Monday, 20 De August De 2018\nPhone: 973383007 Fax: 973383536\nCompositon and Office hours\nTrade / Industry and services\nTourism - Fairs - Events\nPublic information URBAN PLANN\nEl topònim Organyà, que apareix documentat en l'acta de consagració de la catedral d'Urgell, prové d'un nom personal llatí, més un sufix de pertinença. Aquest Organius devia ser probablement el propietari d'alguna vil·la o fundus de l'época del Baix Imperi.\nLa historia de la vila va estretament enllaçada a la del priorat d'Organyà, que fou fundat a l'església de Santa Maria d'Organyà el 1090 pel prelat urgellés Bernat Guillem, quan havia estat tot just reconstruïda i dotada de nou per Guitard Isam, senyor de Caboet.\nEls priors d'0rganyà pretenien de tenir el domini de la vila des d'antic, raó per la qual entraren en conflicte amb els comtes de Foix, vescomtes de Castellbò i successors dels Caboet, ja que aquests també hi posseïen drets i se'n feien valedors.\nPer arranjar aquesta situació, el 1232 s'arbitrà un pariatge entre Roger Bernat, comte de Foix, i el prior de l'església d'0rganyà, Berenguer de Cellers. Hom hi establia que ambdós exercirien un condomini sobre la vila. El prior accedia a compartir amb el comte la meitat dels seus drets sobre la vila i el mercat que era en construcció (una de les queixes del prior era que els Foix hi edificaven vila i mercat) i el comte es comprometia a defensar els qui hi concorreguessin i els habitants de la població. El prior es reservava en franc alou la vila que ja era habitada i els seus habitants, i també les causes de jurisdicció que fossin comeses en l'àmbit de les esglésies, el cementiri, el claustre i les cases canonicals. Segons això, doncs, el 1232 hi havia una part de la vila en construcció i una altra part ja habitada. Sorprèn que aquesta darrera, on exercia jurisdicció el prior, fos coneguda com a vila nova, segons un capbreu del 1493 ("la qual jurisdiccio tenen ambdós comunament e per indivís, exceptat lo carrer de la vila nova e les cases del priorat e patis de aquelles, los quals son a cabal tots e totes del dit reverent prior tant solament, segons en la carta del pariatge és contengut").\nFora d'aquest sector, la resta de la vila era tinguda en condomini indivís per ambdós senyors, comte i prior, cadascun dels quals amb un batlle, que elegien d'una tema que el poble presentava.\nEl jutge i el procurador fiscal eren comuns per a ambdós senyors i també el saig. Un dia després de la signatura del pariatge susdit, el 27 de maig de 1232, el comte de Foix, Roger Bernat, atorgà una carta de franqueses als homes i dones d'Organyà, que, per mitjà dels consols i prohoms, li havien fet arribar suplica de gràcia. De primer, refermava els privilegis i llibertats que els havien estat concedits pels seus predecessors. Segonament, els permetia de fer cases, de tenir alous, de conrear, fer prats, molins, aigües, recs i plantes per totes les terres del vescomtat, que poguessin fer boigues i talar fustes i péixer-hi el bestiar gros i el menut, i els eximia de questies, acaptes, forces, intesties, exorquies i altres mals usos. A més, els concedia que en les terres del vescomtat poguessin sotmetre’s a la seva jurisdicció.\nEl professor Font i Rius, que ha publicat aquest document, es pregunta si arribà mai a ser vigent, ja que el considera un contrasentit amb el règim de condomini. Altra gent pensa que, reconeguts els drets del vescomte en el dit pariatge, aquest devia voler atreure's l'adhesio dels habitants d'0rganyå concedint-los franqueses i igualant-los fins i tot als seus homes de la vila de Castellbò, com expressa textualment l'instrument. Per aquest, els seus súbdits d'Organyà (que també ho eren del prior) posseirien, dins les terres del vescomtat, els mateixos drets i franqueses de que gaudien els altres habitants d’aquesta jurisdicció feudal, cosa que no és cap obstacle per exercir amb el prior el condomini dins la vila.\nLa vila d'Organyà fou centre d'un dels cinc quarters en que es dividia el territori del vescomtat de Castellbò. El quarter d'Organyà al Spill del 1519 és dit també quarter de Tresponts Avall. Comprenia la vila d'Organyà i el seu terme i, a més, la vall de Cabo, la batllia de Sallent i Montanissell, els llocs de Carreu i el Fenollet, la batllia de Coll de Nargó, la vall de Fígols i el lloc de Canelles. A partir del 1548, any que el vescomtat de Castellbò revertí definitivament a la corona, la jurisdicció que pertanyia a aquest esdevingué reial. I la que pertanyia al prior, en ser el priorat unit amb tots els seus béns al capítol d'Urgell el 1539, en endavant d'aquesta data és dita jurisdicció del capítol d'Urgell i, a vegades, del capítol d'Organyà; era exercida encara pel prior, com a consenyor de la vila. [Montserrat Pagés i Paretas i Ermengol Puig / IG]\nEl terme municipal d'Organyà, d'11,54 km2 d'extensió, és situat a la dreta del Segre, al sector on el riu forma l'eixamplament de la ribera d'Organyà, separada de la conca de la Seu pel congost de Tresponts i limitada a migdia pel pont d'Espia (des del qual fou ofegat el sanguinari comte d'Espanya pels seus mateixos partidaris), on s'inicia la ribera de Nargó.\nDe forma allargada paral·lela al riu, el municipi comprèn la vall més baixa del riu de Cabó, on aquest conflueix al Segre per la dreta, i, també, la vall baixa del barranc de la Muntanya, dit ací riuet de Fontanet, que baixa de Montanissell (s'hi forma la Font Bordonera, que abasta la vila) i entra al terme al N del Coll de la Roca, entre la muntanya de Nargó (l 213 m) i la de Santa Fe (l 207 m).\nEl vèrtex de tramuntana del terme arriba fins al cim del Capell Sola, contrafort sud-est de la serra d'Ares, serra que és separada de la muntanya de Santa Fe per la vall baixa del riu de Cabó.\nHom pot esmentar encara Montdellit (l 147 m), contrafort oriental de la muntanya de Nargó.\nProp seu hi ha les partides de Montdellit, la Presera i els Torrents de la Grallera. No gaire lluny, dins el terme i vora el barranc de la Muntanya, hi ha l'enclavament de Fontanet, del municipi de Cabo.\nEl municipi, amb la vila i el santuari de Santa Fe, comprèn, doncs, la ribera d'Organyà, delimitada gairebé enterament per esperons i contraforts muntanyosos.\nEl terme limita administrativament al N i a l'E amb el municipi de Fígols i Alinyà, al S amb Coll de Nargó i a l'W amb Cabó. Travessa el terme la carretera C-14, que corre paral·lela al Segre resseguint la riba dreta.\nD'aquesta carretera surt un brancal que duu a Fígols, i un segon brancal que mena a Cabó seguint el riu de Cabó, i remuntant el barranc de la Muntanya porta a Montanissell.\nEls productes tradicionals de l'agricultura (blat, llegums, patates, vi i oli) han experimentat un fort retrocés en benefici del conreu del farratge per al bestiar boví. Hom conrea encara blat i patates, però han minvat sensiblement els fruiters.\nLes parcel·les son de petita i mitjana extensió. El 1989 hom censà 114 ha de terres llaurades, 162 ha de pastures permanents, 191 ha de terreny forestal i 381 ha dedicades a d'altres usos. Hom comptabilitzava un total de 54 explotacions.\nAl terme hi ha diverses partides; a llevant, els Hortets, tot de regadiu, i a ponent, de secà llevat d'algun sector que aprofita l'aigua de la Font Bordonera, les Solanes, les Lloredes, els Espigolers, els Vilansats i el Vinyet.\nEconòmicament, te forca importància la producció de llet, que s'envia a la Seu d'Urgell.\nEl 1989 el cens ramader donava un total de 478 caps de bovins, 852 caps d'ovins, 84 caps de cabrum, 853 conilles mares, 64 caps de porcins i 11 equins.\nPel que fa a l'activitat forestal, sempre ha estat important. Al segle XVIII hi ha queixes de la desforestació dels boscs. Al segle XIX, explica Madoz que molta gent es dedicava al transport de troncs pel Segre fins a Tortosa i aleshores és documentat un dipòsit de fustes dins el terme, anomenat la Molina. El 1947 comencà a funcionar una serradora, que tallava la fusta dels arbres de diversos llocs de la comarca, ara en desús. L'activitat industrial al segle XIX era representada per tres molins fariners i dos trulls. Actualment hi ha una factoria de productes electrodomèstics, filial de l’empresa Taurus d'Oliana, dues indústries dedicades a la producció d'embotits i, a més, diverses empreses relacionades amb els serveis turístics i d'oci.\nD'altra banda, el creixement econòmic dels anys setanta impulsà decididament el sector de la construcció. A Organyà se celebra mercat setmanal el diumenge i es fa la fira l'ultim diumenge de novembre, per Sant Andreu; és una fira de caràcter agrícola i ramader, amb exposició de bestiar, maquinària agrícola i vehicles, però s'hi han afegit expositors de caire artesanal i comercial.\nTambé el primer cap de setmana de setembre si celebra la FIRA i FESTA DEL LLIBRE DEL PIRINEU.\nPel que fa als serveis sanitaris, Organyà forma una subàrea bàsica dependent d'01iana, i te un dispensari. Hi ha una oficina de farmàcia i una llar de jubilats. La vila te una escola publica de primera etapa i un parc de bombers.\nHi tenen seu les entitats financeres del Banco de Bilbao-Vizcaya Argentaria (BBVA), Caixa de Catalunya i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona ("La Caixa").\nTambé al nucli hi ha una pensió -La Cabana-, un hotel -Dom-, un càmping i un alberg que disposa de 65 places d’acollida.\nL’oficina de turisme es troba sola el Monument a les Homilies.\nSi voleu saber més informació econòmica i poblacional d'Organyà, us adrecem -fent clik en aquest apartat, a la web de l'estadística oficial de Catalunya (idescat)\nL'any 1904 es va trobar a la rectoria de la vila una de les proses més antigues escrites en català.\nEl text, conegut com les Homilies d'Organyà, correspon a sis sermons amb comentaris de diversos evangelis i epístoles. La seva datació cal situar-la entre finals del segle XII i principis del XIII.\nL'original es conserva a la Biblioteca de Catalunya, però a Organyà se n'exposen unes reproduccions que les podeu contemplar a la sala de "Les Homilies", al centre de la Vila, on hi ha instal.lada, també, l'oficina de turisme.\nSi feu "clik" en aquesta informació, us adreçarem a "LES FALDADES de Lo Banyut", edició d'articles i opinions que mitjançant un acord de col·laboració entre l'Associació Cultural Tres Ponts Avall i reporteducació, ha permès l'edició electrònica de la monografia sobre les Homilies d'Organyà\nAquesta publicació, que en la seva versió impresa va veure la llum l'estiu del 2004, compta amb la col·laboració d'una bona colla d'experts en llengua i literatura catalana, així com amb les aportacions de diverses personalitats del panorama polític i cultural català.\nUs convidem a la lectura d'aquesta proposta, a partir d'un índex temàtic dels onze articles d'experts; la descripcio de sis materials complementaris i les aportacions de tretze personalitats que responen a la pregunta "En quin moment vau descobrir les Homilies d'Organyà i què han representat per a vós?".\nA banda, se us ofereix un enllaç al Manuscrit de les Homilies d'Organyà -versió electrònica-, obra del Taller digital de la Universitat d'Alacant.


