Sant Jordi - Biblioteca Virtual\nArriba la primavera i la natura torna a renéixer. De seguida serà amb nosaltres Sant Jordi, amb l’esclat dels relats, la literatura i les roses, símbols de la cultura i de l’amor. Després d’un llarg any de pandèmia, amb el cor arrecerat dins de casa, ara tenim lectura i olors per salvar l’esperit, quan sembla que ja queda poc perquè la vida torni a florir. Llegiu la nostra tria.\nMés prestades a l'eBiblio\nLa Drecera Miquel Martín i Serra\nEl trànsit de la infància a l’adolescència explicat pel protagonista, des d’un petit poble de l’Empordà, on viu amb els seus pares, masovers al xalet d’una família benestant. Observar la vida, la natura i el món dels adults i descobrir tantes coses: amistat, amor, mort, les diferències socials... Una història deliciosa, tendra i entranyable. Un tros de vida, una finestra oberta per a mirar amb els ulls i el cor d’aquell/a adolescent que un dia també vam ser. Una petita joia literària. Cal destacar que és un dels títols més prestats a la nostra xarxa de biblioteques.\nGina Maria Climent Huguet\nQue la vida va de debò la Gina ho descobreix aviat, encara té l'adolescència a prop. Un dia es desperta amb una sensació estranya al cos i després de mesos de proves i espases de Dàmocles, li cau a sobre un diagnòstic mèdic greu i inesperat. I haurà de començar a prendre decisions. Dura, bonica i divertida, tot alhora. Novel.la curta, que es llegeix amb facilitat, però que conté una història profunda. Transmet tot un ventall d’emocions i ens mostra com fer front a una vida que pensàvem que mai no ens tocaria a nosaltres.\nReis del món Sebastià Alzamora\nDos excepcionals personatges, reals: en Joan Mascaró, traductor i divulgador del pensament místic hindú, i en Joan March, milionari, contrabandista i financer, home extremadament poderós, capaç de fer caure governs. Nascuts al mateix poble de Mallorca, van mantenir una llarga relació cordial, però alhora complexa i contradictòria. Tots dos varen influenciar fortament en aquells anys, però per motius radicalment diferents. Una novel.la magnífica. Lectura amb 4 I: Intensa, Interessant, Instructiva, Imprescindible.\nA Barcelona, l’Elena, una mestra casada, que s’acaba de jubilar i l'Armand, vidu i també jubilat, es coneixen en una classe de ioga. La seva trobada els despertarà sentiments que creien adormits. Hauran d’afrontar les seves pors, prejudicis i limitacions i també a decisions preses en el passat, per a concedir-se la llibertat de viure plenament el present. Vides quotidianes i senzilles per a un relat intimista, delicat, sensible, vitalista i inspirador. Una reflexió sobre la maduresa i de com amb els anys es va perdent el sentiment de tenir dret a la felicitat. Novel·la guardonada amb el Premi Josep Pla 2021\nIgnot Manuel Baixauli\nQuan Mateu, un pintor en hores baixes, rep l’encàrrec d’il·lustrar els textos d’un escriptor anomenat Crisòstom, accepta sense pensar-s’ho dues vegades. Però qui és, realment, Crisòstom? Per què no ha transcendit, la seva obra? A poc a poc, Mateu descobrirà un personatge humil però fascinant. Novel·la esplèndida, farcida d’històries estranyes, inquietants i misterioses, escrites amb narrativa encisadora. Si no heu llegit mai a Baixauli, en llegir Ignot aconseguireu fer el mateix que un dels personatges de la novel.la: descobrir un talent.\nEls Desperfectes Irene Pujadas\nVint-i-un contes que abracen la grolleria i l'humor negre i que exploren qüestions com els finals -de l'amistat, de l'amor, de la vida-, els consells dels altres, els periquitos perduts, els bons àpats o la manera, sovint esperpèntica, com els humans afrontem les tragèdies. Excel·lentíssim recull de contes. Ironia, enginy, singularitat, bona escriptura. Amb trames originals i potencia narrativa gaudim de cadascuna d’aquestes històries. Ha rebut el Premi Documenta 2020\nEn Jordi, la seva filla Carmina i la neta Mar viuen en un petit poble, en una vall aïllada de la Garrotxa, amb cases inhòspites i veïns desconfiats. Allà hi anirà a viure un jove, que vol refer la seva vida i exercirà de professor particular de la nena, mentre esbrina les històries soterrades de la gent, del temps i del país, com també d'ell mateix. Una història intensa, on es descriu meravellosament la decadència del món rural. Personatges feréstecs, rivalitats entre famílies i una intriga que ens acompanya fins al final. Novel·la guanyadora del Premi Proa 2020 i un dels llibres més prestats a la nostra xarxa de biblioteques.\nGuillem Núria Cadenes\nGuillem Agulló i Salvador va ser assassinat amb 18 anys la matinada de l’11 d’abril del 1993. Aquest és un esgarrifós exemple de la impunitat amb què actua el feixisme, sota la protecció de les forces policíaques i del sistema judicial. Tot amb la vergonyosa complicitat d’una premsa que manipula la realitat fins a l’extrem de presentar la víctima com a botxí. Amb un format que intercala la narrativa amb entrevistes i articles aquesta novel.la és un gran document sobre els fets ocorreguts. Transmet de manera intensa els sentiments d’injustícia, dolor, frustració i indignació. Emotiva i per a reflexionar.\nEls Angles morts Borja Bagunyà\nEn Morella ha perdut la plaça de catedràtic que desitjava i necessita una idea per posar-se a escriure i fer avançar la seva carrera. Durant la guàrdia de la nit de Nadal, la seva dona, ginecòloga molt reconeguda, viu una experiència per a la qual no estava preparada. I el seu nebot, fill d'un germà inaguantable, arriba a Barcelona per passar-hi uns mesos. Novel·la molt original, plena de sentit d’humor i narrada amb gran mestria. Obra publicada recentment i que ja ha rebut magnífiques crítiques literàries.\nTota una vida per recordar Núria Pradas\nL'any 1932 la Sophie Simmons, amb només setze anys, marxa sola a Los Angeles. El seu gran somni és treballar com a animadora de dibuixos a Disney Studios. Aviat descobrirà que no és un món per a dones, i haurà de lluitar en una època convulsa que marcarà un abans i un després en els professionals de l'animació de principis del segle xx. Una protagonista molt interessant, amb una gran personalitat. Una ambientació de l'època, històrica i social, magnífica i una descripció fascinant del món de l'animació i de Disney. Lectura amena i absorbent. Ha rebut el Premi Ramon Llull 2020\nRecomanació La drecera\nPrimera novel·la d’una autora canària molt jove i potent. Narra les aventures de dues nenes durant un estiu calorós en una barriada de muntanya al nord de l’illa de Tenerife. Una porta la veu cantant i l’altra la segueix. Sota un cel sempre tapat pels núvols que festegen el Teide i que es confonen amb el mar, descobreixen el món de forma natural i salvatge, de vegades brutal. Text original, amb un lèxic autèntic, propi de la terra.\nLlévame a casa Jesús Carrasco\nJuan fa uns anys que viu a Edimburg treballant de rentaplats primer i de jardiner després. Ara retorna al poble manxec de Cruces per assistir a l’enterrament del pare. Allí l’esperen la mare, envellida i malalta, i la germana, decidida i dolguda pel poc interès que Juan ha demostrat pels pares durant aquest temps. Una història quotidiana sobre la responsabilitat de tenir cura dels progenitors signada per la prosa magnífica de l’autor.\nUna novel·la hipnòtica i absorbent que arrenca una nit d’agost de 2018 a Vilafamés (Castelló), quan el Javier i l’Alba són detinguts per la policia a casa seva. Mentre espera ser jutjat, Javier recorda i escriu la seva peripècia. Decisions mal calculades, una parella voluble, flirtejos amb la delinqüència… el porten on és ara. Relat ben bastit que aborda temes espinosos com l’amor, l’amistat, els remordiments i les presons interiors.\nCom a El balcón en invierno, Landero es nodreix del seu passat per cercar i reviure els instants que han donat sentit a la seva vida. S’abandona a l’escriptura sense pla, deixant-se portar per ella i fixant la infantesa com a pal de paller de la resta d’edats. Té l’habilitat de fer nostres els seus records: els dubtes, les pors, la família, les històries escoltades, les lectures infantils, les aficions, l’amor per la vida rural. Magistral!\nPrimera novel·la d’una poeta jove i madura alhora que també és editora i crítica. Enfila la vida de tres dones d’una mateixa família, mare, filla i néta, distanciades pels anys, però amb més punts en comú del que es pensen. Una narració sobre els diners escrita amb perspectiva feminista i consciència de classe, amb la història d’Espanya des de finals dels 60’s fins als nostres dies com a teló de fons.\nCosta da Morte gallega. El 1993 Mai Lavinia i la seva filla de dos anys, Yulia, s’estableixen a un poble costaner. Al poc temps, Mai es casa amb Santiago Galvache, fill d’un empresari local. La nit de noces la petita Yulia desapareix. El 2019 la periodista Berta Soneira treballa en un documental sobre el cas. Thriller que reflexiona sobre la vida, la paternitat, els secrets i el periodisme.\nEl Mapocho és un riu que neix a la serralada andina i travessa la ciutat de Santiago de Xile. També és la primera novel·la d’aquesta actriu i escriptora xilena, que ha reeditat Minúscula. Narra la història de dos germans, la Rucia i el Indio, que retornen a la ciutat que abandonaren de nens. Alhora reescriu la història de Xile, des dels conqueridors fins als nostres dies. L’altra història, la no oficial, la que reivindica la veritat i exigeix justícia.\nExplica la història de la família del cineasta colombià Sergio Cabrera, que recorre bona part del segle XX en tres continents: Europa, Amèrica i Àsia. Durant una estada a Barcelona, Sergio recordarà els fets que van marcar la seva vida i la del seu pare, Fausto Cabrera, nebot de Felipe Díaz Sandino, militar català fidel a la República. Una imatge de mig segle d’història que va trastornar el món sencer.\n1875, Valdecabriel (Teruel). Dues germanes gaudeixen de la natura, l’una apassionada per les flors, l’altra per les papallones. En un temps que la dona estava al marge del saber, el descobriment de la Saxifraga alba ens desperta l’interès per la ciència, la botànica i la bellesa que ens envolta. Inclou una història d’amor impossible i és un homenatge a Blanca Catalán de Ocón, considerarda la primera botànica espanyola.\nEl diumenge 8 de setembre Hondarribia està de festa. Mentre se celebra la desfilada tradicional d’El Alarde, exclusiva per a homes fins al 1997, una dona mor apunyalada. No serà l’únic assassinat. L’ertzaina Ane Cestero i el seu equip investiguen el cas. S’enfronten a una ment criminal moguda per l’odi que posa en perill la vida de la suboficial. Trama policial trepidant + subtrama personal estremidora.\nUna enlluernadora història amb la que Maggie O’Farrell recrea els esdeveniments que van portar a William Shakespeare a escriure una de les obres de teatre més conegudes de tots els temps, Hamlet. Des de la reconstrucció de la realitat familiar del gran dramaturg, l’autora il·lumina els racons més foscos de la història per parlar-nos del dolor i de la pèrdua. Guanyadora del Women’s Prize de Narrativa 2020.\nEls Amants de Coney Island Billy O'Callaghan\nDurant vint-i-cinc anys la Caitlin i en Michael s’han refugiat en el parèntesi d’amor i complicitat que han construït junts per fugir de la seva quotidianitat, a Coney Island. Però la tempesta també pot arribar en els moments més dolços. Billy O’Callaghan retrata com ningú la complexitat dels sentiments de la manera més delicada i crea una història magistral que parla de nosaltres mateixos.\nAmb el tercer llibre del quartet estacional, Primavera, Ali Smith ens presenta una trama curulla de crítica social a través de la història d’en Richard, a qui se li ha mort la seva millor amiga, Paddy i de la Florence, que ha contactat amb la Brittany en unes estranyes circumstàncies. El viatge a la profunditat d’Escòcia arriba en un moment de paràlisi de les seves vides i sembla que les relacions personals que s’estableixen en aquesta itinerància no deixa d’evidenciar la dura realitat de l’Anglaterra més actual.\nGuàrdia Nikos Kavadias\nGuàrdia és la única novel·la del poeta grec, Nikolas Kavadias, que va passar la major part de la seva vida embarcat a alta mar com a radiotelegrafista de marina. S’hi relata la vida d’una tripulació de setze homes a bord d’un vell vaixell durant el trajecte entre Malàisia i el port xinès de Shantou durant una setmana de finals del 1949. Les converses que naixen durant les nits de guàrdia teixeixen el particular univers de la dura vida a alta mar, on els homes expliquen i escolten, escolten i expliquen.\nAmb la continuació de la captivadora novel·la Olive Kitteridge, Elizabeth Strout ens segueix regalant la seva delicada descripció de la quotidianitat i els temes universals que la defineixen. Des de Crosby, el petit poble situat a les costes de Maine, la nostra commovedora protagonista, aproximant-se a la vellesa, desplega una mirada lúcida i reflexiva a la vida.\nFantàstica reedició d’un dels títols més emblemàtics dels anys seixanta americans. Una de les grans novel·les antibèl·liques convertida ja en un clàssic contemporani amb la que Kurt Vonnegut recorda la traumàtica experiència del bombardeig de Dresden, el més cruent de la Segona Guerra Mundial.\nJo, que no he conegut els homes Jacqueline Harpman\nQuaranta dones tancades en un soterrani des de fa molts anys, vigilades per uns guàrdies, aconsegueixen escapar en un món apocalíptic en el qual hauran d’adaptar-se i acostumar-se a viure en llibertat. Entre elles, una noia molt jove, sense referents d’una vida passada, només pot viure dels records de les altres dones més grans. Novel.la intensa, que emociona i que provoca. Una ciència-ficció filosòfica des del punt de vista de la dona que ens fa reflexionar sobre qui som. La seva autora, Jacqueline Harpman, va haver de fugir a Casablanca a causa de la invasió nazi però una part de la seva família va ser deportada i assassinada a Auschwitz.\nLa Marxa de Radetzky Joseph Roth\nConsiderada una de les millors novel·les històriques sobre la decadència d’un imperi, el mestre Joseph Roth retrata com ningú la incertesa que provoca qualsevol transició cap a una nova època. A través de la història de tres generacions de la família von Trotta, vinculada a l’emperador Francesc Josep, assistim a la lenta desaparició de l’Imperi austrohongarès, entre els anys 1860 i 1916 entre aires nostàlgics d’un temps passat idealitzat.\nAmbientada a la Moldàvia dels anys vuitanta, amb un ferm comunisme, El jardí de vidre ens narra la història de Lastocika, la nena que és aparentment rescatada d’un orfenat per la vella Tamara Pavlovna però amb la que ben aviat viurà una duríssima realitat. Obligada a treballar recollint les ampolles buides que troba al carrer, viurà una infantesa traumàtica on la carència efectiva i l’abandonament la portaran a una aspre supervivència però al mateix temps a una intensa cerca de la seva identitat.\nDes de la botiga on espera a ser adquirida per una família, Klara, una Amiga Artificial creada per atendre adolescents, observa atentament el comportament dels humans que la rodegen. En un context molt proper al nostre, on la tecnologia és més present que mai a la quotidianitat de les persones, la mirada externa de Klara cap al ser humà mena inevitablement cap a les tradicionals qüestions sobre l’existència. Amb una prosa delicada, la nova novel·la de ciència – ficció de Kazuo Ishiguro planteja l’eterna pregunta: què significa ser humans?\nEls àngels de l’apocalipsi han arrasat la terra i s’han endut la germana petita de la Penryn Young enmig del caos. Ella vol recuperar-la a qualsevol preu. Encara que hagi de pactar amb l’enemic. En aquest món hostil situat en un futur proper ens trobem amb aquesta adolescent que té cura de la seva germaneta en cadira de rodes i de la seva mare esquizofrènica.\nUna novel·la crossover que enganxa tant a adolescents com a adults. Es tracta del primer llibre de l’autora i també és la primera entrega de la saga “Penryn i la fi dels temps” on els protagonistes hauran de sobreviure enmig de la mort i la destrucció.\nEls Elegits Veronica Roth\nL’autora de la sèrie Divergent ens situa en aquesta novel·la deu anys després de que cinc adolescents anomenats els elegits salvessin el món i derrotessin l’Obscur, que havia sotmès la humanitat a una cruel dictadura. Ara el món ha avançat i les noves generacions ja no recorden els anys de terror.\nUna història amb tots els elements necessaris per ser un èxit de vendes: uns personatges que han patit un trauma, un enemic molt poderós que sembla invencible i una societat on existeix la màgia. Segurament aquests elements tan ben trenats son els que atrapen el lector en un món on tot és possible i els protagonistes estan a l’alçada del repte.\nSherlock Holmes és el protagonista d’aquesta gran aventura inspirada en la llegenda de Richard Cabell, un malvat caçador que va viure el 1600. Es creu que va vendre l’ànima al diable i que va matar a la seva esposa. Va morir el 5 de juliol de 1677 i la mateixa nit del seu enterrament va aparèixer un gos fantasma udolant i xisclant com una ànima en pena.\nLa història de Conan Doyle transcorre el 1889 quan el doctor Mortimer troba a Sir Charles Baskerville mort a un camí de Devonshire. Mortimer se’n va a Londres per buscar l’ajuda de Sherlock Holmes i li llegeix el manuscrit de la maledicció dels Baskerville, suposadament iniciada amb Hugo Baskerville, que va morir atacat per un gos infernal com a càstig per la seva maldat.\nUna novel·la plena de màgia, intriga, amor i amistat amb uns personatges inoblidables i una ambientació extraordinària. L’agent Cusak del departament d’Assumptes Màgics i l’inspector Lindbergh investiguen els assassinats de tres adolescents que han aparegut amb el cor arrencat. Cusak sospita que l’Assassí és un mag. Les víctimes són orfes de la guerra de l’est d’Europa, nascuts a Ucraïna, Romania i Moldàvia, i havien estat adoptades per famílies angleses. Seguint les pistes arriben fins a dos joves anomenats Radu i Tatiana que tenen la màgia a la sang i que seran fonamentals per resoldre el cas i descobrir la veritat.\nNi en el millor dels meus somnis Nina Kenwood\nSi t’agrada l’amor adolescent et divertiràs amb aquesta tendra novel·la plena d’embolics i malentesos protagonitzada per la Natalie. És una noia que viu mortificada i condicionada per l’acne que pateix i que la fa sentir molt insegura. A sobre els seus pares han decidit separar-se i per acabar-ho d’adobar els seus millors amics han iniciat una relació. Amb tots aquests canvis la Natalie es troba dins d’una muntanya russa d’emocions que encara li genera més inseguretat. I enmig de tot plegat decideix acceptar una invitació per anar a una festa que pot acabar d’arruïnar-li la vida. Encara que, potser, no tot acaba sent tan negatiu.\nAristoteles y Dante descubren los secretos del universo Benjamin Alire Sáenz\nUna novel·la per a tots aquells que han hagut d’aprendre a jugar amb unes altres normes. Està protagonitzada per dos personatges peculiars. Dante sap nedar, Ari, no. Dante és xerraire i segur de si mateix. Ari és un cagadubtes introvertit i li costa començar una conversa amb algú. Dante és un saberut que es passa el dia pensant en l’art i la poesia. Però encara que aparentment no tenen res en comú forgen una gran amistat que els fa creure en ells mateixos i descobrir els secrets de l’univers.\nLa Llegenda del bosc Jara Santamaría\nÉs el primer lliurament de l’impactant saga ”Els Déus del Nord”. Els protagonistes son tres cosins que viuen entre dos mons i coneixen un secret que només pot ser descobert amb la màgia. Diu la llegenda que, a la vall del Baztán, els déus convivien en germanor i les criatures del dia i de la nit podien viure en harmonia. Però en Gaueko, el temible déu de la nit, va començar a atemorir els humans amb el seu seguici de llops. Per la seva banda la deessa de la Terra, Mari, va engendrar la Lluna i el Sol per il·luminar i protegir els humans de la foscor. No obstant això, les ànsies de poder d'en Gaueko el porten a tramar un pla per raptar el Sol i instaurar el seu regnat de les ombres. Presa de la ira, Mari va dividir el món en dos i ja res ni ningú no pot creuar mai la frontera entre tots dos mons. El mon només podrà ser salvat descobrint la pròpia màgia.\nAmetlla Won-Pyung Sohn\nTracta de la història d’amistat que sorgeix entre dos nois completament diferents. En Seon és un jove de setze anys que pateix alexitímia, és a dir, que és incapaç d’experimentar cap emoció. Quan la mare i l’àvia moren, haurà d’enfrontar-se al món tot sol. Fins que coneix en Gon, un noi molt conflictiu que ha estat en centres de menors i que no pot controlar l’agressivitat. Aquesta amistat, contra tot pronòstic, els transformarà a tots dos.\nSakura love : una historia de amor en Japón Francesc Miralles\nUna història que gaudiran especialment els amants de les novel·les romàntiques. Dos dies després de la mort de la seva millor amiga a causa d'una llarga malaltia, l'Enzo rep una caixa que conté diversos llibres, un Japan Rail Pass, un sobre amb diners i una carta manuscrita d'ella, en la qual li demana que compleixi pels dos el somni que tantes vegades havien planejat: viatjar al Japó durant la primavera, quan floreixen els cirerers.\nAquesta novel·la ha estat considerada un clàssic dels anys setanta sobre el racisme i la intolerància d’una de les autores nord-americanes més estimades. L’Iggie se n’ha anat a viure a Tòquio amb els seus pares. Una tragèdia, perquè ara la seva amiga Winnie –una noia d’onze anys que viu a la casa del costat– s’ha quedat una mica sola al carrer Grove, preguntant-se amb qui sortirà a jugar la resta de l’estiu. Fins que li diuen que una família ha comprat la casa de l’Iggie: són els Garber, una parella amb tres fills. Quan desembarquen a la casa, la sorpresa és majúscula: són negres, els primers del barri!\nLa protagonista és cuinera en un vell vaixell mercant i mena una vida solitària. És un ideal de vida per ella perquè li agrada aquesta llibertat, no tenir massa vida social i el fet de passar llargues temporades en solitud, fins que un dia coneix una dona que li fa canviar el rumb de la seva existència. Aquesta dona fa que es quedi a viure a Reikiavik i plantejar el gran repte de tenir un fill mitjançant gestació assistida. Després de la seva primera novel.la, Permafrost, aquesta novel.la continua la recerca de l’Eva Baltasar en l’exploració de la veu, la vida i els cos de tres dones, amb una escriptura propera a la poesia : bellesa formal i alhora reflexió sobre la vida.\nEl Fill del xofer Jordi Amat\nAquest llibre ha estat tot un èxit perquè és un retrat del poder a Catalunya des del franquisme fins a la democràcia. Ens apropa a la figura d’Alfons Quintà (1943-2016) poc conegut fins ara: un personatge molt fosc que seria un dels periodistes més destacats de la seva època. Va ser el primer delegat del diari El País a Catalunya, va ser el director de TV3 en la seva primera època, a més de dirigir el diari El Observador. El seu pare va ser el xofer de Josep Pla i això el faria estar en contacte amb el món que envoltava l’escriptor empordanès i els cercles de poder. Sembla que tenia un trauma infantil , relacionat amb el seu pare, que el va convertir en un home cruel, dèspota i abusador que es va acabar suïcidant després d’assassinar la seva darrera parella l’any 2016.\nEl Colibrí Sandro Veronesi\nL’autor ens submergeix en un drama familiar fet de ruptures i de dols de diferents generacions, però es tracta també d’una novel.la enigma, tot començant pel títol de la novel.la: El colibrí és el sobrenom del protagonista, en Marco Carrera; com l’ocell, la seva vida és una lluita constant contra l’adversitat. Tot i la seva vida tràgica, ell adopta una actitud per arribar a la seva salvació, que no el deixa caure en la desesperació. D’alguna manera, tot això que li passa al llarg de la seva vida, té un sentit. Una novel.la que en cap moment no deixa indiferent el lector i que ha rebut el premi Strega 2020.\nLa trama de la novel.la gira al voltant de la desaparició de Sílvia Blanch l’estiu de 2017. Era una noia jove, guapa i predestinada a tenir èxit a la vida..però el misteri que envolta la seva desaparició encara no està resolt. El diari Barcelona hoy envia a la periodista Alejandra Duarte, Àlex, al poble del Montseny on vivia ella , per realitzar un reportatge: la darrera persona que la va veure amb vida ha mort i ella vol entrevistar els pares, tot just quan es compleix un any de la seva misteriosa desaparició. Però no serà fàcil: sembla que la seva presència molesta, és difícil treure'n l'entrellat... el lector queda atrapat per la història i els seus girs amb un desenllaç inesperat.\nTierra de invierno Kim Faber, Janni Pedersen\nNovel.la nòrdica d’intriga on el superintendent de la policia de Copenhage, Martin Juncker, ha de fer-se càrrec de la comissaria de Sandsted, un poble petit on estarà acompanyant per un aprenent i un jove sergent de policia.. i a més ha de cuidar del seu pare, ja gran i amb demència, amb el qual la relació no ha estat sempre fàcil. Tot queda trasbalsat per un atemptat terrorista amb bomba en un mercat nadalenc de Copenhague. Qui es farà càrrec de la investigació és la seva ex-parella Signe Kristiansen i Juncker es troba davant dos fets una mica insòlits: un assassinat amb violència i un incendi en un centre d’acollida d’immigrants. Un thriller nòrdic escrit a dues mans pels periodistes Kim Jaber i Janni Pedersen que novel·len l’actualitat del terrorisme.\nAquesta novel.la inaugura la sèrie de novel·les amb títol d’estació que l’Ali Smith ha anat publicant, totes ambientades en una societat post-Brexit. Aquesta magnífica novel.la explica la història del Daniel Gluck, qui amb cent anys viu enmig de l’entreson i la realitat. La seva amistat amb la jove Elisabet va creant un vincle que s’acaba convertint en un tipus d’amor. L’Elisabet alhora observa els canvis que sacsegen el seu entorn: els canvis polítics i les relacions interpersonals, però sobretot el que més destaca d’aquesta novel.la és la reflexió sobre el pas del temps.\nAmb aquesta novel.la, una jove Carmen Laforet va rebre el Premi Nadal 1945 i va ser aclamada per la crítica i va tenir un gran èxit editorial. Ës la història d’una jove estudiant universitària, l’Andrea, que s’instal.la a casa d’uns familiars a Barcelona. El seu afany és acabar la seva formació acadèmica i encetar el seu futur professional en un moment històric, la postguerra, plena de dificultats i penúries. La convivència amb els familiars esdevé conflictiva i serà el suport del seus companys universitaris el que la sostindrà emocionalment.\nAquesta obra guanyadora del premi Planeta 2020, és una novel.la històrica situada en el període històric comprès entre el 1137 i el 1149. La protagonista és Leonor d’Aquitània, un dels personatges femenins més fascinants de l’Edat Mitjana. Amb tretze, perd el seu pare, Guillem Xè i s’ha de casar amb l’enemic dels aquitans i futur rei de França, Lluís VIIè. La trama gira al voltant dels primers anys del seu matrimoni, de les sospites de l’assassinat del seu pare i la Segona creuada que van emprendre com a reis. Va ser dues vegades reina, de França i d’Anglaterra, una dona avançada al seu temps i precursora de la llegenda artúrica.\nCanto jo i la muntanya ballaIrene Solà Saez\nAquesta novel.la se situa geogràficament entre Camprodon i Prats de Molló, en un món on els habitants de la muntanya són els protagonistes : en un primer moment apareix la tempesta i el llamp i la mort d'en Domènec, el pagès poeta. Després, la Dolceta, que no pot parar de riure mentre explica les històries de les quatre dones penjades per bruixes. La Sió, que ha de pujar tota sola la Mia i l'Hilari allà dalt a Matavaques. I les trompetes de la mort que, amb el seu barret negre i apetitós, anuncien la immutabilitat del cicle de la vida. Canto jo i la muntanya balla és una novel·la en què prenen la paraula dones i homes, fantasmes i dones d'aigua, núvols i bolets, gossos i cabirols .\nEs tracta de la cinquena entrega de la sèrie al voltant de la guerra civil que ha ideat l’escriptora Almudena Grandes, a l’estil de Benito Pérez Galdós i els seus Episodios nacionales. La trama aquesta vegada se situa al Madrid dels anys 50, al poble de Ciempozuelos, on existeix un manicomi regentat per l’ordre religiosa de monges del Sagrado Corazón de Jesús. Un jove psiquiatre, torna de l’exili després de 15 anys , des de Suïssa i comença a treballar en aquest centre i retroba una pacient que li havia impactat, Aurora Rodríguez Carballeira. També queda encisat per una auxiliar d’infermeria, la Maria; l’ambient que es viu al centre és d’alguna manera un reflex de les condicions de repressió que pateix la població en general.\n2020 L'Aigua que vols Víctor García Tur\nA l’estiu, la Marie Tremblaypierre organitza una trobada familiar a la casa de vacances del llac amb l’excusa de celebrar el seus 76 anys . Per als seus fills la trobada representa un viatge al passat, a la seva infantesa i a la seva relació amb una mare que no sempre els ha sabut demostrar el seu amor. Una novel·la que reflexiona sobre la família, els records, la mort, la llengua i la identitat.\n2019 Les Amistats traïdes David Nel·lo\nSalvador Togores és un traductor literari que en una estada en una residencia de traductors a Suïssa coneix un novel·lista enigmàtic, en Markus Bachtel, que havia estat amic íntim del seu pare. Durant l’estada en Markus li explica la seva vida i perquè es va retirar de la vida pública. La novel·la de David Nel·lo reflexiona sobre l’amistat i els límits de l’ambició i l’èxit emmarcat en el món de la literatura.\n2018 Digues un desig Jordi Cabré\nEl dia de Sant Jordi, un escriptor famós descobreix que sobre les taules de novetats hi ha un llibre amb el seu nom a la coberta. Sembla ser que ell llibre és la seva autobiografia, però ell no l’ha escrit. Intrigat l’escriptor comença la lectura del retrat de la seva vida. Jordi Cabré proposa un joc de miralls on enfronta un escriptor d’èxit amb una vida personal anodina i el seu reflex completament contraposat a ell, algú capaç de saltar-se les normes, de seduir el perill.\n2017 Jo soc aquell que va matar Franco Joan-Lluís Lluís\nL’Agustí Vilamat, fill de Solsona, treballa de corrector lingüístic a Barcelona, d’on fuig, durant la guerra, per acabar al camp d’Argelers. En aquest relat, però, la guerra no acaba el 1939, ja que Franco declara la guerra als aliats i travessa els Pirineus i una de les accions bèl·liques que porta a terme és el bombardeig del camp d’Argelers. Però el protagonista aconsegueix fugir amb l’Esteve, un anarquista de Manresa. Després de passar un temps com a refugiats en un mas del Vallespir ingressen als maquis amb un objectiu clar: matar Franco. Una visió personal de com hauria pogut ser un episodi de la història i una reflexió sobre la situació de Catalunya i de la llengua catalana amb relació amb els estats veïns.\n2016 El Setè àngel David Cirici\nL’Ernest, un publicitari d’èxit i entusiasta dels plaers de la vida, navega amb el seu veler entre les illes de Patmos i d’Icària en companyia del seu fill de set anys Marc, de la seva parella Sophie i del fill de la Sophie. El mal temps fa que el veler topi amb les restes d’un naufragi i en Marc cau a l’aigua. El relat explica la història de la recerca desesperada del pare i, en paral·lel, l’aventura del fill, que la nit mateixa de l’accident és rescatat per una llanxa de immigrants que miren d’arribar a les costes de Samos. El setè àngel és una història commovedora sobre la fragilitat de la vida, el lligam entre pares i fills però també sobre el drama dels fugitius de la guerra.\n2015 La Vida sense la Sara Amat Pep Puig\nUna nit d’estiu, jugant a cuit a amagar amb la colla, la Sara Amat va desaparèixer i ningú no n’ha sabut mai més res. Però qui recorda més la Sara és el Pep de Cal Sabater, el narrador d’aquesta historia. El Pep ens explica que aquella nit la Sara es va colar a casa seva, s’hi va amagar uns quants dies i després va marxar. El relat descriu els moments més especials d’aquell estiu al poble, dels jocs amb els amics i del seu primer amor d’adolescent que el protagonista no oblidarà mai.\n2014 L'Àguila negra Joan Carreras\nUn home sol, dentista de professió, a punt de fer setanta anys se’n va uns quants dies a un poble nudista, on espera la visita d’una persona anònima que l’ha fet anar fins allà. Mentrestant el protagonista evoca la seva vida des dels primers records d’una visita al Tibidabo, el 1951, l’any de la vaga dels tramvies, fins els més recents, una vida lligada a la seva ciutat Barcelona.\n2013 Dies de frontera Vicenç Pagès Jordà\nEls protagonistes, En Pau i la Teresa, són una parella normal i corrent, joves que viuen en una provisionalitat que es trenca en un moment determinat i els aboca a un daltabaix emocional. La narració, en forma de capítols curts, parla sobre les parelles i les seves relacions personals.\n2012 Plans de futur Màrius Serra\nLa novel·la és una recreació lliure de la vida del matemàtic figuerenc Ferran Sunyer, tetraplègic i autodidacte i de les seves cosines, Maria i Àngels Cardona, que malgrat les dificultats van recolzar-lo durant tota la seva vida. Una novel·la sobre l’esperança i l’esperit de superació contra les adversitats de la vida.\n2011Crim de sang Sebastià Alzamora\nNovel·la policíaca ambientada a Barcelona l’estiu del 1936. El Comissari Gregori Muñoz investiga la mort d’un sacerdot marista i d’un nen d’uns 7 anys en unes circumstàncies molt estranyes. De l’assassí no se’n coneix la identitat només se sap que és algú que diu ser un vampir.\nData de creació 07-04-2021 Última actualització 19-04-2021


