Com elaborar un pla de mitjans en una agència comunicació Madrid - V3RTICE\nCom elaborar un pla de mitjans en una agència comunicació Madrid\nCom agència comunicació Madrid especialitzada en planificació de mitjans estem preparats per a l’elaboració de tot tipus d’estratègies amb mitjans de comunicació. En aquest cas s’ha d’organitzar de manera correcta i estratègica les accions i campanyes que es portessin en els mitjans per poder aconseguir els mitjans de comunicació.\nUn pla de mitjans és una de les parts més importants en la difusió d’una campanya publicitària duta a terme per una agència de màrqueting, amb el qual s’encarregaran de concebre, analitzar i seleccionar els canals pels quals transmetran la informació indicada al públic apropiat al moment idoni.\nA causa que l’èxit d’un producte depèn de diversos factors com són la presentació d’idees brillants per vendre el producte, el pressupost del qual es disposi a l’hora de crear la presentació del producte, el moment de llançament, etc. És molt important saber com fer un pla de mitjans, ja que d’això resultarà una bona o mala campanya i els beneficis es veurien afectats al seu torn per les decisions que hàgim pres durant el desenvolupament del nostre pla de mitjans.\nEn aquest sentit s’han de seguir un total de 9 passos:\nDefinir les objectives\nAnàlisis del target\nAssignació de pressupost\nAnàlisi del pla\nLa planificació de mitjans és una de les quatre disciplines clau dins de la publicitat; juntament amb l’administració dels comptes dels clients, la planificació de marques i el desenvolupament creatiu. En general, la planificació de mitjans és un rol assignat a una agència externa; però algunes empreses opten per mantenir aquest procés de forma interna (dins de la mateixa empresa).\nClarament, el pla de mitjans pot ser un document complex i que implica múltiples àrees d’especialització. Els planificadors de mitjans han de tenir sempre en compte l’audiència, el temps, el missatge i la resposta desitjada; tot mentre es mantingui dins del pressupost per a mitjans.\nPer tant, la funció principal d’un pla de mitjans és crear una campanya publicitària que aconsegueix el seu objectiu estratègic. Específicament, un pla de mitjans publicitaris defineix els seus objectius de màrqueting estratègic; escollint els canals de mitjans adequats per a la consecució d’aquests objectius. També ha d’identificar les tàctiques publicitàries que li permetran aconseguir els seus objectius; donades les limitacions dels canals dels mitjans triats.\nI fins aquí el post d’avui en v3rtice com a agència de comunicació de Madrid especialitzada en planificació de mitjans esperem que hàgiu pogut observar els passos bàsics per poder gestionar una planificació de mitjans.


Venus - Es Claustre - Terrassa Concerts Menorca\n7 agosto 22:00H\nLea Glob / Mette Carla Albrechtsen\n2016 80 min.\n#Mette Carla Albrechtsen\nGöteborg International Film Festival – Suècia, 2017\nDocPoint Tallinn – Estònia, 2017\nHelsinki Doc Point Documentary Film Festival – Finlàndia, 2017\nDocu Days UA – Ucraïna, 2017\nIDFA – Països Baixos, 2016\nDues joves directores daneses convoquen un càsting com a part del procés de recerca per filmar una pel·lícula eròtica de i per al sexe femení. En resposta a la crida, més de 100 dones apareixen al seu apartament i parlen directament a càmera sobre les seves fantasies eròtiques, els seus desitjos i les seves frustracions. A mesura que avança el rodatge, les entrevistades s’obren més a càmera i la trama va prenent forma. Les directores s’adonen que, sense haver-ho previst, aquestes sessions íntimes ja són la pel·lícula que necessitaven fer.\n(LEA GLOB / METTE CARLA ALBRECHTSEN)\nLea Glob (1982) és una directora danesa graduada per la National Film School of Denmark. Té una reconeguda trajectòria en el món de la televisió i la seva primera pel·lícula, titulada Meeting My Father Kasper Top Hat(2011), va rebre un premi al Sichuan Television Festival.\nMette Carla Albrechtsen (1980) va estudiar al Graphic Arts Institute de Copenhaguen i ha treballat per a diverses agències de publicitat abans de graduar-se a la National Film School of Denmark. L’any 2011, juntament amb Lea Glob, van guanyar el Nordic Talent Pitch Prize pel seu projecte Human Female Sexuality.\nDirecció: Lea Glob, Mette Carla Albrechtsen\nNo recomanat per a menors de 12 anys – especialment recomanat per al foment de la igualtat de gènere


Escoles feministes, transformació educativa per una escola pública emancipadora | reporteducació SERVEI EDUCATIU\nParteixen d’unes coordenades fundacionals que han explicat aquí: Per un programa d’educació pública radicalment feminista. Manifest vers les escoles feministes\nEl camí vers les escoles feministes neix amb un triple objectiu:\nComençar a construir un model educatiu feminista que funcioni com a marc polític de referència, teòric i pràctic, i alhora flexible, obert i sempre en construcció i en constant revisió, i que tingui com a objectius últims la transformació social i l’emancipació a través de l’educació. Partim dels feminismes per construir un món on es posi de nou la vida al centre, que lluiti contra el patriarcat, el masclisme, l’LGTBIfòbia, el capitalisme, el racisme, el capacíssima i qualsevol sistema d’opressió que creï injustícies i discriminacions, i que treballi a favor de la inclusió, la igualtat, la cohesió i la justícia social.\nComençar a construir un aturador i alternativa al model educatiu neoliberal —privatitzador i mercantilitzador— que ja s’està desplegant a l’educació pública i que, sota la bandera de l’eficàcia i la innovació, està reconvertint les escoles públiques en organitzacions similars a les empreses que segreguen i creen desigualtats profundes des de la mateixa escola pública.\nAmb sis coordenades orientatives de treball, sis eixos per repensar de forma sistèmica, flexible i en clau feminista emancipadora l’educació i les pràctiques educatives:\nI també amb trobades, per veure’s en persona i intercanviar sabers i experiències:\nI amb la revista Vers les escoles feministes! Consulta els números publicats aquí.\nPots seguir-nos o cantactar amb nosaltres per:\nCorreu electrònic: escolesfeministes@gmail.com\nSubscrivint-te al nostre newsletter:


Ciutadans proposa una alt càrrec de Societat Civil Catalana per al comitè d'experts de RTVE - Diari Jornada\nLa proposada per Ciutadans al comitè d'experts de RTVE, Isabel Fernández Alonso, a un acte de Societat Civil Catalana (ARXIU)\nIsabel Fernández Alonso és vocal de la junta directiva del grup d'extrema dreta i professora de la UAB\nCiutadans proposa una alt càrrec de Societat Civil Catalana per al comitè d'experts de RTVE\n| 25 de jul, 2018 - 11:08\nCiutadans ha tancat la seva proposta per al comitè d'experts de RTVE mirant cap a casa. El partit creu que la persona idònia per ocupar un d'aquests llocs és Isabel Fernández Alonso, doctora en periodisme per la Universitat Complutense de Madrid i professora titular i directora del Departament de Mitjans, Comunicació i Cultura de la Facultat de Ciències de la comunicació de la Universitat Autònoma de Barcelona. A més a més, és la vocal de la junta directiva de l'organització d'extrema dreta Societat Civil Catalana.\nAlonso va declarar que el model d'immersió lingüística és una «anomalia»\nAlonso és força activa pel que fa al seu paper a Societat Civil Catalana. La vocal de l'entitat ja va mostrar el seu ferm rebuig a unes protestes antifeixistes que es van donar al campus de la UAB el 2016 ja que constituïen «un atemptat intolerable al sistema de llibertats». Societat Civil Catalana estava instal·lant una carpa a la Universitat i, a les mateixes dates, es volia emetre el documental Disidents, el preu de la discrepància al a Catalunya nacionalista', que va elaborar l'entitat d'extrema dreta.\nA més, Alonso també ha rebutjat de manera clara la llengua catalana. El 2017 declarava que el model d'immersió lingüística és una «anomalia» i que «no existeix en cap altre lloc d'Europa». També insistia que el sistema actual a Catalunya «limita la formació en llengua castellana».\nCrítiques a la CCMA\nLa proposada per Ciutadans també va fer declaracions, l'any passat, en relació als òrgans de govern dels mitjans públics. Segons ella, han de ser escollits amb criteris de professionalitat. Es referia que la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) està posicionada a favor de la independència i que «confirma l'elevat grau de control polític dels mitjans públics de Catalunya per part del separatisme». Ara, Ciutadans la proposa per entrar a RTVE.\nLa proposada per C's i alt càrrec de SCC criticava TV3 per estar controlada políticament\nEl termini per presentar candidats es tancava aquest dimarts nit i la Mesa de la Comissió Mixta es reunirà dimecres a les 14.30 h al Congrés per avaluar les propostes. El PP és qui més noms a posat damunt la taula (fins a 12), mentre que Ciutadans ha optat també per un altre nom: Sandra Fernández Hernández.\nPer part del PDeCAT s'ha proposat el productor de cinema, Tono Folguera. Podem ha optat pel catedràtic de Comunicació Audiovisual Enrique Bustamante. La proposta del PSOE és la de Carmen Caffarel, directora general de RTVE entre el 2004 i el 2007. Sobre la taula, a part, hi ha moltes altres propostes.\nEl comitè d'experts haurà d'avaluar els candidats que es presentin al concurs públic per elegir el nou consell d'administració.


