Una diputada de Vox deixa el grup parlamentari a les Corts i passa a ser no adscrita - À Punt\nUna diputada de Vox deixa el grup parlamentari a les Corts i passa a ser no adscrita\nAmb la renúncia de Rebeca Serna el grup de no adscrits passa a tindre sis representants\nRebeca Serna en una intervenció a les Corts / Corts Valencianes\n23 d'agost 2021 - 11:59\nLa diputada de Vox per Castelló, Rebeca Serna, ha comunicat a la mesa de les Corts que deixa el grup parlamentari per a passar al grup de no adscrits. En el seu escrit, Serna sol·licita al parlament valencià que li subministre els mitjans necessaris per a poder continuar exercint la representació a la cambra.\nEn l'escrit que ha enviat a la Mesa de les Corts, la diputada indica que es detalle quines son les despeses derivades del seu sou en concepte d’exercici de funcions i quines en quedarien excloses. Demana a la cambra que li assigne "l'escó que la Mesa considere" i que se l’informe dels tràmits per a poder continuar utilitzant la plaça de garatge.\nAmb aquesta baixa, el grup de no adscrits passa a tindre sis representants, després de la renúncia de cinc exdiputats de Ciutadans, que van abandonar la formació abans d’aquest estiu.\nAcusa Vox de menysprear-la i de falta de transparència\nRebeca Serna ha explicat que ha pres aquesta decisió pels "menyspreus" i "les crítiques" per l'esquena que està rebent per part del partit. "He assistit a molts actes, com a part del meu treball, als quals no s'ha donat gens de rellevància, a diferència del que es fa amb altres diputats. A vegades, fins m'han donat literalment l'esquena, no m'han dirigit la paraula i s'han fet la foto aprofitant alguna absència meua", denúncia.\nEntre els motius, també afegeix la pèrdua de confiança que hi ha hagut, en els últims anys, des dels càrrecs públics cap als afiliats i viceversa, i la falta de "claredat i transparència" amb la qual al seu judici ha actuat el partit. Afirma que s'han fet reunions d'amagat, en les quals s'ha deixat de costat moltes de les persones que han treballat pel partit des del principi, entre altres a ella, que, segons explica, es va afiliar a Vox quan hi havia "pocs afiliats a Castelló" perquè creia en el projecte que representava i "no per aspiracions polítiques".\nSegons destaca, el punt d'inflexió va ser una reunió d'afiliats i simpatitzants del municipi on resideix amb uns certs càrrecs orgànics provincials a la qual no va ser convidada. En la reunió, ha explicat, que es van dir, presumptament, "coses insultants" sobre ella i es va menysprear el treball realitzat, i "com a colofó", afig, s'ha editat un vídeo amb els millors moments de Vox a les Corts, amb intervencions de tots els diputats excepte seues.\nCita "Han sigut dos anys molt difícils i no té molt sentit donar la cara i representar a un partit del qual no ha rebut cap suport, més bé tot el contrari" Cita\nLa diputada ha indicat des del grup de no adscrits continuarà "treballant amb total llibertat pels interessos dels valencians i per la unitat d'Espanya", i espera que els qui han sigut els seus companys respecten la seua decisió.\nAl grup no li consten problemes amb Serna\nEl grup Vox a les Corts ha contestat que no li consten problemes amb Rebeca Serna i consideren la seua renúncia com una "decisió personal" que respecten. Afirmen que el grup parlamentari "no té res a dir", que no tenien coneixement d'aquesta decisió i que és la diputada "qui ha de donar explicacions". "Fins hui no ens consta que hi haja hagut problemes amb aquesta diputada, almenys en el funcionament del grup parlamentari", ha plantejat Vox.\nTercera baixa de Vox a les Corts\nL'eixida de la diputada Rebeca Serna de Vox per a passar al grup de no adscrits suposa la tercera baixa del partit a les Corts des de l'inici de la legislatura. La primera eixida es va produir el 30 d'agost de 2019 quan David Muñoz va decidir renunciar a l'escó "per motius personals" i reincorporar-se a la tasca docent com a professor de Dret a la Universitat Catòlica Sant Vicent Màrtir. Precisament, Rebeca Serna va entrar en substitució de Muñoz.\nDimiteix per motius personals un diputat de Vox a les Corts\nLa següent marxa en el grup parlamentari va ser la de Vicente Roglá, metge expedientat per assetjament, que va dimitir el 7 d'octubre de 2020. Roglà va al·legar motius personals per a presentar la dimissió, però més enllà d'aquesta explicació oficial, mantenia diferències amb la direcció del partit a València, que dirigeix el portaveu adjunt a les Corts, José María Llanos.\nUn diputat autonòmic de Vox dimiteix de l'executiva del partit a València


L'Anxova Milionària de l'Escala ha exhaurit el número 15608 de la Loteria de Nadal\nAlt Empordà - 20/12/2016 - 14:43\nCorrespon a la data en què el Girona FC va aconseguir l'ascens a la Segona Divisió A, el 15 de juny de 2008, després de 49 anys\nImagen 1 de 1 - Loteria Nacional\nL'Anxova Milionària, l'administració de loteria número 1 de l'Escala, ha venut la totalitat dels dècims del número 15608 de la Loteria de Nadal, que correspon a la data en què el Girona FC va aconseguir l'ascens a la Segona Divisió A, el 15 de juny de 2008, després de 49 anys. Aquell any el 15608 va ser molt demandat, i aquest 2016 ho ha tornat a ser. El número s'ha venut pràcticament íntegre al Bar del Poble de Peratallada i al Xip's de l'Escala, a petició de nombrosos seguidors del Girona FC.\nPel sorteig del Dijous 12 de gener, els dècims de tot l'Estat porten imprès l'escut del Girona FC, seguint la col·lecció encetada per Loterías y Apuestas del Estado, que imprimeix la imatge d'un equip de Primera o de Segona als dècims cada setmana. L'Anxova Milionària ja té tots els del número 15608 reservats.\nEl 2 de desembre de 2006 també va repartir 9 milions d'euros. Només sis mesos abans, el 22 de juny de 2006, ja havia tocat un altre primer premi, que en aquella ocasió va deixar 3 milions d'euros a l'Escala. Exactament la mateixa quantitat es va repartir amb el primer premi del sorteig del 24 de maig de 2007. L'any 2004 es va vendre el primer premi del sorteig del dijous del mes de gener, situació que es va repetir el gener d'aquest 2016. Aquest any també han repartit 26.360,58 euros de la travessa en un ple al 15, el passat mes de febrer.


Lloyd Cole entrevista - Música i nit - Time Out Barcelona\nGlobal icon-chevron-right Espanya icon-chevron-right Barcelona icon-chevron-right Entrevista a Lloyd Cole\nEl cantautor britànic establert als Estats Units presenta 'Standards' i ens adverteix que, si no ven més discos, potser es replanteja la manera de fer música\nPer Marta Salicrú Data de publicació: divendres 11 octubre 2013\nLloyd Cole es remou a la cadira. Som al vestíbul d'un hotel de Barcelona i li molesta el soroll, com manifesta repetidament. Té bona conversa, però sempre està mig arrufant el nas. "La imatge pública que he projectat des del 1984 és de clarobscurs, i això continuarà així", admet aquest escocès que va deixar Londres per la costa est nord-americana a finals dels 80, fugint de l'èxit massiu que havia aconseguit al capdavant de The Commotions.\nAquest any ha publicat 'Standards', l'onzè àlbum de la seva carrera en solitari, que, en contra d'allò que indica el títol, és una col·lecció de temes originals -més una versió d'un tema poc conegut del repertori de Mama Cass-. "Quan faci el meu disc d'estàndards li posaré 'Pin Ups'", diu Cole, en referència al disc de versions de David Bowie. Aquest és l'humor que gasta el cantautor expatriat.\n'Standards' no és un disc més en la seva carrera. Significa el retorn a l'electricitat de Cole després d'anys transitant per terrenys acústics. Un camí que havia començat a reprendre amb l'anterior, 'Broken record' (2010) -en què algunes cançons ja li demanaven endolls i que ja va gravar amb banda-, i per al qual aquest cop ha comptat amb Matthew Sweet a la guitarra i amb Fred Maher (Scritti Politti, Lou Reed) a la bateria, el trident amb què va gravar els seus dos primers discos en solitari.\n"Crec que ja ha passat prou temps perquè estigui bé tornar-hi", afirma, conscient que ja no és la mateixa persona. "20 anys després és impossible que fem el mateix, perquè som més grans i som diferents".\nDos extrems oposats el van portar a aquest retorn als orígens. D'una banda, tocar amb el seu fill William, de 20 anys, a qui es va emportar com a acompanyant en una sèrie de concerts en festivals i de qui es va alimentar d'energia juvenil.\nDe l'altra, haver de fer una crítica de 'Tempest' (2012), l'últim disc del septuagenari Bob Dylan. "El que em va cridar més l'atenció és que encara fos capaç de fer el que feia el 1965, que tingués aquesta energia als 72 anys, però alhora, que no intentés fer el que feia quan en tenia 25 -explica-. La música no era igual, però l'actitud era la mateixa. No el preocupa l'edat que té. I jo m'he passat els últims anys pensant massa en què era apropiat fer a la meva edat".\nTot i que Standards sigui un disc de banda, la realitat s'imposa en el directe, i Cole el defensa sol. "Per sortir de gira amb una banda com la de l'estudi em caldria cobrar més -admet-. Els promotors estan espantats i jo, també. No em puc permetre muntar una banda i perdre milers i milers de dòlars si la gira no va bé". L'únic supòsit en què seria possible veure'l amb banda seria que toqués en un festival com el Primavera Sound -amb el qual Cole admet contactes-.\nPerò hi ha un supòsit molt menys optimista. "Si aquest disc no funciona molt millor que 'Broken record', hi haurà coses que deixaré de fer -sentencia-. S'ha de ser honest amb un mateix. I si fer discos de la mateixa manera com ho faig des de 'Rattlesnakes' -el debut del 1984 de Lloyd Cole and The Commotions- ja no funciona, si allò que n'obtens cada vegada és inferior, hi ha d'haver un moment en què acceptis que això està fracassant. Els últims sis o set anys, econòmicament, han estat un fracàs. I si això no em genera el que necessito per pagar-li la universitat al meu fill, hauré de fer una altra cosa".\nNo és que amenaci de plegar. Pensa més aviat en l'autoedició. "En tinc prou amb un nucli dur de seguidors. Si em dediqués als fans, sense intentar arribar al públic majoritari, em seria molt més fàcil guanyar diners. Però vull que els meus discos siguin a les botigues, com els discos de Dylan, Bowie i Nick Cave. Però hi ha d'haver un moment en què deixis córrer aquesta idea perquè t'està empobrint", riu amb amargor.


Cap Vermell - Saif El Arjuni, bronze a València 2019\nSaif El Arjuni, bronze a València 2019\nSaif el Arjouni, del Renshinkan, medalla de bronze a la fase final del campionat d’Espanya infantil de judo\nSaïf, va estar apoteòsic el cap de setmana a València, seu de la fase final dels Campionats escolars.\nInicia molt bé la seva marxa cap a la medalla, guanyà el primer combat de ippon al representant de Múrcia, el segon el va perdre contra Madrid, entra a la respesca per al bronze i venç a Astúries i Madrid. Després en disputa per la medalla i venç per la màxima puntuació al representant de Rioja.\nLa Ciutat del Túria va ser la seu del Campionat d’Espanya per a aquesta edició 2019. Se va competir en 6 tatamis, en perfecta sincronització. Hi participaren uns 800 esportistes d'edats que oscil·len entre els 13 i els 17 anys, a més dels tècnics, entrenadors, àrbitres, i col·laboradors, tot un impressionant espectacle en aquest macro campionat.\nTambé volem felicitar a l'Oriol Salvador i al seu professor José Sánchez, del judo es Castell de Menorca, per la seva medalla d'or; a Ogonna Ikeme i Andi González Bacigalupo, i al seu professor Udoka del Judo Can Pastilla, per les seves medalles de bronze respectivament.