La UdL perd un 1,5% d'alumnes de primer als graus però guanya un 10,4% als màsters\nActualitzada 03/11/2016 a les 13:36\nEn conjunt hi ha matriculats aquest curs 10.259 estudiants, un 2,4% més que l'anterior y la xifra més alta dels últims anys\nDades de matriculació a la UdL\nLa UdL perd un 1,5% d'alumnes de primer als graus però guanya un 10,4 als màsters\n© Alumnes universitaris en una classe.\nLa Universitat de Lleida té matriculats aquest curs 10.259 alumnes, la xifra més alta dels últims anys i un 2,4% més que el curs anterior, segons ha indicat aquest matí el vicerector de Docència, Francisco García. No obstant això, el número d’inscrits en primer de grau o doble grau ha baixat un 1,5% (40 alumnes menys, el que la UdL atribueix a què va reduir 10 places a Medicina i 35 a ADE) mentre que els que inicien un màster han augmentat un 10,4%. De fet, aquest curs es registrarà un rècord en els másters, ja que la matrícula global s’ha incrementat un 14,21%. Els inscrits en doctorats també han crescut un 18,50%. Així mateix, el vicerector ha admès baixa matrícula en els graus de Filologia Catalana (5 alumnes per a 30 places de primer), Geografia (7 per a 30) i Arquitctura Tècnica (12 per a 30), situació que ha atribuït a la percepció social de poques sortides laborals d’aquests estudis.\nEl 57% dels estudiants de la UdL són donesi el 54,8% del total de matriculats resideixen a la província de Lleida. El Segrià és la comarca que més alumnes aporta (47%) i un 8,4% procedeixen d’Aragó, bàsicament d’Osca. El 89% tenen nacionalitat espanyola i un 11%, estrangera. D’aquests últims, un 6% estudien graus i un 21%, màsters. El vicerector ha destacat també que del 21% de població estrangera en edat universitària que resideix a Lleida (fills d’immigrants), només un 5% estan matriculats ala UdL.\nLa UdL, seu d‘exàmens de certificació d’idiomes


