del costat de la costa per on havíem vingut.\nEn total haurem fet poc més de 6 kms, per un recorregut de molt bones vistes.\nAquestes dues fotografies de Ramon i de l’Àngel respectivament, són fidel testimoni del mal temps que en aquesta ocasió va acompanyar la sortida, i dels intrèpids caminaires que van desafiar els elements. Malgrat tot, de la sortida en resta com sempre un excel·lent record tal com queda reflectit en els àlbums de fotos de l’Àngel i en el del Ramon que podeu veure clicant sobre el seu nom. Val a dir que en l’àlbum de l’Àngel s’hi recullen instantànies aconseguides en un dia de sol…\nEls Muntanyons. Platja de Torredembarra i Creixell\nAnirem fins el Centre de Interpretació Can Bofill a Torredembarra (A-7 sortida 32). Al sortir de l’autopista seguirem per la T-214 cap Altafulla. Arribarem a la rotonda cruïlla amb la N-340a, i tombarem a esquerra seguint la via del tren fins arribar a l’estació, i continuarem direcció Barcelona. A l’alçada del restaurant Cal Pastoret, que queda a mà esquerra, agafarem el pujador que travessa per damunt la carretera nacional i les vies del tren. Arribarem així la zona de Can Bofill, on aparcarem.\nEs tracta de fer una passejada per la platja, per les dunes i pels aiguamolls que poblaven el litoral. Sortirem de Can Bofill cap a l’esquerra, direcció Creixell, i travessarem la desembocadura de la riera que hi ha al costat del Club Marítim. Al cap d’uns 100 metres, un indicador assenyala un camí que ens portarà a una zona de pàrquing on trobarem una torreta d’observació des de la qual podrem observar primer embassament, el del Sol. En baixar de la torre podrem continuar bé pel sender paral·lel a la via del tren, bé pel costat oposat que és per on anirem. Caminarem sobre una passera de fusta pel damunt de les dunes fins arribar a l’estany de Clarà.\nDeixant-nos portar pel paisatge i els punts que ens interessin, podrem gaudir de les passeres, de les dunes, dels aiguamolls i d’algun que altre au curiosa, així com dels estols d’ocells que s’enlairen cada cop que passa un tren.\nÉs aconsellable que a l’anada fem l’itinerari per les passeres interiors, atès que tot el recorregut està molt ben senyalitzat i que connecten en varis punts amb pàrquings de l’altre costat de la via. La tornada la farem per la banda de la platja. Així visitarem també l’Estany del Gaianet, el dels Pins de Figuerola i l’Estany del Saler que és el més gran.\nEn total es fan un 5,8 kms, dels que al anar, que fem més volta, en fem 3,3 i al tornar directament per la platja, 2,5 kms.\nLa foto de família és del Joan. Podeu veure l’àlbum de fotos d’ell i l’Olga, del Ramon i de l’Àngel clicant sobre els seus noms respectius.\nI aquest és el ja habitual apunt de la sortida que ens fa el Lluís inspirat en aquesta ocasió, en la peça escultural ‘Alfa i Omega’ (Rafael Bartolozzi, 1999) que s’aixeca davant la platja de Torredembarra. Amb aquest apunt, el Lluís vol retre alhora un record de l’ucranïès Kazimir Malévitx (1878-1935) que fou un dels pioners de l’art abstracte i principal inspirador del moviment d’avantguarda soviètic que és conegut com a suprematisme.\nBon dia a tots els montanyencs i montanyanes!\nSols dues paraules per felicitar al Lluís pel seu treball colofó o cirereta de final de sortida, en la ressenya que ens fa en Joan Brunet en el seu blog, i que ja gairebé és tradició a cada sortida.\nDonada les expectatives de la peli “Las 50 sombras de …” que, sortosament (leído lo leído y oído lo oído) no vam anar a veure, a més de tot el girigall de les rues carnavalesques, ens va passar per alt el dibuix presentat pel Lluís.\nPerò també felicitar als autors de la ressenya escrita, que ja es va iniciar des d’un principi, però que s’ha anat incrementant i millorant en tots els aspectes mercès als artistes de la cámara.\nCom diria un presentador de TV3, en “El foraster”: “Gent de les Muntanyes Planes sou molt bona gent!. Sou fantàstics!”\nAbraçades i petonets!\nAnirem fins a Viladrau, i continuarem amb cotxe per la carretera que ens portaria a Seva, Taradell, Vic, la GI-520. Passats gairebé dos quilòmetres, a mà dreta trobarem el Restaurant La Solana. Deixarem aquí el cotxe en l’ampli pàrquing que hi ha a l’altre banda de la carretera.