Google ja treballa en la traducció al català de l'Android – GNULinux||||CAT\nGoogle ja treballa en la traducció al català de l'Android\nPer fi hem pogut confirmar que Google traduirà l’Android al català. De com hem arribat a saber-ho s’ha de donar les gràcies a un currant, l’Oriol P., que ha traduït mods sencers com la MIUI o el Cyanogen.\nLa qüestió és que l’Oriol, investigant, va acabar esbrinant que atès que l’Android és programari lliure, existeix el projecte de codi obert allotjat a Google. Llavors allà sí que és possible enviar les traduccions que nosaltres fem.\nEl problema és que hem arribat tard: ara que ja teníem les traduccions fetes i volíem enviar-les per tal que les inclogueren al projecte lliure, resulta que ens han informat que Google ja està treballant en la traducció al català.\nHo podeu comprovar en aquesta adreça de la llista de correu «contrib» del projecte de codi obert de l’Android:\nÉs més. Ens donen la possibilitat de revisar nosaltres mateixos la traducció de Google, tot i que no sé fins a quin punt seran tingudes en compte les nostres revisions (potser si ho fem com a Softcatalà… igual ho tenen en compte).\nEn definitiva, una gran notícia! Vull agrair a l’Oriol tota la feina que ha fet, ja que gràcies a ell hem pogut anar traduint i provant diferents MODS de l’Android en català. I finalment, gràcies a ell també, poder assabentar-nos que Google ja hi treballa.\nAlternatives lliures a Google Docs: EtherPad\nDivendres de jocs: Go Ollie!\nPol on 18 de novembre de 2010 at 09:14\nEi! L’Oriol podria fer un apunt referent a com contribuir a les traduccions? M’ho vaig estar mirant fa algunes setmanes però no em va quedar clar si existien lectors dels fitxers .po i .mo ni cop pujar-ne els canvis. Estic convençut que molta gent s’hi afegiria si sabés com 🙂\nPau on 18 de novembre de 2010 at 09:16\nPer a això millor passa’t pel projecte de traducció al català de l’Android a SC:\nHem d’actualitzar la pàgina, però la base està allà. Apunta’t a la llista per saber-ne més.\nPol on 18 de novembre de 2010 at 09:23\nEl de l’android en particular no m’interessa especialment ja que sembla que ja hi ha prou gent treballant-hi, però de tant en tant em trobo aplicacions que els falta algun string o no tenen versió en català i sempre penso en què no em costaria gens de col·laborar-hi si tingués clar com.\nPau on 18 de novembre de 2010 at 09:27\nJo fa dos dies vaig traduir l’vlc-remote. Simplement vaig haver de baixar el codi font rescatar el fitxer xml en anglès, traduir-lo i enviar-lo al desenvolupador.\nAixò ho hem d’explicar al wiki de SC. Ho faré el més aviat possible. De tota manera, com ja t’he comentat, pregunta a la llista, ja que no només es tracta de l’Android, sinó també d’altres aplicacions.\nAdrià Cereto on 18 de novembre de 2010 at 09:29\nEL millor és preguntar als desenvolupadors de cada aplicació.\nPer editar fitxers .po, pots fer servir algun editor com ara poedit.\nPau on 18 de novembre de 2010 at 09:41\nEl problema es troba en el fet que els fitxers de llengua estan en xml. Llavors s’han de convertir a po i això pot suposar alguns cops un problema. Ara per ara no conec cap programa per a gnulinux per traduir fitxers xml, tot i que sí que hi ha programes per fer la conversió a po.\njordis on 18 de novembre de 2010 at 15:04\nLa traducció de fitxers .xml és complicada, ja que cada aplicació pot fer servir una estructura d’etiquetes que li doni la gana. Per tant, no es poden posar tots els .xml en un mateix pot, sinó que cal definir filtres (quines etiquetes són traduïbles i quines no) per a cada tipus de fitxer xml.\nPel que fa als fitxers .xml de recursos de l’Android, l’OmegaT (eina de TAO de programari lliure, multiplataforma i en català) és compatible amb aquest tipus de fitxers (entre molts d’altres):\nDavid Planella on 18 de novembre de 2010 at 11:57\nAixò és una fantàstica notícia, molt bona feina equip de traducció de l’Android!\nEpileg on 20 de novembre de 2010 at 15:16\nUna magnífica notícia!\nAleix on 20 de novembre de 2010 at 18:26\nCom es fa aquest efecte que teniu posat als enllaços d’aquest bloc quan el ratolí passa per sobre? Sembla flash, però no l’és… és HTML5 o com està fet? Mola molt! XD\nPau on 20 de novembre de 2010 at 19:42\nIep, Aleix! L’efecte és css3. Vaig escriure un apunt al respecte:\nTiago on 22 de novembre de 2010 at 08:18\nAlgú sap quan tindrem swype (http://www.swypeinc.com/) en català?


26 de gener de 2021 (13:21 CET)\n0126 Cartell Setmana educació emprenedora\nL'Ajuntament de València, a través de València Activa, s'ha sumat a la Setmana de l'Educació Emprenedora amb el webinar 'Claus per a emprendre'. Es tracta d'una iniciativa que promou l'esperit emprenedor en l'àmbit educatiu i que ha sigut impulsada per l'Alt Comissionat per a Espanya Nació Emprenedora.\nLa responsable de l'Àrea de Desenvolupament Innovador dels Sectors Econòmics i Ocupació, Pilar Bernabé, ha afirmat que «amb aquesta iniciativa mostrem el nostre compromís amb l'educació i l'emprenedoria innovadora, uns sectors que han d'anar de la mà perquè el talent no trobe límits».\n«El 52% de les persones emprenedores que posa en marxa un negoci a Espanya són estudiants. Per això, des de València Activa amb aquest webinar reivindiquem que l'emprenedoria hauria de ser una matèria que ha d'acostar-se als nostres i les nostres joves de manera transversal, estudien el que estudien, perquè la vocació emprenedora i el talent han de trobar el seu lloc i poder materialitzar-se», ha defensat la regidora.\nEl webinar 'Claus per a emprendre' els i les assistents podran conéixer de la mà d'emprenedors i emprenedores de referència, com Eloi Gómez, CEO de Jeff, i Cristina Aristoy, CEO de Singularu; i de professionals com Pedro Olazabal, de ZubiLabs i Elena Sanía, de Lanzadera, quins són els passos a seguir per a portar el seu projecte a l'èxit començant des de zero. Esta jornada en línia se celebrarà dijous que ve, 28 de gener, a les 16 hores i les persones que desitgen participar poden localitzar l'enllaç d'inscripció en la pàgina web de València Activa i en les seues xarxes socials.