Dinàmica 1-2-4 – ESO Institut-Escola Les Vinyes\nAquest dijous vam fer l’última sessió d’Educació per a la Ciutadania, a 3r d’ESO, i ho vam fer amb la dinàmica cooperativa “1-2-4”. Aquesta dinàmica es pot enfocar de moltes maneres: nosaltres la vam utilitzar per comprovar què entenem per “Educació per a la Ciutadania”, després de tres mesos de formar part d’aquesta matèria.\nEn primer lloc, individualment vam haver d’escriure la definició de la matèria, amb les nostres paraules, en un full (només disposàvem de 2 minuts!). Després vam compartir la nostra definició amb la del company/a del costat amb la idea d’elaborar, entre els dos, una nova definició. I, finalment, vam repetir la tasca ajuntant parelles.\nFet això, teníem quatre definicions però volíem arribar al consens. Per tant, les vam posar en comú i ens va sortir la nostra particular definició:\n“Educació per la ciutadania és una matèria de caràcter social i cultural que s’imparteix des de fa temps en els centres educatius amb la finalitat de sensibilitzar els més joves, educar en valors com per exemple la solidaritat i el respecte. En aquesta matèria es consciencia l’alumnat entorn els drets humans universals.\nEn el nostre cas, ha estat eminentment pràctica tot i que ha tingut una part teòrica. Al llarg dels tres mesos hem treballat en grups per tal de resoldre la tasca encomanada.\nEn resum, aquesta assignatura ens il·lustra com ser millors ciutadans i participar en la societat d’una forma correcta.”\nAbans d’acabar la sessió vam recuperar els pòsits de la primera sessió en la que vam compartir les paraules que ens suggerien “Ciutadania”.\nQuines paraules ens vénen al cap quan parlem de “Ciutadania”?\nPer últim, volem informar-vos que ja ha sortit el veredicte del concurs d’espots no sexistes (RE)IMAGINA’T en el que vam participar. Nosaltres no hem guanyat però ens ha fet il·lusió veure que uns companys de batxillerat de l’INS Castellbisbal ha guanyat en la categoria de “campanya de sensibilització”. Enhorabona! Ja tenim ganes de veure la gravació! 😉\n← Visita al Museu de les matemàtiques\nXI Certamen nacional infantil i juvenil de lectura en veu alta →