\nLa ruta que us proposem coincideix en part amb el recorregut PR-C-205 Ruta dels Bandolers, que ens portaria fins al Matagalls. Comencem la passejada agafant la pista de terra que ens porta fins al torrent que travessarem per un pont. Continuarem paral·lels al riu. A mà dreta, en el sentit de la marxa, deixarem la depuradora de Viladrau i a mà esquerra el mas Els Molins. Uns nou-cents metres més endavant, la pista revolta a esquerra per anar a parar precisament a Els Molins. Nosaltres, però, seguirem recte, i un quilòmetre més enllà deixarem la pista per prendre un ampli sender que surt a esquerra. Aquest sender evitarà haver de passar per pistes particulars, com abans es podia fer, i a més és més directe.\nPassat un altre quilòmetre, continuarem pel sender sense fer cas al que surt a dreta i que porta a La Sala. Al cap de 50 metres, just acabat de travessar un petit rierol, arribarem a un camí encara més ampli que ens duria a Viladrau per la zona del camp de futbol. Nosaltres seguirem les indicacions “L’Erola-Matagalls”. Al cap de mil sis-cents metres trobarem un nou trencall, i continuarem pel camí de la dreta que planejant passa per damunt del Pla de Can Bosc i que en dos quilòmetres més desemboca en l’amplia pista de terra que havíem deixat abans. Continuarem ara cap a esquerra i podrem veure perfectament el Matagalls. Al cap de 2,300 qms. passarem pel costat del conjunt de edificis de Can Bosc i la seva font. Continuarem recte. Als 2,900 kms travessarem una riera entre castanyers i tot seguit arribarem a l’ermita de L’Erola. Podem veure ara perfectament penjada l’ermita de Sant Seguimon i els camins que condueixen al Matagalls.\nPodríem tornar per les pistes, però tant per les indicacions de camí particular, com perquè es més llarg, farem la tornada desfent la mateixa ruta per la qual hem vingut. No obstant i això tindrem la precaució de no agafar els camins que baixen directament cap a Viladrau, i els que ens portarien a La Sala. Farem cas dels senyals que ens indiquen La Solana.\nEs tracta d’una passejada agradable, ben senyalitzada i fàcil de fer, d’uns 6,200 kms entre boscos, masies, rieres i castanyers, pel Parc del Montseny. Es pot complementar amb una visita als Arbres Monumentals i als Ocells a Masjoan d’Espinelves.\nLa fotografia de família és del Joan i l’Olga. Podeu veure el seu àlbum, així com el de la Lourdes C., del Ramon P., i de l’Àngel clicant damunt els seus noms.\nI aquí teniu l’apunt del Lluís que de l’Ermita n’ha fet el Lluís.\nAnirem fins a Sant Cugat del Vallès, just fins la rotonda que hi ha en la cruïlla de l’Avinguda Pla d’en Vinyet, amb la Avinguda Corts Catalanes, al costat mateix del Parc de la Pollancreda. No es fàcil aparcar. El camí comença allí, al costat de la Font de Ferro.\nAgafem la pista de terra que passa pel costat de la Font i creuem la riera. El camí, la pista de terra (GR-6), a banda d’estar molt ben indicat, és prou ampli com per que no calgui indicar res. A més sempre, i especialment els caps de setmana, és ple de caminaires i de ciclistes. Així és que gairebé només ens cal seguir a la gent fins arribar a Sant Medir. Indicarem, però, alguns punts d’interès: a poc menys d’un qm des de l’inici ens trobarem amb l’apuntalat i mític Pi d’en Xandri, símbol de la lluita ecologista contra l’avenç urbanístic de la Torre Negra. Continuarem per la pista que s’endinsa en el bosc i arribarem a un punt en el que el paisatge s’obre. Haurem arribat a la Zona Agrícola de Can Borrell i els seus camps de cultiu. A uns 2 qm des del punt de sortida arribem a Can Borrell, masia sempre plena de gent ja que és lloc de cita per a ciclistes, excursionistes i ‘domingueros’ que hi accedeixen en cotxe des de la carretera de Cerdanyola.\nDeixarem enrere Can Borrell, i també la pista que va al Pantà de Can Borrell, i prendrem la de més endavant, que tot i ser ampla, ja no ho és tant com fins ara; pista que alguns centenars de metres més endavant presenta un trencall a mà esquerra que, travessant el torrent de Sant Medir, ens porta fins a l’ermita de Sant Adjutori i a un forn Ibèric que val la pena visitar.\nRetornarem a la pista, i continuarem per la que puja suaument, encaixonada entre arbres. Travessarem en diverses ocasions el torrent de Sant Medir, i passarem pel costat de la Font de Can Servà. Trobarem que a dreta i a esquerra ens van indicant diferents destins, però nosaltres hem de continuar recta fins que arrbibarem a l’explanada del Miracle, on s’aixeca la petita però molt popular ermita de Sant Medir, a 223 metres d’alçada.\nAl seu costat hi podem veure el centre de discapacitats psíquics, que ens recorda perfectament l’arquitectura modernista més habitual de la zona.