La població catalana resident a l’exterior, enregistrada als consolats, augmenta un 7,4% en un any i arriba a 302.525 persones a 1er de gener de 2018, dels quals 229.116 inscrits al CERA i amb dret de vot des de l’exterior\nEl 20 de març, l'INE (Instituto Nacional de Estadística), ha publicat les dades del 'Padrón de Españoles Residentes en el Extranjero' (PERE) tancades a dia 1er de gener de 2018. Aquestes dades de l'INE s’elaboren sobre la base dels registres consulars i inclouen la població inscrita per votar [els que formen part del CERA (Cens Electoral de Residents Absents) i els menors de 18 anys.\nSegons les dades de l'INE, un total de 302.525 catalans estan inscrits als consolats espanyols d’arreu del món (un augment de 18.151 en un any, el 7,4%) mentre que la xifra d’espanyols inscrits s’eleva a 2.482.808 (un augment de 76.197 residents exteriors en un any, el 3,1%). Aquestes xifres no inclouen les persones que han adoptat la nacionalitat del país d’acollida (de les quals no es difonen dades oficials) ni les segones o terceres generacions catalanes que han adoptat, normalment, la nacionalitat del país d’acollida.\nAixò representa un augment de 158.523 en el número de catalans residents a l’exterior entre 2008 i 2017 quan s’inicia el moviment migratori degut a la crisis i es consoliden moltes situacions familiars que passen d’emigració temporal a emigració de llarga durada.\nTrobareu el document complet a continuació.\nObrir el document en format PDF prement al damunt de la imatge.


Santanyí, Sant Llorenç i Manacor, protagonistes del segon volum del llibre "Mallorca interior. 15 rutes pel cor illenc"\nEscrit per Tomàs Vibot i editat per ‘El Gall Editor’\nEl Gall Editor ha informat de la publicació del segon volum de “Mallorca interior. 15 rutes pel cor illec”, de Tomàs Vibot, amb recorreguts per diferents punts de la geografia de l’illa, situades a Santanyí, Sant Llorenç, Muro i Manacor, entre altres municipis.\nEl volum cerca que “molts racons” de l’illa estiguin representats i recopila rutes “summament fàcils” per a les quals només es requereix “capell, aigua i ganes de sentir”, explica l’editorial en un comunicat.\nLes rutes posen l’accent en la història i el patrimoni, expressions de la petjada humana sobre el territori, i no tant en els aspectes naturalístics.\nTomàs Vibot Railakari (1973), filòleg, escriptor, investigador i promotor cultural, és autor, entre altres obres, de “Les possessions de Mallorca” 4 volums; “Cases i posades de Mallorca” 2 volums; “Les Pitiüses, per la passa i la mirada”, i “El Comte Mal: entre la història i la llegenda”.\nTambé ha publicat “El Viatge de Juníper Serra”; “Antoni Despuig i Dameto: príncep de l’Església, príncep de les Arts”; “La possessió mallorquina”, “Lart capturat” que consta de dos volums, “Les possessions de Campos”, “Les possessions de Santa Maria” i “La sobrassada, l’essència del porc”. També ha presentat el programa “Un lloc amb història”, a IB3 televisió.\nNotícies relacionades"Mallorca interior. 15 rutes pel cor illenc"ManacorrutesSant LlorençSantanyí\nAllau de participants en el VII Premi Vila de Santanyí Francisco Bernareggi d’Arts Visuals


Tauleta de nit electrònica | Paraules sense escrúpols\n← Viatge d’anada\nPantalles tàctils, tauletes, mòbils, Unity i Windows 8 →\nTauleta de nit electrònica\nPosted on Abril 20, 2013\tby Jordi Monteagudo\nAbans, a la típica pregunta de «quin llibre tens ara a la tauleta de nit?», hom podia respondre amb un títol, màxim dos, per una simple qüestió d’espai. Ara, però, la resposta podria ser «espera que connecti el Kindle al PC i t’imprimiré la llista.» Tranquil·lament, aquesta llista podria incloure 400 o 4.000 títols. Tenint en compte que l’estona de lectura abans d’apagar el llum no pot ser molt llarga, fins i tot amb llista de 400 convindreu que no ens els acabarem de llegir mai.\nPotser una de les mancances d’aquests 400 o 4.000 títols siguin les darreres novetats editorials, com a mínim a l’estat espanyol: la política de la major part de les editorials de treure –quan ho fan!– versions digitals a gairebé el mateix preu que les edicions cartàcies està empenyent els lectors (humans) electrònics cap a altres opcions. Els clàssics, per exemple, gratuïtament assequibles en molts llocs de la xarxa. O literatura en anglès a preus moderats. Els autors nostrats, però, estan perdent aquesta batalla (tret d’aquells que s’atreveixen a oferir directament llurs obres a Amazon, o els que ofereixen descarregar-les des dels propis blogs).\nSi rastregem els articles que es publiquen aquests dies, escalfant motors de cara a Sant Jordi, observarem que el llibre electrònic continua sent el gran absent: el sector no madura, els editors no es es posen les piles. La mancança d’una oferta raonable funciona igual que la mancança d’oferta, funciona igual que la famosa Llei Seca: com que la gent no podia comprar alcohol legalment, l’adquiria en el mercat negre.\nTothom hauria de conèixer els efectes d’aquella croada contra el alcohol: les màfies es van fer d’or, van guanyar un pes que encara perdura, i els americans van consumir alcohol de qualitat dubtosa, molt més perillós per a la salut. I les destil·leries dels països veïns van fer l’agost: un petit detall sobre els efectes econòmics negatius que, en època de crisi, els empresaris haurien de tenir en compte. Jo, de moment, i després d’uns quants anys com a lector (humà) electrònic, encara no he pogut adquirir cap llibre, tot el que llegeixo ho vaig obtenint de la xarxa.\nPerò, què estaria disposat a comprar? Doncs, en aquest moment, les versions en català de la trilogia dels Jocs de la fam, i, també en català, els volums de Cançó de gel i de foc. Per començar. I quan estaria disposat a pagar-ne? Tenint en compte que el text ja està maquetat, que el canvi de format es pot fer automàticament (sí, d’acord, després s’ha de revisar), que no hi ha despeses d’impressió, d’emmagatzematge, de expedició, de gestió de estocs, em sembla que entre 3 i 6 euros per volum seria un preu raonable. A més a més, el vull sense DRM: no vull córrer el risc de, per un problema tècnic, quedar-me sense la meva còpia després d’haver-la pagat.\nSi, de sempre, l’oferta s’ha adaptat a la demanda, per quins set sous els editors es pensen que els lectors anem pagar el que ells vulguin pel producte que els vagi de gust oferir-nos? No, senyorets, les coses no funcionen així: són les lleis del mercat.\n2 respostes a Tauleta de nit electrònica\nAbril 20, 2013 a les 8.05 pm\nAra que hi pense, ací no es podria aplicar allò de #SiUnSolLectorHoDemana els llibres digitals seran moooooolt més econòmics que els analògics i no tindran DRM?\nEstaria bé! 😉\nAbril 21, 2013 a les 8.03 pm\nEm sembla que no colarà, Sisco. Jo, per si de cas, ja ho he demanat 😀