Avís legal | Portal de la Transparència\nEl present avís legal recull les condicions generals que regeixen l’accés i ús dels llocs web existents a http://amposta.cat, d’ara en endavant “Llocs Web de l’Ajuntament d’Amposta”, dels quals és titular L’Ajuntament d’Amposta, amb CIF P4301400J, i domicili a la Pl. de l’Ajuntament, 3-4, d’Amposta, amb codi postal 43870.\nL’ús d’aquests llocs web, que l’Ajuntament d’Amposta ofereix per a facilitar l’accés públic a la informació de la que disposa, així com proporcionar serveis i tràmits dintre del seu àmbit d’actuació, implica l’expressa i plena acceptació d’aquestes condicions generals en la versió publicada en el moment en que l’usuari accedeixi al mateix, sense perjudici de les condicions particulars que poguessin aplicar-se a alguns dels serveis concrets que es proporcionen en aquest.\nEl tractament de les dades de caràcter personal que es realitzi a través d’aquest lloc web està subjecta a l’establert per la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal, i altra normativa aplicable, tal i com es disposa a l’apartat de Política de Privacitat.\nL’accés als llocs web de l’Ajuntament d’Amposta, així con l’ús que es pugui fer de la informació que contenen, són responsabilitat exclusiva de l’usuari. L’usuari s’obliga a accedir als llocs web i a usar els seus continguts de manera diligent, correcta i lícita i, en particular, es compromet a fer ús de la informació i/o serveis oferts amb conformitat amb la normativa vigent a cada moment.\nL’Ajuntament d’Amposta no es fa responsable en cap cas de l’ús que els usuaris i/o tercers poguessin fer dels llocs web o dels seus continguts, ni dels danys i perjudicis que poguessin derivar-se d’aquest ús, inclosos els danys informàtics o virus. L’Ajuntament d’Amposta exclou qualsevol responsabilitat per qualsevol dany o perjudici al software o hardware de l’usuari que poguessin derivar-se de l’accés a aquests llocs web, així com el seu ús, transmissió, difusió, emmagatzemament de la informació o aplicacions contingudes en aquesta.\nL’Ajuntament d’Amposta podrà efectuar, en qualsevol moment i sense necessitat d’avís previ, les modificacions i actualitzacions necessàries sobre la informació continguda als seus llocs web. El funcionament d’aquests està sent constantment revisat amb l’objecte que funcionin correctament els 365 dies de l’any. Tot i així no es descarta la possibilitat que existeixin errors de programació o que ocorrin causes de força major, catàstrofes naturals o circumstàncies similars que facin impossible, en un moment donat, l’accés als llocs web. L’Ajuntament d’Amposta invertirà tots els esforços possibles per a evitar errors i, si s’escau, reparar-los o actualitzar-los com més aviat possible, excloent tota responsabilitat pels danys i perjudicis causats per les interrupcions o errades temporals en l’accés a aquests.\nAmb la fi de millorar les prestacions dels seus llocs web, l’Ajuntament d’Amposta es reserva el dret, en qualsevol moment i sense prèvia notificació a l’usuari, a modificar, ampliar o suspendre temporalment la presentació, configuració, especificacions tècniques i serveis d’aquests, de forma unilateral.\nTambé es reserva el dret a modificar en qualsevol moment les presents condicions d’ús així com qualsevol de les altres condicions particulars.\nL’Ajuntament d’Amposta no es responsabilitza de les eventuals errades tipogràfiques, formals o numèriques que pugui contenir els seus llocs web, ni de la exactitud de la informació continguda en aquests.\nEls enllaços continguts als llocs web de l’Ajuntament d’Amposta poden dirigir a pàgines web de tercers sobre les quals aquest no exerceix cap control. L’Ajuntament d’Amposta no assumeix cap responsabilitat pel contingut, informacions o serveis que poguessin aparèixer a aquests llocs web externs, que tindran exclusivament caràcter informatiu i en conseqüència no serà en cap cas responsable dels danys i perjudicis que poguessin derivar-se, no implicant relació alguna entre L’Ajuntament d’Amposta i les persones o entitats titulars d’aquests continguts o titulars dels llocs on es trobin allotjats.\nPer a la resolució de totes les controvèrsies o qüestions relacionades amb els presents llocs web o de les activitats que s’hi desenvolupin, serà d’aplicació la legislació espanyola, a la qual es sotmeten expressament les parts, essent competents per a la resolució de tots els conflictes derivats o relacionats amb el seu ús els jutjats i tribunals d’Amposta.


UOB Ensenyament: Actualitzacions i modificacions de qualificacions professionals de diferents famílies\nActualitzacions i modificacions de qualificacions professionals de diferents famílies\nRecentment s'han publicat al BOE diferents ordres del Ministerio de la Presidència y para las Administraciones Territoriales mitjançant les quals:\n- S'actualitzen les qualificacions professionals de la família professional d'Hostaleria i Turisme i Indústries alimentàries.\nVegeu AQUÍ la informació completa.\n- Es modifiquen qualificacions professionals de la família professional Agrària.\n- S'actualitzen vuit qualificacions professionals de la família professional Agrària.\n- S'actualitzen dues qualificacions professionals de la família professional d'Electricitat i Electrònica.\n- S'actualitzen qualificacions professionals de la família professional Fabricació Mecànica.


AFITCME: L’AFITCME qüestiona el lloc de treball de facultatiu/va en seguretat viària\nL’AFITCME qüestiona el lloc de treball de facultatiu/va en seguretat viària\nEn la darrera refosa de la relació de llocs de treball (RLT) del personal funcionari de la Generalitat de Catalunya va aparèixer-hi un lloc de treball de facultatiu/va seguretat viària.\nDesprés de veure les característiques assignades al lloc i el contingut de les bases de la convocatòria per accedir-hi mitjançant promoció interna, l’AFITCME ha decidit dirigir una sol·licitud a la Secretaria de Seguretat en la qual planteja una sèrie d’objeccions i observacions al respecte.\nSobre el contingut de la sol·licitud destaquem les següents idees:\n* Un lloc de treball de facultatiu o tècnic (FiT) no pot estar a obert a qualsevol titulació d'un grup (A subgrup A1 o A2) de forma indiscriminada , sinó que aquestes han d’estar taxades.\n* Un lloc de treball de facultatiu/va seguretat viària no ha de ser un lloc de treball d’accés a la categoria, sinó un lloc de treball de carrera professional que només hauria de poder ser cobert, per provisió, entre els funcionaris de carrera de la categoria de facultatiu/va del CME.\nA banda d‘aquestes qüestions, l’AFITCME planteja un seguit de temes relacionats amb la carrera professional dels FiT, el contingut de les bases de les convocatòries d’accés a l’escala de suport i algunes incongruències de l’actuació de la Direcció General de la Policia en matèria de personal i relacions laborals, etc.\nPodeu accedir al contingut íntegre de la sol·licitud a través del següent enllaç:\nText íntegre de la sol·licitud


Taller Munta la teva impressora 3D – Gener\nT’imagines que la teva rentadora no s’espatllés mai? T’imagines que no haguessis de reparar mai més la caldera de la calefacció? Realment els fabricants de electrodomèstics planifiquen que s’espatllin al cap de un temps? El proper dimecres dia 30 de\nTaller de manteniment d’impressores 3D\nSerà un taller al qual parlarem del manteniment habitual de la teva impressora 3D, de com prevenir problemes i de com solucionar-los un cop apareixen. Tractarem els problemes més habituals i comentarem les millores que es poden incorporar a la


