Dominique-Jean Larrey - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nDominique-Jean Larrey (Beudian, 8 de juliol de 1766 - Lió, 25 de juliol de 1842) fou un cirurgià que, en les guerres napoleòniques, va crear el transport per ambulància, va introduir els principis de la sanitat militar moderna, i va realitzar els primers triatges en els camps de batalla.\n8 juliol 1766\n25 juliol 1842 (76 anys)\nVault of Governors (en) (1992–)\ncementiri de Père-Lachaise, 37 (–1992)\nEscola de Medicina Naval de Brest\nMetge militar i cirurgià\nAcadèmia de les Ciències de Torí (1806–)\nBaron of the First French Empire (en) (1809–)\nAlexis Larrey (oncle)\n2 Formació quirúrgica\n2.1 Estudis de cirurgia a Tolosa\n2.2 Formació a París\n3 Larrey, metge militar napoleònic\n3.1 Creació del transport en ambulància\n3.2 Relació amb Napoleó\n3.3 La campanya d'Egipte\n3.4 Reconeixement de soldats i militars\n4 Activitat posterior i mort\n5 Altres aportacions mèdiques\n5.1 Aportació a la literatura mèdica\n5.2 Procediments, observacions i descripcions mèdiques\nVa néixer a Beudian, un petit poble dels Pirineus, al sud de França (departament d'Alts Pirineus, prop de Banhèras de Bigòrra), el 8 de juliol de 1766. En quedar orfe a curta edat, després de la mort del seu pare, sabater d'ofici, va ser educat pel sacerdot de la parròquia, Abbot Grasset el qual, en adonar-se de les grans aptituds del noi, el va instruir durant deu anys en disciplines diverses incloent el llatí i el francès.\nEstudis de cirurgia a TolosaModifica\nVisió nocturna del pont de Saint Pierre de Tolosa amb la cúpula de coure de l'Hospital Saint-Joseph de la Grave al fons\nAmb antecedents familiars en la dedicació a la cirurgia (el seu avi havia estat cirurgià barber a Tarbes i el seu oncle exercia de cirurgià a Tolosa) va decidir afrontar els estudis de cirurgia. En 1780, a l'edat de 13 anys va viatjar a peu durant cinc dies fins a Tolosa per reunir-se amb el seu oncle, Alexis Larrey, cirurgià en cap de l'Hospital Sant-Joseph de la Grave de Tolosa.\nVa estudiar a l'Escola de Cirurgia on el 1786 va obtenir el primer premi de la societat Saint-Joseph de la Greu, atorgant-li la titulació de Professeur élève. Va escriure una tesi sobre les càries, La carie des os, per la qual va obtenir com a distinció la médaille de Vermeil aux armes de la ciutat de Tolosa. En la mateixa època es va afiliar a la lògia maçònica dels Écossais fidèles.\nFormació a ParísModifica\nEn 1787 viatja a París per consolidar el seu coneixement de la cirurgia amb el prestigiós cirurgià de l'Hospital de l'Hôtel Dieu, Pierre Joseph Desault (1744-1795). En un primer moment, accepta un lloc de cirurgià en l'Armada Francesa, i és destinat a la fragata La Vigilante, encarregada de patrullar a les costes de Terranova. No obstant això, els seus continus marejos, el que anomena Mal de Mer, li fan desistir i abandona l'Armada.\nDesprés del seu fracàs com a metge naval, torna a París per exercir com a cirurgià ajudant en el Servei de Desault de l'Hôtel de Dieu i posteriorment a Els Invàlids amb un altre cirurgià de prestigi, Raphaël Bienvenu Sabatier. Participa activament en els moviments de la Revolució Francesa i el 1794 es casa amb la pintora Marie-Élisabeth Laville-Leroux.\nLarrey, metge militar napoleònicModifica\nCreació del transport en ambulànciaModifica\nEstàtua de Dominique-Jean Larrey a l'Església de Val-de-Grace (Paris)\nEl 1792, amb l'esclat de la guerra francoaustríaca, es va incorporar com a metge d'oficials a l'exèrcit del Rhin. Atònit davant l'obsoleta organització sanitària militar proposa una innovació estratègica que de fet representa la concepció de la sanitat militar moderna. Fins llavors, els soldats ferits en combat romanien en el camp de batalla fins a la finalització de l'enfrontament, de vegades fins a 24 hores després de l'inici de les hostilitats. Només llavors els ferits eren evacuats fins a l'hospital de campanya que, segons les ordenances, havia de situar-se a uns cinc quilòmetres del camp de batalla. Larrey va observar que era distància i temps suficients perquè la major part dels ferits morís abans de rebre ajuda. Tot això comptant que els soldats tinguessin la sort de pertànyer al bàndol victoriós. En cas contrari els ferits eren abandonats o rematats en el mateix camp de batalla.\nEls resultats d'una escaramussa a Limburg són el detonant perquè Larrey sol·liciti permís per a la creació d'un servei d'ambulàncies, compost per equips formats per un metge, un oficial d'intendència, un suboficial, 24 soldats i un timbaler encarregat de portar el material d'embenat. Al costat de la part humana, el servei es complementava amb 12 lliteres lleugeres, 4 pesades i 1 carreta, dissenyada especialment per Larrey i anomenada ambulance volant, que combinava la rapidesa amb la seguretat i la comoditat i que consistia en una cambra tancada que estava unida, per mitjà de ballestes, a un carro lleuger de dues rodes i tirat per dos cavalls. Les pistoleres de les selles de muntar van ser transformades en bosses de transport per a material sanitari. La seva proposta era seguir l'avantguarda de l'exèrcit, assistir "in situ" les víctimes i traslladar-les a l'hospital de campanya. Les ambulàncies volants van tenir el seu baptisme de foc en la batalla de Landau, en el transcurs de la qual Larrey va ser ferit en una cama; tanmateix va seguir operant. L'èxit va ser total, i Larrey va ser destinat el 1793 a París amb la finalitat d'organitzar un servei d'ambulàncies volants per a tot l'exèrcit.\nRelació amb NapoleóModifica\nNapoleó, per Jacques-Louis David\nVa conèixer Napoleó a Toló el 1794, quan Larrey va ser destinat com a Cirurgià en Cap a l'exèrcit encarregat de recuperar Còrsega als anglesos i Napoleó era un prometedor comandant d'artilleria. Va seguir Napoleó en totes les seves campanyes, des de la d'Itàlia en 1797 fins a Waterloo el 1815, al llarg de gairebé 18 anys. Larrey va servir en un total de 25 campanyes, amb 60 grans batalles i 400 enfrontaments menors. Napoleó sempre el va tenir en gran consideració. No en va, el considerava un element important en les seves campanyes per l'efecte que la nova organització en l'evacuació dels ferits exercia en la moral de la tropa. Després de les campanyes de Còrsega, Espanya i Orient, va tornar a França i va rebre de Napoleó el títol de baró i el nomenament de cirurgià honorífic dels Chasseurs de la Garde (cos de guàrdia personal de l'Emperador). Va ser citat per Napoleó en el seu testament a Santa Elena amb aquestes paraules: «Per al cirurgià de l'exèrcit francès baró Larrey deixo la suma de cent mil francs. És l'home més virtuós que he conegut. Ha deixat en el meu esperit la idea d'un veritable home de bé.\nLa campanya d'EgipteModifica\nBonaparte davant l'esfinx, per Jean-Léon Gérôme, c. 1868\nNomenat cirurgià en cap de l'exèrcit d'Orient, Larrey inaugura noves pràctiques quirúrgiques i inventa un sistema d'ambulàncies a lloms de dromedaris. Ordenarà d'equipar els dromedaris amb cistells de fulles de palmera, suspesos a cada costat de la gepa per corretges elàstiques. Aquests sostindran els ferits en un matalàs, i els braços i cames se sostindran en una taula de bàscula. Es faran 24 ambulàncies per cada divisió de l'exèrcit d'Orient que parteixen el 10 de febrer de 1799 en la campanya de Síria.\nEll serà qui li amputi un braç al general Maximilien Caffarelli, per una ferida de bala durant el setge de Sant Joan d'Acre; tres setmanes després el general moriria per una febre i Larrey li practicarà l'autòpsia. Arriba a cosir la llengua d'un oficial greument ferit, abans de fer que l'alimentin per sonda i després amb biberó. Contràriament a les recomanacions d'Ambroise Paré observades pels cirurgians des de feia dos segles, Larrey tanca ferides toràciques acompanyades d'hemorràgia; l'èxit del mètode li obrirà les portes dels manuals de medicina. Conserva el cadàver de l'assassí del general Jean-Baptiste Kléber, que seria transportat a França amb finalitats científiques.\nAl Caire, imparteix un curs de cirurgia i entra a l'institut d'Egipte el 4 de juliol de 1799. El cirurgià en cap serà un dels últims membres de l'institut a deixar Egipte el 27 d'octubre de 1801 acompanyant el general Jacques de Menou de Boussay, baró de Menou, a qui guareix de la pesta en el vaixell que els porta a França. Publicarà dos anys més tard Relation historique de l'expédetion de l'armee d'Orient en Égyte et en Syrie.\nReconeixement de soldats i militarsModifica\nVa ser extraordinàriament popular entre els soldats, els quals el denominaven «la Providència del soldat» des que va ser batejat amb aquest sobrenom en la campanya d'Egipte. Va establir un ordre de prioritat en l'assistència als ferits independent del rang que ostentessin i fins i tot l'exèrcit al qual pertanyessin. En nombroses ocasions va atendre ferits dels combatents enemics, amb la qual cosa guanyà també entre ells el reconeixement de la seva abnegació.\nDurant la decisiva Batalla de Waterloo, el Duc de Wellington va quedar sorprès per la visió d'una ambulància francesa a la proximitat de l'avantguarda de l'exèrcit britànic. Quan el general va ser informat que el cirurgià que atenia els ferits a l'ambulància era Larrey en persona, el duc de Wellington, coneixedor de la seva fama, es va treure el bicorn i el va saludar amb aquesta expressió, «Jo saludo l'honor i la lleialtat de tal doctor ».\nLa Batalla de Waterloo, per William Sadler (1782-1839)\nTot seguit, va ordenar redirigir la línia de foc per salvaguardar el cirurgià i la eva ambulància. Aquesta consideració li va salvar la vida al final de la batalla, quan va ser capturat pels prussians i condemnat a morir afusellat, però va escapar d'ella per la intercessió, davant el mariscal Gebhard Leberecht von Blücher, comandant en cap de l'exèrcit prussià, d'un metge alemany que havia estat alumne seu i que el va reconèixer.\nConduït davant la presència de Blücher, aquest li va agrair profundament haver salvat la vida del seu fill, ferit i capturat pels francesos en una campanya prèvia a Àustria. Li va oferir aliments, diners i salconduit per viatjar a territori neutral.\nActivitat posterior i mortModifica\nTomba de Larrey al Cementiri del Père-Lachaise, amb l'epitafi A Larrey, l'homme le plus vertueux que j'aie connu, extr. del testament de Napoleó\nDesprés de les guerres napoleòniques va prosseguir la seva activitat com a cirurgià a França i va ser nomenat cirurgià en cap de l'Hospital dels Invàlids el 1838. Va morir a Lió el 25 de juliol de 1842, a l'edat de 76 anys. Havia viatjat a Algèria amb el seu fill Hyppolyte per inspeccionar els hospitals militars, quan va emprendre un precipitat viatge de tornada en assabentar-se que la seva esposa havia caigut greument malalta. En el curs del viatge va desenvolupar una pneumònia que li causaria la mort 24 hores després de la seva arribada i poc després de la mort de la seva estimada esposa.\nCapella de l'Hospital Militar de Val-de-Grâce, on s'alberga el cor de Larrey\nLarrey havia manifestat el seu desig de ser enterrat a Les Invalides, entre els seus soldats. Aquest desig no va ser respectat causa de l'oposició del ministre de la guerra, Nicolas Jean de Dieu Soult.\nSoult havia protagonitzat un contenciós amb Larrey, que l'havia desautoritzat davant Napoleó per la qüestió de les al·legacions de les automutilacions dels soldats. Soult mai va perdonar a Larrey aquesta ofensa pública. Com a simple cirurgià, se li va negar a Larrey el repòs entre els mariscals, els generals i els soldats. Va ser enterrat al cementiri de Père Lachaise de París, separant el seu cor i vísceres, que van ser guardades en una cambra cuirassada a la capella de l'Hospital Militar de Val-de-Grâce, a París. No obstant això, la voluntat de Larrey va ser finalment respectada el 15 de desembre de 1992, quan les seves restes van ser traslladades a l'Hôtel des Invalides, gràcies a la intercessió de la Societat Francesa d'Història de la Medicina.\nAltres aportacions mèdiquesModifica\nAportació a la literatura mèdicaModifica\nLa seva aportació a la literatura mèdica es va concretar principalment amb els llibres Mémoires de chirurgie militaire, en quatre volums, Recueil de mémoires de chirurgie i Clinique chirurgicale, resum de gairebé quaranta anys d'exercici de la cirurgia militar.\nProcediments, observacions i descripcions mèdiquesModifica\nHôtel des Invalides, on reposen les restes de Larrey des de 1992\nCom a cirurgià militar va adquirir notable habilitat en amputacions ràpides i precises. Era capaç de fer una amputació en menys de cinc minuts. Cal tenir en compte l'absència d'anestèsia i que el dolor només era alleujat amb la ingesta de begudes alcohòliques. Es diu que durant la desastrosa campanya de Rússia, a les 24 hores posteriors a la batalla de Batalla de Borodino va realitzar més de 200 amputacions i en la Batalla del Berézina 234. Creia molt important una amputació precoç de les extremitats greument danyades per evitar els efectes de la gangrena i el tètanus.\nEs coneix com a "amputació de Larrey" el procediment consistent en la realització d'un con de base externa i vèrtex intern, amb l'àrea de tall a tres nivells, pell, múscul i os. Va descriure un tipus d'amputació amb desarticulació de l'espatlla que es coneix com a procediment de Larrey (mètode de desarticulació de l'espatlla per una incisió que s'estén des de l'acromi al llarg del braç en una longitud de 10 centímetres i des d'aquest punt al voltant del braç fins al centre de l'aixella).\nLa batalla de Borodinó de Peter von Hess\nVa realitzar també interessants observacions sobre els mecanismes de l'hemostàsia, sobre procediments de drenatge de l'empiema, de l'hemotòrax i de l'hemopericardi i sobre la conveniència d'aïllament de pacients amb infecció. Va descriure de forma molt precisa la manifestació clínica del tètanus per la qual cosa també es coneix com a malaltia de Larrey. Ha donat el seu nom a un signe clínic de la sacrocoxàlgia, conegut com a signe de Larrey, que consisteix en un dolor intens a la símfisi sacroilíaca que es percep en seure bruscament sobre un pla resistent.\nEl trígon esternocostal esquerre del diafragma (àrea del diafragma, de petita dimensió i major debilitat, en la part anterior del diafragma i adjacent a la inserció esternocostal del múscul) és coneguda com a esquerda de Larrey per la seva descripció com a via idònia per al drenatge de l'hemopericardi.\nEn definitiva va ser un cirurgià polifacètic i excepcional, la principal aportació del qual va ser l'organització de la ràpida evacuació de ferits, amb la introducció d'un sistema de transport àgil en ambulàncies, i la realització dels primers triatges de la història. Va renovar totalment la sanitat militar. La nova concepció de Larrey en l'assistència als ferits de guerra va ser incorporada per tots els exèrcits del món. El mateix concepte també ha estat incorporat després per la societat civil en la seva aplicació al transport d'accidentats i malalts.\nPanagiotis N. Skandalakis, Panagiotis Lainas, Odyseas Zoras, John E. Skandalakis i Petros Mirilas. "To Afford the Wounded Speedy Assistance": Dominique Jean Larrey and Napoleon. World Journal of Surgery 30 (8): 1392-1399, agost de 2006\nM.M.Bayle. Adolphe Delahays Libraire. Biographie Médicale par ordre chronologique d'après Daniel Leclerc, Eloy, etc., tom II, pp. 837-844, 1855.\nL.J.Bégin. Dictionnaire des sciences médicales: Biographie Médicale, Volume 5, pp. 524-529, 1822.\nGiorgio Cosmacini. Laterza Editori. Guerra e Medicina, 2011.\nDora B. Weiner, "Dominique Jean Larrey"; W.F.Bynum i H. Bynum (eds.). Dictionary of medical biography, p. Volum 3, p. 774. ISBN 978-0-313-32880-0.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Dominique-Jean Larrey\nJudici de Napoleó sobre Dominique-Jean Larrey. (castellà)\nHistoriadelamedicina.org, Dominique Jean Larrey (1766–1842) (castellà)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Dominique-Jean_Larrey&oldid=26448600»\nDarrera modificació: 23 feb 2021 a les 12:24\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 feb 2021 a les 12:24.