Déu ens dona llibertat per decidir la nostra forma de vida – Església de Santa Maria de Llerona\nPublicat el 27/12/2020 03/01/2021 per moon\n27/12/2020. La Sagrada Família. Cicle B | Lectures de la missa.\nAquest any i degut a la pandèmia que està mortificant tot el món, les reunions familiars quedaran molt reduïdes, amb petits grups i també amb persones soles. No obstant, per nosaltres els cristians, és un gran consol el fet que l’Església, en el dia d’avui, celebri la festa de la Sagrada Família.\nA primera vista, ens pot semblar difícil agafar com exemple la família de Natzaret, perquè sabem poc d’ella i les formes de viure actuals són molt diferents de les del seu temps. En temps de Jesús, en el poble de Natzaret, l’agrupament familiar tenia gran importància i la vida familiar era fàcil, però actualment ho és molt menys en les nostres societats urbanes i industrialitzades. Els matrimonis eren estables, no es parlava de famílies trencades ni reconstituïdes..\nVa ser de Maria i de Josep que Jesús aprengué les primeres paraules de la llengua en què més tard anunciaria la Bona Nova i revelaria els secrets del Pare.\n¿Aquesta realitat no és propera a algunes de les nostres experiències familiars?\nPerò avui no és fàcil parlar de família.\nLa família està tan fragmentada que la seva configuració actual és cada vegada més allunyada de la que era en temps de Jesús, perquè ens hem convertit en un poble consumista, individualista i global gràcies a les tècniques de comunicació.\nNo busquem en l’Evangeli ni en cap altre lloc de la Bíblia models de famílies i de vida familiar fets per a tots els temps, per tots els països o per les diferents cultures. Déu confia en nosaltres i ens va donar llibertat per decidir la nostra pròpia forma de vida.\nPerò sí que podem cercar en els textos sagrats un Esperit, el de Jesús. Sant Joan ens diu: «Déu ens anomena fills seus, i ho som!… i ens diu també: I aquest és el seu manament: que creguem en el nom del seu Fill Jesucrist i que ens estimem els uns als altres, tal com ell ens ha manat.» Això és el que Maria posa en pràctica en l’Evangeli d’avui i que també nosaltres hem de posar en pràctica.\nLa litúrgia ens ofereix una mirada a la fe de Maria i Josep, una fe situada en una història que es remunta al patriarca Abraham i de la qual dos personatges del final de l’Antic Testament, Simeó i Anna, en són testimonis il·lustres. Les dues primeres lectures ens parlaven d’Abraham i la seva dona Sara. En resposta a la crida de Déu, Abraham se’n va anar, sense saber cap on, però Abraham, confiant en Déu, es va adaptar a Ell. Per a Abraham i Sara, creure, confiar, és saber que Déu només busca el millor per a ells, la seva felicitat. El seu camí de fe és certament obscur, però per a ells és segur. Segles després, Maria també va escoltar l’anunci de l’arribada d’un fill de la promesa i va acceptar creure que “res és impossible amb Déu”.\nMaria, igual com passa amb moltes famílies, també va tenir problemes amb l’adolescència de Jesús . Recordem l’Evangeli de Lluc quan ens relata que Jesús, als 12 anys va anar a Jerusalem amb Maria i Josep per la festa de la Pasqua i de tornada es va quedar a Jerusalem sense que els seus pares se’n adonessin. Al retrobar-lo, Maria tingué aquesta conversa amb Jesús:\n«Fill meu, per què t’has portat així amb nosaltres? El teu pare i jo et buscàvem amb ànsia.\nPer què em buscàveu? No sabíeu que jo havia d’estar a casa del meu Pare?»\nMaria no entengué la resposta de Jesús i encara menys la seva actitud, però va tenir fe en el seu fill Jesús i l’estimà. Maria confia en Déu Pare i ho entén perquè tot això que estava passant era cosa del Pare i ella confiava en el Pare com ho va fer en l’Anunciació quan va dir «Que es faci segons la vostra voluntat…»\nAquesta pàgina de l’evangeli ens pot fer meditar sobre la confiança que dipositem en els nostres éssers estimats i la confiança que dipositem en Jesús. Ens pot ajudar a reflexionar sobre el nostre amor amb ells, sobretot en situacions de conflicte, perquè el seu manament és estimar-nos els uns als altres.\nDéu es va encarnar en una família. El primer lloc de la presència de Déu en temps de Jesús va ser la seva família, i això no ha canviat… El primer lloc de la presència de Déu avui és la nostra família i perquè Déu visqui amb nosaltres i nosaltres visquem amb Déu, hem d’estimar, protegir i alimentar les nostres famílies. Cadascun de nosaltres ha d’aportar-hi la seva participació: avis, pares, fills, germans, germanes…\nNo hem de jutjar ningú i hem d’estimar tothom; hem de procurar entendre tothom, superar les ferides i les ofenses que es puguin produir en la nostra família.\n¿Qui estimarà els nostres fills si nosaltres mateixos no els estimem?\n¿Qui estimarà els nostres pares si no els estimem?\n¿Qui serà senyal de l’amor de Déu pels nostres estimats, si nosaltres no ho som?\nSabem molt poc sobre la família de Natzaret, però sabem que ara Natzaret és casa nostra. Ara Jesús roman en la nostra família perquè té la cara de la nostra parella, la cara del nostre fill, la dels nostres pares…\nQue Jesús pugui retrobar en la nostra família la comprensió i l’amor que Maria i Josep li van donar a Natzaret.\nLlerona, 27 de desembre de 2020\n← ⭐Horari de les misses de Nadal 2020 a Llerona\nDéu habita al cor dels exclosos →


Crònica d’una donació frustrada - VilaWeb\nCrònica d’una donació frustrada\nPer: Guillem Llin\nRevista El Llombo. Núm. 88. Hivern 2015\nLisardo Miquel Maylin va ser un metge ontinyentí inquiet. Tant, que a les acaballes del segle XIX va comprar dos fanecades de terra al barranc de Morera i allí va construir el primer balneari que va hi haver al poble, els Banyets de Don Lisard. Amb anterioritat, havia comprat uns terrenys pròxims i havia aconseguit que l’Estat li cedira l’explotació de la mina de ferro La Concepción, ubicada també al mateix barranc. Miquel hi va construir una residència que va gaudir de l’afluència de clients fins que es va posar en marxa el balneari de la Salut, i una riuada en novembre de l’any 1922 –un mes abans de la tragèdia del tren– destrossa el balneari. Això fa que Miquel desistisca de posar-lo novament en peu i que s’abandone el lloc. Des d’aleshores està en ruïnes.\nLa propietat va passar a un fill de Lisardo, Jaime Miquel, qui seria batle d’Ontinyent entre 1948 i 1957. De Jaime va passar als tres fills que va tindre: Jaime, Jorge Juan i José Antonio.\nEl dimarts 24 de març de 2015, a l’Associació de Veïns el Llombo rebem una trucada de telèfon. És Jorge Juan Miquel Calatayud, amb qui mantenim una relació cordial des de l’edició i presentació del llibre Perfiles que va escriure son pare Jaime Miquel Lluch. Vol saber en quin estat es troben els banyets a fi de comprar als germans la propietat. Com que no hi ha res millor que les imatges, li diem que anirem i farem fotografies i que li les enviarem. Dit i fet. El dijous 26 de març visitem els banys i eixa mateix nit li remetem les fotografies amb un comentari. Entre altres coses li diem que fa falta un Indiana Jones per accedir al punt.\nA l’endemà, 27 de març, Jorge Juan torna a contactar amb el Llombo. Vist que l’Associació de Veïns el Llombo ha rescatat –diu– son pare de l’infern que és l’anonimat, els germans s’ho han pensat millor i volen fer una donació a l’entitat: els Banyets de Don Lisard. La junta directiva de l’associació es reuneix d’urgència per abordar el tema i resol transmetre la gratitud als germans Miquel Calatayud per la deferència que han tingut amb nosaltres, però que no podem acceptar la donació, però que, no obstant, estem disposats a fer d’intermediaris amb l’Ajuntament d’Ontinyent per si volen donar-ho al municipi. L’assumpte corre pressa perquè el germà major, Jaime, qui va ser investigador de la NASA, es troba molt malalt, i la intenció és de donar-ho estant en vida tots tres propietaris perquè després ja no seria igual.\nEn tindre la conformitat dels propietaris, contactem amb el batle Jorge Rodríguez i li exposem el tema. Ell diu que en principi li pareix una bona idea però que ha de sol·licitar els preceptius informes tècnics. Rodríguez ens demana almenys 24 hores per esbrinar si a l’Ajuntament li interessa. Passat el dia, puntual, ens diu que sí que interessa al poble els Banyets de Don Lisard. Ho comuniquem de seguida als propietaris, qui es comprometen a redactar l’escrit de donació el més aviat possible.\nL’esborrany de l’escrit reflecteix que els germans Miquel Calatayud donen al poble d’Ontinyent els Banyets de Don Lisard sense cap contraprestació a canvi. No demanen res. Li ho fem saber al batle, a qui li sembla magnífic.\nUns dies després, i com que és norma al Llombo que tot és públic mentre no se’ns demane confidencialitat, rebem la visita d’Enric Abad, tècnic de Medi Ambient de l’Ajuntament d’Ontinyent. Ens pregunta i el posem en antecedents i tot el que hi ha. Ens posa bastants problemes. Nosaltres li diem que, en eixe aspecte, no és assumpte nostre.\nArribem al mes de maig. El dia 7 rebem un e-mail de Jorge Juan Miquel que ens deixa glaçats. Diu Jorge Juan que li ha cridat Enric Abad, funcionari de l’Ajuntament d’Ontinyent, i que ha de fer un informe per tractar el tema reglamentàriament i que li preocupa l’accés entre altres inconvenients. Glaçats perquè el Llombo va sempre amb la cara per davant i pensem que el més lògic era dir-nos que havia de parlar o que havia parlat amb el propietari.\nQuatre dies abans de les eleccions, el dimecres 20 de maig de 2015, mor Jaime Miquel Calatayud. Passades les eleccions, el dia 26, pel migdia, via facebook li diem al batle que volem parlar amb ell una uns deu minuts per contar-li què ha passat. Eixa mateixa vesprada ens contesta amb un ‘perfecte, demà xarrem’. A hores d’ara, encara no s’ha produït la conversa.\nPer la seua banda, Agustí Ribera, arqueòleg municipal, a qui li havien demanat un informe tècnic, el fa i el remet a la batlia. És un informe molt complet de 19 pàgines, en el qual aborda la ubicació, antecedents històrics, els espais edificats, elements etnològics catalogats, la problemàtica dels accessos, tot amb una gran quantitat de material fotogràfic. En una possible actuació de mínims assenyala que ‘amb el temps es podria dur endavant un programa per posar en valor el paratge dels Banyets de Don Lisard. Algunes de les actuacions necessàries serien:\n—Adequació del senderol des del PR -V 306, pel marge dels bancals.\n—Adequació del caminet d’accés en ziga-zaga existent, des de la vora superior del barranc, al llevant, fins al mateix paratge.\n—Neteja general de vegetació invasiva.\n—Projecte de desenrunament i adequació general, llevar perills, etc.\n—Projecte de consolidació dels elements més significatius o almenys en les parts de més interès com ara: metres finals de la sèquia en alcavor, basseta i cup, sala de moles i cacau, pica holandesa, interior dels banys, coves, quadres, etc.\n—Projecte de senyalística, per a instal·lació d’uns quants plafons explicatius dels diferents elements etnològics i la seua història, del valor del medi natural de l’entorn, etc’.\nRespecte a l’accés, s’assenyala que ‘En qualsevol cas, creiem que en les actuals circumstàncies no caldria potenciar l’accés motoritzat, i sobraria, per als usos proposats del paratge, amb un senderol de vianants que enllaçara el sender PR -V 306 amb els Banys, pel marge dels bancals, entre aquests i el barranc. Sí que caldria, potser, conveniar un ús puntual de l’accés de vehicles, existent, però privatitzat, per a simple manteniment’.\nA manera de conclusió, l’informe tècnic diu: ‘Obtindre la propietat municipal, per tant, seria de gran d’interés, com a factor principal o base de futur per, en la mesura de les possibilitats, convertir aquell paratge en un lloc d’esplai i de cultura de la població, amb inversions econòmiques relativament reduïdes’.\nEscriptura de redempció de cens\nEscriptura de concessió de la mina de ferro\nPlànol de demarcació de la mina de ferro\nCarta de pagament a l’Estat\nbanyets de don lisard