Inmaculada Martínez, nova directora del Departament d'Enginyeria Minera, Industrial i TIC de la UPC Manresa - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nInmaculada Martínez, nova directora del Departament d'Enginyeria Minera, Industrial i TIC de la UPC Manresa\nLa presa de possessió va coincidir amb la de Pere Palà com a director de l'EPSEM\nredacció | manresa 12.11.2020 | 12:11\nInmaculada Martínez EPSEM-UPC\nLa professora, investigadora i catedràtica Inmaculada Martínez és la nova directora del Departament d'Enginyeria Minera, Industrial i TIC de la Universitat Politècnica de Catalunya · BarcelonaTech, amb seu a l'Escola Politècnica Superior de Manresa (EPSEM).\nL'acte de presa de possessió, que s'ha pogut seguir en directe per via telemàtica, ha coincidit amb la presa de possessió de Pere Palà com a director de l'EPSEM, el mateix dia 4 de novembre, al Campus UPC Manresa.\nDoctora enginyera industrial per la UPC (1998), enginyera tècnica industrial en Electrònica (1980) i enginyera industrial en Electricitat (1985) per la mateixa Universitat, Inmaculada Martínez és catedràtica d'escola universitària, en l'àrea de coneixement de Tecnologia Electrònica.\nCom a professora, imparteix docència a l'EPSEM, on ha estat sotsdirectora de Planificació i Qualitat (2019-2020) i sotsdirectora cap d'Estudis de l'EPSEM (1997-1999). També ha estat adjunta a als vicerectorats de la UPC d'Ordenació Acadèmica (1986-1988) i de Personal Acadèmic (1984-1986).\nFins l'octubre passat, també formava part de la candidatura electoral del professor Pere Palà en la direcció de l'EPSEM, a qui pren ara el relleu en la direcció del Departament d'Enginyeria Minera, Industrial i TIC. Dins d aquesta unitat ha estat cap de la secció TIC, així com secretària de l'anterior Departament de Disseny i Programació de Sistemes Electrònics (2010-2014), integrat en el departament que ara dirigeix.\nAnteriorment, també ha estat responsable del Sistema de Garantia Interna de Qualitat (SGIQ) de l'EPSEM (2014-2019), del programa INNOVA de la UPC a l'Escola (2000-2003) i responsable del Diploma de Gestió Industrial (1999-2005).\nCom a investigadora, centra la seva recerca en el camp de l'Electrònica de Potència. He codirigit una tesi doctoral defensada l'any 2012 i ha participat en diversos projectes de recerca. Ha presentat publicacions en congressos internacionals i nacionals, tant en el camp de l'electrònica de potència com en el camp de la innovació docent, i ha treballat en la línia de recerca 'Qualitat de potència i energies renovables'. Actualment forma part del Centre de Recerca d'Electrònica de Potència (PERC-UPC).\nEn el camp de la recerca, entre els objectius que es planteja com a directora del Departament estan l'impuls i el suport al grup i centre específic de recerca Smart Sustainable Resources (SSR), com a instrument principal per a incentivar la investigació científica i tecnològica del Departament, així com la creació d'un nucli nou de recerca entorn l'automoció i la mecànica, que cohesioni l'expertesa existent en aquest àmbits, amb la implicació de les empreses del sector.\nDe la mateixa manera, també en el camp de la recerca, té com a objectiu enfortir el Programa de Doctorat del Departament donant suport al coordinador del programa, elaborant una estratègia col·lectiva i incorporant accions de millora. Fer més visible la recerca, organitzant Fòrums on es presentin les activitats i els resultats de la recerca. Així com també, fer-les públiques a través de diferents canals de comunicació.\nPel que fa al personal del Departament, vol lluitar, junt amb la direcció de l'EPSEM, per aconseguir la incorporació de més professorat permanent, tenint present la necessària renovació generacional. També estabilitzar i crear places de tècnics de laboratori a les àrees on hi ha mancances i vetllar, dialogant amb el Rectorat de la Universitat, per millorar la trajectòria del personal en formació.\nMés enllà del departament, la directora Martínez, vol potenciar el treball col·laboratiu en temes de recerca i de docència entre les persones de les diferents seccions de l'EMIT i, també, amb les persones de les altres seccions departamentals de l'Escola. Tot això, de costat a la direcció de l'EPSEM per tirar endavant projectes comuns com el TechLAb, l'Edifici de Vidre o l'Institut 4.0.


Solidaritat UB convoca ajuts per a Personal d'Administració i Serveis - Fundació Solidaritat Universitat de Barcelona\nHome Acció social Solidaritat UB convoca ajuts per a Personal d’Administració i Serveis\n23/12/2021 11/01/2022 Acció social, Institucional, Notícies\nEn el marc de les accions d’inclusió de la Fundació, la convocatòria s’adreça a PAS amb fills/es o persones menors d’edat a càrrec amb determinat grau de diversitat funcional.\nLa Fundació Solidaritat de la Universitat de Barcelona convoca una borsa d’ajuts per a membres del Personal d’Administració i Serveis de la UB que tinguin fills o filles o persones menors d’edat a càrrec amb un grau de diversitat funcional física, psíquica o sensorial igual o superior al 33%, per facilitar-ne la inclusió en els àmbits de la salut, l’educació, l’atenció social o similars.\nPer poder participar en aquesta convocatòria, les persones interessades hauran de fer arribar el full de sol·licitud, acompanyat de la documentació indicada, a l’adreça de correu electrònic solidaritatub@ub.edu.\nLa data límit de presentació de sol·licituds és el 19 de gener de 2022.\nLa inclusió és un dels reptes clau de Solidaritat UB\nLa Universitat de Barcelona està compromesa amb l’assoliment dels Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS) de l’Agenda 2030 de les Nacions Unides; i la Fundació Solidaritat UB treballa, específicament, en la concreció d’aquest compromís. Entre d’altres, els projectes de Solidaritat UB s’adrecen a fer realitat l’ODS 10, que, en la seva meta número 2, es proposa «potenciar i promoure la inclusió social, econòmica i política de totes les persones».\nI és que, malgrat la societat incorpora cada cop més la diversitat funcional com una característica que ha de ser tinguda en compte per no crear situacions d’exclusió, encara hi ha molt àmbits, situacions i circumstàncies que poden excloure les persones amb diversitat funcional. I la correcció d’aquestes situacions sovint les obliga, a elles i a les famílies de les quals depenen, a incórrer en despeses addicionals per a la recepció de serveis de salut, sociosanitaris, educatius i d’altre tipus, que contribueixin a pal·liar-les.\nEnguany, a més, la situació derivada de la pandèmia de la COVID-19 i les mesures preses per fer-hi front han provocat que, en alguns casos, s’ajornessin o suspenguessin tractaments, teràpies, consultes de professionals… sovint imprescindibles per al benestar i el progrés socioeducatiu dels fills i filles i menors a càrrec.\nEn aquest sentit, la Fundació Solidaritat UB publica la present convocatòria, en el marc de les seves accions d’inclusió social i d’acord amb les finalitats recollides als seus estatuts: «promoure, emparar, ampliar i dur a terme iniciatives d’acció social a favor dels sectors de la nostra societat en situació de vulnerabilitat econòmica, risc d’exclusió social i pobresa» (art. 5.1.c), tenint en compte que «donarà prioritat […], incorporant-los com a beneficiaris, si s’escau, als membres de la comunitat universitària» (art. 8).


Nou portal amb l’oferta d’ocupació i formació a la ciutat – Terrassa Ocupació\nTerrassa Ocupació > Borsa de treball > Nou portal amb l’oferta d’ocupació i formació a la ciutat\nPer:OcupacióPublicat el: Mar 21st, 2018A: Borsa de treball, Formació, General, Joves, Ocupació, Orientació\nÉs el primer d’aquestes característiques que hi ha a Catalunya on tots els agents socials, econòmics i de l‘àmbit de la formació professional s’han posat d’acord per mostrar en un únic portal tota l’oferta de treball, de formació i de pràctiques laborals a les empreses.\nTreballterrassa.cat és el nou portal de l’ocupació i la formació que avui estrena la ciutat i que ahir al vespre es va presentar al Vapor Universitari davant la ciutadania i els agents socioeconòmics. Es tracta d‘un portal fruit de la concertació entre els membres del Pacte per a l’Ocupació i del Consell de la Formació Professional que té per objectiu oferir un catàleg virtual de tota l’oferta formativa, treball i pràctiques a l’empresa que hi ha la nostra ciutat.\nL’alcalde de Terrassa, Alfredo Vega, va donar la benvinguda a l’acte de presentació del nou portal que va comptar amb una conferència marc del catedràtic d’Estructura Econòmica, Santiago Niño Becerra, que va tractar sobre el mercat del treball i les professions del futur. A continuació, els agents del Pacte per a l’Ocupació i del Consell de la Formació Professional, que són la patronal CECOT, la Cambra de Comerç i Indústria de Terrassa, els sindicats UGT i CCOO i els representants del centres educatius de l’FP tan públics, privats i concertats, van donar la seva opinió en relació al nou portat que a posteriori va presentar la periodista, Marta Carreras.\nEl portal té quatre grans apartats. El primer és el de les entitats que el conformen i que bolquen totes les seves ofertes siguin de formació o d’ocupació, el segon és l’apartat d’ofertes de treball on es despleguen totes les ofertes de feina que hi al nostre territori perquè la ciutadania s’hi pugui inscriure, així com també hi ha l’opció que les empreses puguin penjar les seves ofertes. El tercer àmbit és de les ofertes de formació professionalitzadora des d’on s’accedeix a un ampli ventall de cicles de formació de grau mig o superior, formació contínua, entre d’altres. I el quart, i darrer àmbit, és el de pràctiques en empresa on es visualitzen totes les formacions reglades que requereixen un període de pràctiques dins l’àmbit empresarial perquè l’alumnat aconsegueixi una formació més integral. Per la seva banda, les empreses poden veure les formacions que requereixen pràctiques i poden col·laborar en la qualificació professional dels alumnes tenint-los in situ aprenent l’ofici.\nAquest portal també té la missió de substituir el www.pof.cat, que es va crear amb el mateix objectiu ja fa més d’una dècada fruit també del Pacte Local per l’ocupació de Terrassa i ha arribat a la seva caducitat. El portal és el primer d’aquestes característiques que hi ha a Catalunya on tots els agents socials, econòmics i de l‘àmbit de la formació professional s’han posat d’acord per mostrar en un únic portal tota l’oferta de treball, de formació i de pràctiques laborals a les empreses.