Bianfà – Caimary\nCategories: Direcció d’Art, Identitat, PAckaging, Print\nClient: Bianfà Complementos Alimenticios\nL’empresa de complements alimentaris Bianfà va confiar en nosaltres per a dissenyar i maquetar tota la seva nova gamma de productes. Així mateix, també vam reestructurar i redissenyar la seva pàgina web.\nVam apostar per la sobrietat i un estil senzill. La creació dels pictogrames es van fer de manera que els productes s’identifiquessin ràpidament amb les propietats que aporten. De la mateixa manera es van escollir una paleta de colors que representessin i reforcessin aquesta premissa.\nDes de l’estudi vam fer:\nEl concepte i disseny dels pictogrames dels productes.\nL’elecció d’una paleta de colors adient.\nEl disseny i estructura del lloc web.


La República del Cap de Creus: Parc natural si, reserva no.\nParc natural si, reserva no.\nA dilluns dia 2 de gener de 2012\nL’Ignasi Bonpap Ipeles estava assegut a la terrassa del Ticu-Ticu. Davant seu, la plaja recent preparada per rebre als primers turistes de Setmana Santa, sense les restes de canyes, socs, plàstics i llaunes lluïa impol·luta i solitària. Ben pentinada per l’última passada de les màquines, es deixava acaronar per un mar com un seu.\nAquella visió li va recordar Lalnàç de la seua joventut. Quan venia de Barcelona amb els pares, a voltes amb tren, per pocs dies, o amb el cotxe per l’inacabable carretera de terra quan venien a passar l’istiu; es podien considerar dels primers turistes del poble, quasi aventurers, però només quasi.\nAl girar el cap, però, l’imatge s’esvaïa, el club nàutic, el pàrking de l’Engolidora, els pisos del passeig, les urbanitzacions enfilades als turons, el quitrà del Sorral, tota la rècula de botigues, API’s, bars, pizzeries i restaurants havien esborrat les casetes del seu record, inclosa la seua. Havien desaparegut les vinyes, els olivassos, els tamarius, els xiprers i els canyers. Havien reduït el regne de la sorra només al que era la plaja, de la que, ara, en prou feines se’n movia ni els dies de tramuntana.\nEn un parell o tres de mesos arribaria la invasió de turistes, de cotxes, la massificació. Quin descontrol, pensava.\nEn aquell moment en Xicu Malla va sortir a la terrassa del Ticu-Ticu amb el Bitter Kas del migdia a la mà. Havia reconegut a l’Ignasi, assegut d’esquenes al local, i s’hi va arribar per saludar-lo.\nL’Ignasi Bonpap i en Xicu es coneixien de tota la vida. La primera casa que els seus pares van llogar per passar-hi l’istiu, va ser la d’en Xicu. Ells eren de la mateixa edat, en aquella època en comptaven 19.\nEls avis i la mare d’en Xicu anaven a casa dels consogres, una petita caseta de pescadors al carrer de la Mirandola. En Xicu i el seu pare passaven les nits de l’istiu al llagut tirat a la plaja; nits dins, nits sota.\nNo eren pas els únics en fer aquest negoci. N’hi havia més de dos i més de tres que es llogaven la casa per treure’n unes peles, que a l’hivern, servirien per espassar una mica la misèria que oprimia tothom per culpa de gropades i llevants.\nDes de llavors sempre s’havien tractat, cadascú al seu paper, fins a cert punt.\nAnys més tard, els Bonpap es van fer una casa a primera línia de mar. Era la tercera casa de gen bé de Barcelona que es feia al Port. Els primers havien estat els Corriola, i els segons els Granejànt.\n- Ep ! Senyor Ignasi ! – va saludar en Xicu.\nL’Ignasi va aixecar el cap i va allargar la mà amb un somriure.\n- Hola ! Com va Xicu ?\n- Miri, fent el toc abans de dinar. Han vingut a passar uns dies ?\n- Si. Estarem una setmaneta per aquí. Només hem vingut la dona i jo.\n- Sembla que tindran bon temps. Acaben d’arreglar la plaja.\n- Ara m’ho estava mirant. Com ha canviat tot amb aquests anys. Com s’ha perdut tota aquella bellesa que tenia el poble. Tot tant net, tot tant natural. Tots ens coneixíem. I aquell bé de Déu de peix. Te’n recordes de les torrinyades de besucs, sards i llagostes que fèiem davant de casa. Quins estius. Amb quina tranquil·litat es vivia. Ni tanta gent, ni cotxes, ni tant formigó – va dir el senyor Ignasi assenyalant d’un cop de cap el club nàutic. Com s’ha fet malbé tot; s’ha perdut tot l’encant del poble i la naturalesa del lloc. Tot ha canviat per malament. Abans el Cap de Creus si que era un veritable parc natural. Oi, Xicu ?\n- Home, que vol que li digui, per mi tot ha canviat per bé. De con vostè parla, con es fotien les torrinyades de llagostes, a casa ens fotíem de gana i de fàstic. Us llogàvem la casa i jo dormia a sota del llagut. Tenia unes males espardenyes que sempre duia penjades a l’esquena per no gastar-les per què em tenien que durar tot l’any. Si que tots ens coneixíem, però a vos, des de la Font de la Creu fins a la Mirandola tot us eren barretades, i ara dingú us coneix. Dels pocs cotxes que passaven, un era el seu, de les tres a quatre barques forasteres, una era la seua. Vosaltres teníeu una de les cases més maques arran de mar; és veritat que ara hi ha un bloc de pisos no gaire llustrós; poder no us la hauríeu d’haver venut la casa. Vos no trobeu a faltar un parc natural, vos trobeu a faltar la reserva ‘d’indius’.\nIntentar complementar amb equitat, habitants i parc natural protegit, és feina de tots els implicats. Conèixer el valor del lloc un hom viu i preservar-ne la naturalesa, és tant important com el mantenir els mitjans i la qualitat de vida digne de tots els seus habitants.\nPublicat per Lluís F. a 19:25\nAnònim 2 de gener de 2012, a les 20:44\nAvui dia, però, quan sembla que per sort s'hi ha posat una mica de fre, ha aparegut una altra manera de construir "reserves", més subtil però igual de destructiva culturalment, que és la del "pessebre vivent": Tots els pobles que han mig resistit la febre del totxo, ara viuen del que varen ser: Plaques i més plaques pels carrers per explicar la història -fins a cert punt està bé, però hi ha cada poble que més val comprar-se un llibre i acabes abans-, triumvirats, festes d'oficis antics,... Només falta que l'alcalde dicti un ban on s'obligui els habitants a vestir "de pescador" de segle XIX els caps de setmana per atraure turistes.\nLluís Feliu 2 de gener de 2012, a les 21:22\nCallaa!!! Que l'any passat vam tenir la primera Festa medieval, i per aquest any ja pensen preparar la medieval i la DELS ANTICS PESCADORS !!\nI resulta que van prohibir a la peixeteries tenir les paradetes al carrer perquè resulta que no eren 'prou higièniques'. A la fi l'aburditat al govern. Salut !\nSurt a la venta la segona edició del llibre “Recul...\nAhir, dissabte 21 de gener es va presentar a la C...\nCròniques de LLançà, I, II.