Goethe  | Historia de la estetica en epoca moderna i contemporanea (UB) | Unybook\nSubido por clopezgarcia75\nGoethe Al 1773 es troba Herder davant de la Catedral d’Estrasburg, escriu un text on defensa un model de bellesa més primitiu que sobretot pot ser compresa per una ànima alemanya forta i tosca, mentre que en canvi el classicisme francès li sembla massa afectat, suau.\nText 178: es separa del que ell rebutja, del model de lectura clàssica de l’acadèmia francesa. L’art abans de ser bell és formatiu, aquí incloem un concepte molt important en Goethe que és el de Bildung, l’obra va adquirint sentit a través de la formació. Planteja la qüestió d’una manera molt moderna, parla d’una tosquedat enfront d’una suavitat sense sentit. Ens presenta a l’home com un semidéu, una concepció pagana que després reprendrà Nietzsche. L’obra del salvatge ens pot semblar estrafolària però tot el que fa l’home respon al que li és característic de la seva cultura, i per tant tot té coherència. Aquí es manté la idea d’un tot característic.\nÉs important el valor de que sigui viu, un art que respira en aquest context.\nTanmateix a diferència de Herder, Goethe no diferència l’art nacional , per a ell els valors de l’art venen donats pel sentit. És veritat que si és més característic té més sentit. En el 71 fa un discurs sobre Shakespeare sobre aquest concepte. En el 73 escriu un fragment que queda inacabat d’un drama sobre Prometeu ( text 176 ).\nAquí veiem un Goethe que desafia els déus en la línia Sturm und Drang, que s’identifica amb el món de prometeu. Aquest personatge és essencial al romanticisme. En l’època de Goethe o de Schiller a vegades s’anomena l’humanisme de Weimar, això es veu molt clar en el text.\nGoethe sempre parla de la distanciació de la forma, parteix de la seva pròpia història envers una noia o d’amics, però els altera i introdueix una forma mediadora i se’n distancia, no es deixa mai arrossegar per la història. Es va convertir en una persona molt important de Weimar, es va preocupar pels museus, el món vegetal, zoologia, anatomia, la meteorologia, era un home universal. Fins que un dia es va cansar dels problemes burocràtics, i una nit se’n va anar cap a Itàlia. Llavors diu que mai va ser tan feliç com a Itàlia. Va dir que va viure l’amor en un sentit ple a Itàlia. A Itàlia es comença a reconciliar amb el món clàssic, a Vicenza es troba amb les obres de Palladio, ell veu que allò té un sentit i compara amb la vida del poeta que amb la mentida i la veritat fa algo que ens encisa. També visita, Venècia, Peruggia, Roma, Paestum, Nàpols, Sicília.\nVa escrivint poemes com el que tenim al text 171. Relació entre el geni i la vida encarnada a la natura, la vida de l’aigua que raja a la font, del nen que la dona té als seus braços. El caminant fa una exaltació del geni. L’aspecte de l’alè és molt típic del Sturm und Drang. El geni és l’obra mestra de la natura, però la natura també pot destruir l’obra mestra. Contraposa la destrucció del cicle natural amb el valor etern de l’obra de geni, per a ell és dolorós que la naturalesa destrueixi això. Es tant un poema romàntic com d’apologia del clàssic. Comença a reflexionar sobre el tema de la necessitat de conjugar el que perdura, el que és constant, el que pot ser etern i el que és canvi, el que és metamòrfic, contingència, moviment, flux, en definitiva, Goethe intenta conciliar les dues coses.\nEscriu un text que es titula la metamorfosi de les plantes i la metamorfosi dels animals. I ell busca en la metamorfosi, allò canviant, allò que roman, constant com si fos l’origen d’aquelles formes, com si fos la planta primordial la Urpflänze , és un concepte difícil d’explicar però que es pot veure en el seus textos. Ell diu que la planta primordial és el punt principal en que s’amaga el germen, allò que dona lloc a la resta de formes. Hi ha alguna cosa dins de tot un conjunt que ens permet comprendre la coherència de tot.\nText 175 La metamorfosi dels animals: planteja el tema de l’organisme, aquestes formes que tenen un caràcter orgànic o realitat, en els quals tot és causa i fi d’ella mateixa és una realitat articulada, coherent. Hi ha un arquetipus, una forma primordial que fins i tot en la manifestació més rara d’aquells animals la podem reconèixer. Hi ha diferències, però en totes hi ha un ordre que podem reconèixer que fan que totes les coses d’allò tinguin alguna cosa en comú.\nText 179: Vol mantenir la idea de contingència, de transformació, però vol trobar en aquesta vida alguna cosa estable i eterna, persistent que faci que allò sigui comprensible, respongui a un ordre latent de la natura. També ho diu en el text 173.\nEll a partir de Kant anomena la forma primordial l’anomena idea, però sempre pertany a l’àmbit del fenomènic, és un fenomen que s’il·lumina per totes bandes, li veu totes les facetes i per tant veu el que enllaça cada una de les formes, veu una unitat constant, un arquetipus, una matriu originària. En el faust hi ha un moment en que faust baixa al recinte de les mares, que és on encara no hi ha res ferm, res cristal·litzat i on tot pren forma. La mare és el símbol d’això, les mares d’aquest recinte profund dintre de la terra on no hi ha res ferm on puguis posar el peu i tot està en transformació i conservació eterna, aquí apareix el doble vessant de la naturalesa constantment creador i a la vegada sotmet a unes lleis eternes. Seria com un origen que es va re actualitzant de formes diferents. Les mares són l’origen de tot, són la vida, son com la seva relació amb la mare dels seus fills.\nEn el propi creixement hi ha un fonament que persisteix, gira cap a lo clàssic i diu que en lo clàssic es veu aquest fonament. Ell parteix del instant fugaç, sempre valora el fenomen i per això ell es presenta com a un empirista delicat, un home que valora l’experiència però més delicat que els anglesos ja que ell és un poeta. Per això ell s’enfronta a Newton, parla de furor anti-newtonià, la ciència mecanicista que ho vol reduir tot a en termes mesurables i quantitatius és una cambra de la tortura. Ell fa una teoria dels colors que s’enfronta a la de newton, veiem els colors com metamorfosis constants de llum i ombra i parlant d’una acció metafísica dels colors.\nNo és que la forma primigènia estigui amagada, sinó que en el fenomen ja se’ns apareix, mirant la llum del cel ja podem veure la llei fonamental del cromatisme, els sentis no ens menteixen si sabem aplicar bé els sentits, el que passa és que hem de mirar el fenomen en totes les seves pròpies facetes arribant al lloc originari del fenomen.\nHistoria de la estetica en epoca moderna i contemporanea - Trabajo Pascal-Rubens (2016) Apunte


L'atur baixa un 1,4% al juliol | Viu Molins de Rei\nL’atur baixa un 1,4% al juliol\nDavid Guerrero • 03/09/2011\nLa taxa d’atur a Molins de Rei ha baixat un 1,4% durant el mes de juliol i es situa en el 12,9%. Aquest percentatge continua estant per sota de la mitjana catalana i espanyola i significa que 1.671 persones es troben a l’atur a Molins de Rei.\nDurant el mes de juliol l’atur ha baixat un 1,4% a Molins de Rei, deixant la dada en 1.671 persones aturades, un 12,9% de la població activa de la vila. A la resta de la comarca del Baix Llobregat l’atur també ha baixat, encara que en menor grau (1%) i es situa en el 14,7%, segons les dades aportades per l’Observatori del Baix Llobregat. Molins de Rei, amb el 12,9% de taxa d’atur, es troba per sota dels percentatges registrats a Catalunya (14,4%) i Espanya (17,3%).\nTot i que l’evolució a curt termini a Molins de Rei es mostra positiva, l’atur ha fet estralls durant l’últim any. La variació interanual és d’un 7,5%, molt per sobre de la majoria de municipis veïns, que van patir greument la crisi econòmica anteriorment i durant l’últim any han estabilitzat la seva evolució.\nPel que fa als grups d’edat més desafavorits, els menors de 25 anys i els majors de 44, no ha estat el mes de juliol una bona temporada per a ells. La taxa d’atur a Molins de Rei ha pujat entre els menors de 25 anys un 0,9% i els majors de 44 anys han registrat un increment de l’1%. Aquest últim sector és un dels més afectats per la situació econòmica actual ja que la taxa d’atur es situa en el 16,5% i durant l’últim any ha crescut un 13,4%. Tot i això, la situació és menys greu que a la resta de la comarca.\nLes dades aportades per l’Observatori del Consell Comarcal del Baix Llobregat també revelen que a Molins de Rei hi ha més dones (14,7%) que homes (11,3%) a l’atur. Tot i això, durant l’últim mes entre les dones la taxa d’atur ha baixat més (-1,8%) que entre els homes (-1%).\nEn quant als sectors d’activitat, a nivell comarcal, l’atur segueix l’evolució dels últims mesos i baixa en gairebé tots els sectors a excepció d’administració pública i educació, que veuen augmentar el nombre d’aturats.\nEtiquetes:Atur crisi econòmica economia Obsrevatori del Baix Llobregat taxa d'atur


Reserva un taronger – NARANJAS EXCELENTES\nHome/Reserva un taronger\nImagina la sensació de poder gaudir de taronges procedents del teu propi arbre. Adopta un dels nostres tarongers, rebràs la seua producció durant tots els anys que tu vulgues, i passaràs a escriure part de la història del nostre hort.\nDisponible per a adoptar\nReserva un taronger i tria el seu nom.\nTaronges Excel·lents tindrà cura de la teua adopció i li traurà fotos que t’enviarem periòdicament per e-mail. També podràs descarregar-te un certificat d’adopció i, si vols, planificar una visita a l’hort, (Recomanable quan està en plena floració per apreciar tota la seua bellesa i impregnar-se del meravellós aroma de la flor del taronger) estarem encantats de donar-te un passeig pel camp i ensenyar-te el teu arbre.\nEt garantim 60 quilos mínim de taronges per any. Si el teu taronger ens regala més quantitat, serà tota per a tu. Podrem enviar-te tota la producció en un sol enviament o de forma esglaonada, per poder degustar a poc a poc les teues taronges.\nPots vindre a collir les teues taronges directament de l’arbre al nostre hort.\nEl teu taronger t’espera, adopta i gaudeix del teu arbre i de les teues taronges.