11/08/2014 - Ràdio Maricel de Sitges. 107.8 FMRàdio Maricel de Sitges. 107.8 FM\nIsidre Baqués, el pendonista de Festa Major i el “ball de les teules”\n12:07, Dilluns, 11 agost 2014\nEl pendonista abans de l’entrevista.\nDe bastoner a casteller, de casteller a geganter, de geganter a portant del Sant, i enmig un munt de petites coses relacionades amb la Festa Major. L’isidre Baqués ve d’una familia vinculada de sempre a la celebració més gran de Sitges. Avui, el pendonista té entre les seves tasques la neteja de la teulada de la Parròquia després del castell de foc. És el ball de les teules, com el defineix ara que ja està jubilat. Des de la vorera del carrer, l’únic que li sap greu a l’Isidre és veure massa gent als balls amb el vas a la mà, i desitja que algun dia els gegants ballin més sovint al so de la banda.\nEl foc de Can Vinyals. Parlen Vinyet Lluís i Ricard Rodriguez\n12:06, Dilluns, 11 agost 2014\nLes flames s’aixecaren amb força (foto: Enric Soler)\nArran del foc que es va produïr divendres al migdia a la finca de Can Vinyals, conversem amb la regidora de governació, Vinyet Lluís, i amb el cap del parc de bombers voluntaris, Ricard Rodríguez. Ambdós comenten els fets i la conjuntura actual que viu el parc de bombers sitgetà, molt mancat d’efectius per oferir un servei continuat, arran de la negativa a incorporar nou personal que imposa la Generalitat.\nRepte d’alta volada per al Juvenil A de la Blanca Subur\n11:50, Dilluns, 11 agost 2014\nEl Nou Pins Vens acollirà a partir d’aquest dijous dia 14 la 34ª edició del Torneig de Futbol Formatiu Juvenil ‘Memorial Jaume Serra’. La presència d’equips com el FC Barcelona, RCD Espanyol, L’Hospitalet o Damm seran, sens dubte, una prova de toc per al Juvenil A de la Blanca Subur, que aquesta temporada afrontarà el complicat repte d’intentar mantenir-se a la Divisió Nacional. Aquest serà el principal objectiu d’un equip que, com ha explicat el seu tècnic David Porras, s’haurà de mentalitzar per competir a un nivell que el permeti no patir masses angoixes.


Activitats esportives per a nens: 5 possibilitats que possiblement desconeixies\nEl sedentarisme és perjudicial a totes les edats, i encara més en nens i adolescents ja que, en estar en ple creixement físic i mental, l’exercici físic és un factor imprescindible per aconseguir un desenvolupament ple en tots dos plans.\nEls avantatges de les activitats esportives per a nens són moltíssimes, aquí tens les més importants:\nAugment del creixement i desenvolupament de músculs, ossos i articulacions.\nEs potencia la coordinació i la psicomotricitat.\nServeix per desenvolupar múltiples habilitats, tant físiques com a mentals.\nRedueix el risc de patir determinades malalties com la diabetis.\nRegula l’ansietat i serveix per vehicular adequadament la impulsivitat.\nEstimula l’afany de superació.\nEls ensenya a crear i regularitzar hàbits positius.\nActivitats esportives per a nens: una infinitat de possibilitats\nFutbol, bàsquet, handbol, atletisme…. les opcions per practicar esport durant la infància són innombrables i diferents, per la qual cosa és pràcticament impossible no trobar algun que s’adapti als gustos, capacitats i habilitats de cada nen o nena.\nEls citats en el paràgraf anterior són les opcions clàssiques i solen tenir una gran acceptació entre els nens i els seus pares, raó per la qual en pràcticament cada barri hi podem trobar clubs on apuntar als nostres fills perquè els introdueixin a les seves regles i funcionament i, a poc a poc, es vagin introduint a la seva pràctica.\nPerò pels qui busquin esports o activitats físiques una mica més minoritàries i originals, hem seleccionat 5 alternatives.\nActivitats esportives diferents\nEs tracta d’una variant de l’esport rei per excel·lència, el futbol, inventat pels noruecs i, francament, més divertit. Als jugadors se’ls acobla una espècie de “bombolles” de plàstic perquè puguin donar cops contra el terra i xocar entre ells. En aquest simpàtic esport es prioritza el divertir-se, riure i passar-ho en gran per sobre de marcar gols i aconseguir les victòria.\nEncara que té gran acceptació als països asiàtics, el bàdminton és un esport de raqueta poc conegut al nostre país, però molt valorat pels professors d’educació física perquè potencia els reflexos, la velocitat i la capacitat de reacció. Es pot jugar individual o en parelles.\nEncara que el seu principal objectiu és la relaxació de cos i ànima, practicant ioga es treballa moltíssim l’elasticitat muscular i òssia, per la qual cosa és una activitat física potent i molt recomanable.\nUn altre esport no gaire conegut i poc practicat però ideal per, entre altres coses: millorar la concentració, disminuir la impulsivitat, afavorir la psicomotricitat i, sobretot, aprendre a tenir un control total i màxim de coordinació entre els braços, el pols i la ment.\nUna altra possibilitat d’activitat física que possiblement havies passat per alt és apuntar-te a balls populars. La jota, el flamenc o les sevillanes són ideals per moure’s i potenciar la coordinació, la constància i el treball en grup.\nNo hi ha dubte que l’exercici físic és un tronc comú del que brollen moltíssims esports i activitats, alguns més coneguts i populars que uns altres però tots altament beneficiosos per a tots: petits i grans.


L'Espanyol diu adéu a les seves opcions de jugar a Europa la pròxima temporada - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nL'Espanyol diu adéu a les seves opcions de jugar a Europa la pròxima temporada\nL'Espanyol s'ha quedat sense cap opció de jugar a Europa la pròxima campanya després de la derrota que va patir davant el Vila-real (2-0), cosa impensable al final de la primera volta quan l'equip competia amb els millors de la competició. L'equip blanc-i-blau està sent un dels pitjors equips de la segona volta i només ha sumat 12 dels 54 punts en joc (tres victòries, tres empats i dotze derrotes). Ha passat d'ocupar la quarta plaça, després de a conclusió de la primera part del campionat, a l'onzena. Dissabte que ve, els pericos reben l'Almeria a Montjuïc.\n12 Mai 2008 - 22.50\nFeia setmanes que l'objectiu de classificar-se per la Copa de la UEFA havia quedat en un segon pla pels mals resultats i la plantilla es conformava amb entrar a la Copa Intertoto, però tampoc ha estat capaç de classificar-se per a una competició menor ateses les expectatives creades.\nUn desenllaç tràgic per a un equip immers en una crisi brutal, ja que fa nou jornades consecutives que no guanya. Quan falta només una jornada per a la conclusió de la Lliga, els blanc-i-blaus sumen un punt menys que la passada campanya.\nEspanyol de rècord