El carrer Secretari Coloma, de Gràcia, canvia de nom pel de Pau Alsina - BCN-Notícies.cat\nPosted By: Redacció 18 març 2019\nEl carrer, que recorre els barris de la Salut i el Camp d’en Grassot i Gràcia Nova, recupera així la seva antiga denominació d’abans de 1939.\nEl carrer Secretari Coloma, de Gràcia, canvia de nom pel de Pau Alsina, el nom que tenia el carrer abans de 1939. El procés de canvi es farà en els propers dies de manera oficial i per això, l’Ajuntament de Barcelona ja ha posat a disposició del veïns i veïnes d’aquesta via el document acreditatiu que es pot utilitzar per sol·licitar el canvi d’adreça allà on consta.\nEl canvi de nom va ser impulsat per la Comissió de Nomenclàtor de Gràcia i avalat pel resultat de la consulta realitzada al veïnat entre els dies 15 de novembre i 15 de desembre de 2017. Els veïns i veïnes del carrer van decidir canviar el nom del carrer en un 62,8% dels consultats amb 654 butlletes favorables al canvi respecte dels 1.041 totals. Posteriorment, va ser aprovat pel Consell Plenari del districte de Gràcia i informat favorablement per la Ponència del Nomenclàtor municipal.\nLa nova denominació fa referència al teixidor barceloní que fou diputat a les Corts Generals durant el segle XIX i que també va ser regidor per Barcelona. El nom del Secretari Coloma que es va implantar després de la Guerra Civil, feia referència Joan Coloma, secretari dels Reis Catòlics i del Tribunal del Sant Ofici de la Inquisició.\nPau Alsina, Barcelona 1830-1897 era un dirigent obrer, polític republicà i teixidor de vels. Assistí Congrés Obrer de Barcelona de 1865. Fou diputat al Congrés dels Diputats ( del 1869 al 1871), el primer diputat pertanyent a la classe treballadora i posteriorment senador per la circumscripció de Barcelona. Els darrers anys de la seva vida fou conserge d’un museu barceloní. Fins a 1939 va donar nom al carrer, que va de Travessera de Gràcia fins a Travessera de Dalt.\nBarcelona bat el rècord històric de persones refugiades ateses durant el 2017


Com va ser el #castingAgnès de l’Alba Brunet? - Barcelona 1714\nby jordi | Jul 4, 2013 | Agnès, Càstings | 0 comments\n“Estava un dijous a la Biblioteca de l’Institut del Teatre quan vaig trobar-me una amiga amb un llibre de “La Filla del mar” de l’Àngel Guimerà i li vaig preguntar què feia. Em va comentar que estava superliada preparant un càsting per una pel·lícula i em va animar que em presentés. Però només quedaven dos dies per preparar-me alguna cosa”, ens explica l’Alba Brunet. Va pensar que el més lògic en aquell càsting era que no l’agafessin, però no volia quedar-se amb el dubte. Va intentar preparar un monòleg de La Filla del Mar, però finalment va decantar-se per Romeu i Julieta.\nL’Alba va arribar a les Cotxeres de Sants al migdia. Ja havia passat l’allau de candidates del matí i va inscriure’s. Li va tocar fer el càsting a primera hora de la tarda. “Estava molt tranquil·la. No havia tingut temps de pair el càsting en només dos dies. Quan em van donar la separata amb el paper d’Agnès em vaig posar una mica nerviosa. A la meva amiga també li vam donar”, explica l’actriu mallorquina.\nRecorda que quan va acabar el càsting, l’Anna Maria Bofarull, va deixar anar un “interessant”. Però llavors l’Alba no sabia que l’Anna era la directora. Va sortir amb bones sensacions, molt contenta. Tant, que confessa haver menjat dues napolitanes de xocolata. Uns dies després va rebre una trucada de l’equip de producció avisant-la que la convocarien a un càsting final i que no es tallés els cabells. Va haver d’anul·lar els plans de l’estiu, però l’Alba ho va fer molt de gust.\nPer què creu que ha estat ella l’escollida per ser l’Agnès? L’Alba ens explica que fa uns mesos es va presentar a un càsting de la sèrie de TV3 ‘La Riera’ i no la van agafar. Va reflexionar i va veure la diferència entre el teatre i el cinema: “El teatre és més gran i el cinema és més de tu a tu, més quotidià. Ho vaig intentar aplicar en el càsting de Barcelona 1714”. I l’Alba va ser l’escollida entre 160 candidates de quatre càstings.\nHomepage - ... [Trackback]... [...] Read More: barcelona1714.cat/2013/07/04/com-va-ser-el-castingagnes-de-lalba-brunet/ [...]...


Crear una comissió tècnica-científica i elaborar un pla pedagògic, principals conclusions del segon procés participatiu per a la gestió de l’Estany de Sils\nLa participació continuarà a través d'un fòrum virtual, bústies de suggeriments i activitats diverses\nFormar una comissió tècnica- científica per supervisar les intervencions a l'Estany de Sils i preparar un pla pedagògic per coordinar les activitats d'educació ambiental en aquest espai van ser les principals conclusions de la 2a jornada "La gestió i conservació de l'Estany de Sils amb la participació de tots" que es va celebrar aquest dissabte 15 de novembre al Centre Cívic de Sils.\nL'objectiu de la trobada, on van assistir 43 persones, va ser continuar el procés obert l'any passat i obrir la porta a propostes en els camps de la recerca i l'educació ambiental a l'Estany de Sils.\nActualment hi ha quatre empreses que ofereixen habitualment guiatges per a alumnes a l'Estany de Sils, però també hi ha un bon nombre que en realitzen d'esporàdics. Amb la creació d'un pla pedagògic es milloraria la coordinació entre elles i es crearia un calendari conjunt. També es va proposar d'unificar les diverses senyalitzacions i realitzar accions concretes com, un cop dins de l'Estany, indicar on és el Centre d'Informació (edifici de l'estació de RENFE). Apropar-se a l'escola i a l'institut de Sils va ser una aportació de la taula de treball sobre educació ambiental, que també va proposar fer més sortides a l'espai per al gran públic i una festa de la Dalla per recuperar la memòria històrica i els antics oficis.\nRelaciona't amb la recerca, es va proposar crear una comissió tècnica/científica que coordini les intervencions o estudis de les diferents entitats que actuen a l'Estany; recopilar els treballs existents sobre l'estany, per exemple en una publicació; crear beques de recerca per a fomentar el coneixement dels valors naturals; i gesti ona r les fites que queden per preservar-les i donar-les a conèixer.\nD'altra banda, també es van proposar mesures a llarg termini, la creació d'un òrgan gestor nascut de la comissió tècnica- científica; restaurar noves zones per diversificar i crear nous hàbitats i disposar d'estudis específics sobre la vegetació actual de l'Estany, un catàleg de flora, estudi sobre la connectivitat funcional de l'espai i l'estudi de grups rellevants com la tortuga d'estany, l'espinós, amfibis i rèptils, macroinvertebrats, nàiades i rapalòcers (papallones). Els participants també van proposar demanar mesures compensatòries en la realització de grans infraestructures, com per exemple, l'ampliació de l'autopista.\nLa jornada es va dividir en tres blocs. En el primer es va exposar l'estat de coneixement de l'Estany de Sils, quins estudis s'hi ha realitzat i quins fan falta per a poder planificar i gesti ona r-lo de forma adequada. En el segon es van presentar diverses iniciatives d'educació ambiental que s'estan duent a terme en aquest espai natural i els beneficis que representa per a la gestió. També es van fer un breu anàlisi de quines mancances i potencials hi troben els educadors.\nL'últim bloc va ser a la tarda i era l'apartat de participació. Es van formar dues taules de treball amb els temes de recerca i educació ambiental i es van fer propostes per a avançar en cadascun d'aquests apartats.\nFruit d'una proposta de l'any passat s'ha posat en marxa el portal http://www.estanydesils.cat/, una nova eina per afavorir la comunicació i difusió d'activitats que es duen a terme en aquest espai natural.\nEl procés participatiu continuarà a través de la bústia de suggeriments, el fòrum virtual i diverses activitats dirigides a la població.\nEtiquetat sota gestió jornades\n10 anys aigua altres associacions bicicletes calendaris cavalls centre d'informació coneix conoce custòdia didàctica escoles exposicions fotografia gestió ictiologia joventut medi ambient ornitologia papallones participació plantacions recursos sobreterreny temporania terra tortugues voluntariat zones humides


El «CAM», virtual guanyador en IMS 500\nEl «Movistar» i el «Lexus» lluitaran fins al final en la darrera jornada de la classe Transpac 52\nECAM es troba molt a prop d'aconseguir el títol en la 24 edició de la Copa del Rei de vela en la categoria IMS 500, després de la disputa de la penúltima jornada, mentre que en Transpac 52 res no està decidit encara i la lluita entre eMovistar i eLexus es resoldrà avui de manera definitiva.\nEn la categoria IMS 500, eCAM de Fernando León va demostrar que és el millor i amb la seva victòria en la mànega inicial ho deixà tot sentenciat i sense res en joc per al darrer dia.\nEn la primera prova del dia, el líder va sortir bé i va aconseguir passar la primera balisa en la primera posició. A partir d'aquí, el domini deCAM va ser novament inqüestionable i es va endur la victòria per davant deCodorníu, de Manuel Doreste, i deSanta Ana, de Gustavo Martínez Doreste, cosa que el convertia ja en vencedor virtual d'aquesta 24a Copa del Rei.\nPassades les 15.00 hores, començava la segona mànega de la jornada. ECAM s'ho va prendre amb calma i això va permetre a la resta d'embarcacions poder assaborir el triomf o acostar-s'hi. Al final, va ser per aMaserati, de Rodrigo Zuazola, per davant deSanta Ana i de l'Azur de Puig.\nEn la categoria Transpac 52, tot està encara enlaire i demà es decidirà el vencedor final, lluita en la qual estan implicats eMovistar i eLexus. El vaixell de de Pedro Campos i Basc Vascotto es va situar ahir després de la disputa de la regata costanera de 30 milles com a nou líder de la general. Amb aquests resultats Pedro Campos i Vascotto superen, encara que just per un punt d'avantatge en la general, Russel Coutts i avantatgen de dos punts Paul Cayard i el seu Atlanti XV.\nEn IMS 600, eMovistar de Bertand i de Bressani continua aguantant un lideratge que no han abandonat des de la segona jornada de la Copa del Rei.\nEl vaixell del Reial Club Nàutic de Sanxenxo sumà ahir una segona i una quarta posicions, els mateixos punts, sis, que va sumar eFòrum Filatèlic d'Araújo, que manté la segona posició de la general. Per acabar, en la categoria IMS 670 la victòria té el nom deQuum de Sergio Llorca, que avui, darrer dia de la Copa, haurà de vigilar eMutua Madrileña, que avantatja en 2'50 punts.


El Centre Cultural i Recreatiu de Pineda de Mar guanya el 28è Concurs de Grups Amateurs de Teatre\nEl Centre Cultural i Recreatiu de Pineda de Mar ha guanyat el 28è Concurs de Grups Amateurs de Teatre "Ciutat de Tàrrega" amb l'obra L'home amb qui somien les dones quan somien amb homes. El veredicte del jurat s'ha desvelat en la gala d'entrega de premis que s'ha celebrat al restaurant La Granja de la capital de l'Urgell amb la presència de tots els grups que al llarg de sis setmanes han actuat en el certamen. Aquest any l'organització ha canviat el format de l'entrega i ha optat per fer un Lunch Party que ha tingut molt bona acollida entre tots els assistents.\nJoan Gallart, director i autor de l'obra guanyadora, ha explicat que per a ells ja era "un premi haver estat seleccionats per participar en el concurs i que el fet d'haver-lo guanyat i tenir com a premi poder actuar a FiraTàrrega els fa molt feliços". Aquest és el primer cop que el Centre Cultural i Recreatiu de Pineda de Mar participa al concurs.\nEl Centre Cultural i Recreatiu de Pineda de Mar també s'ha endut el primer premi a l'actriu principal per Bàrbara Ferrer i el primer premi a la millor direcció per Joan Gallart.\nL'home amb qui somien les dones quan somien amb homes és una comèdia sobre el món de la parella i del teatre amb pinzellades musicals. Sis dones parlen sobre l'amor i el desamor per a superar els seus fracassos sentimentals i refer les seves vides.\nEl segon premi ha anat a parar al Grup de Teatre Emfapatir de Constantí amb l'obra Divines que també ha marxat amb el segon premi d'actor de repartiment per a Òscar Rufian i segon premi a l'actor principal per Fèlix Pérez.\nS'ha de destacar també els sis premis que s'ha endut el Grup del Casal Familiar i Recreatiu el Carlins de Manresa amb l'obra L'art de la comèdia, entre els quals destaquen el primer premi de Muntatge i presentació escènica, el primer premi d'actriu i actor de repartiment per Àngels Torrents i Joan Domènech respectivament, el primer premi per l'actor principal Pere Font i el segon premi a la millor direcció per Joan Torrents.\nLa 28a edició del Concurs de Grups Amateur de Teatre Ciutat de Tàrrega ha comptat amb sis muntatges en competició que han actuat al Teatre Ateneu tots els dissabtes des del 13 de febrer fins al 19 de març.\nEl XXVIII Concurs de Grups Amateurs de Teatre "Ciutat de Tàrrega" compta amb el suport de la Regidoria de Cultura, el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i la Diputació.