• La Conselleria d'Educació, Cultura i Esport ha concedit una subvenció de 38.236?€ que permetrà solucionar la problemàtica que hi ha al Trinquet Municipal.\n• Aquesta subvenció cobrirà el 80 % del pressupost de remodelació i la resta l’abonarà l’Ajuntament d’Oliva.\nEl passat 5 de desembre de 2019, la Direcció General d’Esport de la Generalitat Valenci-ana convocava una série de subvencions destinades a la millora, ampliació o reparació d’instal·lacions esportives en municipis de la Comunitat Valenciana per a l’exercici 2020. A aquesta convocatòria s’adherí l’Ajuntament d’Oliva per poder solucionar la problemàtica que hi ha al Trinquet Municipal. I per RESOLUCIÓ del 16 de juny de 2020, del director general d’Esports, es resol l’adjudicació d’aquesta subvenció a l’Ajuntament d’Oliva.\nEl Trinquet Municipal, localitzat al Complex Esportiu Municipal, des de la seua construc-ció, ha tingut problemes de filtracions d’aigua a la paret lateral (nord-est) de 72?m de longi-tud, de formigó, on hi ha nombrosos clavills, així com filtracions a la coberta superior.\nLes futures reparacions consistiran al muntatge de plafons, de tipus sàndwitx (amb aïlla-ment interior), que atenuarà els efectes del canvi de temperatures sobre el mur. Així mateix, millorarà la imatge exterior del Trinquet.\nLa regidora d’Esports, Yolanda Navarro, ha assegurat que amb aquesta subvenció i l’aportació de l’Ajuntament d’Oliva s’aconseguirà donar solució a una problemàtica estruc-tural existent des de construcció de l’edifici. I ha agraït a la Direcció General d’Esports aquesta línia de subvencions que ajuden considerablement a les institucions locals a re-formar, millorar o adaptar les instal·lacions esportives.\nNavarro ha explicat que concretament la subvenció que rep l’Ajuntament d’Oliva és de la modalitat tipus B, que serveix per a realitzar reformes, actuacions de millores, ampliació o reparació d’instal·lacions esportives tradicionals i aquells recintes on es practique qualse-vol de les modalitats tradicionals reconegudes per la Federació de Pilota Valenciana. S’entenen com a tals trinquets d’escala i corda, raspall, galotxa, així com frontons valen-cians per a qualsevol modalitat oficial de pilota valenciana.\nLa present convocatòria per a l’exercici 2020 disposava una quantia total a concedir de 4.085.960,00 euros. D’aquesta quantia, 885.960 € estan reservats per a projectes tipus B, el cost dels quals siga major de 20.000?€, i el finançament serà d’un màxim del 80% del seu cost.


Entrevistes Josep Maria Aloy | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana\nRenoi, quin conte!\nVa néixer a la Manresa empobrida i apagada de la postguerra, al carrer del Cós, on «el pare era fabricant de licors i venedor de vins. El record és d'un entorn gris, en què la vida era molt dura i costava arribar a final de mes. Una vida molt trista amb poques possibilitats de gestionar les emocions, en què aprenies a callar i a no preguntar gaire, a veure molt i pair poc. Però als onze anys vaig entrar al seminari, com passava a moltes famílies que hi enviaven el fill gran, i vaig pensar que potser no hi estaria malament. Al principi va ser un trauma, és clar, perquè en aquella època només tornaves a casa per Nadal, Setmana Santa i les vacances d'estiu. Però allà em vaig descobrir a mi mateix, vaig descobrir l'amistat, i sobretot el món de la cultura».\n—Aquell seminari ho tenia, això.\n—Ens donaven una adolescència privilegiada, allunyada d'ensurts i amb els màxims especialistes en cada matèria de l'ensenyament. He tingut de professors el poeta Segimon Serrallonga, el doctor Junyent explicant-nos el romànic, en Ricard Torrents, que va ser rector de la Universitat de Vic... Fèiem cine-fòrums, teatre, venia en Martí i Pol a tocar-nos la guitarra, venia gent de la Nova Cançó com l'Espinàs. Va ser una adolescència molt rica per la qual em penso que els he d'estar agraït. Als divuit anys en vaig marxar perquè no veia clar convertir-me en capellà, però quan trobo companys de llavors tots estem d'acord a admirar-nos d'aquell ensenyament. Ah, i feien català quan ningú més no en feia.\n—I el tema religiós?\n—Eren molt respectuosos. Teníem missa diària a primera hora seguida de mitja hora de meditació, però res més la resta del dia. I la meditació era lliure, meditaves sobre el que volies. Hi havia gent de tot, però els que s'atabalaven pels actes deshonestos i perquè et confessessis almenys un cop cada setmana eren la minoria; la majoria eren molt intel·ligents i el que volien era que creixéssim i maduréssim.\n—Altres seminaristes de la mateixa època m'han comentat si fa no fa el mateix. Sembla com si el seminari hagués fet en aquell temps bàrbar el mateix paper de resguardar la cultura que els monestirs de l'edat mitjana.\n—El seu objectiu era formar persones cultes, perquè si després es feien capellans, que fossin capellans cultes, i si no, tampoc no es perdia res. No escatimaven. Pretenien fer savis, i en alguns casos —no en el meu— ho van aconseguir. Vaig sortir amb un munt de cultura al damunt que no me'l treia. Em vaig posar a fer de professor i pretenia que els nois de quart de bàsica sabessin què era un mite i qui era Zeus.\n—Va ser ensenyant, doncs.\n—I va ser una etapa que jo en dic d'aprenentatge. [...] Aquells van ser anys d'aprenentatge, perquè treballant amb infants aprens més tu que ells. Si te'ls aprecies, és un privilegi. Va ser quan em vaig iniciar en el món de la literatura infantil i juvenil, i vaig portar a l'escola l'escriptor Josep Vallverdú, del qual em vaig convertir en biògraf i fa molts anys que en soc. També vam posar en marxa el grup de folk de l'escola amb més de dos-cents alumnes, pares i professors, i vam encetar les actuacions de Nadal i final de curs. Vam començar a fer visites al Regió 7 perquè en Gonçal Mazuñán ens expliqués com es confeccionava un diari. També és l'època dels meus projectes personals, quan em caso, tinc un fill i una filla, una separació mal païda i la feina de tirar endavant amb els dos fills. Més tard vaig conèixer la Fina, un regal de la vida, i tenim un fill, que és un altre regal.\n—Per què deixa la Badia Solé?\n—L'escola va canviar de propietari, va arribar un tipus de Sabadell que s'ho volia menjar tot, i per a ell jo era una persona massa crítica que sempre les cantava clares. Ja m'ho ensumava i em buscava la vida, però volia que fossin ells els que em diguessin de plegar i em paguessin el que tocava. Jo estava pendent d'una plaça al departament de Justícia, de tècnic de justícia juvenil, és a dir, delinqüents menors de divuit anys, i a Manresa. Una feina que em feia una certa gràcia.\n—Tècnic de justícia juvenil...\n—Hi he estat vint-i-cinc anys. Tractar joves desvalguts, frustrats, dissocials, et fa créixer encara que no vulguis perquè estàs en contacte cada dia amb misèria, amb pobresa d'esperit i d'emocions, amb nens perduts que es fan el pinxo però en realitat són febles i et ploren quals els punxes una mica i els dius: parla'm dels teus pares, dels teus germans, de tu. No tenen arrels, gairebé no tenen valors i viuen el present, sense controlar els impulsos. Treballar amb ells és una feina privilegiada perquè, en ser tan joves, encara han de crear els seus mals hàbits i t'escolten. Saben que vens de part del jutge i això els imposa un respecte, però intentes establir una relació de comunicació i ajudar, i confien en tu perquè saben que ets seriós i rigorós, i que estaràs per ells, que aniràs a casa seva i a la seva escola. I quan un nen tan desvalgut té algú que li pregunta com està, se sent el rei del món, perquè mai ningú no l'hi havia preguntat. Ningú no li ha preguntat mai: d'on vens?, què has fet?, amb qui has parlat?, què li has dit? La primera vegada se'n sorprenen, la segona ja no, la tercera ja porten preparada la resposta.\n—La culpa és de la societat? La humanitat és així?\n—En la societat hi ha de tot, gent bona i dolenta, però la dolenta es veu més. Potser perquè les bones persones no en fan publicitat, les no tan bones són les que criden l'atenció. La societat és prou bona per generar molta gent bona; llàstima que no ho sigui del tot i per això també genera gent dolenta.\n—Un dia es jubila, abans d'hora.\n—M'ho proposen, i com que tinc moltes idees al cap, ho agafo. Sempre he fet coses fora de la feina, en el camp del llibre infantil. He fet crítica, xerrades, debats... i la jubilació als seixanta anys em permet fer tot el que no podia per falta de temps. En cinc anys he publicat quatre llibres, quan en tots els anys anteriors n'havia publicat dos. Col·laboro amb Puntal per mantenir el contacte amb el món educatiu. Faig vida cultural. M'han fet avi i això m'ha portat a ser autor d'un llibre de poemes que descriu la relació amb la meva neta...\n—En la seva bibliografia hi ha un premi literari, el Serra i Moret, per una novel·la del 1991, titulada Queni.\n—L'Eugeni, en Queni, va ser un dels primers nanos que vaig tenir al meu càrrec a Justícia, i va morir d'accident al cap de poc de portar-lo. Era un noi molt tocat emocionalment, una mica embogit, però havia fet un progrés important, fins arribar a un cert equilibri personal i fins i tot a trobar feina amb un guixaire, i això el va fer l'home més feliç del món. I al cap de quinze dies de trobar feina, es mata en un accident. [...] Llavors em vaig posar a escriure la novel·la i me la van premiar, però no s'ha publicat perquè l'editor la va trobar massa colpidora i volia que hi introduís canvis. Però era la realitat i no podia canviar-la. No vaig voler tocar res perquè hagués estat una traïció al noi.\n—Ha tingut altres premis.\n—Un per una biografia d'en Vallverdú, i un altre, l'Aurora Díaz Plaja, i pel blog sobre literatura infantil Mascaró de Proa, que vaig obrir en jubilar-me i mantinc actualitzat. Procuro estar actiu en la mesura que m'ho permeten les forces. Els que hem estat a punt de morir —fa uns anys vaig estar tres dies a la UCI per un xoc sèptic amb mal pronòstic— agraïm cada dia de la vida com si fos un regal.\n(Xavier Domènech: "Quan un nen desvalgut troba algú que li pregunta com està, se sent el rei del món", Regió7, 30 de novembre del 2014, p. 14-15)


PRESENTACIÓ DEL LLIBRE “GRÀCIA FESTA MAJOR” | La Violeta\nEl dimecres 12 de maig la sala d’actes de La Violeta va acollir la presentació del llibre “Gràcia Festa Major” a càrrec de Josep Ma. Contel Ruiz, autor i de Silvia Manzanera, periodista i prologuista del llibre, de l’editorial Efadós dins de la col·lecció “Catalunya Desapareguda”.\nEn Josep Maria Contel ens va explicar de primera mà com va realitzar aquest recull fotogràfic documental del període que abasta des del 1901 fins al 1973, que analitza l’evolució de la festa i de la societat. Amb més de 200 anys d’antiguitat, la Festa Major de Gràcia, pels seus guarniments i el treball dels seus festers, és considerada Festa Tradicional d’Interès Nacional, un reconeixement públic avalat per les imatges que hom guarda a la retina. Les fotografies sobre la festa han pres les pàgines d’aquest llibre per traçar un recorregut entre els anys 1901 i 1973 i mostrar, amb tot el rigor històric, l’evolució dels seus guarniments, com també dels costums socials, religiosos o polítics que ha experimentat la Festa Major de Gràcia en aquest període.


El Conseller d'Educació visita l'escola L'Espill\nJosep Bargalló ha visitat dos centres educatius de Manresa i ha clos l'acte de conmemoració del 10è aniversari dels Serveis Territorials de la Catalunya Central\nEl primer centre que ha visitat Josep Bargalló ha estat l'Institut Guillem Catà, on ha fet un recorregut pel centre i s'ha reunit amb l'equip directiu. L'institut té 868 alumnes matriculats d'ESO, batxillerat i cicles formatius de GM i GS.\nDesprés el titular d'Educació s'ha traslladat a l'Escola L'Espill on conjuntament amb la directora del centre, Mercè López, ha visitat les instal·lacions, una aula d'educació infantil i una de formació professional. L'escola té una línia des de P3 a 6è, excepte a 5è que té dues línies. En total escolaritza a 217 estudiants.\nAl migdia Bargalló s'ha traslladat als serveis territorials i a les 13h ha assistit a una trobada emb els alcaldes i alcaldesses i presidents dels consells comarcals de la Catalunya Central. A la trobada s'han fet valoracions i anàlisi sobre la segregació escolar, la matriculació equitativa i l'equilibri equitatiu de l'alumnat de centres públics i concertats.\nTot seguir Josep Bargalló, ha assistit a l'acte de commemoració del 10è aniversari dels Serveis Territorials, on hi ha hagut actuacions musicals i lectura de poesia a càrrec de professors i alumnes, el descobriment del mural commemoratiu, la projecció d'un vídeo, un discurs de la directora dels Serveis Territorials, i la cloenda a càrrec del conseller d'Educació.\nCatalunya Central compta amb 485 centres educatius, dels quals 171 són centres públics d'educació infantil i primària (CEIP), 55 són instituts públics d'ESO i educació postobligatòria i 3 són Institut Escola. Pel que fa al nombre d'alumnes és de 89071, dels quals 15240 són d'educació infantil, 35517 d'educació primària, 23214 d'ESO i 15100 d'ensenyaments postobligatoris.