Revisió del 21:19, 13 març 2014\nCorregit: a els -> als 40\nRevisió del 04:54, 7 jul 2013 (modifica)\nRevisió del 21:19, 13 març 2014 (modifica) (desfés)\nm (Corregit: a els -> als 40)\nDurant la revolta vàlaca de [], els habitants de l'actual ''judeţ'' de [[Dolj]] es van unir en gran nombre als ''[[Pandur]]'' de [[Tudor Vladimirescu]], contribuint així a una marxa revolucionària cap a Bucarest. [[Costache Romanescu]], ciutadà de Craiova, es trobava entre els líders del Govern provisional durant la revolució vàlaca de []. Els dos últims sobirans de Valaquia, Gheorghe Bibescu i Barbu Dimitrie Ştirbei, pertanyien a una important família boiarda de Craiova, la família Bibescu.\nEl període que va seguir a les lluites per la independència de Romania va ser un moment d'auge i progrés econòmic i cultural i, d'aquesta manera, a la fi del [[segle XIX]] la ciutat, que ja ha arribat a elsals 40.000 habitants, ha desenvolupat igualment algunes petites indústries (relatives a productes químics, material agrícola i materials de construcció), així com manufactures tèxtils.\nDurant la [[Primera Guerra Mundial]] la ciutat és ocupada per les [[Potències Centrals]] després de l'entrada en guerra de Romania. Igualment, durant la [[Segona Guerra Mundial]] és ocupada per l'[[Exèrcit Roig]] en [], després de l'enfonsament del sector sud del [[Front Oriental]].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/13051071»


Premsa de proximitat en eusquera, una realitat\nEstanis Alcover i Martí\t| Actualitzat el 13 Desembre 2018 a les 10:00\nMitjançant el director del diari basc Berria, Martxelo Otamendi, he tingut ocasió de conèixer una mica més la premsa de proximitat en eusquera. És tota una sorpresa. Una magnífica realitat que gaudeix de bona salut i excel·lent audiència.\nFa temps vaig escriure sobre la premsa basca en eusquera. Era molt minsa. Deia que el primer diari editat íntegrament en eusquera va ser Uscal Herrico Gaseta, que es va publicar a Iparralde (País Basc del nord) a partir de 1848. Posteriorment, en plena Guerra Civil, el Govern Basc va editar el diari Eguna. Després de la mort de Francisco Franco hi va haver també diversos intents de publicar un diari en basc, encara que tots ells van fracassar. Deia i Egin van editar els setmanals Eguna i Hemen, respectivament, i el Govern Basc va tenir entre mans el projecte d'un diari, encara que no va fructificar.\nAquests són els predecessors d'Euskaldunon Egunkaria, primera publicació diària en llengua basca de l'època moderna, el primer número de la qual va sortir el 1990, editat per l'associació Egunkaria Sortzen. Van ser moltes les empreses privades, associacions i ciutadans anònims que van ajudar econòmicament amb aportacions desinteressades. Va haver d'esperar quatre anys per poder signar el seu primer acord amb el Govern Basc, i a partir de llavors les institucions van inserir publicitat en les seves pàgines. Després de 13 anys de trajectòria, el 2003, el jutge Juan del Olmo va ordenar la clausura temporal d'Euskaldunon Egunkaria i la detenció del seu director, Martxelo Otamendi, i nou persones més, a qui va acusar de col·laboració amb banda armada, quedant en llibertat al cap de pocs dies, havent passat indignes tortures. Catalunya es va posar al costat de la llibertat d'expressió i la capçalera i els detinguts van rebre un suport difícil d'oblidar.\nMalgrat el tancament, els empleats van aconseguir treure el diari Egunero l'endemà, 21 de febrer. Van emprar el dipòsit legal, la manxeta i els tallers del diari Tolosaldean Egunero, i van començar a recaptar fons per publicar un nou projecte. Novament van comptar amb el suport econòmic de ciutadans anònims i, el 21 de juny de 2003, va arribar als quioscos el resultat del seu treball: el diari Berria. Molts catalans es van fer accionistes del nou diari en eusquera. Otamendi fou nomenat director de la nova publicació, que va donar feina a una gran part de la plantilla d'Euskaldunon Egunkaria.\nLa tragèdia de la gent d'Egunkaria va ser un revulsiu i van començar a editar-se petites publicacions en basc, que des del 1998 havien anat traient el cap. Val a dir que la premsa de proximitat escrita en basc, com a fenomen periodístic i social, va sorgir amb el naixement del setmanari Arrasate Press. Des d'aquesta data, aquest tipus de premsa es va anar estenent pels diferents territoris d'Euskal Herria i en els darrers deu anys està obtenint un enorme èxit.\nDe fet, les característiques principals de la premsa de proximitat que es publica a Euskal Herria no són pas diferents de les nostres: informació local i propera, en bona part gratuïta, escrita en eusquera, finançada amb la publicitat i les subvencions de les institucions, continguts amens i fàcils de llegir, així com continguts actuals i dirigits a tots els habitants de la localitat.\nEl director del Berria recorda que el primer diari local, Tolosaldeko Hitza, va veure la llum el 24 de juny de 2001 a Tolosa sota el nom Tolosaldean Egunero, però després del tancament del diari Egunkaria aquest va prendre la seva manxeta per un temps i Tolosaldean Egunero va passar a dir-se Tolosaldeko Hitza. Es tracta d'un dels projectes que més ha aportat en els darrers anys a la premsa en basc. Actualment l'edita Euskal Kultura (Berria) i es publica en set comarques: Tolosaldeko Hitza, Oarsoaldeko Hitza, Urola Kostako Hitza, Irutxuloko Hitza, Goierriko Hitza, Lea-Artibaialdeko Hitza i Busturialdeko Hitza, amb 60.000 exemplars de tiratge. Fa quatre anys es crea l'associació Hekimen que té com a objectiu aprofundir en la necessitat de potenciar la xarxa de mitjans en basc i donar a conèixer la posada en marxa de diferents equips de treball. Un dels seus objectius va ser la creació d'estratègies relacionades amb internet, la publicitat, les sinergies i l'obligatorietat que suposa renovar les infraestructures comunicatives en eusquera.\nAvui dia Hekimen és un grup que inclou 60 empreses del País Basc i 130 projectes de comunicació. Premsa, ràdio, televisió i xarxa; nacionals, locals i temàtiques. El vincle entre ells: comunicació professional en basc. Com a resultat d'aquesta diversitat, la suma de totes les novetats publicades pels mitjans de comunicació d'Hekimen és una valuosa informació i han creat el projecte anomenat Dokusare-Hekimen, desenvolupat per Hekimen i Elhuyar, per posar-se en contacte entre ells. El projecte es basa a vincular i contactar les novetats produïdes en diferents mitjans en relació amb la similitud de temes, utilitzant les tecnologies de la llengua. D'aquesta manera, gràcies a aquest servei, es mostren notícies publicades a la pàgina web dels mitjans de comunicació d'Hekimen al costat de les notícies i altres temes relacionats publicats al mateix lloc web i en altres mitjans de comunicació bascos. Hi ha una tecnologia XDA desenvolupada per Elhuyar darrere d'aquest acord, que diuen que està donant excel·lents resultats.\nGràcies a aquesta tecnologia, els mitjans de comunicació d'Hekimen proporcionen una informació més àmplia i comprensiva i serveis tecnològics avançats als seus lectors, per tal d'augmentar el flux de navegació entre els mitjans de comunicació de proximitat en llengua basca. En total, l'eina –anomenada Xenda– relaciona notícies de 45 membres de mitjans digitals d'Hekimen, segons el tema. El motor de cerca descarrega totes les notícies als llocs web sis cops al dia i els processa automàticament per relacionar-los amb el tema. De mitjana, 45 diaris d'aquests mitjans processen 350 notícies cada dia. A lany, 130.000 notícies. A destacar que dins d'Hekimen hi ha també les publicacions de Navarra editades en l'idioma basc.\nI encara més. Dins d'Hekimen treballa Tokikom, una xarxa de 60 mitjans locals exclusivament en eusquera i en tots els suports: paper, ràdio, televisió i digital. La majoria d'aquests mitjans es van crear a finals dels 80, en el context de la florida de les associacions locals d'eusquera, com a eina per a la difusió i normalització de l'idioma. Cal destacar que Tokikom no és una associació, sinó una societat limitada, amb tres objectius principals: 1) actuar com a interlocutor conjunt dels mitjans de comunicació locals davant altres agents públics i privats; 2) gestionar els àmbits d'activitat comuns a tots els mitjans associats (publicitat, presència digital, gestió, compres...); i 3) dissenyar estratègies de convergència que facilitin el desenvolupament i l'expansió del sector. Tokikom compta amb 26 entitats associades que gestionen un total de 60 mitjans locals.\nFinalment, i ja molt recentment, l'associació Hekimen i la UPV/EHU, la Universitat de Deusto, la Universitat de Mondragón i la Universitat Estatal d'Estiu d'Euskadi uneixen esforços creant l'Observatori Basc de Mitjans (Behategia). Ells diuen que Behategia és una antena; una antena dirigida al món dels mitjans de comunicació; i una antena dirigida als mitjans bascos, per mesurar l'efecte quantitatiu i qualitatiu dels mitjans en basc.\nEls fundadors ja treballen junts i han consensuat els reptes de Behategia: a) completar una base de dades per conèixer la realitat del sector; b) fer propostes per mesurar el públic, especialment per a les xarxes d'internet; c) reflexionar sobre l'aplicació de noves polítiques públiques perquè el sector de suport sigui eficaç per al seu desenvolupament; i d) treballar en ponts universitaris i empresarials, aprofitant les sinergies i explorant noves formes.\nLa darrera novetat de l'entitat basca és l'eina Hekimen Analytics, per aclarir la naturalesa de l'activitat d'internet als mitjans de comunicació bascos: sessions, profunditat de sessions, fonts de trànsit, comparació de dispositius, energia mòbil, etc. Realment exemplar. Fa enveja sana; l'amputada i devaluada Federació de Premsa de Proximitat catalana segurament hauria anat cap aquí. Ara com ara, fora bo que es gestés un treball en comú basco-català; si més no per fer boca. Un intercanvi genial.