[Música en directe] Intrínsec Trio (Jazz)\n5 Gener, 2017 - 21:51 — guille\nDavid Garcia, Guitarra - Xavi Castillo, Contrabaix - Sergi Torrejón, Bateria\n1 Desembre, 2016 - 21:40 — guille\n9 Novembre, 2016 - 13:12 — guille\n[La cultura al centre] [Conversa] Cultura en tensió\n9 Novembre, 2016 - 13:07 — guille\nEl Dijous 15 de desembre a les 19:30h la nostra llibreria Synusia us convida a "Cultura en tensió" una conversa amb Jordi Oliveres en el marc de les cites de La cultura al centre (converses de setembre a desembre on posarem la qüestió cultural al centre del debat).\nEn aquesta quarta i última cita li proposem a Jordi Oliveres (editor de Nativa) i co-editor del llibre "Cultura en tensió" per posar en comú allò que cal considerar a l'hora de pensar maneres d'exercir el dret a la cultura. Amb la publicació de "Cultura en tensió", on diverses autores s'han donat cita per poder cartografiar aquelles tensions que travessen les pràctiques culturals, des d'aquí és que llancem la pregunta sobre com seguim produint una cultura crítica i de la gent.\nUs hi esperem aquest dijous 15 de Desembre!\n[presentació de llibre] No sense tu, de Tessa Julià\n9 Novembre, 2016 - 13:01 — guille\n1938. L’Anna, de 16 anys, viu a Matadepera, amb els seus pares. No li agrada viure a pagès i frisa per gaudir de les comoditats de ciutat. Per raons de seguretat, el president Manuel Azaña es trasllada amb part de la seva guàrdia personal a Matadepera. El pare marxa de voluntari al front i l’Anna, que tant sí com no, vol canviar de vida, ordeix una mentida que se li girarà en contra. Ovidi, soldat de la guàrdia del president, li farà les coses més difícils. La vida sí que li canvia, a l'Anna, però no com ella havia imaginat.\n7 Novembre, 2016 - 19:30 — guille\n7 Novembre, 2016 - 14:10 — guille


25-N, Apaguem el masclisme, no el deixem créixer - Notícies - Parc de Salut Mar\n25-N, Apaguem el masclisme, no el deixem créixer\nLes i els professionals de l'Hospital del Mar, amb el Dia Internacional per a l'Eliminació de la Violència envers les Dones.\nLa violència contra les dones continua sent una xacra a la nostra societat. Només als serveis d'urgències del Parc de Salut Mar (Hospital del Mar i CUAP Peracamps) l'any passat es van atendre 157 casos i aquest any, fins al mes d'octubre, han estat 110. Unes xifres que demostren la necessitat de continuar conscienciant i treballant per eliminar les violències masclistes. Per aquest motiu, les i els professionals dels centres del Parc de Salut Mar se sumen aquest 25 de novembre, al Dia Internacional per l'Eliminació de la Violència envers les Dones i subscriuen el manifest unitari impulsat per la Generalitat de Catalunya, les diputacions de Barcelona, Girona, Lleida i Tarragona, amb l'ajuntament de Barcelona la Federació de Municipis de Catalunya, l'Associació Catalana de Municipis i la Delegació del Govern a Catalunya.\nL'entitat i tots els centres i professionals del PSMAR disposen d'eines per oferir atenció especialitzada a les víctimes, com l'algoritme per a la detecció i actuació davant una agressió sexual-violació, que permet actuar de forma més ràpida i respectuosa amb elles, així com els factors de sospita davant una possible agressió sexual o violació i les pautes a seguir per garantir la protecció de la pacient i el seu malestar. A més, la Comissió d'Atenció als Maltractaments reafirma la necessitat de prosseguir en la lluita contra la violència masclista i els maltractaments en general, informant, detectant i atenent a les víctimes i formant els professionals en l'atenció als maltractaments.\nD'altra banda, des de l'Escola Superior d'Infermeria del Mar (ESIMAR), s'ha posat en marxa la Comissió per la Igualtat i les Diversitats, entitat interna al centre formada per docents, estudiants, PAS i membres de la directiva. Aquesta comissió, presidida per la professora i cap de Responsabilitat Social Mònica Alcalá, vetlla per la defensa d'una comunitat més igualitària, donant suport als diferents col·lectius a la institució. Dins de les iniciatives de la comissió hi ha una enquesta d'àmbit intern per entendre les preocupacions i necessitats de l'alumnat, i una bústia anònima en què podran comunicar situacions de discriminació, maltractament o violència dins del context de l'escola.\nManifest unitari 25-N


Pirineus: Els Caçafantasmes: de setembre 2012\nEls tresmils fantasmes. Avantcim N.E. de la Maladeta.\nVista des del "Portillón" de Benasc, la Maladeta apareix com el cim més elevat de les Muntanyes Maleïdes. L'Aneto, en un segon pla, no mostra, des d'allí, la seua preminència. La part alta de la vall de l'Ésera va ser l'escenari, durant la guerra de Successió a la corona espanyola, d'operacions i combats entre els exèrcits de l'arxiduc i Felip V. Es diu que el port de la Picada rep aquest nom per una escaramussa que allí va tenir lloc. No és estrany que el massís figuri ja representat des dels inicis de la cartografia, en el mapa de Roussel i a la Llegenda de la Blottière, publicats el 1730. Raymond d'Espouy, en un article de la Société Ramond, en el seu butlletí de 1940, observa que la representació en aquell mapa de la Maladeta va ser presa del natural per La Blottière [Jean Escudier. El Aneto y sus hombres].\nS'ha d'assenyalar que el nom de la Maladeta, al qual Ramond, escrivint "Maladetta" i barrejant italià i castellà, popularitza com maleïda, només vol dir, en el llenguatge del país: la muntanya.\nEn el període inicial del pirineïsme, i fins que al 1820 ja no es pot dubtar de la supremacia de l'Aneto, totes les mirades van a dirigir-se cap a la Maladeta i a plantejar-se la seua conquesta. El primer tímid intent va ser obra de Ramond, que al 1787, entrant per la vall de Paderna, recorre els peus de la gelera d'Alba i les ramificacions occidental i oriental del de la Maladeta. Aixecant-se per aquest últim, i sol, abandonat pels guies, arriba, enmig de la boira, a una cresta que les seues descripcions no permeten identificar, però que bé podria ser la dels Portillons.\nEl següent intent és inspirat per Lapeyrouse. Enemistat amb Ramond, proposa al seu amic Ferrière superar a l'alsacià conquerint la Maladeta. Al 1800, Ferrière i el seu guia Barrau arriben a algun punt de la cresta dels Portillons. Com que no poden continuar, donen mitja volta.\nAl 1802, són Cordier i Bruun-Neergaard, informats per Ferrière, els que ho intenten. Barrau també els acompanya. I novament segueixen la cresta dels Portillons. Però Cordier és més explícit, i ens conta que van trobar un pas dolent que, per a 200 metres, els va exigir mitja hora penjats dels blocs, tant per un cantó com de l'altre de la cresta. Arriben al punt on Ferrière es va donar la volta i tampoc poden superar l'obstacle. Bruun-Neergaard es retira, però Cordier i Barrau aconsegueixen baixar a la gelera de la Maladeta, i, avançant per ella, arriben a la cresta a la vora del coll de la Rimaia, des d'on ja no poden avançar més. El lloc és conegut com la roca de "los Dos Hombres". Malgrat el fracàs, Barrau deu veure alguna possibilitat, doncs en el següent intent, arribarà al cim.\nAltres intents per part de De Candolle, Jean de Charpentier y De Marsac, no semblen oferir millors resultats [Alberto Martínez Embid. Aneto, el monarca del Pirineo]\nPassen anys fins que Fréderic Parrot requereix els serveis de Barrau per a un altre intent a la Maladeta. Pujant directament per la gelera, arriben als "Dos Hombres" i, superant l'obstacle mitjançant un pas d'espatlles, aconsegueixen tocar el punt culminant. És el 28 de setembre de 1817. Des del cim, Parrot observa la superioritat de l'Aneto i lamenta no poder dirigir-s'hi. El seu nom es perpetua en el Parrotspitze, commemorant un intent de l'alemany al Mont Rosa.\nHi va haver una proposta, de Le Bondidier, que no va cuatllar, per a que es donés el nom de Parrot al Primer Occidental de la Maladeta (pic Cordier) i pic Charpentier al Segon Occidental (pic Sayó) [Bulletin Pyrénéen, 1947. p.84].\nEntre les dues vies normals de la Maladeta, s'hi estira la cresta dels Portillons, que va des del cim fins al "Portillón Superior", formant algunes puntes. La via dels primers intents avui és seguida molt rarament. A tot arreu, se cita que la primera ascensió la va fer Frédéric Lung, amb Castagné i Courrége, el 9 d'agost del 1911 [CEC. Guía Posets-Maladeta, 1968]. Però en els diaris d'Emili Juncadella, que va realitzar l'ascensió el 24 d'agost del 1012 amb Jean Haurillon i José Sayó, es desvela que aquells no havien seguit la cresta íntegrament, donat que abordaren la segona agulla per la gelera de Maladeta. Després d'aconseguir-la, van tornar a baixar a la neu, continuant per ella fins molt a prop de la paret final [David Vilaseca Basco. Emili Juncadella. Aventures d'un burgès als Pirineus. Cossetania, Valls, 2004].\nCresta dels "Portillones" a la Maladeta des del pluviòmetre. (Autor: Luis Mata)\nBuyse, en la seua llista de cotes restants, indica dues elevacions en aquesta cresta: la 1090 de 3038m. i la 1091 de 3235m, aquesta darrera coneguda com "Avantcim NE de la Maladeta". Luis Mata va recórrer la cresta prenent mesures el 21 de juliol del 2012. La primera de les puntes té 8 metres de prominència. La segona, l'Avantcim, presenta una prominènica cap al cim principal de 11 metres. Existeixen unes altres dues puntes més elevades, però amb uns escassos tres o quatre metres de prominència.\nMaladeta i Avantcim NE. des de la base del Pic Maleït. (Autor: Luis Mata)\nEl SITAR indica una alçada de 3234,87 m. per a aquesta punta, amb una prominència de 13,23. També apareix ressenyada en l'obra d'Angulo "Pirineos. 1000 ascensiones" amb una cota de 3230m i sense nom.\nAvantcim NE de la Maladeta ........ 31T 306716 4724368 z:3248m\nBretxa de l'Avantcim .............. 31T 306663 4724335 z:3237m\nConsulteu l'activitat en aquest link:\nAntecima NE. de la Maladeta.