David Marín guanya el desè premi Crims de Tinta amb la novel·la «Purgatori» | NacióLleida\nDavid Marín guanya el desè premi Crims de Tinta amb la novel·la «Purgatori»\nEl jurat en destaca la factura "clàssica" i una "atractiva ambientació rural"\nper Redacció , 2 d'abril de 2019 a les 22:23 |\nEl periodista David Marín ha estat el guanyador de la desena edició del premi Crims de Tinta amb l'obra "Purgatori", una història ambientada entre la Vall Fosca, Balaguer i Lleida que arribarà a les llibreries el proper 11 d'abril de la mà de l'editorial RBA.\nEl jurat ho ha decidit per unanimitat i ha destacat la capacitat de la novel·la de desenvolupar una investigació policial "que desperta l'interès del lector des de l'inici i manté el suspens i el ritme fins al final". També ha posat de relleu la factura "clàssica" del text, emmarcat en una "atractiva ambientació rural". A més, ha tingut en compte "l'encert" de l'autor a l'hora de reflectir la parla local i un retrat "fidel" del dia a dia, tant laboral com personal, del cos dels Mossos d'Esquadra.\nDavid Marín treballa al setmanari 'La República' i des del 2008 viu a la Noguera. És autor de les novel·les 'Mala lluna' i 'Ciutat fantasma'. També ha escrit amb Marta Alòs el llibre de relats eròtics 'Amb X de sexe', amb Pau Juvillà la novel·la 'Primàries de sang' i ha participat en els reculls de relats 'Assassins de Ponent', 'Contes de terror' i 'Barcelona, viatge a la perifèria criminal'. És professor associat de redacció periodística a la Universitat de Lleida i ha col·laborat a l'Escola d'Escriptura de Lleida.\nLa novel·la segueix el sergent dels Mossos Salvador Rull, l'agent Núria Riu i el caporal Coscubiela, que hauran d'investigar l'assassinat del pare Moragues, director d'una escola religiosa de Balaguer, i tot un seguit de fenòmens estranys al poble de la Vall Fosca, que es produeixen just després que hi arribi una descendent de la Vella Rugalla, una bruixa condemnada cinc vegades a la forca durant el segle XVI.\nCultura, David Marín, premi, novel·la, Purgatori


De Suïssa estant: Som diferentment iguals Estadisticas Gratis\nTots ens passem una part de la vida explicant i intentant demostrar que som diferents dels altres. I la vida ens respon sovint amb l’argument contrari que tots soms iguals.\nNaturalment no parlo d’aspectes exteriors sinó de comportament bàsic. Fins i tot en coses aparentment banals com per exemple les sortides a un restaurant a menjar.\nSegons un estudi de l'empresa Nielsen, activa a nivell mundial en el terreny de l’estudi de mercats, el comportament de les persones quan es tracta d’anar a un restaurant és molt similar d’un país a l’altre i d’un continent a l’altre. He vist les dades de Suïssa i són efectivament molt representatives i extrapolables.\nUn 27% dels suïssos prefereix la cuina local quan va al restaurant. En segon lloc (26%) tria pizza i pasta, és a dir la cuina italiana que s’ha escampat arreu del món amb gran força. Darrera segueixen la cuina xinesa (13%), la francesa (11%) i la tailandesa (7%).\nCom es pot comprovar, els viatges i les emigracions han fet molt per introduir cuines en principi exòtiques i ara considerablement acceptades. De totes maneres, amb el 27% de preferències per la cuina casolana els suïssos anem en quarta posició mundial, per darrere d'Itàlia, Turquia i l'India que sorprenen amb un 92%, 82% i 81% de tirada cap a casa. Realment semblen poc amics d’experimentar altres sabors.\nA l’hora de triar un restaurant, el 33% dels suïssos dona prioritat al tipus de cuina oferida i només un 17% decideix pel preu, UN 65% prefereix sortir a sopar i un 34 % a dinar, mentre que el dia preferit per la sortida és el dissabte.\nVist i rumiat, no som tan diferents els uns dels altres, cosa que a mi personalment em sembla perfecte perquè ajuda a entendre i a ser entès.\nPublicat per Ramon Boixet a divendres, de setembre 18, 2009\nJ. F. Guíxols ha dit...\nImpressionants les coses que ens dius...\n18 de setembre de 2009 a les 19:34


El CF Cubelles serà el jutge de la Joventut Ribetana | Ràdio Cubelles\nEl CF Cubelles serà el jutge de la Joventut Ribetana\nEls de Ribes tenen la possibilitat, si guanyen, d’aconseguir la promoció d’ascens a segona catalana. Per la seva banda, el CF Cubelles no s’hi juga res.\nEntrevista a Xavi Vilagut\nEl CF Cubelles serà el jutge de la Joventut Ribetana. Els de Ribes tenen la possibilitat, si guanyen, d’aconseguir la promoció d’ascens a segona catalana. Per la seva banda, el CF Cubelles no s’hi juga res. I és que arriba l’última jornada al grup 12 de tercera catalana amb un líder campió de lliga des de fa setmanes, el Begues, però amb una segona plaça per disputar. La Joventut Ribetana arriba a Cubelles segon amb 69 punts i la Múnia visitarà el camp de l’Òdena amb 68 punts. I tots els partits de la jornada es jugaran aquest dissabte a les cinc de la tarda. En el cas de la Joventut Ribetana, si es vol assegurar la promoció d’ascens només li val la victòria.\nEn cas que el Cubelles empati o derroti els ribetans, la Múnia hauria de perdre o empatar perquè la possibilitat d’ascens es quedi a la comarca. Un paper difícil per un CF Cubelles que sortirà a jugar el seu partit sense cap més objectiu que tancar la temporada amb un bon regust de boca. Tanmateix, no es pot obviar que els dos equips es coneixen i que en la primera volta hi va haver polèmica per l’expulsió d’Adrià Robert que li va comportar una sanció llarga de partits sense jugar.\nL’entrenador del CF Cubelles, Xavier Vilagut, ha explicat que sortiran a guanyar malgrat les conseqüències que pugui tenir per la Joventut Ribetana. Xavi Vilagut també ha explicat que el fet que La Múnia estigui encara disputant la segona plaça ha estat una de les sorpreses del grup 12 de Tercera Catalana. L’altre equip candidat a l’ascens és la Joventut Ribetana, el rival d’aquest dissabte. Xavi Vilagut el considera un dels clubs que ja partien com a favorits per l’ascens.\nEn tot cas, segur que el Josep Pons i Ventura s’omplirà aquest dissabte a partir de les cinc amb molts aficionats de la Juve per mirar de donar suport a l’equip en la seva oportunitat d’aconseguir la plaça de promoció d’ascens.


Descarrila un tren de Rodalies de la línia R3 entre Planoles i la Molina amb 37 passatgers - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nDescarrila un tren de Rodalies de la línia R3 entre Planoles i la Molina amb 37 passatgers\nDos dels passatgers van ser atesos per crisi d'ansietat. Els serveis d'emergència treballen amb la hipòtesi que l'incident es va produir per un despreniment de roques dins del túnel de Toses\nacn | barcelona 10.07.2019 | 07:21\nServeis d'emergències treballant a l'interior del túnel de Toses | Bombers de Ribers / Twitter\nServeis d'emergències treballant a l'interior del túnel de Toses\nUn tren de la línia R3 de Rodalies amb destinació a Puigcerdà va descarrilar entre Planoles i la Molina aquest dimarts, poc després de les nou de la nit. A dins del comboi hi viatjaven 35 persones, que segons la mateixa font no van patir lesions. Dos d'ells, però, van ser atesos per crisi d'ansietat. Els serveis d'emergència treballen amb la hipòtesi que l'incident es va produir per un despreniment de roques dins del túnel de Toses.\nTècnics de Renfe treballen aquest dimecres per encarrilar el tren accidentat i poder-lo retirar durant la jornada. Hi ha un únic eix descarrilat. Adif haurà d'avaluar després els danys causats en la infraestructura abans de decidir quan es pot restablir el servei ferroviari. Mentrestant hi ha un servei alternatiu per carretera entre Ribers de Freser i Puigcerdà.\nSegons han explicat els Bombers, al tren hi viatjaven els 37 passatgers més el maquinista, que després del descarrilament va ajudar els passatgers a baixar del comboi. El cos d'emergències va enviar efectius de Grae i nou dotacions a lloc de l'incident. Indiquen que no hi va haver ni ferits ni atrapats, i que tampoc es va generar ni foc ni fum.\nEl tren va quedar a dins d'un túnel dos quilòmetres més endavant de l'estació de Toses en direcció a Puigcerdà. Es va tallar l'electricitat de la catenària per evitar accidents mentre es treballava en les tasques d'evacuació.\nDe la seva banda, Protecció Civil va activar el pla d'emergències Ferrocat. La mateixa font indica que Adif, l'empresa que gestiona la infraestructura, va activar el seu Pla d'Autoprotecció PAU en nivell 1.


Què hem fet aquest 2017 per la descarbonització | factorenergia\nEstàs a: factorenergia > Blog > Notícies > Què hem fet aquest 2017 per la descarbonització\nQuè hem fet aquest 2017 per la descarbonització\nEl món camina cap a la total descarbonització. Per a això, no obstant, encara queda un llarg recorregut; vefem què ha passat aquest 2017 per a aconseguir l'objectiu mundial.\nEl pas de l’home per la Terra està deixant empremta mediambiental. No obstant, tot i que a dia d’avui ja ens hem adonat de la urgència d’un canvi significatiu cap a una economia lliure de combustibles fòssils i caminem cap a la descarbonització, encara estem lluny d’aconseguir objectius com, per exemple, l’acord de París.\nL presència cada cop més estable del cotxe elèctric pretén que es passi del milió i mig de vehicles elèctrics que circulen actualment, a 150 milions l’any 2040; és un objectiu ambiciós tot i que no impossible, ja que alguns països ja actuen contra els motors a combustible.\nMolt bé però, què hem fet per la descarbonització? Anem a veure algunes coses que han passat aquest any 2017:\nEstabilitzar les emissions de CO2\nAl març de 2017 es va donar a conèixer a un informe de l’Agència Internacional de l’ Energia que les emissions globals de diòxid de carbó es van estabilitzar per tercer any consecutiu amb 32.100 milions de tones.\nEncara que no és un gran resultat, sí és una bona senyal en quant a la intencionalitat i compromís dels països, ja que l’economia continua creixent malgrat l’estabilitat de les emissions; obre la porta a que comencin a descendir i la possibilitat de la seva desaparició total a llarg termini.\nProhibir els cotxes a combustió (a Califòrnia)\nSi bé a ciutats com Madrid o Barcelona ja s’estan imposant límits circulatoris a alguns vehicles contaminants, a Califòrnia s’ha optat per una mesura més dràstica: l’any 2040 només vendrà cotxes elèctrics.\nI els autobusos\nMés a prop en el temps, hi ha 12 ciutats, entre elles Barcelona, que ja han dit que l’any 2025 només circularan autobusos elèctrics pels seus carrers.\nEstablir límits per la descarbonització\nAl juny de l’any passat Suècia va aprovar per llei un compromís legal perquè al 2045 el país tingui zero emissions de gasos amb efecte hivernacle; una llei que va entrar en vigor el dia 1 de gener. A més a més, es comprometen a emetre un informe anual que certifiqui els progressos que s’efectuen al respecte.\nPenalitzar als emissors de gasos contaminants\nEl govern canadenc també ha anunciat mesures per a parar les emissions de gasos contaminants, en aquest cas, cobrant per les emissions. Diverses províncies ja han implementat el cobrament a aquell que contamini, però ara el govern federal farà el necessari perquè comenci a fer-ho l’Estat.\nApostar pel tren solar\nA finals del 2017 es posava en marxa a Austràlia el primer tren solar, amb 0 emissions. A més de no contaminant, també està reaprofitat ja que es tracta d’un tren amb 70 anys d’antiguitat reparat per a impulsar-se només gràcies a panells solars.\nAquesta és una iniciativa privada que busca, bàsicament, cridar l’atenció i donar visibilitat a la mobilitat sostenible, però en qualsevol cas demostra la viabilitat del transport solar, igual que ho va fer l’any 2016 l’avió Solar Impulse II.\nI per l’energia verda en general\nTant és així que s’han instal·lat turbines eòliques a la Torre Eiffel perquè el monument s’auto-abasteixi.\nA més de tot això, cada país ha procurat individualment una disminució de les seves emissions, s’està començant a incentivar el consum i la gent cada dia sembla més segura de la viabilitat del cotxe elèctric. Per això, si vols sumar-te a qualsevol d’aquestes dues iniciatives, contacta’ns sense compromís i t’ajudarem amb la instal·lació de plaques solars o d’un punt de recàrrega pel teu vehicle elèctric.