\nPodem tornar pel mateix lloc, o bé fer una tornada circular. Si prenem aquesta decisió, baixarem per la pista, i al cap de 150 metres agafarem la que surt a mà dreta i que ens porta fins a Can Gener (o Can Janer), que ara és un restaurant. Des d’aquí surt un camí tancat amb una cadena que puja i que ens porta al Pantà de Can Borrell i a la Carretera de La Rabassada. A l’arribar al coll, seguirem direcció a Can Borrell, i Sant Adjutori, i des d’aquí a Sant Cugat.\nÉs tracta d’un recorregut d’uns 10 qms que podem fer tranquil.lament per un Parc que tenim ben a prop.\nLes fotos de la sortida del Ramon, de l’Àngel, i del Joan i l’Olga les podeu veure clicant sobre els seus noms.\nSi cliqueu aquí, podreu escoltar les nadales que com cada any hem cantat en la sortida que cau en el dissabte abans de Nadal. Una cantada de Nadales que en aquesta ocasió ha comptat amb un públic tan entregat a nosaltres que, a més de demanar-nos que en cantéssim més, va enregistrar el ‘concert’. Gràcies, amics d’El voltant dels 13. Tot un goig haver-vos trobat! Bones Festes!\nI aquí teniu l’apunt que de l’esglesiola de Sant Adjutori n’ha fet el Lluís.\nEns dirigim a Taradell. Prendrem direcció centre vila i passarem pel carrer de l’Ajuntament. Continuarem fins arribar a l’Institut de Taradell al carrer Pompeu Fabra. Aparcarem aquí mateix.\nAnirem fins el final del carrer Pompeu Fabra, i seguirem uns 50 metres la Ronda de Montserrat. Uns indicadors a mpa esquerra ens faran baixar cap a una ample pista de terra direcció Vallmitjana. Continuarem per aquesta pista i passarem pel davant de diverses cases fins arribar a l’entrada i estany del càmping La Vall. Agafarem el carrer asfaltat que boreja l’estany i pujarem fins la urbanització Les Pinediques, i pujarem per l’avinguda Goitallops, passarem per la plaça dels Pinyonaires, i arribarem a la plaça dels Caçadors. Des d’aquí prendrem el corriol que segueix la tanca metàl·lica de la finca de la Vallmitjana fins arribar a una pista de terra, que carenejant, i desprès de passar per uns indicadors (Pedró dels Mossos d’Esquadra, i Pi de l’any 2000) en trobarem uns altres que ens indiquen que ens trobem en la ruta del “Castell de Taradell”. A dreta veurem una línia i unes torres de alta tensió, amb el Montseny al fons. Continuarem per aquesta pista, que és un GR, fins arribar al collet de Goitallops, on hi ha una cruïlla de pistes: la que puja des d’Aiguafreda i la que ens porta al Castell. Ens trobarem més endavant amb una nova bifurcació, i nosaltres continuarem pel camí de la dreta. A 150 metres veurem un trencall a mà esquerra que baixa i que hem d’agafar, ja que si continuem recte als pocs metres el camí s’acaba damunt unes roques des de les quals es pot veure el Castell. Seguim doncs el caminet que ara passa per sota una cinglera de roques, baumes, i blocs despresos que ens queden a dreta. Sense cap complicació arribem al pla en el que, damunt d’un gran bloc de roca, hi ha les restes del Castell al que podem accedir i visitar. Podem veure Taradell al fons.\nPer tornar, desfarem el camí fet. En total haurem fet uns 7 qms. amb un desnivell d’uns 150 metres.\nFoto de família de la que n’és autor el Joan B. Podeu veure la resta de les seves fotos i les de l’Olga clicant aquí mateix. També les sempre excel·lents del Ramon P., de l’Àngel, i de l’Anna si cliqueu sobre els seus respectius noms.\nAnirem fins a Santa Pau i deixarem el cotxe en la mateixa carretera que va d’Olot a Banyoles, o a l’entrada del poble.\nLa passejada comença just davant de l’Oficina de “la Caixa”, on un pas zebra ens permetrà travessar a l’altre costat i seguirem per la perpendicular del carrer Sant Martí. Sortirem del poble per la carretera que un quilòmetre més enllà ens porta fins al veïnat de Mascou. En arribar-hi agafarem la pista asfaltada que surt a mà dreta i seguirem en direcció a Sant Martí Vell i a Sant Vicenç del Sallent. Passarem entre camps fins arribar, al cap de uns 600 metres a una cruïlla de pistes: la de mà dreta no és tan visible pel fet de passar pels camps; la de l’esquerra ens portaria fins l’ermita de Sant Martí. Continuarem per on veníem i al cap de 300 metres passarem per Can Coderch que deixarem a esquerra. Aquí acaba l’asfalt, i el camí es transforma en una pista que s’endinsa en una zona boscosa al costat del Torrent de la Terrada. Més endavant un indicador ens avisa que a dreta hi ha la Font Freda (una zona de píc-nic que coincideix amb el final del Camping de Can Patxet.