El Breny - Col·laboracions - Novembre 2005\n1. LA CULTURA (Antoni Carné i Parramon)\n2. SOBRE EL BUTLLETÍ D'UN PARTIT POLÍTIC DE SANT VICENÇ (Pere Suades i Vila)\n3. "L'ALLAU" (J.R.)\nCultura és una paraula subjecte a moltes interpretacions, amb multitud de definicions i significats diversos segons de la perspectiva des la qual vulguem definir-ne el concepte. Agafem la definició que en fa Guy Rocher: "Un conjunt lligat de maneres de pensar, de sentir i d'actuar més o menys formalitzades que, apreses i compartides per una pluralitat de persones, serveixen d'una manera alhora objectiva i simbòlica, per construir aquestes persones en una col·lectivitat particular i distinta". Aquest conjunt lligat de maneres de pensar, de sentir i actuar, constitueixen els referents culturals de la col·lectivitat particular i distinta que, al nostre país, formem els catalans i no són fruit de la improvisació ni de la casualitat ni tampoc el resultat de les teories dels intel·lectuals. Són el pòsit que hem heretat de generacions pretèrites. És a dir, de la tradició històrica.\nLa cultura que neix de la tradició tampoc és, només, una relació de formes de vides passades pròpies d'un model social que va existir al seu moment sinó també la síntesi de la personalitat d'un poble immers en la modernitat i que projecta l'activitat amb força i, sobre tot amb voluntat de ser, cap el seu futur. Parlem de la cultura popular, la cultura del poble, anomenada així per oposició a la de les classes dominants i, si be els seus elements més emblemàtics són els que integren el conjunt de manifestacions festives, símbols, llegendes, creences, gastronomia, etc. també ho són la llengua, el dret civil i infinitat d'activitats del dia a dia que intervenen de forma decisiva en l'organització familiar i, sobre tot social. No endebades, les propostes dels legisladors molt sovint van darrera de les necessitats denunciades per la societat civil.\nPer tot això quant parlem de nació en el sentit històrico-cultural no podem dir que els seus continguts son insuficients per crear la necessària solidaritat entre els ciutadans del estat per definir-nos com a una nació que promou un estat democràtic, com fa Francesc de Carreras. Quant una de les primordials organitzacions socials al nostre país és l'associacionisme forçosament parlem de democràcia, perquè esdevé mitjà indispensable per tal de fer possibles iniciatives que mai veurien la llum sense aquelles connotacions especials esmentades al principi d'aquest escrit, voluntats diverses i nombroses que amb esforç personal i econòmic les fan possible, convertint-se amb una eina insubstituïble per la formació cívica, social, participativa i democràtica. Amb aquesta actitud fomentem el sentit de pertinença a una entitat, a un barri, a una població, a tot un poble i per tant a un col·lectiu.\nA tall d'exemple, dels Cors de Clavé ens arribà un model de societat que pretenia dotar a les classes populars d'iniciatives per encaminar el model social al benestar, per lluitar contra l'analfabetisme i promoure l'instrucció pública, les cooperatives, les societats de socors mutus, el mutualisme, el foment de l'estalvi... Els ateneus, molts sorgits de societat corals, foren els principals centres de convivència per on es va aconseguir crear les primeres escoles, les primeres biblioteques, la pràctica de l'esport, les primeres caixes d'estalvi ... com des del teatre afeccionat es promogué una molt interessant instrucció pública. Hem doncs d'agrair a persones com Josep Anselm Clavé, Abdó Terrades, Ildefons Cerdà, Isaac Monturiol, Iglésias, Guimerà, Rusiñol, Benet i Jornet ... i tants altres el model social que ara gaudim.\nAl temps present, les associacions presenten un seguit de problemàtiques, totes de neguit compartit, com el tracte al fenomen de les noves immigracions i tota la seva particularitat (treball, habitatge, diversitat, intolerància, coneixement del país...), encarar el futur amb respecte als orígens, l'educació dels joves i infants, el tracte fiscal de les entitats, el ressò mediatic de les activitats culturals, etc. Tanmateix ara voldria tractar dos temes que crec de prou interès degut als esdeveniments succeïts recentment a la nostra població i que ha posat damunt la taula, de nou, la situació en què es troben algunes entitats pel què fa al seu lloc de reunió i estada. Concretament, de la independència de les associacions i de la sempre necessària capacitat d'autocrítica.\nLes entitats a principis de l'actual etapa democràtica van patir un important traspàs de dirigents a l'administració municipal, fet que va castigar molt la seva continuïtat i alhora produí un fenomen per el qual moltes regidories de cultura actuessin com autèntics competidors culturals de les mateixes associacions de cultura popular. La manca de bons dirigents i la inseguretat econòmica, forçà el costum de què l'administració tenia l'obligació de contractar, de subvencionar, d'acollir les més desmembrades i com a conseqüència es va generar una situació sovint massa còmoda. Cal iniciar un camí que marqui línies d'actuació per les quals es generi una sinergia ben entesa a on l'intercanvi, diguem-ne de serveis, enriqueixi la qualitat de propostes. Per exemple i en el cas abans esmentat, no seria prou atractiu per qui es beneficia d'espais a les antigues escoles que proposes un auto-esforç econòmic i humà per adequar les instal·lacions a canvi d'una utilització lliure de càrregues durant 50 anys?. Sempre que calgui demanar, primer cal oferir.\nPer afrontar un procés d'independència de les associacions és imprescindible un elevat grau de col·laboració i complicitat entre la societat civil i l'administració pública, sense que aquesta proposta de treball conjunt sigui un condicionant per la pràctica creadora i dels drets que històricament ha caracteritzat l'associacionisme. Les associacions no són autosuficients i depenen de les administracions públiques i corren el perill de que, els fons econòmics que els hi arriben via institucions per desenvolupar la seva tasca cívica, també crítica i constructiva, puguin ser anul·lats per l'ordre establert, pervertint la seva funció en desenvolupar tasques que corresponguin a les administracions que tendeixen a "comprar" per mitjà de subvencions. Garantir la seva independència requereix un procés de col·laboració i mutu coneixement entre ambdós sectors de l'associacionisme, per plantejar a l'administració una tipologia de col·laboració que no representi cap mena d'imposició, plantejar-se juntes una política de difusió mediàtica adequada, que els hi atorgui rellevància social, i planificar una política diversificada d'obtenció de recursos, que asseguri la independència econòmica i, per tant, també la dels criteris de la gestió. Aquesta intercomunicació també afavoriria la implantació del criteri de que les institucions públiques no han de baixar a competir amb les entitats, sinó dedicar-se a potenciar-les.\nL'associacionisme tampoc ha de competir entre si, ha de sumar esforços justament en el moment en que poden aparèixer velles rancúnies que les enfronten perquè l'afició compartida pel lleure i la cultura és un gran cohesionador social, exigint-nos una dinàmica d'enfortiment de la pròpia identitat i l'autoestima, sobre la base del coneixement del perquè i el com dels propis orígens. El mutu coneixement de la diversitat d'actuacions, la col·laboració, l'intercanvi d'experiències i història ha de servir per enfortir la nostra capacitat de diàleg, de millora de propostes en be de la comunitat i, en definitiva, per complir amb el nostre compromís lliurament adquirit de construcció de model social, que és el sentit de la cultura. Vet aquí la importància de la nostra militància.\nSOBRE EL BUTLLETÍ D'UN PARTIT POLÍTIC DE SANT VICENÇ\nEns va sorprendre, ja fa dies, de que en un full de propaganda política s'hi prediqués l'anticatalanisme. Això és el que manifestava un comunicat que es va repartir per tot el poble el mes de setembre proppassat. No pot ser que els símbols de Catalunya es desqualifiquin maliciosament, encara que sigui d'una manera indirecta.\nAclarirem que al final del mencionat full hi havia un requadre titulat: "Sap que..." que transcrivia l'extracte d'una entrevista a La Vanguardia feta a una persona que es declara lliberal conservador i "extremocentrista", i que parlava sobre Rafael Casanova, conseller en cap i símbol de la resistència de Barcelona en la Guerra de Successió del dia 11 de setembre del 1714.\nResumint, vegem el que es transcrivia de l'entrevista: Que a Rafael Casanova se l'homenatja com a heroi màrtir, però el cert és que a la nit del 10 a l'11 de setembre del 1714, estava dormint i que el van despertar per "portar-lo" al front, i el van ferir lleument... Que va aconseguir un certificat de defunció, cremant abans els arxius, i va delegar a un altre conseller la rendició, fugint disfressat de frare... Que després va viure com un rei a la Cort dels Borbons, gràcies al perdó de Felip V... Que això il·lustra la manipulació, la invenció d'una història de Catalunya, una fàbula absoluta... I que ¿no va actuar com un botifler traïdor?\nLa Història, segons qui l'escriu, té diferents versions. No és igual la Història escrita per un monàrquic que per un republicà, com la d'un cronista d'esquerres que la d'un de dretes. La Història es tergiversa segons els ideals del qui l'escriu. En tindrem testimonis, indicis, detalls, anècdotes... No podem negar, però, que hi ha Història escrita equànimement i verídica. La Història, a vegades, origina Símbols, com pot ser per memorar un conflicte o algun esdeveniment extraordinari.\nSi Rafael Casanova va ser un botifler traïdor...? (segons es pregunta en el mencionat full), en contrapartida podríem dir que també hem llegit que els vertaders descobridors d'Amèrica van ser els germans Pinzón i no Cristòfol Colom, navegants que van mobilitzar la tripulació de les naus. I el que van descobrir, ja feia temps que en tenien indicis per les branques i troncs d'arbres que flotaven sobre la mar, provinents de terres llunyanes desconegudes. És veritat o mentida?\nCada any a l'Onze de Setembre –dia festiu- es celebra a tot Catalunya la Diada Nacional. No hi ha cap població ni ciutat que no la commemori. És veritat que és l'aniversari d'una derrota, però també a l'ensems és l'homenatge a uns valents patriotes que van perdre la vida per defensar uns drets seculars que eren els nostres. Segons paraules de Salvador Sanpere i Miquel, prestigiós historiador, la capitulació de Barcelona va significar "la fi de la nació catalana", l'abolició de les institucions del Principat i el sometiment de Catalunya als esquemes rígidament centralistes i autoritaris.\nRespectem els símbols de l'amor, de la pau, de la llibertat, del que representa el nostre Castellet... Ofendre-ho no és fer bona política. A Sant Vicenç, segons el programa que va editar l'Ajuntament per la Diada, també es va retre homenatge davant el símbol que significa el monument de Rafael Casanova. Deia: "A les 11 del matí, Acte institucional, Ofrena Floral i Cantada Col·lectiva de l'Himne Nacional de Catalunya ‘Els Segadors', amb la participació de les corals ‘Al Vent', de l''Esplai' i la de la ‘Societat Coral l'Estrella.'"\nNO vull ser pessimista!\nDefinició d'allau: “allò que es desborda i precipita impetuosament”.\nÉs un allau de gent allò que es preveu que vingui a Sant Vicenç en un curt termini de temps? Si ho és hem de saber, doncs, que estem corrent el risc que es desbordi i que es precipiti. Analitzem-ho abans!\nSant Vicenç de Castellet ha tingut, al llarg dels darrers quinquenis una població estable d'entre 7.000 i 8.000 habitants, i per tant tota la morfologia de la seva societat, les infrastructures urbanes i radials, els serveis, etc. estan, més o menys, adaptats a aquesta realitat (tot i les mancances que tothom sap que sofrim en molts i diferents àmbits).\nAra, en aquest boom immobiliari que està sofrint Catalunya, en general, i, Sant Vicenç, en particular, s'escolten xifres que ens parlen que aviat serem entre 12.000 a 15.000 habitants... Quina il·lusió!\nEm pregunto, com ho fa tothom a la peixateria i al forn, i a les mil i una tertúlies que podem tenir, si Sant Vicenç està preparat per rebre aquest superallau: està preparat el CAP Sant Vicenç? Estan preparades les escoles públiques que precisament aquest any han inaugurat "cargoleres"? Està preparada la seguretat interna del municipi i la seguretat viària? Esta preparada la xarxa de Fecsa i la xarxa d'aigües? Estan preparades les infrastructures viàries del municipi? Està preparat el sector privat? Estem preparats els habitants del municipi? La resposta crec que és clara i contundent.\nSembla ser que aquest és el poble que volíem: massificat, mancat de serveis de qualitat per atendre mínimament bé als seus habitants, plagat d'infrastructures totalment obsoletes... No em diguin que faig demagògia, és el que hi ha...\nRealment em pregunto, perquè no ho entenc, qui, què i com els hi ha venut a tots aquests nouvinguts? La resposta és ràpida: aquests sols han comprat 4 parets a un preu que a l'àrea metropolitana de Barcelona no podien ni imaginar pagar en els seus millors somnis...\nI per acabar, també em pregunto, si hi ha algun responsable (per no dir culpable) d'aquest "allau" imminent i tot el que reportarà? D'entrada hem de donar gràcies a tots aquests governs municipals que sense pensar en la qualitat de vida i en un bon nivell de benestar dels seus habitants s'han dedicat a donar permisos d'obra a dojo per obtenir unes rendes ràpides en permisos d'obra i posteriors Ibis. Però que en realitat l'únic que representaran és fam pel dia de demà. Donem les gràcies a tots ells perquè em sembla que molt aviat no sols nosaltres, si no també tots els nouvinguts, acabarem avorrint un poble que en breu deixarà de ser-ho...\nRepeteixo: no vull ser pessimista.