Comín, Serret i Puig, disposats a repetir en els càrrecs - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 10 de Març de 2018. 12:58h.\nEls exconsellers esperen "construir des de l'estranger els fonaments d'una futura República"\nEls exconsellers de la Generalitat que es troben a Brussel·les, Meritxell Serret, Toni Comín i Lluís Puig, han expressat la seva voluntat de repetir al capdavant dels departaments d'Agricultura, Sanitat i Cultura, en una entrevista a "El Punt Avui" i esperen poder "construir des de l'estranger els fonaments d'una futura República". "És l'esperit de la restitució el que ens belluga a treballar des d'aquí" ha afirmat Lluís Puig.\nL'exconseller de Sanitat, Toni Comín, ha recordat que podrien ser designats consellers des de la distància, ja que la llei és més permissiva que la que regula el càrrec de Presidència. "El Consell de la República hauria d'estar dedicat al mandat de l'1-O i la Generalitat, a fer fora el 155", ha afirmat Comín.\nL'exconseller de Sanitat, Toni Comín, s'ha mostrat convençut que els tribunals europeus acabaran dictaminant en contra de la justícia espanyola. "El que creiem és que, des d'aquí, aquest apel·lar a la justícia internacional potser permetrà que sigui més curt del que ens pensem. En la justícia internacional hem de tenir una certa confiança, sense avançar victòries que no s'han produït. I si la justícia internacional actua, potser tot això no serà tan llarg".\nL'exconsellera d'Agricultura, Ramaderia i Pesca Meritxell Serret ha assenyalat que "es tracta de ser complementaris, diversos i polivalents" referint-se al paper que poden jugar com a membres del Consell de la República. "Des d'aquí hem d'acompanyar el relat per construir la República" ha apuntat Serret.\n#3 Lluis Segon, Barcelona, 11/03/2018 - 09:29\nEn el mon economic privat aquesta colla estaría a l'atur despres de tots els precedents, i ara nomes tenen l'alternativa de continuar munyint el salari del càrrec. Es un insult enorme als contribuents que el pressupost hagi de mantenir aquests fugitius que no tenen presencia en el lloc "de treball"... l'Estat hauria de posar autoritat i impedir-h


El Dia Mundial de la Paella aconsegueix un gran impacte\nLa celebració del I Dia Mundial de la Paella, que es va desenvolupar ahir, 20 de setembre, a iniciativa de l’Ajuntament a través de la Regidoria de Turisme, ha aconseguit un notori impacte públic, tant en la premsa «d’un ampli nombre de països, com en l’univers de les xarxes socials». Així ho ha subratllat hui la regidora de Turisme, Sandra Gómez, qui ha realitzat un balanç dels assoliments del World Paella Day, i ha mostrat la seua satisfacció per l’èxit aconseguit.\nDes de l’organització s’han comptabilitzat fins a 1.300.000 comptes de Twitter que han ‘piulat’ amb l’etiqueta #worldpaelladay. Aquest hashtag ha sigut visualitzat per 3,7 milions de persones i, a més, des del compte oficial del World Paella Day s’ha constatat un total de 134.000 impressions. «Tot això, traduït en diners per a una campanya institucional que aconseguira aquest impacte, seria una quantitat enorme», ha assegurat Gómez.\nLa campanya ha sumat 200 impactes en mitjans de comunicació locals, nacionals i internacionals (premsa, televisió, ràdio…): s’han fet ressò de la iniciativa mitjans de 40 països del món. A més, s’han sumat 200 marques tant nacionals com internacionals, que han mostrat el seu suport a la celebració, la majoria de les marques i cadenes de l’àmbit de l’alimentació, així com supermercats, empreses de beguda, arrossos, carns…\nI a tot açò cal sumar, ha afegit la regidora, l’aportació i presència de nombroses persones de referència (influencers) que han publicat comentaris, imatges o vídeos en suport i seguiment de la campanya. La delegada de Turisme ha citat el cas del porter de futbol Iker Casillas, el cantant líric Plácido Domingo, els cuiners Karlos Arguiñano i José Andrés; publicacions com ara Muy Interesante, El Mundo Today, Vanity Fair; entitats com la Biblioteca Nacional de España, Levante UD o Maratón València; i fins i tot Instagramers London, i Clics de Playmóvil, que van realitzar una recreació en miniatura de la degustació que va tindre lloc ahir de matí a la plaça de l’Ajuntament.\nEn paraules de Sandra Gómez, «ha sigut, per descomptat, la campanya de publicitat a València pràcticament més important en la història d’aquest Ajuntament, fonamentalment per l’impacte global que ha tingut i per la manera en què ha transcendit en un només dia». «Estem molt satisfets perquè la repercussió ha sigut fins i tot molt major del qual podíem preveure en un inici», ha conclòs la regidora, que ha subratllat que aquest tipus d’accions «contribueixen a visualitzar València com a una destinació també imprescindible des del punt de vista gastronòmic: la paella ha donat la volta al món i, amb ella, el nom de València, associat al nostre plat més identitari, ha donat la volta al planeta també. Es tracta d’una repercussió enorme que suposa un gran èxit i que consolida el 20 de setembre com el Dia Mundial de la Paella».\nEl servei especial d'EMT en Sant Joan 2019 tindrà freqüències de cinc i deu minuts en la línia 25\nLes universitats valencianes aposten per la digitalització amb els seus nous graus i màsters


El jove veïnat de Xirivella farà reviure aquesta vesprada la nostra literatura des d’una perspectiva que ens deixarà als més joves del poble com a portaveus, de viva veu, de la nostra cultura, prenent per fi el seu torn de paraula, la paraula del futur. A Xirivella, la trobada Escolar de Lectura en Veu Alta ‘De Viva Veu’ tindrà lloc hui, 14 de febrer de 2020, a les 18 hores, a l’Auditori Municipal de Xirivella, amb el suport de la Regidoria d’Educació del municipi. Tal com ens conta la regidora de l’àrea, Encarna Martí, l’acte estarà presentat per la prestigiosa escriptora Anna Moner, i hi participarà l’alumnat dels centres del municipi: CEIP Antonio Machado, CEIP Gregori Mayans, CEIP Miguel de Cervantes, CEIP Ramón y Cajal, CEIP Rei En Jaume, CEIP Vicent Tosca, i el col·legi Nuestra Señora de la Salud.\nLa cultura és el patrimoni immaterial més valuós d'un poble. Recollir la tradició oral, les vivències, les anècdotes, els relats més estimats i significatius de la nostra manera d'estar en el món i d'entendre el nostre municipi i la nostra terra, és una forma meravellosa de mantenir i recuperar la nostra cultura i la nostra tradició literària.


El Món de l'Educació: Això és simplificar l' educació\nAixò és simplificar l' educació\nContinuen els moviments al voltant del projecte de la llei d'educació de Catalunya, com la reunió que ha mantingut el president del PP de Barcelona, Antoni Bosch, favorable a l'escola privada, amb el secretari general d'Unió Democràtica, un partit d'ideologia democristiana, Josep Maria Pelegrí.\nNo s'ha d'oblidar que Convergència i el PSC estan intentant arribar a un acord, una eventualitat que és rebutjada pels socis dels socialistes al tripartit català, ICV i ERC, que tenen por que el projecte s'inclini finalment a favor dels interessos de l'escola privada.\nUnió, el PP i Convergència veuen l'actitud pactista del PSC com una possibilitat de defensar els interessos de l'escola privada, bàsicament controlada per les grans patronals religioses. A l'altre costat, ICV i ERC intenten que el PSC defensi amb fermesa els principis en què es fonamenta l'escola pública. De fet, la qüestió que s'està debatent és qui controla les escoles amb subvenció pública, és a dir, l'escola concertada. CiU i el PP pretenen que l'escola concertada quedi fora del control públic, mentre ERC, ICV i -se suposa- el PSC intenten que qualsevol centre d'ensenyament que rebi diners públics sigui controlat per l'administració, quedant fora d'aquest control només els centres sense diners públics.\nAquest és el debat fonamental, que de vegades queda amagat per discussions sobre principis, textos i termes legals. És a dir, el que es discuteix és si centres d'ensenyament subvencionats per l'administració pública poden quedar fora del control de l'administració pública, sota el que està, sens dubte, la xarxa de centres públics. Òbviament, la decisió està a les mans del PSC. És una decisió molt important, perquè en aquest afer es mouen molts diners, molt poder, molta influència i, sobretot, una cosa tan important per al futur com el control sobre amplis sectors educatius a Catalunya. El Govern tripartit no ha d'oblidar en aquest assumpte un principi fonamental, que consisteix en que el destí i l'ús dels diners públics ha de ser controlat per l'administració pública. Si l'escola privada vol diners públics, és a dir, es converteixen en escola concertada, ha de sotmetre's al control públic.En aquest plantejament, només el funcionament de l'escola finançada exclusivament amb diners privats pot romandre fora del control de l'administració pública, excepte, sens dubte, respecte el compliment de la legalitat vigent.\nUna cessió del PSC davant de CiU en aquest àmbit suposaria renunciar als principis fundacionals del Govern tripartit, i ERC i ICV quedarien, una vegada més, en fora de joc.\nPublicado por Reflexions en 17:01\nPla de Bolonya: Preguntes i respostes.\nExperiència del procés lector en l'etapa d'educaci...\nEnquesta del Centre d'Estudis d'Opinió. LEC


L’Ajuntament de les Borges Blanques està duent a terme els treballs de construcció d’un nou mirador sobre la vall de la Femosa, ubicat al carrer Castell Alt, darrera de l’Església Parroquial de la capital garriguenca.\nAixí, constarà d’una plataforma de formigó a la base, sobre la que s’incrustarà una estructura metàl·lica d’uns 5 metres quadrats i en forma de marc, per donar èmfasi al paisatge que enquadrarà, amb barana tancada a la banda septentrional des d’on, en dies clars, es podrà divisar fins i tot el Pirineu de Lleida.\nSegons ha exposat l’alcalde Enric Mir, “aquest nou mirador permet seguir augmentant l’atractiu turístic del nostre Centre Històric, una vegada completades les reformes de les places porxada, Abadia, Capella i Ramon Arqués, als voltants de l’Espai Macià, i que s’afegiran al Pla de Rehabilitació de Façanes que hi ha en marxa, entre altres carrers i actuacions del nostre Barri Antic. A més a més, totes aquestes actuacions es complementaran amb les millores previstes per aquestes pròximes setmanes als carrers Santa Vedruna i Carnisseria, a l’entorn de l’Esglèsia; i a l’arranjament del camí del Cementiri Vell, just al costat d’aquest nou mirador; així com al nou Museu a de l’antic Molí de Cal Gineret, que inaugurarem pròximament”.\nEl projecte d’execució que ha estat elaborat per l’arquitecte municipal de les Borges, amb la previsió que a finals de gener estarà acabat, ha estat adjudicat a un taller local per 13.408,35 euros (IVA inclòs), dels quals el 75% són a càrrec del Pla de Barris de la Generalitat de Catalunya i el 25% restant l’assumirà el consistori borgenc.\nEls treballs de construcció del nou Mirador sobre la vall de la Femosa, al carrer Castell Alt de les Borges.