Lux Main Square Apartment Kotor Montenegro - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nApartament de Dues Habitacions - Bed\nMés informació sobre Lux Main Square Apartment\nAl visitar Kotor, vosté es sentirà com a casa a Lux Main Square Apartment, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Lux Main Square Apartment asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix transport hotel/aeroport, habitació familiar, lloguer de cotxes, lloguer de bicicletes per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nL'ambient de Lux Main Square Apartment es reflexa en cada habitació. aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, articles de tocador, plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Lux Main Square Apartment.


La falsa democràcia d’Ana Rosa Quintana\n“Ami m’escullen cada dia, cada hora, cada minut... perquè no hi ha res més democràtic que el comandament a distància. I a vostè l’ha escollit com a vicepresident Pedro Sánchez”. La frase la va etzibar, en directe, Ana Rosa Quintana. Anava adreçada a Pablo Iglesias, que aquesta setmana ha fet una denúncia encesa del sistema mediàtic espanyol, com a part de la seva campanya per reclamar el que anomena “control democràtic sobre la premsa” a mans dels ciutadans.\nPrimer pam. Quintana demostra, un cop més, el seu cinisme amb la frase de marres. El comandament a distància, a Espanya, té dues característiques. Primer, que és finit. És a dir, que no hi ha qui vol, sinó qui pot. I qui pot necessita una llicència que atorga el govern central, la qual cosa no deixa de ser una anomalia més d’un Estat amb carències democràtiques. ¿Potser González va donar l’única llicència de televisió de pagament a Canal+, del mateix grup editor d’El País, estrictament amb criteris tècnics? ¿O Aznar va regalar les primeres dues llicències de TDT als grups editors d’Abc i El Mundo també sense cap consideració d’afinitat política? ¿I quan Zapatero va fer espai per a Cuatro, per tal que Polanco pogués tenir també un canal en obert, després del fracàs amb el pagament, en una jugada que també incloïa donar llicència a La Sexta? ¿També pura gestió administrativa desproveïda de partidisme?\nParlar de pluralitat en una situació de duopoli, en què dues empreses es reparteixen el 55% de l’audiència i el 85% de la publicitat, només es pot fer... controlant el 55% de l’audiència i el 85% de la publicitat. Com és la pluralitat que Antonio García Ferreras, a La Sexta, és percebut com l’alternativa matinal d’esquerres a Ana Rosa Quintana i Susanna Griso, tot i els seus vincles amb l’establishment, començant per comunistes de pedra picada com Florentino Pérez o Mauricio Casals, el president de La Razón.\nAra bé -segon pam- Iglesias fa també trampa, encara que sigui més subtil. La seva anàlisi sobre la situació dels grans mitjans a Espanya és impecable. I és valent pronunciar en veu alta aquest diagnòstic, que li ha merescut portades a la premsa de Madrid i invectives com la de Quintana. Però, ¿quin és el remei que proposa? La sensació és que usa el diagnòstic com a aval d’unes mesures que mai no especifica. I probablement no les detalla perquè grinyolarien per totes bandes, si els partits polítics juguen un paper en aquest presumpte “control democràtic” de la premsa. La solució ha de venir d’una altra banda.


Daiwa Saltiga Big Game 85 comprar i ofertes a Waveinn\nCompra aquest producte i guanya 364 CoINNs / $ 4.24\n2.57 m 50-150 gr\nDescripció Daiwa Saltiga Big Game 85\nbastons SALTIGA concentren el millor de les tecnologies al servei de la pesca exòtics. La seva carboni d'alta qualitat està recobert amb capes de reforç en 3DX per impulsar grans esquers tropicals a grans distàncies i per lluitar contra el peix més gran caçador: tonyina vermella, ignobilis caribú, singlot carangue?\nSALTIGA GAME BIG 85\nAixò permet en blanc per plantar cara als peixos més grans caçador amb poppers i barres de desplaçament de format mitjà. Per tant, ;interès se centra a impulsar un esquer de mida mitjana quan carangues i altres tonyines grans poppers rebutgen, per la qual cosa és una excel·lent canya per la tonyina vermella, molt reactiu amb esquers de mida mitjana, "un veritable 80 lliures!"\nEstàs buscant productes de la marca Daiwa, concretament Daiwa Saltiga Big Game 85? A waveinn trobaràs una completa selecció de productes de Equip de pesca i accessoris de nàutica i pesca. Fes totes les compres a la teva botiga online waveinn. Oferim més de 75 modalitats de pagament perquè puguis escollir la que et vagi millor. Dóna un cop d’ull al catàleg i aconsegueix fantàstiques ofertes de nàutica i pesca. I si al rebre el producte no estàs satisfet, et tornem els diners.\nCaracterístiques Daiwa Saltiga Big Game 85\nTecnologias Daiwa Saltiga Big Game 85\nSostenibilitat Daiwa Saltiga Big Game 85