Una estudiant de quart d'ESO aconsegueix una beca per activitats d'investigació | Viu Molins de Rei\nEls set estudiants del Baix Llobregat seleccionats pel programa “Joves i Ciència” van reunir-se en un acte a La Pedrera // Fundació CatalunyaCaixa\nLa Fundació CatalunyaCaixa ha seleccionat 52 estudiants que finalitzen quart d’ESO per participar a la cinquena edició del programa “Joves i Ciència“. Una de les escollides ha estat la molinenca Judit Rabell, estudiant de l’institut Lluís de Requesens, que ja està participant en aquest programa per fomentar la vocació científica dels joves amb interès, curiositat i inquietuds per la ciència.\nEl programa ofereix a Judit Rabell i la resta d’estudiants escollits la possibilitat de participar en activitats d’investigació totalment becades i els acompanya durant els dos cursos de Batxillerat fins arribar a la universitat. Els 52 estudiants seleccionats d’enguany procedeixen de 18 comarques catalanes, vénen de 34 centres públics, 17 concertats i 1 privat i 25 són noies i 27 són nois. Set dels escollits són del Baix Llobregat, i Rabell és l’única molinenca que ha estat seleccionada.\nEstada científica als Pirineus\nEl programa s’estructura en tres grans fases. A la primera, anomenada E2C3-MónNatura Pirineus, els estudiants tenen un primer contacte amb la recerca científica al MónNatura Pirineus, l’equipament que la Fundació té a les Valls d’Àneu. Durant 13 dies – del 25 de juny al 7 de juliol – els joves han tingut l’oportunitat de treballar intensament en un projecte científic, conviure amb d’altres estudiants integrants del programa i aprendre dels investigadors que lideren els projectes. El professorat que els ha acompanyat durant aquest període eren científics actius que treballen en els camps dels projectes proposats, investigadors que viuen el dia a dia d’un laboratori. Tot plegat ho han explicat en un blog, on Rabell, juntament amb la resta d’estudiants, ha anat explicant el dia a dia de l’experiència.\nD’aquí a un any, un cop els joves hagin finalitzat el primer curs de Batxillerat, tindran l’oportunitat de fer una estada a centres de recerca de reconegut prestigi o bé participar en un programa internacional de ciència. Per últim, la tercera fase permetrà als estudiants continuar tenint experiències en programes internacionals de ciència o en centres de recerca local. És molt semblant a la segona fase, però amb la diferència que en aquesta ocasió són els propis estudiants els que han de buscar el seu propi projecte d’investigació.\nEtiquetes:batxillerat centres de recerca ciencia ESO Fundació CatalunyaCaixa IES Lluís de Requesens Joves i Ciència Judit Rabell Lluís de Requesens MónNatura Pirineus Valls d'Àneu vocació científica


Boris Johnson: “Ucraïna va guanyar i mereix organitzar Eurovisió” – eurobloc.cat\n19 Juny, 2022 Jaume Bertran Actualitat, EUROVISIÓ 2023 0\nUkraine’s Klaus Orchestra Wins at the Eurovision Song Contest 2022 Grand Final\nEl primer ministre britànic, Boris Johnson, ha estat contundent: “Ucraïna va guanyar i mereix organitzar Eurovisió“. Ho ha dit tot just després de finalitzar la seva visita oficial a Kíiv. “Crec que Kíiv o qualsevol ciutat ucraïnesa segura seria un lloc fantàstic per organitzar-lo. Penso que poden fer-ho i que haurien de fer-ho“, va afegir el polític tot just aterrar al Regne Unit. Les declaracions de Johnson arriben tot just després que Eurovisió hagi decidit que Ucraïna no acollirà el show i que començarà a parlar-ne amb la BBC. Tot just després que es fes públic que el Festival de 2023 es farà al Regne Unit, diverses ciutats britàniques han mostrat interès per ser la seu del Festival: Londres, Brighton, Birmingham, Leeds, Liverpool, Manchester, Wolverhampton (Anglaterra), Cardiff (Gal·les), Belfast (Irlanda del Nord) Glasgow, Edimburg i Aberdeen (Escòcia).\nLa del primer ministre britànic no és l’única queixa oficial per la decisió d’Eurovisió de retirar a Ucraïna el dret d’organitzar el show de l’any que ve. El Ministeri de Cultura i Patrimoni Nacional de Polònia, el viceprimer ministre i el Consell Executiu de la cadena estatal polonesa TVP també donen suport a la petició que ha fet l’UA:PBC de continuar negociant la possibilitat d’organitzar el Festival a Ucraïna. Eurovisió, però, no ha respost cap d’aquestes crítiques ni, oficialment, la petició d’Ucraïna.\nEurovisió descarta oficialment Ucraïna i comença a negociar amb la BBC La presidenta d’Escòcia alimenta les especulacions sobre Eurovisió 2023 a Glasgow Ucraïna demana a Eurovisió continuar negociant sobre el Festival de 2023


El 2019 tanca amb 84 detinguts per maltractaments en l'àmbit domèstic\n84 detinguts per maltractaments\nLa policia va haver d’intervenir en un total de 66 casos, 18 per agressions en l’àmbit domèstic i 48 per desavinences conjugals\nActualitzada 04/01/2020 a les 06:22\nEl nombre de persones detingudes per delictes de violència domèstica l’any passat va ser de 84, d’un total de 66 casos. Així es desprèn dels balanços de detencions que el cos de policia publica setmanalment. Les dades són inferiors a les del 2018, quan el cos de policia va efectuar un total de 96 detencions, la qual cosa implica una disminució de dotze persones arrestades. En els últims cinc anys, el nombre de persones arrestades per violència havia anat en augment. Així, el 2014 es van arrestar 35 persones, 52 el 2015, 79 l’any 2016, 83 el 2017, i les 96 del 2018. En comparació amb les dades obtingudes el 2019, les denúncies per maltractament en l’àmbit domèstic han baixat. Tot i la davallada, des de l’associació Acció Feminista consideren que les lleis de protecció i ajuda, les campanyes del ministeri d’Afers Socials, el servei d’atenció a les víctimes de violència domèstica i familiar i les de violència de gènere, i el programa d’atenció per a la promoció de relacions no violentes del departament d’Igualtat estan sent efectives malgrat que és complicat arribar a una erradicació de la violència. “Com més protecció hi ha a les víctimes menys accions violentes es duen a terme”, va expressar Júlia Martínez-Illescas, membre del col·lectiu feminista. I va posar en relleu que la seguretat de les dones al Principat sembla més efectiva. “Algunes dones m’han comentat que se senten més protegides i segures a Andorra que als seus països d'origen”. Tot i que afirma que “el nombre de casos no pot ser gaire diferent al de la resta de països veïns, ja que la violència de gènere no s’acaba a la frontera”.\nAcció Feminista va fer una crítica a la metodologia que empra el cos de policia a l’hora de dur a terme el balanç de detencions setmanal, i va manifestar que “tenen tendència a posar que la violència ha estat recíproca, però aquesta mena d’agressió no existeix”. Illescas va destacar que en tot acte violent “sempre hi ha una part més poderosa i l’altra més dèbil, excepte quan es tracta d’una baralla. La violència va del més poderós al més dèbil”. Des de l’associació feminista també van expressar que per poder valorar i treballar envers les dades que s’extreuen dels balanços el primer pas és començar a distingir entre la violència domèstica i la de gènere, “que no són el mateix. El cos de policia ha de catalogar i recollir bé la informació”. Tanmateix, Illescas va remarcar que “la violència domèstica és aquella que es duu a terme dintre de les llars, en l’àmbit familiar, i en molts casos blanqueja la violència de gènere, ja que quan es produeix una agressió a una dona s’ha de considerar de gènere perquè la part dominant exerceix abús cap a la inferior”. El perfil del detingut per un delicte de violència domèstica és el d’un home, resident, de 36 anys. De les 84 detencions, el 75% van ser homes, 63, i el 25% dones, un total de 21. Un fet que evidencia que la majoria de casos van ser per agressions d’homes cap a dones. Malgrat que les xifres no diferencien entre les diverses tipologies de violència, dels balanços de detencions es desprèn que 18 casos van ser exclusivament per violència dins de l’àmbit domèstic, entre familiars, i 48 per maltractament, agressions o injúries entre membres de la parella. Així, la majoria d’arrestos que va efectuar la policia van ser per desavinences entre cònjuges. Els balanços de detencions també mostren que la majoria de detencions es realitzen a residents al país. Així, un total de 67 viuen a Andorra i 17 eren visitants. Pel que fa a la distribució dels arrestos, els mesos que més se n’han produït van ser agost i novembre, quan es va arribar a les nou detencions. Quant a les parròquies amb més arrestos, són les centrals, amb 22 a Andorra la Vella i 15 a Escaldes-Engordany. Cal destacar que a Ordino no s’ha efectuat cap detenció per violència domèstica en tot l’any.\n#8 II part.\nkalasnikova va dir..M'agrada el concepte "catòlic masclista" l'agafo un moment i ara el torno.\n-L'església catòlica no permet el sacerdoci femení\n- La seva jerarquia és bàsicament masculina\n-Les monges no obtenen la mateixa formació que als sacerdots\n- No disposen de diners. De fet treballen gratuïtament per col·legis, seminaris i convents. Existeix una paga simbòlica i moltes vegades ni això.\nPodem parlar d'explotació laboral per part de bisbes i cardenals. De fet Unión Internacional de las superioras generales ha denunciat reiteradament l'abús al Vaticà .670.ooo efectius treballen "desinteressadament" i són dones.\nEt ve de gust que parlem més minuciosament del Bisbat d'Urgell?\nAnys enrere a Itàlia es va plantejar públicament la situació laboral de les monges que treballaven gratuïtament als hospitals públics, a vegades catòlics i unes altres no, després que alguna d'elles denunciessin als patrons. Els plets van seguir endavant malgrat un primer intent de frenada per part de les jerarquies italianes, però al final les monges-infermeres ho van aconseguir, obtenint les contribucions a la seguretat social, sous formals i quitances al final de la carrera. 'L'Osservatore Romano' ha obert un segon capítol, no sols italià, sinó mundial.\nRaul va dir..Ara resulta que les feminazis diuen que existeix una part debil, dones, i una forta, homes....... en que quedem......igualtat???? Vosaltres mateixes afirmeu que hi ha diferencies fisiques evidents.....\nqui us entengui que us compri....\nTens raó. No em faig a la idea del perquè molts utilitzeu el terme feminazi per parlar de feminisme.Sembla tal vegada que us manquin recursos a l'hora de debatre.Al cas. Dona-li una volta més amb allò de les diferències físiques entre gèneres i expliquem que no entens exactament.\nDades i balanços va dir..Doncs en els països nòrdics, en els quals els estàndards educatius són més elevats i en els quals les polítiques d'igualtat, gènere i diversitat sexual s'han portat més lluny des de fa 40 anys, la violència contra les dones és molt més gran que en la "catòlica i masclista Andorra" on la suposada violència contra la dona és mínima en comparació amb Dinamarca, per exemple.\nM'agrada el concepte "catòlic masclista" l'agafo un moment i ara el torno.\nGender va dir..Sense subvencions europees no haurien aquestes notícies.\nSense comentaris com aquest no existiria cap necessitat.\nSense subvencions europees no haurien aquestes notícies.\nAra resulta que les feminazis diuen que existeix una part debil, dones, i una forta, homes....... en que quedem......igualtat???? Vosaltres mateixes afirmeu que hi ha diferencies fisiques evidents.....\nSense dades és una argumentació gratuïta.\n#1 Dades i balanços\nDoncs en els països nòrdics, en els quals els estàndards educatius són més elevats i en els quals les polítiques d'igualtat, gènere i diversitat sexual s'han portat més lluny des de fa 40 anys, la violència contra les dones és molt més gran que en la "catòlica i masclista Andorra" on la suposada violència contra la dona és mínima en comparació amb Dinamarca, per exemple.