\nTornem al camí que hem deixar per anar a la font i seguim fins a una nova cruïlla: el camí que surt a esquerra porta a Can Riera. Nosaltres agafarem el de la dreta que passa pel Molí Nou, i per un pontet travessa a l’altre costat de la riera. Seguim fins que arribarem a la carretera que va de Santa Pau a Banyoles (qm. 11,5). En aquest punt neix una altra pista asfaltada que porta a la Pedra del Diable (200 metres) i al Salt de Can Batlle (850 metres).\nAquesta pista deixa de ser asfaltada quant passa per la magnifica casa de Gasparic i es converteix en un ampli camí descendent, amb el terra ple de pedres volcàniques. 200 metres més enllà arribarem a Can Batlle, i sota el mas podrem admirar l’impressionant Salt de Can Batlle amb els seus tres graons.\nMalgrat que a l’Oficina d’Informació de Santa Pau s’informa que aquesta ruta 14 és una caminada circular que retorna a Santa Pau passant pel Santuari de la Mare de Deu dels Arcs, el cert és que no es troben indicadors, i que a més s’han de travessar finques privades. Així que millor serà retornar pel mateix camí per on hem vingut.\nQuan arribem on hem deixat el cotxe, haurem fet un recorregut de 11 quilòmetres.\nFoto de família de la que n’és autor l’Àngel. Podeu veure la resta de fotos del seu àlbum i també de l’Anna, clicant sobre els seus respectius noms.\nGorgs Blaus. Monistrol de Calders\nEns arribem fins a Monistrol de Calders, i abans o després, segons vinguem de Sabadell o de Calders, girarem a dreta o esquerra per passar per sota del Parc de Monistrol de Calders, i continuar per una pista asfaltada que ens porta al Cementiri que deixarem a dreta. Quan l’asfalt s’acaba i comença una ampla pista, deixarem el cotxe per començar la passejada.\nSeguim per la pista que transcorre paral•lela a la Resclosa de la Païssa que ens quedarà a l’esquerra. Aquí podem entretenir-nos un moment per visitar la petita presa i la part rocosa del final. Després tornarem a la pista que ben aviat inicia un tram de forta pujada. 1,5 quilòmetres més endavant ens trobarem en un replà on hi ha una cruïlla de camins. Els indicadors ens diuen que cal agafar el camí de l’esquerra per seguit la ruta dels Gorgs Blaus. Si seguíssim pel camí de la dreta arribaríem a la Pedrera de Pumanyà.\nSeguim per la pista de la esquerra, que va planejant i al cap uns 800 metres ja podem veure la roca conglomerada on es troben els Gorgs Blaus, mentre sentim el remor dels petits saltants d’aigua; uns 200 metres més endavant, trobarem una nova esplanada des de la que, a mà esquerra, neix el corriol que baixa fins als conglomerats pels quals podem arribar al saltant superior i resseguir la riera de la Golarda a banda i banda.\nRetornarem per la mateixa pista per la que em vingut, fins la cruïlla de camins on agafarem el caminet que a mà esquerra baixa ràpidament pel costat dels pals que sostenen els cables que transporten electricitat, i continuarem tot travessant el torrent de Colljovà i pujarem per prendre la pista que surt a mà dreta i que en un quilòmetre desemboca a la pista per la que hem iniciat la passejada a l’alçada de l’embasament de la Païssa. Ben aviat arribarem on havíem deixat els cotxes.\nHaurem fet un recorregut d’uns 6 quilòmetres per una zona que no és no molt coneguda, i que ens deixa veure diferents espais geològics i els efectes dels corrents d’aigua.\nFoto de família feta per l’Anna. Podeu veure la resta de les seves fotos, així com el de l’Àngel i de l’Olga clicant sobre els seus respectius noms.


Seductive Sunset Villa Patong A8 Phuket Tailàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Phuket, Seductive Sunset Villa Patong A8 és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Phuket. L'allotjament ofereix servei de neteja diari, Zones públiques amb Wi-Fi, àrea de TV/saló compartit, cuina compartida per garantir el màxim confort possible. Seductive Sunset Villa Patong A8 té 1 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com televisió de pantalla plana, lavabo addicional, mirall, tovalloles, armari. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent piscina exterior. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Seductive Sunset Villa Patong A8.\nEspai comú3 llits grans\n87 allotjaments • 100+ reserves • 38 valoracions\nde 751 m2 amb 4 habitació i 4 bany privat a Bang Thao