Comunicat davant el presumpte maltractament a un infant | elsot.cat\nCocert de Hiphop per la llibertat d’expressió\nCine-fòrum a la Biblioteca Municipal\nLa Generalitat de Catalunya ha emprès diverses accions davant el presumpte maltractament greu a un infant. El nadó es troba actualment ingressat a la Unitat de Cures Intensives de l’Hospital Universitari Vall d’Hebron.\nEn el seu ingrés a l’Hospital Vall d’Hebron els professionals del centre van activar immediatament el Protocol marc d’actuacions contra el maltractament a infants i adolescents de Catalunya alertant a la Direcció General d’Atenció a la Infància i l’Adolescència (DGAIA) i al jutjat de guàrdia. El Departament de Salut, a través de la Direcció General d’Ordenació i Regulació Sanitària, ha obert aquesta setmana un expedient per tal d’investigar l’assistència prèvia que ha rebut el nadó a diferents centres en les darreres setmanes.\nAl seu torn, el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, a través de la DGAIA, ha iniciat les mesures de protecció necessàries, obrint un expedient de desemparament i assumint la tutela de l’infant. Així mateix, Afers Socials està analitzant l’actuació dels serveis socials municipals. D’altra banda, la conselleria s’ha personat com a acusació particular en el cas en defensa dels drets de l’infant.\nEndesa trasllada un rusc d’abelles d’un centre de transformació de Barcelona a una colònia a Viladecavalls\nReflexions de pare i fill


La filòloga i traductora Eulàlia Busquets ens presenta el llibre "Savage Coast"\nTema: La filòloga i traductora Eulàlia Busquets ens presenta el llibre "Savage Coast"\n12/10/2019, 00:07 #1\nEntrevista amb Eulàlia Busquets aquí.\nLa filòloga amb arrels prioratines Eulàlia Busquets ha traduït la novel·la inèdita de l’autora nord-americana\n“El món no està fet d’àtoms, sinó d’històries”, deia la poetessa nord-americana Muriel Rukeyser. Una idea que es pot aplicar a la seva experiència com a jove de 22 anys que viu, durant cinc intensos dies, l’esclat de la guerra civil a Catalunya per plasmar-lo després en una obra que no arribarà mai a veure publicada. Però, també, a la passió que una filòloga amb arrels a Cornudella de Montsant, Eulàlia Busquets, ha posat, set dècades després, per traduir aquesta novel·la inèdita al català i aproximar al públic una peça “singular” que es desenvolupa a la Catalunya del 1936. “És un viatge de la foscor a la llum”, comenta Busquets sobre el breu període que va marcar la vida de Rukeyser narrat a ‘Savage Coast’ (Rata, 2019), amb una prosa poc convencional i amb una protagonista, Ellen (àlter ego de Muriel) que subverteix codis morals aleshores impensables per una noia.\nLa guerra a Montcada i Reixac\nAturada en un tren ple d’esportistes estrangers que venien a participar a l’Olimpíada popular de Barcelona, Ellen viu els dos primers dies del cop d’estat a Montcada i Reixac mentre la reacció popular atura la rebel·lió i es produeix la persecució i execució dels addictes als militars sublevats. “Entren a les cases per treure tots els símbols religiosos i els cremen”, explica la traductora sobre alguns dels episodis que va viure l’escriptora durant aquelles primeres jornades en què la protagonista també “té una relació sexual amb un atleta alemany comunista exiliat”. Un vincle que acabaria marcant la vida de l’autora que no tornaria a veure l’alemany, mort al front el 1938.\n“Han de fer una maduració molt ràpida, un creixement, que es reflecteix en la novel·la”, assenyala la traductora sobre uns personatges que viuen “uns fets vertiginosos”. Uns esdeveniments que Busquets ha pogut contrastar gràcies al treball de dos historiadors, Josep Bacardit Sanllehí i Ricard Ramos Jiménez, que van publicar la recerca ‘940 dies. La guerra civil a Montcada i Reixac ‘. Traslladada en una furgoneta d’anarquistes, la nord-americana va dormir a l’hotel Olímpic de la plaça d'Espanya i, finalment, va abandonar en vaixell Catalunya juntament amb altres estrangers amb la idea de tornar-hi.\nUn desig que no compliria en no trobar finançament per poder publicar reportatges periodístics del conflicte bèl·lic. Com tampoc no va aconseguir publicar aquesta primera (i única) novel·la narrada amb tècniques experimentals i que situava clarament l’autora en una franja ideològica incòmoda per uns Estats Units que imminentment entrarien en l’anomenada caça de bruixes. Tot i no poder publicar la narració, el record i les impressions d’aquest viatge va marcar tota l’obra d’una autora que també va recollir aquesta etapa en els seus versos amb poemes com ‘Barcelona 1936’. “Era una poeta activista, o sigui que la seva vida personal i privada van en concordança amb els seus poemes i escrits”, explica Busquets, que assenyala que Rukeyser ja havia estat empresonada abans del seu viatge a Europa per defensar els drets civils a Amèrica. Una tasca que continuaria, més tard, en qualitat de responsable del PEN Club dels Estats Units.\nUn text que emergeix de l’oblit\nMalgrat el desencís que li devia provocar la incapacitat de poder publicar la novel·la, Busquets comenta que no va perdre mai l’esperança i que “sempre la va anar repassant”. A la mort de l’autora, el seu fill, William Rukeyser, va dipositar diferent documentació juntament amb la novel·la a la biblioteca del Congrés dels Estats Units, on una professora de la universitat de Bristol la va localitzar i es va publicar per primer cop en la seva versió anglesa.\nBecada a una universitat anglesa l’any 2000 per fer un màster sobre literatura femenina, Busquets va entrar en contacte amb l’obra de l’autora per primer cop i en conèixer que el 2013 s’havia publicat aquesta obra perduda, va voler traduir-la al català. Gràcies a una editorial com Rata, que “aposta per novel·les estranyes, no molt conegudes, per donar oportunitats a projectes especials o diferents”, segons apunta, Busquets ha pogut complir la seva primera traducció literària d’un text que la connecta amb una autora que admira profundament. Un projecte en el qual ha trigat tres anys però que ara ja és una realitat.


Pho Nui Hotel Dalat Vietnam - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 1.114 allotjaments a Dalat.\n46 Nguyen Chi Thanh, Ward 1, Centre de Dalat, Dalat, Vietnam - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Pho Nui Hotel?\nQueen romàntica (Romantic Queen)\nNotable 7,6 (361 comentaris)\nExcel·lent 8,6 (451 comentaris)\nMés informació sobre Pho Nui Hotel\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Dalat, Pho Nui Hotel és l'el·lecció perfecta. Situat només a 0.01 Km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Dalat. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcacotxes, aparcament de cotxes per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nL'ambient de Pho Nui Hotel es reflexa en cada habitació. televisió de pantalla plana, connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, escriptori, mini bar són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com camp de golf (a 3 km). Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Pho Nui Hotel.\nTots els tipus de viatgers (361)Viatger de Negocis (15)Parelles (157)Viatgers en solitari (48)Famílies amb infants petits (49)Famílies amb infants grans (38)Grups (54)\nQuan, Estats Units


Què saben els infants del canvi climàtic? - Blipvert Recologics\nSi vas néixer en el segle XX, és probable que quan fossis petit/a les paraules “canvi climàtic”, “medi ambient” o “reciclatge” signifiquessin poc o res per a tu.\nPerquè fa 20 o 30 anys, qui tenia 4 o 5 cubells d’escombraries a casa seva, per envasos de plàstic, per al vidre, per al paper, per a la matèria orgànica, algun recipient petit amb les piles usades, un altre cubell al lavabo… ?\nI a qui li podia preocupar realment quelcom tan “improbable” com la destrucció de la capa d’ozó?\nEn aquesta entrada del nostre blog, ens hem proposat entrevistar la Candela i en Rafael, germans d’11 i 8 anys, per esbrinar què saben, què pensen, què senten uns fills del segle XXI en relació amb el medi ambient.\nA la nostra trucada, es posen còmodes al sofà del menjador de casa seva, un al costat de l’altre, disposats a ajudar amb les seves respostes.\nA veure, comencem, això del Medi Ambient, per a vosaltres què és?\nR: És la natura, els animals, les plantes, els arbres…\nC: Sí, tot això, sí, i els boscos i els mars.\nI cuidar el Medi Ambient, en què consisteix?\nC i R: Doncs en cuidar el bosc i el mar.\nCom els cuidem?\nR i C: No tirant escombraries i reciclant.\nReciclant? Què és reciclar?\nC: Posar cada cosa al seu lloc, cada cosa al seu contenidor.\nVosaltres recicleu? Què recicleu?\nC: Reciclem el que diu el meu pare. A la cuina tenim un cubell per als plàstics i un altre per a les restes de menjar i un altre per als envasos de vidre…\nR: I també estan les coses del lavabo.\nQuines coses del lavabo?\nR: Sí, les tovalloletes, el paper…\nQuè feu amb això?\nR: Doncs deixar-los allà, al cubell. Perquè si ho llencem al vàter, els papers no es desfan i arriben al mar i floten i els peixos s’ho mengen i després tenen una malaltia molt greu i es poden morir.\nI del canvi climàtic, què en sabeu?, us sona?\nC: Abans, fa anys, no es reciclava i per això hi ha molts plàstics al mar.\nR: I l’ós polar té calor, es posa malalt perquè es desfan els Pols…\nC: …i llavors els óssos s’extingeixen…\nR: …pel canvi climàtic, perquè fa molta calor i després canvia i fa molt fred…\nC: Abans no era així. Abans a la tardor portaves anorac perquè plovia. Ara no plou i anem en pantaló curt.\nI tot això, a què es deu?\nC: A què s’està desfent la capa d’ozó i entra el sol…\nR: No m’agrada gens el canvi climàtic, tinc por que s’acabi la capa i vingui el sol.\nA l’escola us parlen d’això?\nR: Els profes no parlen d’aquestes coses, els meus pares sí. Per això ho sabem.\nR: Que s’ha de reciclar.\nC: I el que es diu de la Greta.\nC: La noia que està a la tele dient que ens hem d’espavilar, que els presidents i els que manen ho fan molt malament.\nR: Va pels països donant discursos a la gent, demanant que se centrin per no danyar la capa d’ozó.\nI creieu que això se solucionarà, com diu la Greta?\nC: D’aquí a molts anys potser, si la gent és més conscient del que passa.\nR: La gent s’ha de centrar.\nDieu que la gent ha de ser “més conscient”, però això, què vol dir?\nC: S’ha de saber més i s’ha de fer més control.\nR: El que s’ha de fer és posar multes.\nR: Sí, els diners fan pensar a la gent.\nC: Si no canviem això, el món s’acaba i es destrueix.\nR: Podem acabar aquesta conversa, si us plau? Tinc molta por…\nI l’entrevista acaba de manera abrupta i inesperada.\nEl més petit, en Rafael, salta del sofà i es llança als braços del seu pare. El nen plora. El seu pare l’abraça i el consola: No et preocupis, li diu, ja veuràs, ho farem tots junts, el món no s’acabarà.\nLa nena, que és més gran, no diu res, però també està impressionada amb les llàgrimes del seu germà.\nAi, això de parlar i pensar, fa mal.\nCom deien la Candela i en Rafael, el primer pas per trobar solucions és saber més (estar informats) i ser conscients de tot el que podem fer. I controlar als que no respecten. Probablement, fins i tot, convé posar multes.\nI potser, com en Rafael, es pot tenir una mica de por i plorar una miqueta.\nPerò, de seguida, el següent pas és eixugar-se les llàgrimes, aixecar-se, aprendre i actuar.