L'Ajuntament de Girona retira les escales del cul de la lleona\nL'Ajuntament de Girona retira les escales del cul de la lleona on dissabte va morir un home\nEn col·locaran unes altres de més segures per mantenir la tradició garantint la seguretat\n1 min. Girona 23/11/2015 11:11\n651x366 Mor un home en caure de les escales del cul de la lleona de Girona / ACN Mor un home en caure de les escales del cul de la lleona de Girona / ACN\nLa mort de Joseph Polizzano, el turista francès de 75 anys que dissabte a la tarda va relliscar fatalment mentre intentava petonejar el cul de la lleona, ha obligat l' Ajuntament de Girona a retirar les escales de ferro –sense barana i amb graons estrets– que hi havia al peu de l'estàtua.\n"Fins ara no ens havíem plantejat que aquesta escala podia ser un element perillós; després del lamentable accident, la substituirem per una estructura més segura que permeti mantenir la tradició”, ha explicat aquest matí el regidor de Seguretat i Via Pública, Joan Alcalà.\nMilers de turistes compleixen cada any la tradició de petonejar el cul de la lleona. Situada a la plaça de Sant Feliu, aquesta estàtua forma part de l' imaginari de llegendes de la ciutat. L'animal, que en realitat és un lleó mascle però ha quedat fixat com a lleona per la tradició ciutadana, està enfilat a dalt d'una columna de pedra i, segons explica la història, fer-li un petó al cul garanteix que es tornarà a Girona.\nEls operaris municipals han retirat l'escala a les onze menys deu del matí, quan amb prou feines no hi havia turistes ni periodistes. “És una pena que l'hagin de treure, però ho entenc”, diu Cristina Carbó, que és de Barcelona i s'ha desplaçat a Girona per feina. “Hi vinc sovint i he fet més d'un petó al cul de la lleona”, comenta. “No en sabia res”, admet Samuel, que és de Sardenya i passarà una setmana de turisme a Girona, mentre llegeix la placa on es parla de la lleona com a patrimoni sentimental de la ciutat.\n“Mentre no passa res no passa res i quan passa alguna cosa tothom a córrer”, etziba Hans-Peter Trauschke, un alemany que ja es considera gironí i és consultor d'estratègia i operacions. “Era un estructura metàl·lica sense barana i calia anar amb molt de compte per pujar-hi”, afegeix.\n“Les escales no estaven en condicions”\n“Quan vénen els turistes els fa il·lusió petonejar el cul de la lleona, però les escales no estan en condicions. I l'ajuntament ja ho sap, perquè s'ha queixat molta gent”, afirma Olga González, que regenta una botiga de roba molt propera a l'estàtua. “A més són persones grans i hi havia un esgraó molt alt i, per postres, de ferro, que amb la humitat patina”, lamenta. Segons ella, “haurien de posar-hi una escala de formigó o almenys amb una barana, com Déu mana”.\nDues petites espelmes grogues, apagades, recorden al peu de l'estàtua la mort del turista francès, que s'allotjava a Lloret de Mar i en caure va picar amb el cap contra un esgraó. “Es va formar un gran bassal de sang i després van venir les ambulàncies i se'l van endur”, explica González. L'home va morir hores més tard a l'hospital Josep Trueta. “Quan va caure, vam sentir els crits de la gent i vam trucar les ambulàncies”, relata Maira, cambrera del restaurant König.\n“No me'n vaig assabentar fins diumenge”, diu Carla Rosés, de la botiga del Barri Vell. “Dissabte a la nit, quan tornava a casa, vaig veure les espelmetes i ho vaig associar amb els atemptats de París. L'endemà vaig llegir el que havia passat al diari. És un accident puntual, perquè fins ara no havia passat mai res, però convé que posin una barana a les escales”, opina.\nMort al Cul de la Lleona de Girona: desenllaç tràgic en una tradició inofensiva


Protector de pantalla anti-enlluernament per a la màquina de tall de protectors de pantalla\nProtector de pantalla anti-enlluernament per a la màquina de tall de protectors de pantalla en comparació amb productes similars del mercat, té avantatges excepcionals incomparables en termes de rendiment, qualitat, aspecte, etc., i gaudeix d'una bona reputació al mercat. Jianjiantong resumeix els defectes del passat productes i els millora contínuament. Les especificacions del protector de pantalla antireflejos per a la màquina de tall de protectors de pantalla es poden personalitzar segons les vostres necessitats.\nQuè és una pantalla antireflexió Protector?\nQuan mireu la imatge a la pantalla del telèfon intel·ligent sota una llum intensa a l'aire lliure, la pantalla no només reduirà la visibilitat de la pantalla, sinó que també causarà molèsties visuals a causa dels reflexos de la pantalla i fins i tot l'enlluernament, i fins i tot danyarà la salut ocular. Molts usuaris s'han vist preocupats per aquest fenomen, que de fet és un problema important per als productes digitals amb pantalles.\nEn aquest sentit, la manera més directa és anar a un lloc fosc per evitar que una forta llum ambiental brilli a la pantalla. Això funciona, però afecta la comoditat i la suavitat de l'experiència de l'usuari. Per tant, per reduir l'enlluernament, els fabricants de protectors de pantalla per a telèfons mòbils utilitzen diverses tècniques per dispersar la llum reflectida. Els recobriments antireflectants o recobriments AR són la tecnologia més utilitzada per a les pantalles. Es basa en el principi de la interferència de la pel·lícula fina, per això les bombolles de sabó produeixen serrells brillants a la llum del sol.\nUtilitzeu un protector de pantalla mat anti-reflejos per reduir els reflexos de la llum solar i la il·luminació artificial, permetent als usuaris veure la pantalla còmodament en condicions de brillantor. El protector de pantalla Matt es caracteritza pel fet que la pantalla no és reflectant i no afectarà l'efecte de visualització de la pantalla. A més, la superfície de la pel·lícula protectora de pantalla mate ha estat tractada amb un procés especial i la seva textura és suau, amb una forta resistència a la fricció i a les ratllades. No apareixeran rascades després d'un ús a llarg termini. Per tant, no causarà danys a la pantalla i no deixarà marques després d'arrencar-se.


LA CUP no vol imatges de violència a l'estand de la Guàrdia Urbana - Tottarragona.cat :: Diari digital independent d'informació i d'opinió de Tarragona\nFa prop de tres mesos la Policia Nacional va carregar de forma violenta en diversos punts de la ciutat contra persones que pacíficament, lliurement i democràticament exercien el seu dret a vot en el Referèndum d’Autodeterminació del poble català. A banda, amb les càrregues es van causar desperfectes i destrosses en diferents edificis públics de la ciutat. Fins i tot l’alcalde Ballesteros, conegut per la seva aversió a la participació ciutadana, va dir: “Hubo un exceso de violencia policial innecesario y claramente desafortunado”. És per això que la CUP de Tarragona preguntem públicament com és que a l’estand del Parc de Nadal de la Guàrdia Urbana surten imatges d’antidisturbis del mateix cos.\nLa candidatura anticapitalista considera l’actitud de l’equip de govern d’hipòcrita ja que mentre per una banda s’omplen la boca de valors i de drets humans amb la propaganda dels Jocs del Mediterrani “per tal d’impregnar la ciutadania amb l’esperit i valors dels Jocs amb valors com la solidaritat, la pau, el respecte a la diversitat, l’educació, la salut i la sostenibilitat” per l’altra callen davant del militarisme creixen a la nostra ciutat, davant de les càrregues policials de l’1 d’octubre, les pràctiques militars fetes a la ciutat, la presència de vaixells de guerra al Port de Tarragona o la militarització d’espais educatius com el Parc de Nadal.\nI portar nens i ancianes com a escuts humans davant de les forces de seguretat? No els importava que els nens haguessin de contemplar els enfrontaments que es produirien entre persones que cometen accions il·legals i les forces de seguretat que tracten d'impedir-ho obeint les ordres judicials?\nLa covardia dels qui utilitzen als més febles com a escuts humans per cometre actes il·legals és el xantatge més vergonyós. I molt major delicte és infondre als nens l'odi i el rancor contra els qui tenen com a missió protegir els drets de tots els ciutadans i evitar que uns quants utilitzin qualsevol mitjà per aconseguir els seus particulars objectius\nMira, home, pot ser o no, que vols que et digui, be, d'aquella manera, puff...


Notícies - Un treballador electoral de Geòrgia acomiadat per trencar el formulari de registre de votants\nUn treballador electoral de Geòrgia acomiadat per trencar el formulari de registre de votants\nL'oficina ha estat criticada pels partidaris de Trump que van aprovar una legislació integral que podria conduir a una presa de possessió de la legislatura estatal controlada pels republicans.\nL'oficina electoral del comtat de Fulton, el Partit Demòcrata de Geòrgia, va dir dilluns que dos treballadors van ser acomiadats per trencar els formularis de registre de votants, cosa que probablement intensificarà una investigació dirigida pels republicans sobre l'oficina, que els crítics van descriure com a motivació política.\nEl personal de la Comissió Electoral del Comtat de Fulton va ser acomiadat divendres perquè altres empleats els van veure destruir els formularis de registre que estaven esperant a ser processats abans de les eleccions locals de novembre, va dir el director electoral del comtat, Richard Barron.\nEl president del comitè del comtat de Fulton, Rob Pitts, va dir en un comunicat que tant el fiscal del districte del comtat com el secretari d'estat Brad Ravenspeg havien d'investigar l'assumpte.\nPerò el Sr. Ravensperger va revelar primer les denúncies d'haver destruït el formulari de registre i va emetre un comunicat de premsa ferotge demanant al Departament de Justícia que investigués la "incompetència i malversació" de l'agència. "Després de registrar 20 anys de derrota a les eleccions del comtat de Fulton, els georgians estan cansats d'esperar la propera revelació vergonyosa", va dir.\nLa seva declaració només va subratllar l'impacte polític dels costos de la destrucció de documents, i és gairebé segur que aquests costos no es veuran afectats en cap altra oficina electoral. Els funcionaris del comtat de Fulton no van especificar quants formularis es van trencar, però el Sr. Ravensberg va estimar el nombre total d'un comtat amb 800.000 votants en uns 300.\nTot i que divendres van sorgir denúncies de mala conducta, no està clar quan es va destruir realment el formulari de registre.\nEl senyor Ravensberg ha guanyat l'atenció nacional per haver rebutjat la petició de l'expresident Donald J. Trump de "trobar" prou vots per anul·lar la feble victòria del president Biden a l'estat. S'enfrontarà al Sr. Trump la primavera vinent. Primàries difícils per donar suport als competidors. Al mateix temps, l'oficina electoral del comtat de Fulton s'ha convertit en un objecte d'ira entre els partidaris de Trump, que van afirmar sense fonament que la victòria del senyor Biden a l'estat era il·legal.\nAlguns partidaris van presentar una demanda per demanar una altra revisió de les eleccions presidencials al comtat de Fulton, inclosa la gran metròpoli d'Atlanta, i el 73% dels votants donen suport a Biden. El vot estatal a Geòrgia s'ha comptat tres vegades i no hi ha proves de frau.\nLa legislatura estatal liderada pels republicans va aprovar aquesta primavera una llei que li permet controlar de manera efectiva la comissió electoral estatal i autoritza la comissió a investigar les queixes presentades pels legisladors contra les agències electorals locals. El comtat de Fulton va ser escollit ràpidament per a la investigació i, finalment, el comitè electoral podria ser substituït per un líder interí que tingui amplis poders per supervisar la votació.\nEls defensors del vot i els demòcrates de tot l'estat veuen la investigació com el primer pas en la presa de possessió per Trump del sistema electoral del comtat, que és fonamental per a les esperances del Partit Demòcrata en futures eleccions.\n"No crec que hi hagi cap altre estat a la lliga que tingui el poder de convertir l'oficina electoral no partidista en un departament partidista de l'oficina de la Secretaria d'Estat", va dir el director electoral del comtat de Fulton, el Sr. Barron, a l'Atlanta Journal Constitution.\nEl rendiment de la comarca a les eleccions va ser mixt. Hi va haver una llarga cua a les eleccions primàries de l'any passat, i les eleccions a nivell comarcal han estat durant molt de temps objecte de queixes. Un informe d'un defensor del poble designat per l'estat va concloure que les eleccions van ser "descuidades", però no es van trobar proves de "deshonestedat, frau o malversació deliberada".\nLa Comissió Electoral va citar millores recents, com ara manuals de formació revisats i gestors electorals recentment contractats, com a evidència que està gestionant les queixes. Però com que les properes eleccions de novembre per a l'alcalde i l'ajuntament d'Atlanta es veuen com una prova de la capacitat de la junta, la divulgació de dilluns ofereix als crítics noves municions.\nMary Norwood, resident a Fulton, va perdre dos partits amb l'alcalde d'Atlanta per un marge estret i fa temps que ha estat crítica de la junta directiva. Va dir que estava a favor d'investigar les denúncies aixafadores.\n"Si tens dos empleats acomiadats per l'oficial de retorn, sens dubte activarà la investigació i l'anàlisi", va dir. "És vital que fem això".\nproductes destacats, Mapa del lloc, Mesurador digital d'alta tensió, Mesurador de voltatge, Mesurador digital d'alta tensió, Mesurador d'alta tensió, Mesurador digital de 1000v-40kv, Mesurador de calibració d'alta tensió, Tots els Productes