Buff tanca el seu millor any gràcies a la manca de mascaretes\nLa facturació de la companyia d'Igualada es dispara un 65% fins a arribar als 85 milions d'euros\nEl director general de Buff, David Camps. BUFF\nBarcelonaSón poques les empreses que no només han aconseguit esquivar la crisi del covid-19 sinó que a més han aconseguit amb la pandèmia els seus millors resultats. És el cas de la companyia d'Igualada Original Buff, que té com a producte estrella el mocador tubular. Durant l'últim any (tanca exercici fiscal a l'abril) ha facturat 85 milions d'euros, cosa que representa un 63% més que l'any anterior quan la xifra va arribar als 52 milions. L'esclat de la pandèmia, que els va impactar dels primers a Catalunya a causa del confinament perimetral de la conca d'Òdena, va provocar el tancament de la companyia durant gairebé dos mesos. A finals d'abril, però, tal com reconeix el seu director general, David Camps, el negoci "va donar un tomb". El motiu? La falta de mascaretes.\n"Als Estats Units van permetre l'ús de mocadors tubulars davant d'aquesta mancança i es van disparar les vendes", explica el directiu. A més, la companyia va fer un canvi d'estratègia i va començar també a produir mascaretes. Buff va passar de tenir la fàbrica tancada a doblar el nombre de treballadors de 200 a 400 per fer front a l'augment de demanda. Un 90% de les vendes de l'exercici que acaben de tancar es van exportar, un 45% entre els Estats Units i el Canadà i l'altre 45% a Europa.\nConscients de l'excepcionalitat de l'any que acaben de deixar enrere i que la venda de mascaretes s'ha estabilitzat, l'empresa preveu que la facturació baixi una mica de cara a l'actual exercici i oscil·li entre els 65 i 70 milions d'euros. Buff, però, segueix apostant per nous productes com ara gorres plegables o roba confortable que es pot fer servir tant per fer esport com per al dia a dia.\nPer al 2021 el grup s'ha fixat dos objectius: consolidar el creixement que ha tingut l'últim any als Estats Units i el Canadà i seguir treballant amb grans cadenes esportives, com l'americana Dick’s Sporting Goods. Alhora també vol entrar amb més força al mercat asiàtic, sobretot a la Xina i el Japó.\nDescarta l'obertura de botigues\nTot i les bones xifres, la companyia descarta obrir botigues pròpies i vol seguir potenciant el canal online. De fet, el seu propòsit és recuperar el ritme de vendes en els punts físics que té a l'aeroport de Barcelona i al centre comercial L'Illa Diagonal, tots dos molt afectats per les restriccions per frenar la pandèmia.\nBuff reinventa la seva mítica bufanda en temps de pandèmia\nLa companyia també ha aprofitat la desescalada per llançar la campanya Live More Now, que, fidel a la seva filosofia, fa una crida perquè la gent gaudeixi del seu temps en espais a l'aire lliure.\nmoda mascaretes Covid-19 coronavirus\nLa lava del volcà de La Palma arriba al mar


La torre de les tovalloles | Marc Canturri | puig-reig | Arquitectura | El Punt Avui\nLa torre de les tovalloles La torre de les tovalloles La torre de les tovalloles La torre de les tovalloles + La torre de les tovalloles E-mail\npuig-reig - 10 juliol 2017 2.00 h\nHISTÒRIA Era la residència dels amos de Cal Pons fins a mitjan segle XX, quan va passar a ser una fàbrica de tovalloles obres Els darrers anys, l’Ajuntament lluita per remodelar-la després de diverses dècades en desús i problemes importants a la teulada anècdota L’any 1908, s’hi va allotjar el rei Alfons XIII en una visita a la conca del Llobregat\nLa torre Nova de Cal Pons ha patit una actuació d’urgència els últims anys, a la teulada, que finalitzarà els propers mesos ARXIU.\nLa torre de les tovalloles La torre de les tovalloles La torre de les tovalloles La torre de les tovalloles La torre de les tovalloles E-mail\nPuig-reigha rebut un ajut d’uns 85.000 euros per acabar d’arreglar la teulada de la torre Nova de Cal Pons\nCal Pons és, sens dubte, una de les colònies més estimades pel poble de Puig-reig. Ja no només per la proximitat amb el nucli urbà, sinó per la bellesa dels seus indrets. Però la imatge de la colònia és la torre Nova, l’edifici on vivia l’amo de la colònia fins a mitjan segle XX.\nQuan es va fundar Cal Pons, la finca de la torre pretenia ser d’ús privat. En aquest sentit, durant els anys en què l’amo de la colònia hi va viure, els treballadors no hi podien accedir, excepte quan la família del propietari era fora. Aleshores, els treballadors podien entrar als jardins, un dels elements més preuats de la finca.\nA més, a tall d’anècdota, el rei Alfons XIII s’hi va allotjar, l’any 1908, en una visita a la conca del riu Llobregat. Vuit anys més tard, la torre va tornar a acollir una visita reial. En aquest cas, de la infanta Isabel de Borbó.\nUna fàbrica de tovalloles\nInicialment, la torre era la residència dels propietaris de forma continuada, però, amb el pas dels anys, es va convertir en la segona residència, ja que la família Pons es va traslladar a Barcelona. Però, a mitjan segle XX, tot el mobiliari de l’edifici es va subhastar i va passar a ser una fàbrica de tovalloles.\nL’any 1992, la fàbrica va tancar i l’edifici va ser embargat. L’Ajuntament va fer un esforç econòmic important i va comprar la torre i tots els altres edificis de la colònia. Gràcies a aquest moviment, avui en dia Cal Pons és l’única de les set colònies de Puig-reig que és de propietat municipal.\nPel que fa a la torre, actualment acull visites guiades mentre les institucions i l’associació de veïns de la colònia lluiten per preservar-la en el temps.\nL’any 2014, hi havia un projecte per remodelar la torre que s’havia inclòs dins un programa Feder. La subvenció estava aprovada, però, en l’últim moment, l’antic govern (CiU) va renunciar-hi per manca de finançament. El cost de l’obra pujava a 700.000 euros i l’ajut Feder només en cobria el 50% (350.000 euros). L’Ajuntament havia de trobar la manera de finançar els 350.000 restants i no ho va aconseguir, de manera que va desestimar el projecte.\nAl cap d’uns mesos, però, sí que s’hi va poder intervenir. A l’inici del mandat actual, amb ERC al capdavant, el consistori va haver de fer front a unes reformes d’urgència a la torre Nova de Cal Pons. En total, van costar uns 50.000 euros. Segons ha explicat l’alcalde, Josep Maria Altarriba, a aquest diari, era una acció pactada amb anterioritat i va consistir a arreglar la teulada per tal que deixés d’entrar aigua a l’interior de l’edifici. “Hi havia moltes filtracions d’aigua i havíem de trobar la manera d’evitar-les per tal de frenar el deteriorament de la torre”, assegura l’alcalde.\nLes obres es van tirar endavant, però amb això no n’hi havia prou. Fa molts anys que Puig-reig és conscient que Cal Pons necessita un rentat de cara. Ara bé, l’alcalde no amaga que “si no hi ha ajuts econòmics supramunicipals, serà molt complicat actuar-hi”.\nL’esperança del segell BCIN\nFins fa uns mesos, però, la situació era molt més dramàtica del que ho és ara. Aquest abril passat, la colònia de Cal Pons va rebre el segell de bé cultural d’interès nacional (BCIN). El reconeixement és per a tots els edificis de la colònia i la torre se’n podria beneficiar en un futur.\nL’alcalde reconeix que la declaració pot facilitar les coses a l’hora de demanar ajuts. “És un espai que les administracions consideren que val la pena preservar”, diu. I, per això, el futur d’aquest emblema ha fet un gir important. De moment, ha rebut un ajut d’uns 85.000 euros d’un fons Feder per acabar de reconstruir la teulada. Té bona pinta.\nAny de construcció: 1897. Arquitecte Desconegut. Es parla de Josep Torres i Argullol o Alexandre Soler i March. Utilització inicial Residencial. Utilització actual Equipament municipal, visites guiades. Municipi Puig-reig (Berguedà).\nEl Punt Avui. Catalunya Central 10-07-2017, Pàgina 23


Analitzant els processos svchost.exe - Windows\nAnalitzant els processos svchost.exe\nM’he preguntat més d’una vegada per què tenia tants processos svchost.exe en funcionament en obrir el gestor de tasques que no mostrava informació addicional a més del nom i la informació bàsica.\nNecessitava un altre programari que m’ajudés a analitzar els processos svchost.exe i determinar si realment eren necessaris o fins i tot malintencionats.\nEl primer pas va ser descarregar l’excel·lent Explorador de processos de Sysinternals. Aquest programa proporciona informació detallada sobre tots els processos que s’executen actualment al sistema, inclosos els serveis i fitxers que en depenen, així com la ruta del fitxer del sistema operatiu.\nTots els processos que s’executen al sistema es mostren a l’explorador de processos després d’iniciar l’aplicació. Premeu CTRL + L per mostrar un panell a la part inferior que mostri informació àmplia sobre el procés seleccionat. Si mous el ratolí sobre el procés també es mostra la informació, però no en profunditat, com fa el panell inferior.\nAnem a fer una ullada ràpida a què passa Viquipèdia té a dir sobre svchost.exe\nAl programari Svchost.exe és un nom de procés genèric genèric per a serveis que s’executen des de biblioteques d’enllaços dinàmics (DLL) dins de les versions modernes del sistema operatiu Microsoft Windows.\nEn iniciar, Svchost.exe comprova la part dels serveis del registre per construir una llista de serveis que ha de carregar. Es poden executar múltiples instàncies de Svchost.exe al mateix temps. Cada sessió de Svchost.exe pot contenir una agrupació de serveis. Per tant, es poden executar serveis separats, segons com i on s'iniciï Svchost.exe. Aquesta agrupació de serveis permet un millor control i depuració més fàcil, però també causa certa dificultat per als usuaris finals que desitgin veure l'ús de la memòria o la legitimitat del venedor de serveis i processos individuals.\nL’última frase explica pràcticament el dilema que nosaltres (els usuaris) tenim. Com podem esbrinar si un procés svchost.exe és legítim i necessari o una pèrdua de memòria, poder de processament o fins i tot malintencionat?\nUs explicaré com es pot trobar amb bona certesa si el procés és necessari o no. Torna a l'explorador de processos.\nPasseu el ratolí sobre el primer procés de svchost i feu una ullada a què diu. Hauria de mostrar la ruta més els serveis que han iniciat aquest procés de svchost.\nEl meu primer servei va ser el servei HTTP SSL que funcionava al meu sistema. Un servei que no és necessari del tot al meu sistema. Primer cop vaig pensar que tenia alguna cosa a veure amb la capacitat d’obrir llocs web https, però aquest no és el cas. Completament inútil per als usuaris finals. Vaig obrir services.msc i vaig aturar el servei i el vaig configurar a desactivat.\nEl procés svchost va desaparèixer a l'Explorador de processos. Per provar que tot funcionava, vaig obrir una URL https a Firefox que funcionava perfectament.\nEl següent procés svchost.exe es va executar a causa del servei de Windows Image Acquisition. Tinc una càmera que utilitza aquest servei, però rarament transfereixo imatges de la càmera al meu sistema. Vaig decidir desactivar i aturar aquest servei també i activar-lo quan vulgui transferir imatges. I el buf va desaparèixer el segon procés de svchost.\nVaig passar tot el procés de svchost mitjançant la mateixa metodologia: passeu el ratolí sobre ell, escriviu el servei en qüestió en un motor de cerca, llegiu-lo i prengueu una decisió si realment el necessitava. Els usuaris que vulguin estar al costat segur aturen el servei i posen a prova si tot funciona encara com de costum. De manera alternativa, podrien configurar el servei com a manual si primer es tenen èxit les proves i després les deshabiliten.\nUn bon recurs per obtenir informació sobre serveis Escurçó negre .