El govern comunica al nunci del Vaticà el seu malestar per les crítiques del papa\nEl subsecretari d'Afers Exteriors, Luis Calvo, ha convocat el nunci espanyol del Vaticà, monsenyor Manuel Monteiro de Castro, per expressar-li "l'estranyesa" amb què el govern ha rebut les crítiques del papa. Segons ha manifestat Calvo en un comunicat, es vol parlar de les suposades restriccions de la llibertat religiosa que el papa va atribuir a l'executiu i a la menció que va fer Joan Pau II del "deure que tenen els poders públics de garantir el dret a l'ensenyament religiós i d'assegurar les condicions reals del seu exercici".\n26/01/2005 - 00.00 Actualitzat 27/01/2005 - 08.06\nEl govern espanyol s'ha reunit amb el nunci del Vaticà a Espanya per mostrar-li l'"estranyesa" amb què ha rebut les referències del papa a unes suposades restriccions que l'executiu exerciria sobre la llibertat religiosa. Així, en un comunicat, el subsecretari d'Afers Exteriors, Luis Calvo, ha explicat que ha parlat amb monsenyor Manuel Monteiro de Castro de les crítiques que va fer el papa, on va manifestar la seva convicció que els poders públics tenen el deure de "garantir el dret a l'ensenyament religiós i d'assegurar les condicions reals del seu exercici". Això, han explicat, quan el règim docent de l'ensenyament religiós està regulat per un acord subscrit el 1979 per Espanya i la Santa Seu. La trobada s'ha mantingut al Palau de Santa Cruz, on Calvo ha tractat les declaracions que va fer el papa parlant d'un "suposat laïcisme restrictiu que pogués limitar la llibertat religiosa". A més, ha negat qualsevol "actitud deliberada del govern" en aquest sentit. El govern ha assegurat que espera "mantenir un fructífera entesa amb l'Església", mitjançant el diàleg i el respecte profund de l'àmbit de competències que marquen els acords entre Espanya i la Santa Seu. Fonts diplomàtiques han insistit a qualificar de "molt cordial" la conversa entre Calvo i monsenyor Monteiro, i han subratllat que el subsecretari no ha entregat al nunci "cap nota de protesta". Per la seva part, fonts de la Nunciatura Apostòlica de la Santa Seu a Espanya han confirmat la trobada, si bé han rebutjat, de moment, fer-ne cap comentari. L'última vegada que el govern va convocar el nunci del papa a Espanya va ser el 31 de maig del 2002, quan Josep Piqué ocupava la cartera d'Exteriors. En aquella ocasió, Piqué va traslladar a Monteiro el "disgust i malestar" de l'executiu espanyol per la pastoral dels bisbes bascos, en què es criticava la llei de partits i la possible il·legalització de Batasuna.


MAPES Els Mossos interposen gairebé 1.500 denúncies per saltar-se el confinament a l'àrea de Sabadell | NacióSabadell\nper Roger Tugas Vilardell , 10 de juliol de 2020 a les 09:00 |\nUn cop tancat l'estat d'alarma, els agents de l'Àrea Bàsica Policial (ABP) Sabadell han interposat 1.434 denúncies i s'han practicat vuit detencions, cinc per resistència i tres per atemptat. Unes xifres que situen aquesta zona vallesana amb una de les ràtio més baixes de Catalunya -45-. A l'ABP de la veïna Terrassa i de Cerdanyola han estat de 40,7 i 60,6, respectivament.\nMés del 90% -1.347- de les notificacions de la policia catalana s'han iniciat per circular per la via pública. Pràcticament un 4% -55- han arribat motivades per resistència a l'autoritat. No ha arribat a l'1% per falta de respecte als agents i en un percentatge inferior per negar-se a identificar-se, entre d'altres raons.\nEl mes de juny es rebaixa considerablement amb 138\nMés de 4.000 sancions\nNo es tracta de l'únic cos encarregat de detectar incompliments del confinament, ja que les policies locals també s'hi han dedicat i segueixen fent-ho, i les multes per trencar el confinament van seguir fins al 17 de juny, així com d'altres normes conjunturals de la pandèmia encara es mantenen -com les de l'ús de la mascareta-. A la ciutat, sumant les dels cos policial sabadellenc, se'n comptabilitzen 4.371.\nLa Generalitat comptabilitzava 150.000 denúncies emeses a Catalunya, a finals de juny, la tramitació de les quals, en mans del Departament d'Interior, ha requerit la contractació extraordinària d'un centenar d'advocats.\nVallès Occidental, Imperdibles, Societat, detinguts, sancions, confinament, multes, denúncies, Covid-19, salut, coronavirus, pandèmia, nova normalitat


Drets Humans de Mallorca: de novembre 2008\nPublicat per Drets Humans de Mallorca a 4:08 Cap comentari:\nPublicat per Drets Humans de Mallorca a 14:56 Cap comentari:\nAmb el lema “Aigua de tothom, un dret i no una mercaderia”, ha fet veure que la crisi de l'aigua afecta de manera especial els més pobres i l'entorn natural, amb conseqüències tan nefastes com la mortalitat infantil, la disminució de les taxes d'escolarització, la limitació en la producció d'aliments, els conflictes socials o la pèrdua de la biodiversitat.\nL’aigua és un dret humà... Que l’aigua és un element imprescindible de la vida ho sabem tots i totes. De fet, sense aigua no podem viure més que uns dies. Però, si alguna cosa queda clara després de la intervenció d'avui, és que la importància de l’aigua va fins i tot una mica més enllà, ja que no només és vital beure-la sinó que, pel desenvolupament d’una vida digna, l’accés a l’aigua potable i al sanejament en quantitats suficients es fa també imprescindible.\nAixí, la manca d’aquest accés comporta riscos per la vida, la salut i altres elements bàsics i necessaris per la supervivència de les persones, però també pel desenvolupament econòmic i social dels pobles.\nPublicat per Drets Humans de Mallorca a 13:42 Cap comentari:\nPublicat per Drets Humans de Mallorca a 0:36 Cap comentari:\nPublicat per Drets Humans de Mallorca a 0:34 Cap comentari:\nPublicat per Drets Humans de Mallorca a 16:06 Cap comentari:\nPublicat per Drets Humans de Mallorca a 9:28 1 comentari:\nL'associació Drets Humans de Mallorca, es prepara de debò\nAmb la periodicitat que caracteritza l'associació Drets Humans de Mallorca, divendres dia 7 de novembre de 2008, se'n reuneixen els membres per tractar-hi un munt de temes que són de rabiosa actualitat.\nPrecisament quan s'és a punt de posar en marxa la iniciativa “Un mes pels drets humans”, tot un caramull d'activitats encaminades a commemorar el 60è aniversari de la Declaració Universal dels Drets Humans, proclamada per l'Assemblea General de Nacions Unides el 10 de desembre de l'any 1948.\nEl president de l'entitat, Bernat Vicens, s'encarrega de fer-ne i trametre'n la convocatòria que arriba uns dies abans a les persones destinatàries.\nS'hi concreta l'elaboració de la revista Drets Humans, pel que fa al número 41; l'organització dels actes programats per al dia 10 de desembre, conjuntament amb Amnistia Internacional -com s'acostuma a fer cada any-; la participació de gent jove mitjançant la poesia; la presentació de l'Agenda Llatinoamericana; la participació de l'entitat en la comissió de Drets Humans de l'Assemblea de Moviments Socials de Mallorca; i, sobretot, aquest cicle de conferències que comença dia 10 de novembre, una mesada abans de la commemoració esmentada.\nÉs d'esperar que, amb la intensitat i dedicació que caracteritza aquesta associació, creada a Mallorca l'any 1974, s'hi intensifiquin també els esforços, des de les institucions públiques i la societat civil, per tal que les pràctiques de respecte pels Drets Humans, a Mallorca, esdevenguin capdavanteres a Europa, i, de rebot, al Planeta Terra.\nPublicat per Drets Humans de Mallorca a 4:28 Cap comentari:


L'EMT oblida els usuaris palmesans a les línies més turístiques\nEls trajectes a Platja de Palma i Cas Català no cobreixen la demanda\nPilar Ripoll | 28 abril 1999\nA Palma el vestit li és petit. La condició de capitalitat turística incideix en tots els aspectes quotidians però el transport pùblic sofreix més encara la pressió dels nombrosos visitants que quasi col·lapsen determinades línies del servei de l'Empresa Municipal de Transports, concretament la 15 fins a la Platja de Palma i la 3, entre Pont d'Inca i Cas Català.\nÉs molt freqüent per als habitants de les barriades de Ponent (el Terreno, Son Armadams, Son Alegre, Santa Catalina) veure passar sense aturar-se els cotxes de l'EMT completament plens de turistes amb motxilles, sandàlies i expressions de felicitat. Algunes vegades, els conductors posen cara de resignació davant la indignació dels usuaris autòctons que es demanen com és possible que no puguin accedir al serveis que estan pagant.\nAhir, per exemple, es va rompre un cotxe a la línia 3. L'EMT sempre té un autobús de guàrdia que es mobilitza en aquestes ocasions, però entre que surt del polígon i arriba a destinació, ja ha passat més de mitja hora. Conseqüències: més de tres autobusos passaren sense aturar entre Portopí i la plaça Joan Carles I.\nÉs cert que l'empresa depenent de l'Ajuntament de Palma reforça els serveis més turístics a l'estiu, concretament a partir del mes de maig, quan en altres línies, com la que va a la Universitat, baixa la demanda. Però mentrestant, anar des de l'avinguda Joan Miró a Jaume III és en temps un viatge similar a volar entre Palma i Madrid: cinquanta minuts.


Noia negra màgica en la indústria de la moda: on és la inclusió? | CAT.inspinre.com\nRepresentació desigual com la inclusió en la indústria de la moda és una idiosincràsia que a poc a poc s'està trucant a terme en un nivell important, però ha de ser parlat constantment de cap d'eradicar els prejudicis culturals imposades per la indústria de la moda amb els seus estàndards de bellesa idealistes que sovint no inclouen les persones de color. A mesura que la indústria continua creixent, s'estableixen les tendències, i l'estil és una sempre canviant construir, encara hem de mirar a través de la lent de formidable, que no pretén ser una veu activa contra els problemes de la societat actual. Vam veure Tyra Banks trencar moltes barreres com un model Negre. Vam veure Naomi Campbell també trencar aquestes barreres abans de Tyra, i hi ha hagut altres dones de color que va seguir brillant la seva #blackgirlmagic tot per la pista. No obstant això, l'apropiació cultural segueix sent una cosa (localització Marc Jacobs), i amb la major de distinció de la indústria de la moda dels problemes de negre, una postura ha de ser presa.\nFoto cortesia de @RANDOMANDCHIC\nUna xerrada TEDxUniversityofNevada segons el model Ebonee Davis posa en relleu aquests temes de representació desigual. Ebonee es va trencar en la indústria en els 18 anys d'edat, sinó de la seva entrada va ser immediatament rebutjada. Les seves característiques van ser vistos com un repte i la seva pell es veu com una "mirada" que la majoria de les campanyes no tenien capacitat per a. En la seva xerrada, ella esmenta que és hora de que els Estats Units perdi la seva versió desil·lusionats, romàntica de la bellesa i per començar a crear imatges reals de la gent de color que celebra la nostra melanina, mentre que també parlar sobre els assumptes que ens enfrontem.\nLes seves declaracions van tenir ressò a Houston, TX estil blogger Shayla Janel, creador de Wear My elegant i Mata, per variar. Shayla va tornar el cap l'any passat a NYFW, amb el seu enfocament de peu a aquesta conversa. A la part posterior de la jaqueta de lluentons de color rosa va ser la declaració, "Vogue no es preocupa per qüestions de banús." La seva resposta a aquesta crida de sortida va ser "Vogue no es preocupa per qüestions de banús és una metàfora sobre la meva percepció de la moda. Vogue és una representació de la indústria de la moda i les qüestions de banús es fa referència a la brutalitat policial excessiva que ha plagat al nostre país. "La seva tripulació també portava vestits similars causant onades grans i molt necessari.\nShayla ha afirmat a més que "em sento la representació contínua de manca de diversitat és perillós. La representació és important, especialment per a les noies joves fàcilment impressionables. Sempre he trobat ironia en el fet que la moda se suposa que ha de ser nou, refrescant i nou. No obstant això, la seva representació és segles d'antiguitat. Crec que aquestes cases de moda han de ser cridats. ".\nAmb aquesta indústria, també hi ha una assimilació forçada passa per les persones de color marró i negre en normes que no van ser pensades perquè s'abracen. Per tant el dubte segueix sent, Com practiquem la plena inclusió i la representació en una societat que només vol utilitzar les parts fredes de nosaltres, però mai del tot? O una societat que pot fer onades amb la introducció d'una desfilada de moda de talla gran (GRÀCIES!), Però no té una plataforma per a l'activisme polític a la cara dels problemes per les persones negres no negre o marró? Ho hem fet abans, amb (PRODUCT) XARXA o fins i tot només recentment amb dissenyadors de prendre una postura sobre l'estat polític d'Amèrica. Però el dia és ara també aquí per parlar de la situació de les minories també. El consell de Shayla a la moda en si prové de la seva cita preferida de Martin Luther King Jr. "Arriba un moment en què el silenci és traïció. Les nostres vides comencen a acabar el dia que guardem silenci sobre les coses que importen. Al final, no recordarem les paraules dels nostres enemics, sinó el silenci dels nostres amics. "El consell d'Ebonee és tenir els mitjans de reconèixer el paper que exerceix en la difusió del coneixement sobre les diferents ètnies, i com els mitjans de comunicació ha de reconèixer que pot donar forma a la mateixa representació a la moda.\nGràcies als dos a Ebonee i Shayla per a l'ús de la seva veu i les seves experiències com un catalitzador per crear un canvi, per no tenir por, inspirat i sense complexos sobre la seva pell negre a la indústria de la moda, i per ser representacions visuals de #blackgirlmagic! Ens veiem!\nPer obtenir més informació sobre Mata per a un canvi, fes un cop d'ull als mitjans de comunicació social de l'Shayla a continuació:\nPàgina web: randomandchic.com, slayforachange.com\nUna carta oberta a la curació pròpia després de ser assetjada\nAuto-odio i lexperiment de nina de cabell natural\nLa millor manera de transició quan estàs tendre\nEls guanyadors del desafiament de la noia rica van anunciar\n4 coses que no vull dun producte destil\n6 hacks de dieta per a cabells més llargs i més sans\nEl maquillatge Roquinnes imprimeix líndex de llapis de llavis\nLingredient aprovat per mètode de nena arrissat per a la retenció dhumitat\nSuzy arrissat, sí, pots tenir pèl de 2n dia


SOS Costa Brava es concentra a Palamós, Palafrugell i Begur en protesta per les obres al litoral durant el confinament • Ràdio Capital de l'Empordà\nL’associació SOS Costa Brava s’ha mobilitzat avui en tres pobles diferents per denunciar que “l’urbanisme segueix igual” i que s’han continuat “fent agressions al litoral gironí durant el confinament”. Protesten perquè “hi ha obres que s’estan accelerant” i “els projectes d’urbanització continuen sent aprovats i publicats pels Ajuntaments” en plena pandèmia de la COVID-19.\nLa primera acció ha estat a les 10 del matí a Palamós, a la Pineda de la Fosca. El motiu és que estan en desacord amb el projecte d’urbanització del Càmping la Fosca, que permetrà que s’hi construeixin dos blocs de 43 apartaments i 12 parcel·les unifamiliars. Iniciaran una recollida de signatures per demanar al consistori que ho paralitzi.\nLa segona mobilització s’ha produït a Palafrugell, a les 11 del matí, davant de la seu de l’Ajuntament. En aquest cas, denuncien que hagin continuat les obres de l’Auditori de Cap Roig i que no s’hagi impugnat la llicència per part del consistori.\nFinalment, la darrera protesta ha tingut lloc davant de l’Ajuntament de Begur una hora més tard. La queixa, en aquest cas, son per les obres als Jardins de Sa Riera Living, la Pedrera de s’Antiga i el sector urbanitzable de Montcal.\nAmb aquest conjunt d’accions, SOS Costa Brava diu que no aixeca “el peu de l’accelerador” i continua reclamant als ajuntaments que actuïn per “protegir el litoral”.\nArticle anteriorPrimera Llista – 23 maig 2020\nArticle següentPrimers clients al Càmping Palamós