Montse Sáez - Sant Adrià de Besòs - 5/9/2012\nUn nou projecte de Càritas per combatre la pobresa infantil\n- El departament de Benestar Social i Família li dóna suport, i compta amb la participació de Sant Adrià\nEl conseller de Benestar Social i Família, Josep Lluís Cleries, ha signat aquest matí el conveni de col·laboració amb Càritas Diocesana de Barcelona per a l’impuls del Projecte d’Atenció Integral i Integrada de la Pobresa Infantil (PAIDÓS). El Projecte PAIDÓS té com a objectiu pal·liar els efectes de la pobresa infantil i prevenir-ne els factors de cronificació, mitjançant un treball intensiu, integral i integrat amb les famílies, els agents socials i la comunitat. Es vol promoure l’apoderament de les famílies i els seus infants a través del desenvolupament de les seves capacitats, recursos i interessos.\nA l'acte de signatura també han estat presents l'alcalde de Sant Adrià, Jesús María Canga, l'edil de Barcelona, Xavier Trias, l'alcaldessa de l'Hospitalet de Llobregat, Núria Marín i representants d'entitats financeres i socials.\nEl conseller ha destacat que el projecte PAIDÓS “va en la línia del que cal fer en les circumstàncies actuals: saber sumar o treballar en xarxa administracions, entitats i sector privat. Sumar d’aquesta manera permet multiplicar els resultats”. El conseller Cleries ha volgut felicitar Càritas Barcelona per aquest projecte i tots els que l’entitat porta a terme, perquè “coincideixen amb la prioritat del Govern que és lluitar contra la pobresa, sobretot la pobresa familiar que esdevé pobresa infantil. La situació econòmica afecta també a les administracions perquè tenen menys recursos dels que tenien en altres circumstàncies. Per això cal prioritzar i des de Benestar Social i Família prioritzem la lluita contra la pobresa i la protecció dels infants”. En aquest sentit, ha afegit que “quan els pressupo stos públics són més limitats cal respondre a les famílies amb projectes com aquest en els quals ens impliquem tots per a donar solucions concretes”.\nProjecte d’Antenció Integral i Integrada de la Pobresa Infantil\nEl Projecte PAIDÓS, que té una durada prevista de quatre anys, es focalitza en famílies amb infants de 0 a 6 anys en situació de pobresa, amb dificultats per tenir cura dels fills i que poden presentar altres necessitats importants no cobertes. El treball amb les famílies s’aborda des dels àmbits socioeducatiu, psicoterapèutic i comunitari per augmentar els factors de protecció i resiliència dels infants; incrementar les competències parentals; i facilitar la vinculació de les famílies amb el seu entorn més proper.\nA través del conveni signat avui, Benestar Social i Família oferirà recolzament al desenvolupament global del projecte, especialment a través dels diferents programes d’inclusió social del Departament, així com en els processos de seguiment, anàlisi i avaluació. També es posa a disposició del projecte l’experiència i el coneixement del personal de la Direcció General d’Atenció a la Infància i l’Adolescència.\nA banda del suport del Departament de Benestar Social i Família, el Projecte PAIDÓS compta amb la col·laboració d’altres organismes públics i privats.\nS'inaugura un projecte de Càritas que treballa amb famílies amb infants menors de 6 anys\nSanta Coloma lluita contra la pobresa infantil\nUNESCO acomiada el curs en família\nEls alumnes de l’Aula d’Alfabetització d’Unesco visiten Montserrat\nEl conseller de Benestar Social i Família visita el Consorci del Barri de la Mina\n“Hem de seguir treballant per construir un sol poble on no hi ha un nosaltres i un vosaltres”\nOberta la inscripció per participar en els Espais Familiars\nGAM-ANON, el suport a les famílies dels jugadors compulsius\nEl Consell dels Infants de Badalona presenta un informe i manifest sobre l’atenció a les persones en situació de pobresa\nL’Equip de Govern presentarà al Ple de l’Ajuntament una moció de suport a la Llei de renda garantida de ciutadania\nUn regal per a tota la ciutat\nSant Adrià premia l'excel· lència de ser ciutadà\nL’Ajuntament i la Generalitat han acordat el traspàs i la millora d’un tram de la N-II al seu pas per Badalona\nL’alcaldessa de Badalona ha assistit a l’acte de signatura dels convenis de col·laboració entre la Fundació Roca i Pi i 26 entitats que treballen amb col·lectius en risc d’exclusió social\nAdult dÐ°ting americÐ°n Ð¾nline: http://url.hideon.fr/onlinedating...\nSÐµxÑƒ girls fÐ¾r the night in yÐ¾ur tÐ¾wn AU: http://fund.school/...\nEntrar en política para ”forrarse“\nUna vez mas se esta demostrando que lo único que preocupa a los políticos ,es su sueldo , sus pensiones y el poder .Estamos viendo que con la crisis actual ,los políticos siguen su marcha y...


EXPOSICIÓ INTERACTIVA FESTA MAJOR D’HORTA Envia’ns les teves fotos de Festa Major a… [email protected]\nTroba feina a través de xarxes socials A part de les webs i portals amb ofertes de treball més coneguts també tens aquests recursos a les xarxes socials per trobar ofertes de treball: http://www.netvibes.com/xarxapijRecull d’ofertes de feina de diversos portals d’ocupació en temps real. Elaborat per la Xarxa de Punts d’informació Juvenil de Barcelona http://www.netvibes.com/sijsantjustRecull d’ofertes de treball de la província de Barcelona, elaborat pel punt d’Informació Juvenil de Sant Just Desvernhttp://twitter.com/FeinaActivaPerfil general de Twitter de Feina Activa\nTria les cançons per la Festa Major d’Horta!\n1 SETMANA MÉS!!\nL’Exposició sobre el projecte Euro-African EVS: Creuant experiències i visions per a la transformació social. Romandrà al Punt7 una setmana més, fins al 13 de juliol.Un projecte per a promocionar el Servei de Voluntariat entre Europa i Àfrica. Tots aquells i aquelles que encara no l’hagueu visitat encara podeu fer-ho!!\nXERRADA SOBRE ELS PEDALS DE FOC Pedals de Foc és la ruta organitzada en Bicicleta de muntanya pel perímetre del Parc nacional d’Aigüestortes i estany de Sant Maurici…\nDurant el mes de juliol l’horari serà el següent: De dilluns a dijous de 16:00h a 20:00h, divendres de 16:00h a 19:00h i dimarts i dimecres de 10:00h a 14:00hJa teniu aquí la programació per aquest estiu. Us recordem que disposem d’aire condicionat i que totes les Activitats són gratuïtes!\nEXPOSICIÓ EURO-AFRICAN EVS\nExposició sobre el projecte Euro–African EVS: Creuant experiències i visions per a la transformació social. Un projecte per a promocionar el Servei de Voluntariat entre Europa i Àfrica. Del 18 de juny al 6 de juliol al Punt7 A càrrec de Associació Nexes\nÚtims dies per visitar l’exposició "Relats i dibuixos d’Horta" al Punt7!!\nA partir del concurs de microrelats del Centre Cívic Matas i Ramis i del concurs de poesia que el casal de Gent Gran d’Horta realitza es genera una exposició itinerant que visita diferents espais del barri. Juntament amb els textos seleccionats, s’exposen els dibuixos realitzats pels nens i nenes de la Ludoteca El Galliner. Certament una exposició molt i molt especial. Us passem les dates i els espais de l’itinerari de la exposició: Casal de Gent Gran d’Horta: 15 al 31 de maig. Punt 7 del 4 de juny al 15 de juny. Biblioteca Horta-CanMarimer: del 19 al 29 16 de juny. Centre Cívic Mats i Ramis: del 3 al 16 de setembre. Ludoteca El Galliner: del 18 al 30 de setembre. Si voleu, aqui us podeu baixar el llibre de microrelats d’aques any. Llibre Microrelats Matas i Ramis 2012\nEls que portin una ampolla d’1,5l d’aigua i un got de iogurt de plàstic, o similar, podran endur-se hortalisses plantades i sembrades en aquests recipients reutilitzats!\nClica sobre la imatge per veure-la millor


Proposta política unitària | Cerdanyola Informa\nProposta política unitària\nSota el meu parer l’el·laboració del projecte polític per a la ciutat no es condició prèvia a l’establiment d’un moviment polític i social i una candidatura unitària d’esquerres. Penso que, en les condicions actuals l’esquerra a Cerdanyola no té cap referència política creïble. Parlo aquí de l’esquerra considerada globalment, des de els sectors més radicals als tradicionalment moderats i representats per partits “del sistema” que a la nostra ciutat han abandonat el seu espai natural. Així doncs si pensem en una candidatura unitària d’esquerres hem de pensar en tota aquesta gent i no en criteris de suposada ‘puresa’ ideològica. Es tracta de ser l’alternativa al sistema, no els antisistema.\nHem d’establir un espai polític comú i a partir d’aquí, en la interrelació amb el poble sorgeix el moviment social, que no és ni podem aspirar a que sigui una creació nostra si no volem tancar-nos en grups reduïts ja coneguts.\nEl grup polític original i el moviment social amb que arribem a interactuar són els artífexs del projecte polític que serà d’el·laboració progressiva i que penso que podem aspirar que a mig termini sigui majoritari a la ciutat i una opció de govern viable. No es tracta aquí de fer un simple programa electoral amb que concórrer amb una hipotètica candidatura al 2011. El model polític que hem conegut des de la transició fins ara ha entrat en crisi definitiva pel fet de que la seva base socioeconòmica s’ha trencat i no té expectatives de recomposar-se. A Cerdanyola han governat PSC, CIU, ICV-EUiA, ERC i PP, amb diverses combinacions possibles sense que s’hagi apreciat cap canvi. Ens cal, doncs, el·laborar una alternativa a tots plegats.\nESTRATÈGIA I PROPAGANDA\nEn tant que tinguem vocació de majoritaris i de obrir-nos a tota la societat ens cal una reflexió profunda sobre la imatge, els missatges i les formes que la gran majoria de la població sol rebre (o bé entendre) dels grups als que normalment es cataloga com a l’esquerra dels partits tradicionals.\nCal preguntar-nos si veritablement ens convé, des d’un punt de vista pragmàtic, situar-nos en aquest espai reduït, marginalitzat i, en molts casos, criminalitzat. L’electorat potencial al que ens dirigim ha tingut o té comportaments electorals prou coneguts: es vota de forma més o menys convençuda al PSC, a ICV i a ERC o bé no es vota i fins i tot es desenvolupen vots de càstig estrambòtics (cas de Ciutadans). Els que voten partits minoritaris (Verds, CUP, I.I., IZAN, i altres) són la gent més convençuda i més militant, en principi no sembla que se’ls hagi de convèncer.\nHem de tenir present que a la nostra ciutat el sistema clàssic de governança política de l’àrea metropolitana des de la transició, basat en governs més o menys amplis PSC-ICV-ERC ha deixat de funcionar i, a més, els partits que el conformen pateixen una crisi d’identitat i de relació amb les seves bases i àrees d’influència tradicionals. El PSC no ha deixat de perdre vots i poder polític des dels anys noranta, no té un lideratge clar i no disposa de les eines que ha fet servir per créixer en el passat, que bàsicament es concentren en el poder polític a nivell municipal. ICV ha estat el partit clau en l’evolució política de Cerdanyola en els darrers deu anys ja que, partint de la divisió amb IU-EUiA, ha aconseguit créixer tot el temps, convertir-se en alternativa i arribar a aconseguir l’alcaldia. Ara bé, tot aquest procés l’ha portat a deixar de ser la referència per a la gent d’esquerres ja que l’evolució com a partit, marcada pel seu líder, ha anat en la línea de concentrar el vot nacionalista i, finalment, el vot de la dreta, en lloc d’aspirar a ampliar el seu espai ocupant part del PSC. El cas d’ERC va més relacionat amb l’evolució a nivell nacional, tot i així ha estat incapaç de consolidar-se i a nivell local sofreix una divisió interna molt important.\nEn aquestes condicions van tenir lloc les darreres eleccions municipals i no sembla que el procés s’hagi invertit sinó més aviat al contrari, el PSC segueix fora del circuit del poder i la influencia a que està acostumat, ICV segueix la seva deriva a la dreta i s’ha quedat ja totalment aïllada de qualsevol organització política o social vinculada a l’esquerra. ERC no ha resolt encara els seus conflictes locals ni nacionals. Així doncs el que hem de preguntar-nos ara és com fer-ho per ser a mig termini una referència política creïble per a tot aquest espai tan ampli. Una referència que ha d’aspirar, i pot fer-ho, a constituir-se en l’alternativa al fracàs col·lectiu de l’esquerra tradicional. I per fer-ho penso que ens cal fugir de la radicalitat mitjançant un programa mínim que qualsevol persona d’esquerres pugui compartir, més enllà d’un programa compartit entre nosaltres mateixos, donat que en el moment en que arribem a governar tampoc no podrem portar a terme de manera immediata tot el contingut del nostre projecte.