El present és un avís legal d’obligada visualització que regula les condiciones d’ús que han de ser observades i acatades pels usuaris d’aquesta web. Us preguem que el llegiu atentament, ja que el fet d’accedir-hi, així com utilitzar els materials que conté, implica que heu llegit i acceptat sense cap reserva les condicions següents.\n1.- Condicions d’ús de la web.\nL’usuari es compromet a fer un ús diligent de la web i dels serveis accessibles des d’aquesta, amb total subjecció a la Llei, als bons costums i, en especial, al present avís legal. Tanmateix, es compromet, llevat el cas d’autorització prèvia, expressa i escrita de Marco Legal, Abogados & Economistas, SAP (en endavant, Marco Legal, Abogados & Economistas), a utilitzar la informació continguda en els serveis de la web exclusivament per a les seves pròpies necessitats i informació i no es pot realitzar, ni directa ni indirectament, una explotació comercial dels serveis als quals té accés.\nAquesta web conté 'links' o hiperenllaços que condueixen a altres webs gestionades per tercers aliens a la nostra organització. Marco Legal, Abogados & Economistas no garanteix ni es fa responsable del contingut o de les informacions que es recullen en aquestes webs, ni de la seva exactitud, idoneïtat o utilitat específica, ni de la seva actualitat o actualització.\nPer poder fer ús de determinats serveis, l’usuari s’haurà de registrar prèviament, seleccionant l’identificador (ID o login) i la contrasenya, personal i intransferible, que l’usuari es compromet a conservar i a utilitzar amb la diligència deguda, amb completa indemnitat per a Marco Legal, Abogados & Economistas quant a l’ús que es realitzi d’aquesta contrasenya.\n2.- Drets de Propietat Intel•lectual.\nMarco Legal, Abogados & Economistas és titular (o els seus llicenciants, en cas d’haver-n’hi) dels drets de Propietat Intel•lectual i Industrial de la totalitat dels continguts d’aquesta web. En qualsevol cas, Marco Legal, Abogados & Economistas disposa de la corresponent autorització per a donar l’ús que consideri convenient als seus continguts.\nExcepte autorització expressa, prèvia i per escrit de Marco Legal, Abogados & Economistas, queda terminantment prohibida la reproducció (excepte per a ús privat), la transformació i, en general, qualsevol altra forma d’explotació, per qualsevol procediment, de tot o part dels continguts d’aquesta web, així com del seu disseny i la selecció i forma de presentació dels materials que s’hi inclouen..\nIgualment, queda terminantment prohibit realitzar, sense el previ consentiment de Marco Legal, Abogados & Economistas, qualsevol manipulació o alteració d’aquesta web. Conseqüentment, Marco Legal, Abogados & Economistas no assumirà cap responsabilitat derivada, o que pogués derivar-se, d'aquesta alteració o manipulació per tercers.\nMarco Legal, Abogados & Economistas, els seus socis, representants, empleats o professionals no assumeixen cap responsabilitat derivada, o que es pogués derivar, de la utilització que els usuaris realitzin de les informacions i continguts d’aquesta web, ni de la seva aplicació per fonamentar o recolzar qualsevol judici o decisió personal o empresarial.\nMalgrat prendre totes les precaucions necessàries per proporcionar-li a la nostra web informacions actuals i exactes, Marco Legal, Abogados & Economistas no pot garantir el rigor ni l'actualitat de tota la informació facilitada, l'estat legislatiu o jurisprudencial més recent, ni la inexistència d'errors o omissions. Marco Legal, Abogados & Economistas es reserva el dret a modificar, desenvolupar o actualitzar els continguts d’aquesta web sense prèvia notificació.\nLa informació continguda en aquesta web és de caràcter general i s'ofereix a títol merament orientatiu. Conseqüentment, no constitueix de cap manera la prestació d'un servei d'assessorament legal o fiscal de cap tipus i no podrà entendre's com a substitutiva de l’assessorament professional necessari que requereix cada cas concret. En cas que necessiteu aquests serveis o preciseu qualsevol informació en relació als continguts existents en aquesta web, us preguem que no dubteu en posar-vos en contacte amb nosaltres. Igualment, Marco Legal, Abogados & Economistas declina qualsevol responsabilitat per decisions adoptades sobre la base de la informació accessible des d’aquesta web.\nMarco Legal, Abogados & Economistas no garanteix l'absència de virus o altres elements lesius que poguessin provocar danys o alteracions en el sistema informàtic, en els documents electrònics o en els fitxers de l'usuari d’aquesta web. En conseqüència, Marco Legal, Abogados & Economistas declina tota responsabilitat pels danys i perjudicis que tals elements poguessin provocar a l'usuari o a tercers. Av�s legal


fase 2: Aplicació – LIFE PRIORAT+MONTSANT\nOptimització en la gestió de l’aigua a les vinyes\nEl 98% de les vinyes del Priorat pateixen escassetat d’aigua, cosa que afecta la producció de raïm i la seva qualitat; una situació que se suma a la falta d’informació sobre les bones pràctiques en irrigació.\nDurant tres anys, es monitoritzarà la humitat del sòl de les parcel·les, es mesuraran paràmetres directament sobre les plantes de vinya i s’avaluarà la qualitat del raïm. Això permetrà optimitzar la gestió del reg adaptant-lo a les condicions de cada vinya.\nÚs eficient de pesticides\nActualment, la regió està altament afectada per plagues i malalties de la vinya, cosa que obliga a fer un ús intensiu de productes químics.\nPer evitar l’ús d’aquests productes, que tenen efectes sobre la salut de les persones i el medi ambient, s’implementarà un programa integrat de gestió de plagues basat en la cooperació entre els productors de raïm, els tècnics de VITEC i l’Agrupació de Defensa Vegetal de DOM y DOQP.\nÚs eficient de fertilitzants\nEl sòl del Priorat es caracteritza per ser pobre en nutrients, un factor que els productors de raïm combaten amb l’aportació periòdica de fertilitzants per mantenir els nivells de producció i qualitat del raïm.\nAmb aquesta acció es pretén prioritzar l’ús de fertilitzants orgànics, així com optimitzar-ne l’ús mitjançant la dosi adequada en el moment més òptim segons les condicions de cada zona.\nOptimització en l’ús de l’aigua, l’energia i els materials en cellers\nLa informació recol·lectada per VITEC mostra que el procés productiu del vi a la regió del Priorat pot millorar pel que fa a consum de recursos i generació de residus.\nAquesta acció preveu identificar les oportunitats de millora del procés i generar una sèrie de tècniques i directrius.\nComunicació de la petjada ambiental del vi\nS’informarà els cellers i els consumidors sobre el perfil ambiental del vi del Priorat, per a la qual cosa s’aplicarà la metodologia PEF, recomanada per la Comissió Europea per comunicar els impactes ambientals causats per un producte al llarg del seu cicle de vida. Aquesta metodologia s’aplicarà per al vi mitjà representatiu de la regió.\nPromoció del turisme de vi sostenible\nLa forta relació entre el sector del vi i el turisme al Priorat ofereix una oportunitat real de crear l’equilibri adequat entre el benestar dels turistes, les necessitats de l’entorn natural i el desenvolupament i la competitivitat de la regió del Priorat i les seves empreses vitivinícoles. Alhora, permet adoptar un enfocament integrat per aconseguir un enoturisme sostenible i competitiu.\nS’espera que l’enoturisme sostenible representi una motivació important perquè els cellers redueixin la petjada de carboni de la seva producció de vi i comuniquin aquest avantatge competitiu als seus consumidors.\nTransferència dels resultats del projecte\nS’identificaran les regions de la UE productores de vi i els cellers que es podrien beneficiar dels resultats del projecte LIFE Priorat+Montsant amb la finalitat de transmetre els coneixements adquirits:\nA la vinya: reg, fitosanitaris i fertilització\nAls cellers: optimització del consum de recursos i petjada de carboni


El 2011, un 27% dels infants menors de 18 anys de la UE27 es trobaven en risc de pobresa i/o exclusió social\nEl risc de pobresa infantil disminueix en tant que augmenta el nivell formatiu dels pares. A la UE27, els nens estan exposats a un risc de pobresa i/o exclusió social més elevat que la resta de la població. El 2011, un 27% dels men\nEntrevista a Manuel Roure, òptic-optometrista (El Punt Avui)\nPer què hauríem de saber quin és el nostre ull dominant? La meva obsessió sempre ha estat aconseguir, a través de l'optometria, que els nens llegeixin millor. El fracàs escolar és esgarrifós.\nExposició “Llegir com viure: homenatge a Joan Triadú”\nDel 18 de gener al 28 d'abril, exposició a la Sala 4 de les Cotxeres del Palau Robert (Passeig de Gràcia 107, Barcelona) que vol acostar-nos a la figura i obra de Joan Triadú, qui fonamentà la seva vida i la seva obra literària en la consciència soci\nEl treball guardonat és obra de Teresa Fernández, Adoració Hermoso, Teresa Tilló , Maria Rama i Assumpta Valls. Es tracta d'un treball que explica una metodologia per tal d'ensenyar llengua i ciències en català en la diversitat lingüística de parvula\nTelenotícies: “Les llacunes de la llei Wert”\nFragment del TN de TV3 sobre la proposta de nova llei d'educació estatal amb la intervenció d'Enric Roca, coordinador d'Edu21.\nLa importància de l’educació per al futur del país\nVídeo sobre els reptes de l'educació per la propera legislatura: més enllà del debat lingüístic que de tant en tant enfronta els partits polítics, tothom coincideix que el repte és reduir el fracàs escolar a nivells europeus, i que per això cal inver\nMiquel Àngel Prats: “L’educació necessita innovar i no aturar-se”\nMés de 1000 persones del sector de l’educació i les TIC es troben a la 5a edició de l’ITWorldEdu. - L’ITWorldEdu dóna pas a la constitució d’un nou Clúster d’empreses de base tecnològica al servei de l’educac\nCamins per a l’ensenyament\nEls catalans haurem de desvetllar-nos de l'endormiscament: hem sofert una autèntica alienació ben visible en comptes econòmics i inversions infraestructurals i que s'estén també a l'ensenyament. Caldria deturar la confusió en política educativa en fu\nJoan Majó (Diari Ara)\nLa Fundació Bofill va presentar fa una setmana el seu Anuari 2011 sobre L'estat de l'educació a Catalunya . D'entre les moltes dades de l'informe em vull fixar en dues de caràcter estructural, és a dir, que reflecteixen uns tr\nEscola, la fi dels tabús?\nDalila Kerchouche (Le Figaro)\nReportatge sobre la reforma escolar que proposa el govern francès, amb la veu de sis experts del món educatiu que donen la seva opinió en aquest debat com Boris Cyrulnik, Marie Desplechin, Cyril Lignac, Axel Kahn... i amb una entrevista final al mini