Ciutat de les Lletres | No podem aguantar més el pare!\n16 maig No podem aguantar més el pare!\nPublicat a les 10:43h a Articles, Ressenyes\tper\tCiutat de les Lletres\nJacques-Alain Miller llegeix  Una setmana de vacances, de Christine Angot.\nUna setmana de vacances  demostra que ja no podem aguantar més el pare. L’he llegit com una apologia d’avui, una apologia dels nostres «farts de pare». Ens fa entendre per què hem de deixar el regnat del pare. El pare, aquesta plaga que ha tingut els seus dies, està obsolet. El pare incestuós és un personatge conegut a la literatura, però aquí és una altra cosa: és la novel·la del pare com l’impossible de suportar. Com a tal, és real, un efecte de sentit paradoxalment real. “Ella” (atès que en aquesta novel·la els protagonistes es designen amb els únics pronoms “ell” i “ella”) gravita al voltant d’aquest real, s’hi gira i regira absolutament. El gira-sol és un heliotropi [heliotrope], i ella es mostra com un paternotropi [paternotrope], un massa-pare, fins a l’eclipsi del pare al final de la novel·la. És la novel·la del que Lacan va anomenar la perversió [père-versión, versió del pare]: el pendent, el tropisme vers el pare.\nEl pare, com desfer-se’n? És possible desfer-se’n? Aquesta és la pregunta constant de Lacan. El seu punt de partida va ser el Nom-del-Pare, posat en funcionament, des del Seminari III fins al Seminari IV, per donar compte de psicosis, neurosis i perversions, però no del que seria el normal. Al Seminari VI, es nota que el concepte de desig desplaça les línies del complex d’Èdip. Aquest Seminari, de fa mig segle, El desig i la seva interpretació , és contemporani d’Una setmana de vacances.\nEl desig no té res a veure amb l’instint, la guia infal·lible de la vida, que va directament al punt, que condueix el subjecte a l’objecte que necessita, aquell que s’adapta a la seva vida i a la supervivència del cos. Encara que es busqui la seva parella en la realitat comuna, l’objecte del desig se situa en el fantasma de cadascú. El Seminari pretén aclarir la dimensió del fantasma: en aquest nivell, entre el subjecte i l’objecte hi ha un o bé/o bé. A nivell del que s’ha anomenat coneixement, els dos, subjecte i objecte, s’adapten entre si, hi ha coaptació, coincidència, fins i tot una fusió intuïtiva dels dos. En el fantasma, en canvi, no hi ha aquest acord, sinó un fracàs específic del subjecte davant de l’objecte de la seva fascinació, un cert tallar l’alè. Lacan parla de l’esvaïment del subjecte, del moment en què no es pot anomenar. Això es veu representat a la novel·la pel fet que les persones no s’anomenen, romanen en l’anonimat i que la qualitat de pare i la de filla només s’expressen de la manera més fugaç. Només hi ha la famosa “diferència dels sexes”.\nHi ha una frase al Seminari que diu: “El pudor és […] la forma real del que s’encunya en els símptomes de la vergonya i el fàstic”.  Entenem que el pudor és la barrera que ens atura quan estem en el camí del real. Una setmana de vacances va més enllà de la barrera del pudor , i avança cap a la zona on sol ser el símptoma el que opera, a través de la vergonya i el fàstic.\nAllà coneixem un pare, l’Ell de la novel·la, que odia el desig: el que l’ocupa és el gaudi. El mesurem pel que provoca el seu eclipsi al final: ella li explica un somni, un missatge de desig per desencriptar, i de seguida li canvia l’estat d’ànim: està indignat, molest, furiós, calla, enfadat. El desig, en forma de somni, fa malbé la fixitat del seu gaudi. Fixació recolzada per la repetició, els poders de la qual Camille Laurens també explora. Aquí, el gaudi torna com una melopea insistent. La separació entre desig i gaudi es fa palpable. El gaudi esdevé una brúixola infal·lible, a diferència del desig.\nEl pare mostra la seva voluntat de transmetre un ideal, fa de superjo. Es traspassen els límits del pudor i, alhora, es restitueixen de manera irrisòria a nivell de vocabulari: el pare ensenya la lliçó de com ben-dir (biendire) mentre fa alhora la lliçó de la perversió.\nEstem en la fase de sortir de l’edat del pare. Si hi ha un llibre que m’ha donat la sensació més viva d’això, és Una setmana de vacances. Es l’emblema del que estem vivint. Freud salva el pare, mentre que segons Lacan el pare s’ha d’interpretar en termes de perversió. Veiem clarament al Seminari VI que el complex d’Èdip no és en absolut l’única solució del desig: és la seva forma normalitzada, i la seva presó. El complex d’Èdip és patogen.\nUna setmana de vacances actualitza aquest progrés del Seminari de Lacan. El seu desig s’emancipa en favor del silenci i de la còlera del pare. Es troba al final de la novel·la en una estació de tren, on l’únic element familiar, heimlich, és la seva bossa de viatge. El text acaba amb aquestes frases: “Ella el mira. I ella parla amb ell” . La bossa de viatge ve en lloc del pare, com un objecte a. Aquesta és ara l’adreça, allò on s’allotja el subjecte suposat saber. És la seva bossa de viatge qui li interpretarà el seu somni.\nText publicat a Lacan Quotidien n°317, 26 d’abril de 2013, publicació en línia: www.lacanquotidien.fr\n Fragments escollits i preparats per Christiane Alberti a partir de la intervenció de J.-A. Miller del dissabte 20 d’abril, durant converses, lectures i projeccions dirigides per Christine Angot al Teatre Sorano de Tolosa del 18 al 21 d’abril de 2013, disponible a Youtube.\n Angot C., Una setmana de vacances. Anagrama, Barcelona 2014.\n Ibídem, pàg. 488.\n Angot C., Una setmana de vacances, op. cit., pàg. 137.