La pantalla gegant per a la Champions ja està instal·lada\nLa pantalla gegant per seguir la final de la Champions ja està instal·lada a la plaça de Catalunya\nLa festa ciutadana començarà aquest dissabte a les 18 h, una hora abans del partit\nRedacció | divendres, 20 de maig del 2022, a les 15.07\nLa plaça de Catalunya es prepara per a la final de la Champions League, que enfrontarà el Barça i l’Olympique de Lió. Els operaris han instal·lat aquest divendres al matí la pantalla gegant des d’on es podrà seguir el partit. Es preveu que hi assisteixin 20.000 persones, que podran acudir-hi aquest dissabte a la tarda, a partir de les 18 h. S’hi podrà accedir de manera lliure i gratuïta.\nOn veure la final de la Champions Barça-Lió en pantalla gegant\nLa pantalla, de set metres de llargada i quatre d’altura, estarà custodiada per agents de seguretat privada. A l’altre extrem de la plaça, s’hi ha col·locat una tarima per tots aquells mitjans que vulguin seguir la festa. A més, també s’hi han instal·lat punts on es podran comprar begudes i menjar.\nFesta a partir de les 18 h\nLa festa esportiva començarà una hora abans de l’inici del partit, que es jugarà a les 19 h a Torí. Per amenitzar l’espera hi haurà musica d’ambient, punxada per un DJ i l’animació d’un locutor. Diumenge, si el Barça guanya la final de la Champions, hi haurà una rua amb les jugadores.\nbetevé oferirà des de Torí la prèvia de la final de Champions entre el Barça i el Lió\nDissabte, 21 de maig, a partir de les 17.30 hores\nPer evitar incidents, la Guàrdia Urbana, el cos de Mossos d’Esquadra i els serveis de seguretat del Futbol Club Barcelona controlaran l’accés a la plaça. Està prohibit entrar-hi amb objectes perillosos o contundents, pirotècnia, ampolles de vidre o envasos rígids i begudes alcohòliques. Quan s’acabi el partit, es desallotjarà la plaça.\n— Barça femení — Champions League — plaça de Catalunya\nRecorregut de la rua del Barça a Barcelona si guanya la Champions 2022 | MAPA\n20.000 persones podran seguir la final de la Champions en una pantalla gegant a plaça Catalunya\nEl Barça, a Torí per disputar la final de la Champions 2022 contra el Lió\nPoc ambient, però blaugrana, a Torí\nQuè sabem de l’Olympique de Lió, el rival del Barça a la final de la Champions 2022\nBarcelona instal·larà una pantalla gegant per veure la final de la Champions a la plaça de Catalunya\nAitana Bonmatí: “Volem guanyar la final per seguir sent les millors”\nSandra Paños: “Encara no hem guanyat el Lió, però està a les nostres mans”\nLuis Blanco: “Vestim una samarreta centenària i volem guanyar”


L’anglès! | Notes de Brussel·les\n« Una entrevista | Inici | El PP, Obama i McCain »\nEl ministre d’educació de França, Xavier Darcos, va anunciar fa pocs dies a la televisió que el seu govern oferiria lliçons d’anglès gratuïtes als alumnes en períodes de vacances “tan aviat com sigui possible“. “Les families benestants es poden permetre pagar cursos als seus fills a l’estranger; jo estic oferint a tothom el dret de fer-ho aquí“, va dir el ministre a TF1.\nA França, com a casa nostra, hi ha la preocupació que l’ensenyament de l’anglès a l’escola no acaba de funcionar. Des de fa vint anys, s’han multiplicat els plans ministerials, sense efectes massa convincents. El març de 1989, Lionel Jospin, aleshores ministre d’educació, va instaurar una iniciació de dues a tres hores setmanals a la primària. El 1995, François Bayrou va decidir que es féssin quinze minuts diaris amb suport audiovisual (els resultats no fóren massa famosos, però l’aprenentatge precoç de les llengues no s’ha replantejat). El 2000, Jack Lang proposà un “pla de millora de l’ensenyament de les llengües en el sistema educatiu“, que no fóu desenvolupat pel seus successors en el ministeri. El 2005 S’aprovà un “pla de renovació de l’ensenyament de les llengües vives“. El setembre de 2007, el ministre Darcos va dir que havia “rebut la missió del president de la República de fer de França un país bilingüe” i presentà un nou “pla de reforçament de la pràctica de les llengües vives estrangeres“.\nLa qüestió que es planteja ara és si aquesta nova iniciativa donarà millors resultats.>>\nLa mesura implica exclusivament l’ensenyament mitjà. Proposa “stages” intensius d’una setmana durant el curs escolar (mesura que s’aplicarà a partir de febrer de 2009), i de dues setmanes durant les vacances d’estiu. En cas d’”èxit imporant“, diuen en el ministeri, la inversió en el pla podria assolir “desenes de milions d’euros“. Els cursos podran implicar assistents anglòfons, utilització intensiva d’Internet, però serien donats prioritàriament per ensenyants remunerats en hores suplementàries. Els sindicats han reaccionat críticament: “El ministre d’educació està convertint-se en el ministre de les activitats extra-escolars“, diu el sindicat majoritari SNES-FSU.\nEls estudiants francesos reben 700 hores d’anglès obligatori en el curs del seu currículum escolar. A Catalunya en fan 735, entre primària i ESO, segons dades del Departament d’educació. Però el ministre francés diu que “no es percep un benefici adequat d’aquesta inversió“, i em sembla que a Catalunya es podria fer la mateixa constatació. Caldria seguir doncs amb atenció la nova experiència francesa.\nP.S. - El passat 11 de juliol es féu públic un informe del Business Forum europeu alertant sobre la pèrdua d’oportunitats econòmiques que significava el retard europeu en aprenentatge de llengües.>> I és imminent la publicació (el proper 17 de setembre) d’una comunicació de la Comissió europea sobre la qüestió (‘”Multilingualism: An asset for Europe, a shared commitment“).\nCategories: General, Món, Política catalana, Politica europea | 2 Comentaris »\n2 comentaris per “L’anglès!”\nSeptember 5th, 2008 a les 23:38\nPer ensenyar anglès calen mestres que sàpiguen anglès. ¿Oi que sembla una bajanada?, doncs no ho es.\nSoc ja una mica gran; quan jo estudiava l’anglès era una “maría”; 25 o 30 anys mes tard, quan els meus fills estudiaven, continuava sent una “maría”. Avui, que si tingués nets (no en tinc) ja començarien a estudiar, l’anglès continua sent una “maria”. Fer volar coloms, això es l’únic que sabem fer de meravella.\nPer cert, els valencians han inventat el “más difícil todavía”: la manera de no estudiar “ciutadanía” es fer-ho en anglès!.\nSeptember 8th, 2008 a les 12:47\nD’acord amb en Brian: calen mestres.\nCalen al menys dues coses més. Una:fer entendre la necessitat dés del punt de vista funcional, és a dir practic. I dues: tenir interès per comunicar-se amb els altres, per entendre no solament l’idioma, sinó la personalitat, el pensament. Fins i tot considerar-ho un plaer.\nAquestes dues condicions que hi afegeixo, son responsabilitat dels pares,de l’escola,de l’entorn… De tots.


La TANITA va aparèixer un dia en un pati d’una casa de Caldes on hi havia una colònia, no sabem de on va sortir, segurament la devien abandonar ja des de petita potser fruit d’algun embaràs no desitjat d’una gat d’algun propietari irresponsable que devia pensar que si hi havia més gats ja s’espavilaria…. Però com passa sempre, aquesta no es la realitat. Era massa petita per sobreviure-hi, així que va arribar a la protectora en espera d’alguna família que l’estimi tal com es mereix.\nLa seva adaptació no va ser fàcil. TANITA tenia molta por de tothom. S’amagava i no volia rebre les carícies que altres dels seus companys volien. Poc a poc, amb l’esforç i estima dels voluntaris, la TANITA ha començat a canviar i es mostra més confiada i sociable.\nFísicament, TANITA es una gata tricolor preciosa. El seu caràcter és molt tranquil i gaudeix de la companyia dels altres gats de la Prote, sempre esperant en un segon pla que li caigui alguna carícia.\nTANITA necessita una família tant maca i especial com ella. Que sàpiga respectar-la i guanyar-se el seu amor poc a poc. Perquè si el que costa es gaudeix més... rebre l’amor de la TANITA és tot un regal!


Esdeveniments futurs DEL MES D'ABRIL\nAquest són els guanyadors del concurs de fotografia de Sant Jordi del nostre institut. El lliurament dels premis serà aquest dimarts dia 30 d'abril a l'hora de l'esbarjo a la sala del professorat.\nEl 27 d'abril se celebra l'Spring Festival, organitzat per Interseccions i l'Ajuntament d'El Prat. El departament d'idiomes de Les Salines hi participa amb una activitat creada pels nostres alumnes i amb la col·laboració de l'auxiliar de conversa. Per tal de difondre l'activitat a la web del centre, a les pantalles que tenim instal·lades a la primera planta i a les xarxes socials, us demano que en feu difusió.\n"Spring Festival is here!" Vine a celebrar la primavera amb els centres educatius i les associacions del poble. Activitats, diversió i menjar. Anima't!\nEls estudiants de Producció agroecològica de Les Salines participen a l'Spring Festival d'enguany amb una activitat de pictionnary en anglès. Us esperem a tots i totes el 27 d'abril!\nvisitA tècniCA DE Ramaderia ecològica del 30-04\nVisitarem l'explotació de l'Edu, el pastor que amb les seves ovelles manté a ratlla els incendis de la muntanya de Sant Ramon (el Montbaig) a Sant Boi. A més aquest any per primer cop ha dut a terme la transhumància, a veure què ens explica...\nvisitA tècniCA DE Ramaderia ecològica del 29-04\nMarxem cap a la comarca del moianès per realitzar dues visites tècniques compartides amb els alumnes del cicle de Producció Agropecuària de l'institut Giola (Llinars del Vallès).\nVisitarem l'explotació de boví de carn de cicle tancat Biobastona S.L. i seguidament l'Ecoxai de La Ginebreda, on es crien xais ecològics de raça ripollesa.\nLa nostra és una explotació de cicle tancat. Produïm l'alimentació dels animals totalment a la mateixa explotació, on conreem farratges tradicionals com la trepadella i cereals d'espècies autòctones.\nA diferència de la majoria d'explotacions convencionals, no utilitzem ni soja ni blat de moro, ja que no són autòctons. Els vedells i vedelles se sacrifiquen als 14-16 mesos de vida, quan tenen la categoria d'anyoll, per tal d'aconseguir una carn més vermella i gustosa gràcies al menor contingut d'aigua, sense comprometre la tendresa. Formem part de la Cooperativa Plana de Vic.\nConcurs de fotografia VIATGE A HOLANDA\nEls hi hem llançat un repte als alumnes: un concurs de fotografia! Durant el viatge els alumnes presentaran tres fotografies representatives de la jornada acompanyada d'un comentari enginyós.\nUn jurat extern s'encarregarà de seleccionar les tres millors i al final del viatge l'alumne tindrem guanyador que se n'emportarà un premi sorpresa!\nEstudis: 2n de "Paisatgisme i Medi Rural" (PIM2) i 2n "Jardineria i Floristeria" (JIF2)\n#concursfotografia #viatgetecnic #amsterdam #studytrip #formacioprofessional #paisatgeimedirural #jardineriaipaisatge #inslessalines #thepicoftheday\nviatge tècnic d'estudis a holanda\nEls alumnes de PIM2 i JIF2 ja estem preparant les maletes pel viatge tècnic d’estudis a Holanda. Visitarem entre altres el mercat de les flors a Aalsmeer, el parc de Keukenhof en plena època d'esplendor amb més de 800 varietats de tulipes en flor, el jardí botànic d’Amsterdam i molt més que ens agradarà compartir amb vosaltres a través de les xarxes durant el viatge.\n#viatgeholanda #studytrip #keukenhof #tulips #pim2 #jif2