recomana.cat - Crítica de l'obra: Amor Mundi | Com si fos una caixa de bombons de licor per Jordi Bordes\nVictória Szpunberg s'acomiada de la seva temporada d'autora resident a la Sala Beckett amb una nova producció al Grec. Després de recuperar aquella La marca preferida de las hermanas Clausman, ara presenta un treball molt més introspectiu. La peça va desvetllant les raons d'una crisi dins de l'escola que viu una professora, que volia ajudar a una alumna. Szpunberg va molt més enllà de la sobreprotecció que plantejava Josep Maria Miró a El principi d'Arquimedes. Finta el conflicte entre pares i l'escola (Negrata de merda, de Denise Duncan) i evita carregar de l'univers filosòfic d'Annah Arendt. L'obra navega per sobre d'aquests punts, amb una posada en escena molt oberta, un punt abstracta (per l'espai conceptual que es transforma, ara en casa, ara en una aula o el pati). Més que voler imposar molta tesi, convida a conèixer-ne més, a través de l'entrevista que s'emet sobretitulada a la pensadora, per exemple. El joc és constant. Els punts de vista varien, són continus punts de fuga, que atrapen l'espectador.\nPel que fa a les interpretacions, contrasta la minuciositat de Marta angelat (la mestra que, a més va perdent la vista), amb la franquesa molt empàtica de Blanca García Lladó. O el secret de la neboda, aparentment perfecta, interpretada per Aina Calpe. A diferència de bona part de la dramatúrgia de Victoria Szpunberg, el text basteix un món molt reconeixible, quotidià. La peça, amb punts de notable intensitat, es converteix en una sorpresiva caixa de bombons amb licors inesperats. L'agafes i esclata dins la boca, en silenci, i commou, tant a la raó com a l'emoció, íntimament.


Els aliats de Sánchez demanen accelerar els Pressupostos del 2021\nPELS COMICIS A CATALUNYA\nEl Govern assumeix que ERC no avalarà els comptes del 2020 amb eleccions autonòmiques a la vista\nEls republicans, el PNB i Compromís, favorables a aprovar a la tardor el projecte de l'any que ve\nMadrid 06 de de març del 2020. 21:44\nEls aliats del Govern central han arribat a la conclusió que, tret de miracle, ERC no podrà facilitar l’aprovació dels Pressupostos Generals de l’Estat abans que se celebrin les eleccions a Catalunya. Les seves anàlisis indiquen que els republicans no suportarien l’estrès d’aquesta votació, perquè els portaria crítiques de traïció a escasses setmanes d’enfrontar a les urnes amb un adversari, JxCat, que defensa la puresa de l’ideari independentista.\nDecidits a donar estabilitat a la legislatura, els socis empenyen Pedro Sánchez a reaccionar: prefereixen que l’Executiu guardi en un calaix els comptes públics del 2020, que en aquestes circumstàncies no podrien tirar endavant abans de l’últim trimestre, i comenci ara a negociar directament les del 2021, per aprovar-les passats els comicis catalans. Això permetria als de Oriol Junqueras alliberar-se de la pressió electoral i avalar el projecte al Congrés. ERC, el PNB i Compromís recolzen aquesta fórmula. La Moncloa també la sospesa perquè les prospeccions de l’equip de Sánchez han arribat al mateix diagnòstic: «L’abstenció d’ERC és verda».\nEls republicans no ho neguen. Oficialment, expliquen, les negociacions no han començat, però en converses informals sí s’ha esbossat la idea que seria més productiu per al Govern donar per morts els Pressupostos del 2020 i afanar-se a buscar complicitats per al 2021. «Una possible solució és asseure’ns a negociar els de l’any que ve i treure’ls a l’octubre o el novembre, quan hagin passat les eleccions», sospesen els de Junqueras. Fins aleshores, Quim Torra els té en un puny, admeten, perquè del president (via Waterloo) depèn la data dels comicis.\nEl PNB coincideix que en aquest context, pendents de les eleccions catalanes, el més operatiu és arremangar-se directament amb els comptes de l’any que ve. Si Torra acaba convocant les urnes per a l’octubre –com molts creuen que farà–, seria poc hàbil aprovar uns Pressupostos al novembre i tornar a començar immediatament tot el treball per al projecte de l’any següent. Els nacionalistes bascos consideren, en canvi, que amb uns Pressupostos per al 2021 aprovats, el Govern guanya almenys dos anys d’oxigen. «Tindria més sentit presentar els del 2021», admet el portaveu parlamentari del PNB, Aitor Esteban.\nDes de Compromís també aposten per recolzar fórmules que aportin estabilitat a l’Executiu. «No posaríem problemes a tramitar directament els Pressupostos del 2021, però sempre que es compleixin els acords firmats amb el PSOE, en els quals es comprometen a mesures pal·liatives per compensar el País Valencià fins que no hi hagi nous Pressupostos aprovats. Allà, per exemple, que l’Estat assumeixi la seva responsabilitat en el finançament de la dependència és clau. Mentre ho compleixin, ens semblarà bé», argumenta el seu portaveu, Joan Baldoví, que reclama que la negociació comenci com més aviat millor. El grup valencià, igual com el PNB, no vol que el Govern li presenti els seus números a última hora i el pressioni amb les dates. Està disposat a recolzar, però reclama temps.\nErrejón demana valentia\nSánchez el tindrà una mica més complicat per convèncer Més País. El partit d’Íñigo Errejón creu que el Govern no pot permetre’s aquests mesos en blanc, arrossegant més temps els Pressupostos de Mariano Rajoy. «Un Govern progressista sense Pressupostos progressistes és un Govern veient passar el temps», analitzen fonts d’aquesta formació. Recorden que la llei de Pressupostos «és l’instrument polític més important d’un Govern; més encara, d’un Govern que vol fer política social avançada», i demanen a l’Executiu que sigui «valent» i porti al Congrés un projecte «per a la transició ecològica i la justícia social» que pugui ser sotmès a deliberació i millorat.\nSánchez mira als Pressupostos del 2021 per si falla ERC\nERC aplana el camí dels Pressupostos del 2020 i el 2021\nEl cert és que Sánchez no té cap intenció de fer-li cas a Errejón en aquest assumpte. El Ministeri d’Hisenda ja ha confirmat que si no compta amb les garanties de prou recolzaments no portarà els Pressupostos a la Cambra baixa. Com que la posició d’ERC impedeix aquesta majoria, cobra força la tesi que els comptes del 2020 mai veuran la llum i que el que es presentarà en el Parlament després de les eleccions catalanes serà el text del 2021.\nAquesta fórmula té el camí aplanat. El Govern central, sense avisar els seus socis, va incloure en la votació del sostre de despesa de la setmana passada la previsió de l’any que ve. Els aliats no van voler fer soroll, diuen, però van prendre nota.\nPNB Joan Baldoví Compromís ERC Pressupostos Generals de l'Estat Pedro Sánchez María Jesús Montero


Les "declaracions de premsa" de Vox a Vic i el braçal dels periodistes Les "declaracions de premsa" de Vox a Vic i el braçal dels periodistes\nL'acte electoral de Vox a Vic, diumenge passat, va ser contrarestat amb una nombrosa manifestació antifeixista, amb una elevada presència policial. Foto: Josep Comajoan (cedida).\nMés enllà del debat, interessantíssim i molt necessari, de la cobertura mediàtica de l’extrema dreta i el feixisme, i que Mèdia.cat ja ha tocat aquests dies amb les converses amb Jordi Borràs i amb Miquel Ramos. Més enllà de les paraules encertadíssimes sobre el tema de Cas Mudde, autor del llibre Ultradreta (Saldonar, 2020), i que recollia i resumia Andreu Barnils en un altre article. Més enllà de l’oportunitat de la resposta al carrer als actes de Vox i de l’extrema dreta (també la que es cobreix amb l’estelada, afortunadament menys visibilitzada i present, encara), i que alguns assenyalen des del sofà amb la cantarella d’«és el que ells volen», «ja tenen la foto que volien», etc. Sí que en aquest últim debat no em sé estar de reproduir les paraules de l’amic i sociòleg Joan Coma Roura: «Hi ha estudis que, segons contextos, apunten a relacions causals entre creixement de desigualtats/pobresa i creixement de l’extrema dreta. Mai n’he llegit cap que digui que l’extrema dreta creix gràcies a mobilitzacions antifeixistes, ni que digui que disminueix quiets a casa».\nDoncs bé, més enllà de tot això, que ja s’ha tractat a bastament aquests dies a Mèdia.cat mateix, queda fer algun apunt sobre la cobertura mediàtica ‘in situ’ dels actes electorals de Vox, i que també diuen força del caràcter i l’estratègia del partit. Dissabte vaig ser al que van fer a Vic, i del qual han transcendit especialment les protestes que hi va haver, durant i després de l’acte. Reflexió a part es mereixeria, perquè és un altre tema, que el ressò sobretot a xarxes socials hagi estat més a partir de vídeos gravats espontàniament per la ciutadania des de balcons que no pas pels propis periodistes de mitjans.\nL’acte de Vic va ser convocat per Vox a través de les seves xarxes socials –i desconec, però imagino que sí, que enviant convocatòria a alguns mitjans– com a «declaraciones a prensa» del secretari general del partit, Javier Ortega Smith, i del candidat a les eleccions del 14-F, Ignacio Garriga. Repassant les xarxes dels dirigents del partit que aquesta campanya han aterrat a Catalunya, veig que el patró es repeteix, fins i tot en aquells amb la presència estel·lar del líder Santiago Abascal. En cap cas es presenta com un acte públic, però s’anuncia a través de xarxes, amb hora i lloc. Tots en espais oberts, places o carrers, i com a declaracions a la premsa. Desconec si, en el context de pandèmia, ho fan així per evitar una possible prohibició d’un acte més públic per part dels ajuntaments que presumiblement els han autoritzat els actes, ja que els que es fan en espais tancats, reservats expressament per a la campanya, depenen de la Junta Electoral de Zona.\nA Setembre, el mitjà on treballo, no fem cobertura de campanyes electorals, però sí de les mobilitzacions dels moviments socials del nostre entorn, en el cas de dissabte, el de Vic, una ciutat que des de fa gairebé vint anys ja combat la presència institucional del feixisme. On la PxC de Josep Anglada va arribar a ser segona força municipal, amb 5 del 21 regidors del consistori. I on la lluita organitzada entorn dels moviments socials, especialment Unitat contra el Racisme i el Feixisme, va aconseguir combatre-la fins fer-la fora de l’Ajuntament en les municipals de 2019. Per tant, ja ens teniu cap a l’acte de Vox i la protesta convocada des d’algunes entitats el matí del mateix dissabte, després que transcendís la convocatòria via xarxes de les «declaracions a premsa» d’Ortega Smith i Garriga.\nLa primera sorpresa –o no– en arribar al centre de Vic: l’espectacular desplegament policial. Alguns dels carrers d’accés al nucli antic tallats des de més d’una hora abans de dos quarts de 6, quan estaven anunciades les «declaracions a premsa» de Vox, i presència inaudita de furgones policials, no només dels ARRO que altres vegades ja s’havien vist a Vic en altres mobilitzacions, sinó directament també de la Brigada Mòbil, la Brimo. Mitja hora abans de l’acte, a la plaça Major, on Vox havia convocat, ja hi havia un centenar llarg de persones concentrades i començava a formar-se el primer dels dos cordons policials que es van disposar entorn de l’edifici de l’Ajuntament, on ja hi havia parat el faristol des d’on es faria l’acte de Vox. Un cordó policial que separava la ciutadania a una distància suficient com per no destorbar les «declaracions a premsa». Al final, tal com vam explicar a la crònica d’urgència que vam publicar a Setembre, centenars de persones van congregar-se a la convocatòria de les entitats antifeixistes, deixant en una anècdota la vintena escassa de persones del seguici de Vox, absolutament totes elles vingudes de fora amb els cotxes del partit.\nI, aquesta sí, la primera sorpresa del periodista en voler fer una fotografia amb una perspectiva diferent: per franquejar el doble cordó policial que ja s’havia format, exigència inqüestionable de portar el braçal taronja llampant que subministra el Col·legi de Periodistes als seus col·legiats perquè la policia els distingeixi quan hi ha càrregues en concentracions al carrer. En una primera instància, no n’hi havia prou amb l’exhibició del carnet de periodista que expedeix el mateix Col·legi o el del Grup Barnils. Per entrar dins la presumpta roda de premsa! Va haver de ser un policia de més rang qui –no sense el previ advertiment d’«un altre dia vine amb el braçal, que sinó no podràs passar»– va deixar franquejar el doble cordó. Una situació idèntica amb la que es va trobar alguna altra companya periodista, tot i anar ‘armada’ amb una càmera de televisió. És a dir: malgrat estar convocat com una roda de premsa, des de la policia mateix, també de la resta de mitjans nacionals que sí que anaven amb el braçal i alguns armilla reflectant i tot, es donava per fet que allà no s’hi anava a fer unes «declaracions a premsa», sinó alguna cosa més.\nI no. No hi va haver «declaracions a premsa». Força puntual, Ortega Smith i companyia es van disposar davant del faristol, amb megafonia inclosa –apagada, tot sigui dit, per les proclames dels centenars de congregats antifeixistes– i van fer un míting en tota regla. Amb el seu discurs d’odi habitual i, per descomptat, sense donar paraula a la premsa. Una companya que segueix tota la campanya de Vox confirmava que el patró ha estat idèntic arreu: convocatòria com a declaracions a premsa, però en realitat és un acte públic més, a l’estil de qualsevol altra campanya electoral. És més: tot i haver-ho demanat insistentment, ni tan sols fan declaracions, a part de no fer l’anunciada roda de premsa. I ben bé, acte públic tampoc és que ho sigui, ja que la poca claca que porten, durant la intervenció d’Ortega Smith i companyia, ni tan sols estaven de cara a ells per escoltar-los, sinó de cara als manifestants, en actitud clarament provocativa. Una actitud que, confirma la companya, també s’ha repetit arreu.\nQueda exposat doncs un altre element del comportament de Vox en campanya, i en relació a la premsa. Altra cosa és el debat entorn als braçals identificatius de la premsa. Com si enmig d’unes protestes on hi ha càrregues policials, el sol fet d’estar rodant o fent fotografies amb la càmera –ni que fos amb el mòbil– no fos motiu suficient per no carregar contra qui ho està fet. O és que possiblement el fet de prendre imatges, que donen testimoni de la brutalitat d’algunes d’aquestes càrregues, ja és part del problema? I d’aquí un primer sedàs entre els que porten braçal fluorescent i els que no, amb la complicitat –entenc que ben intencionada– del Col·legi.\nAgressions contra periodistes en actes de l’extrema dreta\nMossos d'Esquadraextrema dretaVicAntifeixismeVox\nVic, 1967. Periodista de Setembre. Va treballar durant tres dècades al grup El 9 Nou, fins el 2016 que va crear amb la també periodista Sara Blázquez la cooperativa de comunicació Dies d’agost, que edita Setembre. També col·labora, entre altres mitjans, a la Directa, Crític, Cooperació Catalana i Opcions. És soci del Grup de Periodistes Ramon Barnils i soci col·laborador de les cooperatives que editen Crític i la Directa.