Bonig exigeix a Puig que pose en marxa el pla per a fer tests en farmàcies - À Punt\nBonig exigeix a Puig que pose en marxa el pla per a fer tests en farmàcies\nLa presidenta del PPCV critica la reunió de Puig amb el president de Catalunya pel context sanitari i econòmic.\n02 de desembre 2020 - 15:32\nLa presidenta del PPCV, Isabel Bonig, ha exigit aquest dimecres al president de la Generalitat, Ximo Puig, que pose en marxa el pla dels populars perquè es facen tests d'antígens a les farmàcies, ja que, al seu parer és “l'única manera de poder controlar l'expansió de la pandèmia” i “recuperar l'economia”.\nBonig ha fet aquestes declaracions a Borriana, on ha estat acompanyada pel portaveu del PP en el consistori, Juan Fuster, i el president del PP de Castelló, Miguel Barrachina, per a denunciar el tancament del consultori sanitari del districte marítim de la ciutat.\nLa presidenta del PP ha exigit “responsabilitats” al Consell per la gestió sanitària en atenció primària i pel tancament en concret d'aquest centre de salut, que atenia 8.000 persones, des de l'inici de la pandèmia, a més del que ja va denunciar aquest dimarts el PP a Vila-real.\nBonig ha criticat també l'alcaldessa de Borriana, María José Safont, perquè “en comptes d'amagar-se” hauria d'actuar per haver tingut una de les taxes més altes de positius i morts.\nLa presidenta dels populars valencians també ha retret al president de la Generalitat la reunió que va mantindre amb el seu homòleg a Catalunya, amb la voluntat de restaurar els ponts institucionals entre les administracions.\n“Ahir el senyor Puig se’n va anar a Catalunya a parlar de no sé què”, ha explicat Bonig, que qüestiona l'oportunitat de la reunió en el context sanitari actual, marcat per la pandèmia i per les últimes xifres de l'ocupació, que atribueixen a la Comunitat Valenciana, 330.000 persones desocupes i 460.000 afectades per ERTO.


Nou curs d’Artesans - Primera Pedra\nNou curs d’Artesans\nDona el tret de sortida la primera formació dedicada a la construcció amb pedra seca, que s’iniciarà el pròxim 31 de maig del 2019 i que està destinada a professionals de la construcció.\nContacte per inscriure’s: Clic aquí\n(Es trametrà la documentació del curs per correu electrònic)\nEs tracta d’un curs que va encaminat a la creació de “valor” dins la carrera de constructor, amb l’especialització com a artesà constructor de la pedra seca. També és una formació pensada per als creadors de projectes de conservació, restauració i posta en valor d’estructures patrimonials, i als creadors de nous projectes d’arquitectura i paisatge que vulguin conèixer les possibilitats enormes de les tècniques de la pedra seca. De fet, serà un curs dedicat tant a obra nova com a la restauració d’estructures històriques fetes amb pedra seca. En aquest sentit, i amb un vessant molt pràctic, s’aprendrà a construir amb aquesta tècnica.\nDurant el curs, s’analitzaran sobre el terreny diverses construccions existents a Andorra (murs, cabanes, feixes…), tant des del vessant constructiu com cultural i de relació amb l’entorn. El curs tindrà un doble objectiu: crear eines de formació en el savoir faire de la pedra seca que permeti a qualsevol professional desenvolupar-se correctament en aquesta tècnica constructiva i poder participar així en qualsevol intervenció pública o privada en el territori, actuant amb les garanties i els criteris adequats. I, d’altra banda, difondre els valors de la UNESCO sobre l’arquitectura i el paisatge de la pedra seca, amb el convenciment que aquesta difusió és imprescindible per a la conscienciació i per a l’adequada conservació d’aquest patrimoni.\nLa formació vol donar a conèixer també les iniciatives que s’estan portant a terme en la recuperació i difusió del coneixement d’aquesta tècnica per part d’entitats del país.\nEl curs està fraccionat en dos mòduls: el primer té el títol “construir murs i marges” i s’impartirà en quatre jornades, tots els divendres des del 31 de maig al 21 de juny 2019; la segona formació, “construir una cabana de falsa cúpula i una volta de mig punt”, està prevista per a l’octubre vinent.\nAquesta formació està organitzada pels ministeris de Cultura, Joventut i Esports, de Medi Ambient, Agricultura i Sostenibilitat, i d’Educació i Ensenyament superior, juntament amb els col·legis d’Arquitectes, d’Enginyers i de Geòlegs, l’Associació de Contractistes d’obres, l’Institut d’Estudis Andorrans, el comitè andorrà de l’ICOMOS i Cal Pal.


Blog de Segur de Calafell: A veure qui troba més xoriços !!!\nA veure qui troba més xoriços !!!\nEn aquesta imatge (de la web municipal) es poden veure uns xoriços. A veure si els veus a simple vista.\n(Gràcies, Mossèn Romeu, per la idea)


Calonge-Bonica casa rural ideal per a grups\nBonica masia restaurada situada a les afores de Calonge, envoltada de vinyes, oliveres i camps.\nPoblació: Calonge Parquing: SI\nBonica masia restaurada situada a les afores de Calonge, envoltada de vinyes, oliveres i camps. Consta d’una superfície de 250m2 distribuida en tres plantes. A la planta baixa trobem un rebedor, un ampli saló-menjador amb llar de foc, cuina totalment equipada amb taula per a esmorzars, bany de cortesia. A la primera planta hi trobem 4 dormitoris (2 tipus suite), tots exteriors. A la segona planta trobem un ampli dormitori amb sortida a una gran terrassa-solarium amb espectaculars vistes del pla de Calonge amb el blau del mar al fons.\nA l’exterior trobem una gran piscina, una barbacoa amb un forn de llenya que permet cuinar pizzes, verdures, carns i peix. Fantàstic porxo a l’exterior, ideal per a fer els àpats a l’exterior. A pocs metres de la casa, trobem un porxo d’obra cobert, ideal per a organitzar tot tipus de celebracions.\nLa casa té capacitat per fins a 11 persones amb capacitat fins a 14 persones amb el pagament d’un suplement.


Per què val la pena utilitzar Clickedu?\nA Clickart tenim clar que una novetat tecnològica només representa un avenç quan permet viure millor. Partint d'aquesta premissa hem dissenyat Clickedu, un programa de gestió escolar al servei de la comunitat educativa que utilitza la tecnologia no com un fi en si mateixa, sinó com un mitjà per aconseguir una escola millor.\nAquesta petita introducció al manual del programa vol mostrar, precisament, quins són els avantatges que suposa Clickedu respecte a les formes de treballar tradicionals. Creiem que d'aquesta manera resultarà més fàcil entendre la filosofia del programa, trobar motius per començar a utilitzar-lo i treure'n el màxim partit.\nL'escola és un espai on hi treballen moltes persones que necessiten coordinar els seus esforços: professors, tutors, PAS, alumnes i pares. En aquest sentit, Clickedu difon la informació que circula per l'escola de forma més eficient, de manera que facilita la col·laboració entre els membres de la comunitat educativa. Això, a la pràctica, vol dir que cada persona rep la informació necessària en el moment en què la requereix: un tutor, per exemple, sap que un alumne ha faltat a classe el mateix dia de l'absència; els pares de l'alumne, per la seva banda, també són avisats automàticament a través de Clickedu quan el seu fill falta a classe.\nGuardar la informació en un sol lloc\nCol·laborar implica compartir informació. Perquè tothom vegi les mateixes dades, han d'estar emmagatzemades en un mateix lloc i en una única versió. Ens referim, per exemple, a la informació acadèmica dels alumnes, als arxius que utilitza internament el centre o al calendari de l'escola i als professors.\nEvita realitzar tasques repetitives\nClickedu impedeix que els professors perdin el temps en treballs rutinaris. Entre altres utilitats, la plataforma és capaç de calcular les notes finals dels alumnes, generar llistats automàticament i elaborar estadístiques amb facilitat. Així, els professors poden concentrar els seus esforços en el que millor saben fer: educar.


El Convent dels Àngels acull Surfcity Festival que gira entorn al concepte Surf vers Ciutat | Bonart\nEl Convent dels Àngels acull Surfcity Festival que gira entorn al concepte Surf vers Ciutat\nMovistar Surfcity Festival se celebrarà en un únic dia, el proper dissabte 14 de març, ocupant diversos espais del Convent dels Àngels i la plaça del MACBA. El festival mostrarà a través de l’art aquest ímpetu de supervivència que aporta el surf vers la ciutat.\nLa Natura i la sostenibilitat són un dels eixos centrals de la iniciativa i té el compromís de fomentar, conscienciar, educar i protegir el medi natural per excel·lència: el mar.\nMovistar Surfcity Festival agruparà diferents disciplines artístiques que dedicaran la seva obra al món del surf. Música, disseny, fotografia, confecció de taules de surf, escultura, pintura, il·lustració… així com d’altres activitats paral·leles.\nEl festival es dividirà en dos moments: Dia (11h a 21h) i Nit (20h a 02h). El dia estarà composat per Surfcity ‘We are antonyms’ (una mostra col·lectiva d’art que portarà peces d’artistes dels 5 continents: Europa, Àsia, Àfrica, Austràlia i Amèrica on s’hi exposarà pintura, escultura, fotografia, il·lustració, shape, disseny, escriptura…), Surfcity Market (mercat de surf), Surfcity Shaper Room (workshop de taules de surf), Surfcity Performances (art en viu) i Surfcity Cinema (surf movies). La nit la conformarà l’espai Surfcity Live, amb concerts de bandes i dj.\nEl festival tindrà lloc entre les 11h i les 02h de la matinada i en els propers dies anunciarem la programació completa.\nLa mostra Surfcity ‘We are antonyms’, en la seva quarta edició, aglutina a artistes dels cinc continents: Europa, Àsia, Àfrica, Austràlia i Amèrica, sent l’edició més internacional.\n34 artistes en una mostra col·lectiva d’art sota el concepte de Surf vers Ciutat, dos conceptes antònims que es fusionen en una exposició. S’hi mostrarà fotografia, il·lustració, shape, pintura, audiovisual, escultura, performance, disseny industrial…\nSurfcity ‘We are antonyms’ té el compromís de fomentar i recolzar la creació i expressió artística, així com promocionar tots aquells nous mitjans creatius que conformen la nostra contemporaneïtat i relacionats amb la cultura surf.\nSurfcity ‘We are antonyms’ mostrarà peces originals i inèdites d’Aaron Beasley (USA), Aldo Crusher (Mèxic), Benjamin Jeanjean (França), Cecilia A.H. Arias (Espanya), Chris Burkard (USA), Christian Conradie (Sud-àfrica), Clark Little (Califòrnia), Craig Stecyk (Califòrnia), Coagulo Colectivo (Espanya), Cocolia (Espanya), Ibon Antuaño (Espanya), Jon Aspuru (Espanya), Joran Briand (França), Joseba Self (Espanya), Kenny Hurtado (USA), Luko (Argentina), Matteo Meta (Itàlia), Mercedes Bell (Espanya), Natalia Escaño & Antonio Rueda (Espanya), Nuno Carvalho (Portugal), Oscar Delmar (Espanya), Primoz Zorko (Eslovènia), Suau (Espanya), Reskate Arts&Crafts (Espanya), Ryan Ady Putra (Indonèsia), Sebastian Stranger (Alemanya), Shaf (Espanya), Virgulillas (Espanya), William Sager (USA), Xavi Baragona (Espanya), Xavier Davies (Austràlia) i Yvan & Gaetan Duque (França).\nGràcies a l’sponsor Hurley, la mostra d’art Surfcity “We are Antonyms” comptarà amb la participació de dos dels seus artistes més coneguts: Clark Little i Craig Stecyk. CR Stecyk III és nadiu del Sud de Califòrnia i la seva vida va ser retratada el 2001 en el guardonat documental Dogtown and Z-Boys, així com la pel·lícula Els amos de Dogtown (Lords of Dogtown) el 2005. Clark Little és un fotògraf de renom amb múltiples guardons en el camp de la fotografia.\nLa mostra està organitzada pel col·lectiu barcelonès Agua de Surf i es podrà veure entre el 19 de febrer i el 8 de març a Mutuo, centro de Arte de Barcelona. La Mostra es traslladarà al Convent dels Àngels durant el Movistar Surfcity Festival, el dissabte 14 de març.\nFa poques dècades el surf es va introduir paulatinament en el Mediterrani i des de llavors aquest esport no ha parat de créixer. Barcelona encapçala el rànquing de ciutats mediterrànies amb més aficionats a aquesta pràctica, fet que ha convertit la ciutat en una destinació cada cop més admirada i visitada per surfistes de tot el món.\nMovistar Surfcity Festival Barcelona neix de les inquietuds artístiques sempre influenciades per la cultura surf i l’art, i conformat per un col·lectiu independent: Agua de Surf.\nAgua de Surf neix el 2010 amb la idea d’expressar aquestes inquietuds creatives que aporta el surf a través de diferents disciplines artístiques.\nUn col·lectiu que ajunta el seu esforç en la promoció d’artistes emergents. Amb l’aval de l’organització de 3 edicions d’exposicions col·lectives i itinerants per diferents ciutats i amb una galeria de més de 50 artistes.\nA més compta amb l’experiència d’un background de més de 15 anys en el sector de la creativitat publicitària treballant en companyies líders en el sector i per a marques de reconegut prestigi internacional.\nEtiquetes: Convent dels Àngels · MACBA · Movistar Surfcity Festival