Quadern de bitàcola | Alto a la Guardia Civil\npeprossello | 24 Maig, 2010 09:17 | Compartir:\nA qualsevol que expliqui que un ciutadà pot ser agredit, insultat, detingut, denunciat, jutjat i multat pel simple i únic fet de parlar la seva llengua, de dirigir-se en la seva llengua a... uns representants de les forces d'ordre. I això és així a qualsevol lloc del món, segurament; bé, no a qualsevol lloc: això pot passar, de fet passa, a Mallorca i amb massa freqüència. Qui diu Mallorca, diu qualsevol altre indret on el català tengui la consideració de llengua oficial; suposo que també es donen casos als altres països que avui fan part de l'Estat espanyol i tenen llengües pròpies oficials diferents de l'espanyol.\nEl fet que un ciutadà catalanoparlant pugui passar-s'ho malament pel fet de voler parlar la seva llengua és lamentable; que els responsables del seu mal tràngol siguin agents de l'autoritat, és inacceptable; que els responsables polítics d'aquesta situació, a dreta i esquerra, ens prenguin sistemàticament el pel, parlant de bones maneres, de cursos de formació, d'instruccions precises..., mentre el problema en absolut té traça de millorar, és indigne. I això passa ara i aquí, com massa sovint ens recorda l'Oficina de Drets Lingüístics de l'OCB.\nAquesta setmana hem sabut de tres casos més de clara discriminació lingüística. Són tres casos potser no d'una transcendència espectacular, com n'hi ha hagut d'altres, però ben significatius de com la quotidianitat pot ser trasbalsada per un ensurt amb la Guàrdia Civil. A Pollença, un vianant va haver d'aguantar que, a més d'identificar-lo, els agents li diguessin que tot i que l'entenien estava obligat a parlar-los en espanyol. A la caserna del Pont d'Inca, una veïna que havia de fer uns tràmits es veié obligada a canviar d'idioma perquè el guàrdia adduí que no l'entenia (us imaginau quants casos com aquest, concretament, ni tan sols transcendeixen). A la carretera de Manacor, a l'alçada de Porreres, una parella de la Guàrdia Civil va aturar un cotxe amb dos joves a bord, un dels quals va acabar enregistrat després d'haver contestat en català als agents.\nPerò, insistesc, els pitjor és l'actitud de les administracions, dels responsables polítics que, finalment, el que fan millor és tapar la vergonya de les forces de seguretat. La Guàrdia Civil està demostrant fins a quin punt és un paradigma de l'espanyolisme més reaccionari i catalanofòbic. Però que hem de pensar dels dirigents socialistes que no fan res per a modificar aquestes actituds ni rescabalar els afectats. Deu ser ver que el que més se sembla a un espanyol de dretes és un espanyol d'esquerres.\n(Publicat a IBdigital.net, el 20 de maig de 2010)


Crítica: 'La novia del desierto', de Cecilia Atán i Valeria Pivato\nEl film argentí 'La novia del desierto' està protagonitzat per una dona que veu com la seva vida canvia sobtadament en la maduresa\nLa novia del desierto és una pel·lícula argentina, obra de dues directores i guionistes que s’estrenen en el llargmetratge, Cecilia Atán i Valeria Privato. El film té el seu encant indiscutible, lligat a la senzillesa del plantejament, als paisatges, desolats però entranyables que ens mostra i, sobretot, a la interpretació dels dos actors protagonistes: Paulina Garcia ja ens és força coneguda, aquí fa un paper que té algun punt de contacte amb el de Glòria (Sebastián Lelio, 2013), tot i que aquesta Teresa sigui una dona molt diferent; Claudio Rissi és un actor molt implicat en el teatre argentí i que ha estat més conegut en la seva maduresa, després d’una llarga carrera amb alts i baixos.\nLa història no és del tot original, això de les segones oportunitats tardanes, lligades gairebé sempre al trencament de la solitud gràcies a una trobada sentimental i sexual, és un tema recurrent del qual en coneixem moltes variants, en la literatura i en el cinema. Aquí ens trobem amb un home i una dona modestos, reals i amb aparença real. Res a veure amb aquestes iaies i iaios recautxutats del Book Club (Bill Holderman, 2018). La protagonista és una serventa fidel, que amb poc més de cinquanta anys es troba relativament acomiadada de la feina. Una serventa d’aquelles tradicionals, en extinció, devotes dels amos i que han arribat a identificar-se amb ells com si fossin la seva família. Li han buscat, però, una altra feina, tot i que li caldrà desplaçar-se mil quilòmetres enllà, a la ciutat de San Juan. Això dóna a la història una relativa aparença de road movie alternativa i semblaria una història iniciàtica, en algun moment, si no fos que els protagonistes ja són una mica grandets.\nL’accidentat viatge d’aquesta Teresa sense ambicions farà que coneguem els desolats paisatges desèrtics de la zona i llocs sorprenents i evocadors, com ara el sorprenent santuari de la Difunta Deolinda Correa. Si algú vol creure que aquestes mostres de fervor popular pintoresc, al marge del catolicisme oficial són d’altres indrets, tan sols cal que pensi en el Santet del Poble Nou o en el paratge de l’Ermita del Remei. Al lloc del Santuari, convertit avui en una mena de gran centre comercial i turístic una mica atrotinat, s’ensopegarà amb un venedor ambulant, perdrà la bossa de mà i crec que ja no cal explicar res més, tot i que l’argument s’ha difós a bastament i no té gaires complicacions.\nLa pel·lícula compta amb algunes limitacions, la història sembla que no acabi de tirar endavant del tot i el final, ambigu i apressat, ens deixa una mica orsai. De fet, fa temps que m’ensopego amb molts d’aquests finals suposadament oberts, que no acaben d’aclarir les coses del tot. Hi ha gent que els troba magistrals, no és el meu cas. El film té una molt bona banda sonora de Leo Sujatovich i un director de fotografia molt interessant, Sergio Armstrong. Té, a més, la virtut afegida d’una durada breu, no arriba a l’hora i mitja, cosa que avui és d’agrair, ja que hi ha una tendència incomprensible a allargar moltes històries més enllà del que tocaria.\nArgentinaCecilia AtánCinema argentíCrisi existencialJúlia CostaValeria Pivato\nPublicat per\tRedacció\t- set. 14, 2018\nPublicat per\tRedacció\t- set. 17, 2018\nEn la pel·lícula de Billy Wilder un executiu vol introduir la Coca-Cola a la URSS mentre cuida de la filla del seu cap.


Una entitat busca casa als seus felins\nTàrrega busca casa als seus felins\nActualitzada 27/01/2019 a les 10:44\n© L'associació assumeix també les operacions i les assistències veterinàries dels gats amb problemes de salut.\nL’entitat TarreGATS ha aconseguit treure del carrer i donar en adopció un total de 34 gats en un any, així com dur a terme nou esterilitzacions més de gats ferals i ajudar a alimentar les diferents colònies felines de carrer. Des del mes de juny passat han repartit 216 quilograms de pinso sec i 649 de menjar en llaunes. També han hagut d’assumir nombroses operacions i assistències veterinàries derivades d’infeccions o accidents.\nLes seues impulsores, Anna, Maite, Sílvia i Cristina, estan molt satisfetes amb el projecte, però reconeixen que necessitarien més suport institucional, motiu pel qual demanen a l’ajuntament de la capital de l’Urgell un espai físic i destaquen la necessitat d’habilitar una gatera.\nLes responsables de TarreGATS expliquen que “no podem atendre totes les urgències que es registren a Tàrrega i que estan relacionades amb abandons de gats nounats i animals malalts, ja que no disposem de prou cases d’acollida ni instal·lacions per això, estem desbordades”.\nAmb tot, asseguren que a Tàrrega hi ha molta consciència ciutadana, encara que “hem de recordar a la gent que el protocol ha de ser avisar la Policia Local perquè altrament no queda cap constància davant l’ajuntament de totes les assistències que realitzem”.\nLa idea inicial de l’entitat era únicament centrar-se en el control i gestió de les colònies felines implantant el programa CER −Captura, Esterilització i Retorn−. No obstant, després d’aquest primer any d’activitat conclouen que és imprescindible la necessitat d’una gatera a Tàrrega per atendre els casos urgents i oferir un correcte protocol de recollida i assistència per a aquests animals.\nMés gossos abandonats després de l’inici de la temporada de caça\nAmigos Peludos Bajo Cinca, la protectora de Seròs, va inaugurar dijous la temporada d’abandons de gossos de caça amb l’arribada de Dylan, un llebrer de dos anys amb cicatrius per tot el cos que necessita una nova llar. Des de la protectora denuncien que “milers de peluts mal denominats de caça, entre llebrers, conillers, pointers, beagles, bretons i perdiguers, són abandonats o assassinats a mans dels seus amos” després de perdre capacitats. “Aquest mes de febrer n’arribaran molts més”, asseguren. En els últims dies també van acollir Celine, una altra llebrer de dos anys que va arribar embarassada.