Comença la trilogia de derbis\nEl Barça i l'Espanyol s'enfronten tres vegades en 18 dies amb el pas a la semifinal de Copa en joc\nBarcelona - Dimecres, 17/01/2018 | Actualitzat el 18/01/2018 a les 16:18 CET\nPrimer episodi d’una nova trilogia de derbis que no complau l’Espanyol ni el Barça, ni Quique Sánchez Flores ni Ernesto Valverde, però que escalfarà de passió el modernament anomenat avorrit gener. Potser no hi hauria un altre moment més oportú perquè es trobessin els eterns rivals ciutadans, just ara que travessen el moment àlgid de la temporada.\nNo es repetirà el 5-0 de la Lliga del Camp Nou a la Copa, solitari precedent de la col·lecció de duels que es concentrarà en 18 dies. O, almenys, aquest és el pronòstic de Valverde, que no intueix un desenllaç contundent en el global de la trilogia.\nValverde, en l'últim entrenament blaugrana. / ALEJANDRO GARCÍA (Efe)\nL’entrenador del Barça veu l’adversari «molt millorat» respecte al que es va enfrontar el llunyà 9 de setembre. Entén que l’Espanyol està a l’alça, optimista per haver remuntat l’eliminatòria davant el Llevant i perquè, amb el temps, s’ha anat consolidant. «No es desarma fàcilment», va resumir Valverde, que visitarà per primera vegada el feu blanc-i-blau al capdavant del màxim rival.\nEl seu Barça també ha millorat. Els resultats avalen una trajectòria de 29 partits sense perdre. Però, en essència, serà el mateix. La principal diferència, en el fons irrellevant, és que aquella tarda va debutar Ousmane Dembélé, en els últims 24 minuts, i aquesta vegada no en jugarà ni un. S’ha tornat a lesionar. El «trencament fibril·lar en el múscul semitendinós de la cama esquerra» anunciat pel Barça que es va produir a Anoeta el tindrà entre tres i quatre setmanes de baixa.\n«Hem d’ajudar-lo en tot el possible perquè sigui una anècdota», va valorar Valverde, preocupat perquè Dembélé no pateixi una psicosi per haver encadenat dues lesions similars. El de diumenge no té res a veure amb el trencament que es va produir a Getafe. El Barça es va afanyar a aclarir-ho en el comunicat mèdic; el pronòstic de baixa tampoc és comparable. La primera vegada va estar gairebé quatre mesos parat.\nYerri Mina, sense trànsfer\n«Quan un jugador està molt de temps parat, això acostuma a passar», va explicar Valverde de la segona lesió del jove futbolista francès. «No en farem una bola gaire gran, o un problema, perquè al final s’ho creurà», va afegir el tècnic, que tampoc podrà comptar amb Philippe Coutinho, un altre exespanyolista, que està igualment lesionat, ni Yerry Mina, perquè no ha rebut el trànsfer internacional. També són baixa Umtiti, Alcácer, Mascherano, i Iniesta, amb lleus molèsties i amb qui no es volen córrer riscos pels antecedents mèdics.\nLa gran novetat és el retorn de Rafinha: és la primera convocatòria des que es va lesionar el 2 d’abril passat i va haver de passar dues vegades pel quiròfan. Segueix en el grup Aleix Vidal, cridat d’urgència a Sant Sebastià per l’amigdalitis de Semedo, ja recuperat. Entre ell i Aleñá cobreixen les absències de Mascherano i Iniesta. Deulofeu és l’únic descartat.\nValverde espera amb escassa emoció el retrobament amb l’afició de Cornellà. Ja fa molts anys que està en l’elit i ha passat per prou equips per sentir sensacions especials en el seu primer derbi amb el Barça. Els va viure abans des de la vorera blanc-i-blava. És dels pocs que han sigut jugador i entrenador de tots dos equips. «Hi ha una part professional per la qual et centres a guanyar el partit, i una part emocional que reserves per abans i després al veure’t amb gent amb qui has treballat», va reflexionar.\nLa seva obsessió és evitar una desagradable sorpresa dins del terreny joc, perquè «si tens un mal moment a la Copa, pots caure eliminat», va argumentar; fora, sap que no en tindrà. La relació dels dos entrenadors és bona. Quique Sánchez Flores, que no es parlava amb Luis Enrique, va elogiar Valverde per ser «una persona normal».\nAnoeta i el Juventus\nna vegada traspassat l’equador de la temporada, el tècnic va fer un breu balanç de les millors sensacions que ha viscut a la banqueta blaugrana. La remuntada d’Anoeta n’és una, per la fortalesa mental dels seus pupils a l’aixecar dos gols en contra. Els altres moments més recordats són els dos partits davant el Juventus: l’anada del setembre, perquè aquell 3-0 «ratificava» la recuperació de l’equip, i la tornada per haver assegurat la classificació per als vuitens.\nNo va esmentar el 0-3 del Bernabéu ni l’ampli liderat de la Lliga. No va voler aprofundir en els 19 punts d’avantatge sobre el Reial Madrid. I encara menys imaginar-se el supòsit que fos el seu equip el que estigués a aquella distància.\nValverde fa història\nTemes: Ernesto Valverde Futbol Barça - Espanyol Espanyol Copa del Rei


Alisa Weilerstein interpreta la integral de les Suites per a violoncel de J. S. Bach al Palau de la Música Catalana\nEl proper dijous 12 de desembre (Sala de Concerts, 20 h), la violoncel·lista nord-americana Alisa Weilerstein, aclamada arreu del món pel seu virtuosisme natural i la intensitat del seu estil, oferirà al Palau de la Música Catalana la integral de les Suites per a violoncel, BWV 1007-1011 de J. S. Bach. En aquest concert del cicle Palau Bach, el públic podrà sentir aquestes joies musicals en la versió de Weilerstein, caracteritzada per l’espontaneïtat i sensibilitat interpretatives al servei d’un tour de force musical exigent. Una oportunitat única per gaudir d’aquesta col·lecció d’obres cabdals de l’essència musical i del llegat immens del compositor alemany. La violoncel·lista novaiorquesa tocarà les Suites per ordre numèric, les tres primeres a la primera part del concert i les tres darreres a la segona.\nPalau de la Música Catalana, 5 desembre 19\nBach va compondre aquesta col·lecció de Suites per a violoncel probablement entre els anys 1717 i 1723, que remeten a una sèrie de danses de procedències diferents, com l’allemande, courante, sarabande o la gavotte, i també preludis que permeten que l’intèrpret pugui mostrar el seu virtuosisme amb l’instrument. El 1824, un segle després de la seva conclusió, es trobà a París la primera edició de què es té referència. Posteriorment se’n van fer arranjaments, però no es van considerar obres mestres i pilars fonamentals de l’instrument, i de la música en general, fins a la interpretació canònica que en va fer Pau Casals. Indissociables de la seva persona, el mestre català les va treure de l’oblit i va ser el primer a la història a interpretar-les completes dalt de l’escenari.\nSobre Alisa Weilerstein\nGraduada en el programa per a joves artistes de l’Institut de Música de Cleveland, on va estudiar amb Richard Weiss, Alisa Weilerstein (Rochester, Nova York, 1982) és considerada una de les violoncel·listes revelació de la seva generació. El 1995 va debutar amb l’Orquestra de Cleveland, amb les Variacions rococó de Txaikovski, i el 1997 va debutar al Carnegie Hall amb la New York Youth Symphony. Ha estat artista ECHO Rising Stars. Ha treballat amb les orquestres més importants d’Europa i dels Estats Units i amb grans directors, com Pablo Heras-Casado, Gustavo Dudamel, Zubin Mehta, Christoph Eschenbach, Paavo Järvi, Semyon Bychkov i Iuri Temirkànov, entre d’altres. El 2010 va ser convidada per Daniel Barenboim i la Berliner Philharmoniker per interpretar el Concert d’Elgar a l’Europakonzert anual de l’orquestra, celebrat al Sheldonian Theatre d’Oxford. També ha actuat als principals festivals arreu del món com a solista, recitalista i músic de cambra, amb el favor de la crítica i el públic.\nEl 2011 va obtenir la Beca de la Fundació MacArthur, per “les emocionants interpretacions de música tradicional i contemporània que li han valgut un reconeixement internacional”, així com per “la precisió tècnica” i “una gran musicalitat”. La intèrpret va entrar amb força fa alguns anys al circuit internacional arran del seu primer disc amb els Concerts d’Elgar i Elliott Carter, juntament amb Daniel Barenboim i l’Staatskapelle de Berlín (Decca Classics), àlbum que va ser nominat Disc de l’Any 2013 per la revista «BBC Music». La temporada 2018-19 va llançar l’àlbum Transfigured night (Pentatone), juntament amb els Trondheim Soloists de Noruega, amb tres obres mestres de la Primera i la Segona Escola de Viena: Primer i Segon Concert de violoncel de Haydn i La nit transfigurada de Schönberg. Diagnosticada de diabetis tipus 1 als nou anys, Alisa Weilerstein col·labora amb la Juvenile Diabetes Research Foundation del Canadà amb l’objectiu de promoure la investigació sobre la malaltia i com a mostra de superació i capacitat de seguir una vida activa.\nAlisa Weilerstein va debutar en solitari al Palau de la Música Catalana el 7 de maig de 2015 (Palau Cambra) amb un recital exigent en què va interpretar obres de Britten, Bach, Golijov i Kodály.