Cinc anys d'Aplec: Llavors per al canvi necessari - ACCIO ECOLOGISTA-AGRO\nArrel de la web > Notícies > Cinc anys d’Aplec: Llavors per al canvi necessari\nCinc anys d’Aplec: Llavors per al canvi necessari\nManifest de l’Aplec Ecologista del País Valencià\ndivendres 11 de setembre de 2015, per AE-Agró\nPer cinqué any consecutiu, Carrícola (La Vall d’Albaida, València) tornarà a convertir-se en la capital de l’ecologisme valencià. El cap de setmana del 19 i el 20 de setembre el Centre d’Educació Ambiental L’Ametla de Palla acollirà de nou l’Aplec Ecologista del País Valencià, una convocatòria impulsada per la Coordinadora Ecologista de la Vall d’Albaida (CEVA), La Colla Ecologista l’Arrel d’Ontinyent, Acció Ecologista-Agró i l’Ajuntament de Carrícola amb el suport de més d’una desena d’entitats. A continuació reproduïm el manifest de l’Aplec, una cita imprescindible on el debat i la reflexió sobre medi ambient es conjuguen amb la diversió i les ganes de passar-ho bé i de compartir experiències. Bon Aplec i Salut!!! APLUT!!!\nEnguany és la cinquena edició de l’Aplec Ecologista del País Valencià i pensem que és un moment idoni per fer la vista enrere i veure quin ha estat el procés dut fins ara; per a plantejar-nos el present i encarar el futur.\nL’Aplec va nàixer en un context de sinergies entre La Coordinadora Ecologista de la Vall d’Albaida i altres col·lectius com La Colla Ecologista l’Arrel d’Ontinyent, en el marc de l’incendi que va patir part de la comarca i la imposició d’una línia d’alta tensió que la transnacional Iberdrola anava a implementar sobre part del territori afectat pel foc. En aquelles coordenades es va establir una plataforma d’oposició de caràcter comarcal a aquella infraestructura que va marcar aquell primer Aplec de 2011.\nD’altra banda, s’entenia que la trobada de persones i col·lectius sensibles amb el medi ambient, en un sentit ampli d’aquest concepte, que es volia organitzar havia de partir d’aquella idea d’actuar local i pensar global, des del context i les particularitats del País Valencià.\nEs partia, doncs, d’una visió holística, és a dir, de conjunt sobre allò que fem i les conseqüències mediambientals, econòmiques, culturals... que se’n deriven. D’altra banda, calia fomentar la denominada intel·ligència ecològica, això és conéixer els impactes de les pròpies accions, promoure millores per a reduir-los i compartir amb els altres els coneixements per a fomentar un canvi d’actitud.\nDe temàtiques, en taules redones, en conferències, en tallers, de camí a L’Ametla de Palla o sopant a la Plaça de Carrícola, se n’han tractades moltes: des de l’agricultura ecològica i els seus reptes, la gestió de l’aigua, l’energia, el tractament de la informació mediambiental, els boscos, fins a l’assoliment de la justícia social i formes diverses d’economia col·laborativa.\nDes de l’Aplec, amb caràcter miscel·lànic, es busca oferir informació sobre diferents temàtiques mediambientals, que moga a la sensibilització i, en conseqüència, al canvi de conducta de les persones. Aquesta dinàmica, que té un component individual, caldria veure de quina manera podria anar més enllà, és a dir, com fer que el respecte al territori (que el conformem també les persones que l’habitem) siga un motor col·lectiu, que funcione amb energia no contaminant, renovable, accessible i que no genere dinàmiques d’explotació entre les persones. Potser aquesta és la pregunta que hauríem de fer-nos.\nCaldria, per tant, plantejar quins elements ho impedeixen, quins factors (econòmics, polítics, socials, fins i tot psicosocials!) no faciliten un equilibri entre les persones i el medi.\nA més, s’ha de tenir en compte el context de canvis accelerats en bona part de les esferes de la vida del planeta, cada vegada més interdependents. En el nostre àmbit, el País Valencià, el canvi en els dirigents polítics a les institucions planteja expectatives possibilistes en la gestió i la importància de l’agenda mediambiental. Ara bé, en què poden quedar aquestes expectatives davant de problemes concrets que ens afecten de manera més directa com puga ser la planta de residus animals que es vol instal·lar a la nostra comarca o la qüestió del fem i els abocadors a tot el territori? Des d’un punt de vista global però connectat amb allò anterior, és possible un progrés que siga respectuós amb el medi i les persones amb tot el que aquest progrés implica?\nEn definitiva, volem proposar un marc de reflexió amb diferents preguntes que provoquen el qüestionament, la crítica argumentada, el matís... que sobrevolen L’Ametla de Palla i Carrícola com una àguila de panxa blanca el tercer cap de setmana de setembre:\nEl fet de disposar d’informació en profunditat sobre una determinada problemàtica mediambiental ens fa actuar? Com és eixa actuació?\nPodem transformar el món si només canviem les nostres conductes i hàbits individuals?\nCom canviar l’espai públic que implica relacions de poder basades en l’economia salvatge, el desarrelament i la manca de consciència ecològica?\nCom interrelacionar els diferents col·lectius i lluites que s’articulen arreu del territori? I com millorar la participació i la implicació en aquests?\nQuines estratègies resulten més adequades per a la defensa del territori i la resolució de problemàtiques mediambientals?\nCom hem dit, aquestes són algunes de les qüestions que hauríem de posar damunt la taula. Són preguntes de resposta oberta: llavors per al debat, l’enriquiment mutu i eines per a la gestió de les nostres vides i el territori que ens habita.\nBon Aplec i Salut!!! APLUT!!!\nVeure en línia : Obert el període d’inscripció per al 5é Aplec Ecologista del País Valencià


Les plantes interiors no milloren la qualitat de l’aire\nUn recent estudi assegura que les afirmacions que les plantes purifiquen l’aire són exagerades, sent molt més eficient la simple ventilació natural per a netejar l’aire dels espais interiors\ndijous, 7 de novembre 2019 - 12:11h\nUn recent estudi de la Universitat de Drexel, als Estats Units, ha fet caure el mite que les plantes ajuden a millorar la qualitat de l’aire dels espais interiors. Segons els seus autors, les plantes ajuden a decorar els espais d’una casa o d’oficines, però quan es tracta de millorar la qualitat de l’aire la ventilació natural supera a les plantes.\nMichael Waring, professor d’Ingenyeria Arquitentònica i Ambiental de la Facultat de Drexel i autor del nou estudi, assegura que «les plantes són genials, però en realitat no netegen l’aire interior el prou ràpid per tenir un efecte en la qualitat de l’aire de la seva llar o oficina».\nL’estudi, publicat al Journal of Exposure Science and Environmental Epidemiology, va repassar les investigacions fetes durant dècades sobre la millora de l’aire de les plantes en espais interiors i va arribar a la conclusió que «aquest va ser un error comú durant molt de temps».\nEl mite creat al voltant de la millora de la qualitat de l’aire de les plantes va tenir lloc el 1989 quan la NASA, en la recerca per trobar noves maneres per netejar l’aire a les estacions espacials, va declarar que les plantes podrien utilitzar-se per eliminar de l’aire substàncies químiques que causen càncer.\nEs va col·locar una planta en una càmera hermètica, sovint amb un volum d’un metre cúbic o més petit, on s’hi va injectar un únic component volàtil orgànic i es va rastrejar la seva descomposició al llarg del curs de moltes hores o dies.\nPerò el problema d’aquest experiment, i altres similars, és que es van dur a terme en una càmera hermètica en un laboratori, en un ambient que tenia poc en comú amb una oficina o casa.\nEl mite creat al voltant de la millora de la qualitat de l'aire de les plantes va tenir lloc el 1989 per part de la NASA | PixaBay\nEls càlculs fets per la NASA i altres estudis posteriors van mostrar una reducció en la concentració de compostos orgànics volàtils. Però Waring i el seu equip van utilitzar un mètode totalment diferent de la NASA per a quantificar la qualitat de l’aire sent aquest molt més adequat a un entorn normal, des d’una perspectiva d’enginyeria ambiental.\nD’aquesta manera, segons els càlculs de Waring, es necessitarien entre 10 i 1.000 plantes per metre quadrat d’espai per competir amb la capacitat de neteja de l’aire del sistema de ventilació d’un edifici o respecte a un parell de finestres obertes en una casa.\n«Aquest és certament un exemple de com les troballes científiques poden ser d’enganyoses o malinterpretades amb el temps», reconeix Waring. «Però també és un gran exemple de com la investigació científica hauria de reexaminar i qüestionar aquestes troballes científiques per aproximar-se a la veritat bàsica del que realment està passant al nostre voltant».\n"El Meteocat instal·la una nova estació meteorològica a Granollers" "L’octubre del 2019 ha està el més càlid dels últims 40 anys a nivell mundial"