Premis Splash – SPLASH - Sagunt Comic Festival\nL’Splash se celebrarà els dies 19, 20 i 21 de novembre 2021.\nEl lliurament de premis tindrà lloc el dissabte 20 en horari de vesprada.\nEs pot consultar l’històric de Premis Splash en el següent enllaç: Edicions anteriors\nEl jurat, reunit el 27 de maig de 2021, va atorgar els premis següents:\nMAGIUS (Autsider Cómics, 2020)\nEl sistema de poder espanyol no pot entendre’s sense la perenne contaminació de corrupteles protagonitzades per polítics, empresaris i personatges arribistes sense cap decència. Tots ells descontrolats pels càrrecs presents o futurs i pels diners fàcils, que fan estar ben connectat en les altures de la piràmide. El murcià Diego Corbalán, àlies Magius, ha representat aquesta dolorosa realitat amb un exercici narratiu propi en el qual trobem diverses línies argumentals repletes de personatges sense escrúpols; retrats ficticis els semblants dels quals ens recorden cares molt reals. Primavera para Madrid flueix com un esperpent, espill i fresc –tot en u– de les classes altes del poder. Una obra que demostra la innegable maduresa de Magius després de l’estupenda El método Gemini (Autsider Cómics, 2018). Com a “còdex” i la seua definició de manuscrit històric, Primavera para Madrid es presenta en pàgines daurades, amb un resultat enlluernador; un treball que servirà com a consulta per a generacions presents i futures.\nPremi MILLOR CÒMIC INTERNACIONAL 2020\nPOSY SIMMONDS (Salamandra Graphic, 2020)\nQuatre anys va tardar la considerada “gran dama del còmic britànic” a donar cos i ànima a un dels seus treballs més demolidors: Cassandra Darke. Una pneumònia perillosa, en el pla personal, i el rumb del Regne Unit cap al Brèxit en el pla sociopolític, van acabar il·luminant un còmic molt descoratjador cap a la societat britànica i el Londres actual amb les desigualtats entre els barris rics i els pobres, amb una mirada àcida al de Chelsea. Als 74 anys, Posy Simmond recorre al seu habitual cos de textos correguts que acompanyen amb encert la sempre excel·lent part gràfica, per a contar una història de personatges femenins que es troben en la cruïlla, amb perspectives gens falagueres i representades en dues generacions diferents: la titular Cassandra Darke i Nicki Boult, filla del seu exmarit.\nDibuixant de còmics i humorista gràfica, Irene Márquez és manxega i va estudiar Belles Arts a Conca. Després de col·laborar en fanzines com Están vivos, comença a publicar en 2016 tires humorístiques en xarxes socials. Un any més tard entra a col·laborar en l’staff de la revista El Jueves, on esmola un humor negre capaç de traure carcallades en el lector a pesar de la temàtica, a vegades, truculenta. Bona part dels seus treballs s’han recopilat en l’àlbum Esto no está bien (Autsider Cómics, 2020), tant tires còmiques, il·lustracions a una pàgina o històries curtes, prova de la seua versatilitat com a autora.\nSUBNORMAL. HISTORIA DE UN ACOSO ESCOLAR (Evolution Cómics / Panini Cómics, 2020 amb dibuixos de Miguel Porto\nFernando Llor és un autor gallec relacionat amb el cinema i el còmic. Diplomat a l’Escola Superior d’Arts Cinematogràfiques de Galícia, ha dirigit quatre curtmetratges amb guió propi. En l’àmbit del còmic imparteix tallers de tècnica de guió en blogs com Escribiendo Cómics i, és clar, és autor del premi al millor guió per Subnormal, la història de l’assetjament escolar a què va ser sotmés Iñaki Zubizarreta, jugador de bàsquet professional durant l’etapa 1998-2002. Després d’abandonar el bàsquet, Iñaki dedica els seus esforços a la lluita contra l’assetjament escolar i és supervisor d’aquest còmic, és a dir, de la seua pròpia història. El guió de Fernando no eludeix els moments més desagradables que va patir Iñaki, ni tampoc les idees venjatives sorgides en l’esquinçament més profund. Una narració ben construïda al voltant del procés d’assetjament i, sobretot, en la contextualització històrica, un moment en el qual les mesures contra l’assetjament escolar no estaven ni definides. L’única llicència que s’han permés és incloure el mòbil en aquesta època, una mesura que pretén visibilitzar l’enorme quantitat de problemes que poden arribar a un/a assetjat/ada a través del telèfon intel·ligent.\nCOnviVienDo 19 DÍAS (Norma Cómics, 2020)\nLa maleïda pandèmia ens ha contagiat a tots amb els seus excessos: informatius, vacunes, estadístics, polítics. Ha fet un tomb a les nostres vides i ara, a mitjan 2021, anem recuperant a poc a poc part de la nostra anhelada quotidianitat. COnviVIenDo 19 días, de l’autor David Ramírez, ens retrotrau al 2020 per a narrar-nos una història de malaltia i parella. El còmic es gaudeix des d’una perspectiva tragicòmica, l’humor i l’amor enfront de l’adversitat. El confinament i la quarantena personal, narrades i dibuixades en primera persona –Iván, el marit de David, va emmalaltir de covid-19–, s’erigeixen com un monument autobiogràfic descarnat sobre la quotidianitat enfront del virus i les circumstàncies que van envoltar aquesta història de parella contada en el còmic; un treball que ens permet entendre el present del que ens va ocórrer o ens pot ocórrer.\nPremi MASS MEDIA\nCarmen Velasco és llicenciada en Ciències de la Informació i cap de la secció cultural del periòdic valencià Las Provincias. Al llarg de la seua dilatada trajectòria, Carmen ha abastat informativament tot l’ampli espectre cultural de la nostra comunitat, des del cinema i el teatre, a la literatura i la música. L’Splash valora amb aquest premi la seua labor en el terreny del còmic, un treball que l’ha portada des de les novetats editorials de les autores i autors valencians a les exposicions sobre el nové art celebrades al nostre territori, passant pels festivals i jornades que han nascut i s’han desenvolupat en l’última dècada. Una labor molt important per a un sector que sempre necessita visibilitat en els mitjans de comunicació i que Carmen sempre ha defensat des de les pàgines del seu periòdic.\nEl Festival Splash, a través del seu jurat, vol retre un homenatge a Consuelo Arizmendi i a Gerard Miquel, que han faltat durant aquests últims mesos.\nPremi «IN MEMORIAM»\nIl·lustradora valenciana, es va formar en Belles Arts a l’Escola d’Arts i Oficis de València. Va desenvolupar una curta carrera a la fi dels anys cinquanta com a dibuixant de còmics romàntics per a Editorial Valenciana, i va publicar un conte amb l’editorial Creo. En 1962 va entrar a treballar en l’agència de publicitat Sucro, i es dedicà a partir de llavors a la il·lustració publicitària. A mitjan anys seixanta va abandonar la professió de dibuixant, però es va mantindre pròxima a totes les autores que van recaptar informació sobre una època en què dones com Consuelo van obrir camí en la història de l’art. Una de les últimes ocasions en les quals es va poder veure el seu treball va ser en l’exposició “Ocultas e ilustradas”, comissariada per Cristina Chumillas, Melani Lleonart i MacDiego en La Nau l’any 2018, una mostra intergeneracional pensada per a mostrar/visibilitzar el treball d’una enorme quantitat d’il·lustradores valencianes.\nLa trajectòria d’aquest autor valencià està molt relacionada amb la il·lustració, especialment en la publicitària i la il·lustració infantil. És una figura essencial del fanzine valencià gràcies a la creació de revistes com Kovalsky Fly o Fan Còmic. En el terreny del còmic va realitzar una història curta de Monet per a la revista Era Garbèra (Camacuc) i un còmic sobre ibers per al Museu de Prehistòria de València titulat Un vas ple d’històries. Va debutar en la novel·la gràfica amb Yo fui guía en el infierno de l’editorial valenciana Desfiladero, una història de ficció treta de la realitat del botànic Cavanilles.\nServisquen aquests premis “In memoriam” com a record afectuós del festival a Consuelo i Gerard.\nJurat format per: Cristina Durán (autora), Miguel Ángel Giner (autor), Sento Llobell (autor), Álvaro Pons (divulgador/Càtedra del Còmic UV), Miguel Ángel Martín (director tècnic de Splash/coordinador Àrea de Joventut de l’Ajuntament de Sagunt), Guillermo Sampedro (regidor de Joventut de l’Ajuntament de Sagunt) i Fran García (director de continguts Splash).


Bale torna a desquiciar el madridisme\nBale, en roda de premsa | Europa Press\nEl gal·lès jugarà amb la seva selecció, però no amb el Reial Madrid\nEncara que no ho recordi ningú, Gareth Bale continua sent jugador del Reial Madrid. Una nova lesió a inicis d’aquesta temporada, després d’haver estat cedit durant un curs sencer al Tottenham, només l’ha permès disputar tres partits amb el club blanc, si bé en aquests va ser capaç de marcar un gol. Es va trencar el mes de setembre i des d’aleshores ha estat apartat de la dinàmica de l’equip de Carlo Ancelotti. Finalitza contracte amb el conjunt madrileny el pròxim mes de juny i el més probable és que acabi marxant per la porta de darrere.\nTot i això, el protagonista d’escàndols com la bandera que va lluir en la qual deixava clar que el golf era prioritari per sobre del Reial Madrid ara fa un parell d’anys, continua brindant algunes decepcions i disgustos al madridisme. La darrera ha estat entrar a la convocatòria de la selecció de Gal·les abans de fer-ho amb l’equip d’Ancelotti i voler acudir a la cita internacional abans que retornar als terrenys de joc com a merengue.\nAquesta actitud de Bale ha tornat a desquiciar el madridisme i la seva premsa. El cap de redacció d’un dels dos grans diaris merengues, Tomás Roncero de l’As, ha demanat públicament que “el Reial Madrid deixi de pagar-li el sou” i diu que “no dona la cara”. Des de la Cadena SER també han posat el crit al cel i han arribat a dir que “una cosa és tenir cara i l’altra és ser un caradura” referint-se al davanter gal·lès.\nFutbol Gal·les Gareth Bale Lesió Reial Madrid


La Copa d´ Osona de trial fa estació el diumenge a Sant Julià de Vilatorta | Federació Catalana de Ciclisme\nLes inscripcions seran de 08:30 a 09:30 i l?hora de sortida serà a partir de les 9 del matí.\nAquesta penúltima prova pot donar els primers guanyadors matemàtics en algunes categories com ara dels dos germans Bernat i Marc Seuba d'Òdena en categoria infantil i principiant respectivament. Els dos porten una trajectòria immillorable en aquesta Copa Osona, havent-se mantingut primers des de la primera prova i sense baixar mai de la primera posició del podi.\nEl millor osonenc en infantil és Eloi Paré, mentre que Martí Aran ho és en principiant.\nA la categoria dels mes petits, els benjamins, Jan Isern de Matadepera és el primer classificat amb 70 punts, pels 67 de Pol Dolz i pels 54 d'Eric Miquel. Riel Comerma en novena posició és el millor osonenc.\nEl maresmenc Domènec LLadó encapçala la classificació aleví amb 71 punts, Joan Torres de Rellinars és segon amb 55 i l'osonenc Jordi Araque és tercer amb 52.\nEn categoria cadet Roger Vinyoli de Santpedor amb 75 punts manté una còmode avantatge respecta els seus perseguidors. Pol Tarrés de Cabrils amb 51 és segon i Marc Obiols de Molins de Rei amb 43 és tercer. Pau Izquierdo és el millor osonenc en la novens posició.\nEn categoria open Josep Lladó és el primer classificat per davant de Jorge Uztiverea i de Blai Homs.\nFinalment la categoria expert és dominada per l'osonenc Gerard Aguilar seguit de Joan Busquet de Valls i d'Andreu Miró de Mataró.\nTambé cal mencionar el primer classificat en la classificació absoluta, el benjamí Jan Isern, que porta acumulats només 6 punts en les quatre proves disputades. De molt a prop el segueixen el principiant Marc Seuba amb 9 i benjamí Pol Dolz amb 12. El guanyador final d'aquesta classificació serà el guanyador de la bicicleta de trial.\nPer veure classificacions


Escola Vedruna Tordera – Escola concertada Vedruna a Tordera\nPREINSCRIPCIONS 2022-23 Seguiment preinscripcions\nConeix els serveix que oferim a l’escola, pensat per a infants i joves de l’escola.\nL’escola és un lloc extraordinari on aprenem a viure. Amb nosaltres podeu viure-la des de la llar fins a ESO.\nVols conèixer el nostre projecte educatiu? Entra i descobreix els pilars educatius Vedruna.\nDurant el curs 21-22 hem organitzat diferents activitats per treballar…\n05 jul., 2022 by Vedruna Tordera\n1R PODCAST “CURIOSES CURIOSITATS”\nEls alumnes del grup d'enriquiment de 6è de primària han…\n10 juny, 2022 by Vedruna Tordera\nAquest 22 de maig camina amb nosaltres! Us proposem una…\n12 maig, 2022 by Vedruna Tordera\nCASAL ESTIU VEDRUNA TORDERA 2022 I TARDES DE JUNY\nUn any més posem en marxa les activitats d'estiu a l'escola. TARDES…\n06 maig, 2022 by Vedruna Tordera\nescoles d’arreu del territori\nEducació Secundària Obligatòria i Batxillerat. Totes elles promouen la formació integral\ndels alumnes d’acord amb la concepció cristiana i els prepara per participar en la millora de la societat.\nDe l’escola en guardo un magnífic record i, com més temps passa, més importància dono a aquella etapa i més valor dono a la feina dels seus professionals. Jo avui tinc la sort de dedicar-me al que més m’agrada i en bona part ho dec a la gent que em va començar a formar i als valors que em van transmetre de petit.\nTota la meva vida fins a l’adolescència s’ha desenvolupat dins aquesta escola. Moltes vegades, els records més bonics son aquells que sorgeixen quan, al cap d’uns anys, parles amb els companys i t’evoquen moments de reflexió a les classes, els moments d’alegria entre alumnes i professors i, entre d’altres coses, te n’adones de l’estima que ens ha sorgit cap a la resta del poble i societat.\nEls records q tinc del meu pas pel Vedruna són molt agradables i positius. El q em van ensenyar i els valors q em van transmetre m’han servit per la vida. La meva generació va viure l inici de l’EGB i això va significar un canvi important a nivell metodològic. Com a mestra veig que li donaven molta importància a les arts i a la ciència. Malgrat ser una escola cristiana mai em vaig sentir pressionada i se'n respectaven les nostres decisions.