Els animals exigeixen cures i atencions que no sempre els donem | Revista - Part 5\nAnimals de companyia: com ens comportem amb ells : Els animals exigeixen cures i atencions que no sempre els donem\n[Pàg. 1] Els animals exigeixen cures i atencions que no sempre els donem\n[Pàg. 2] Com s'alimenta les mascotes\n[Pàg. 3] El gos, la mascota preferida\n[Pàg. 4] Amb només un gos, que no és de raça i surt a 5.000 pessetes al mes\n[Pàg. 5] Fitxa tècnica\nRepercussions molt diferents segons el règim matrimonial\nL’objectiu d’aquest informe era sondejar com viuen els animals de companyia al nostre país i com es comporten els seus propietaris respecte a ells.\nEs van realitzar 626 enquestes telefòniques a persones que tenen a casa seva un animal domèstic. Seguint un qüestionari, elaborat després de consultes a veterinaris i especialistes en diverses espècies animals, tècnics de CONSUMER els han entrevistat.\nEs van realitzar enquestes en localitats de més de 250.000 habitants (Madrid, Barcelona, València, Sevilla i Bilbao); d’entre 50.000 i 250.000 habitants (a La Corunya, Santander, Pamplona, Albacete, Badajoz, Jaén, Lorca, Ciudad Real, Girona i Tarragona); de 10.000 a 50.000 habitants [Calpe (Alacant), Aranda de Duero (Burgos), Chipiona (Cadis), Burriana (Castelló), Lucena (Còrdova), Eibar, Osca, Bembibre (Lleó), Pinto (Madrid) i Llanes (Astúries)]; de 2.000 a 10.000 habitants [Agurain (Àlaba), Carboneres (Almeria), Arévalo (Àvila), Santa Margalida (les Balears), Casar de Cáceres (Càceres), Quintanar del Rey (Conca), Huescar (Granada), Cabanillas del Campo (Guadalajara), Alonso (Huelva) i Mollerusa (Lleida)]; i de menys de 2.000 habitants [Quel (La Rioja), Pedrafita do Cebreiro (Lugo), Cortegada (Orense), Alar del Rei (Palència), Cantalpino (Salamanca), Cabezuela (Segòvia), Cabrejas del Pinar (Sòria), Albarracín (Teruel), Camuñas (Toledo) i Mayorga (Valladolid)]. Les entrevistes es van realitzar entre el 24 i el 25 de juny de 2000.\nLa mostra estadística ha recollit un total de 745 animals en les 626 enquestes realitzades que s’agrupen així per espècies: gossos (351), ocells (156), gats (139), peixos (41), tortugues (31), hàmsters (13), animals exòtics (11) i conillets d’Índies (3).\nVes a la pàgina anterior: « Amb només un gos, que no és de raça i surt a 5.000 pessetes al mes


Notícies - 'Memòries de la Penya Regalèssia', el documental sobre els orígens de la colla\n'Memòries de la Penya Regalèssia', el documental sobre els orígens de la colla\nMembres de la Penya Regalèssia / Foto: Localpress\nel 4/des/14 Redacció / M Vilalta Societat PDF\nEl documental 'Memòries de la Penya Regalèssia' repassa la història del col·lectiu a Sant Cugat. El vídeo, produït per Cugat.cat, explica els orígens del grup i com es va implicar en la preservació del patrimoni cultural i arquitectònic de la ciutat.\nEl documental s'ha presentat aquest dimecres durant l'acte d'entrega dels diplomes que acrediten els integrants del grup com a Fills Predilectes de Sant Cugat. Es tracta d'una peça d'uns 20 minuts de durada que reviu els moments de la fundació de la colla a finals de la Guerra Civil i la seva evolució al llarg de la resta del segle XX.\nL'amistat, la presència de les seves parelles i el compromís amb la preservació del patrimoni es perfilen com els eixos que expliquen aquesta entitat hagi assolit aquest 2014 el 75è aniversari. El reportatge inclou entrevistes als 'regalèssius' i també imatges del passat i present d'aquesta colla del municipi.


Comissions Obreres - Federació d'Ensenyament de Illes Balears. CCOO denuncia la precarització de l'ocupació en l'ensenyament privat amb l'excusa de la crisi i les retallades\nAcomiadaments els mesos d'estiu en l'ensenyament privat\nLes successives reformes laborals que des de 2010 assoten el mercat laboral espanyol ens han portat cap a un nou model d'ocupació -molt més precari-, que suposa la substitució cada vegada més generalitzada de treball a temps complet per jornades a temps parcial. La destrucció d'ocupació fixa i de qualitat, i l'augment de la temporalitat i la parcialitat en la contractació, són la tònica dominant en l'actualitat. Menys de la meitat de la població afiliada al règim general de la Seguretat Social té un contracte indefinit a jornada completa i la majoria presenta algun tipus de precarietat: contracte temporal, per hores o tots dos simultàniament.\nL'última reforma del PP i les seves polítiques neoliberals han provocat la flexibilització de les causes de l'acomiadament i han intentat acabar amb la negociació col·lectiva, imposant un sistema de relacions laborals sense l'equilibri necessari entre treballadors i empresaris. La conseqüència de tot això ha estat que l'ocupació que es genera en aquest país es realitza majoritàriament a través de contractes de durada determinada i a temps parcial, provocant un penós fenomen de pobresa laboral en què milers de treballadors i treballadores es troben per sota del llindar de la pobresa.\nI el sector de l'ensenyament no representa l'excepció. Aprofitant la conjuntura de retallades, i utilitzant com a excusa la crisi, en els últims anys es ve donant una pràctica habitual en els centres educatius d'àmbit privat, que afecta directament al professorat i al personal de serveis educatius i complementaris (personal no docent), consistent en acomiadar aquestes i aquests professionals a mesura que s'acosten els mesos d'estiu per tornar a contractar personal de cara a l'inici del curs escolar o de les activitats extraescolars. Les dades publicades pel Ministeri d'Ocupació i Seguretat Social així ho certifiquen. Al setembre, com cada any, la recuperació de l'ocupació en el sector educatiu és un fet després dels recurrents acomiadaments estivals.\nDes de la Federació d'Ensenyament de CCOO estem revertint aquesta situació a través de la negociació col·lectiva dels diferents convenis sectorials, introduint limitacions a l'abús de la contractació temporal i de la contractació mercantil (falsos autònoms). De la mateixa manera, instem a les administracions públiques a que prioritzin la lluita contra l'ocupació precària, fent valer els mecanismes de què disposen, especialment el de la Inspecció


Preposicions 'a', 'de' i 'per' davant de nom propi amb l'article 'el'\n'del Bierzo' o 'd'El Bierzo'?\nNo hi ha contracció de les preposicions a, de i per quan es troben amb un article determinat que comença en majúscula, per exemple perquè forma part del nom propi d'un establiment, d'un organisme, d'una obra, d'un topònim no català, etc. Per exemple:\nA El Racó no hi he anat mai a menjar. (i no Al Racó)\nL'última dansa que es fa a El ball, d'Irène Némirovsky, és de gran bellesa. (i no al Ball)\nPonferrada és un municipi d'El Bierzo. (i no del Bierzo)\nSi el contacte de la preposició i l'article resulta molt forçat, de vegades es pot optar per canviar de preposició o modificar lleugerament la frase. Per exemple:\nL'article publicat en El Periódico sobre la igualtat d'homes i dones és molt polèmic. (en lloc de a El Periódico)\nEl sopar que va oferir El Celler de Can Roca va deixar tothom impressionat. (en lloc de ofert per El Celler de Can Roca)\nContraccions: 'al', 'del', 'pel', 'can', etc.\nApostrofació davant de cursiva Apostrofació davant de títols i usos metalingüístics\narticle en els noms de lloc no catalans (majúscules i minúscules)


Aquest dilluns s'inaugura una exposició de pintura de M.Llum Martínez Izquierdo — Bétera, diari digital de l'Ajuntament de Bétera\nJueves, 26 de julio de 2018 | Leída 94 veces\nAquest dilluns 30 de juliol s'inaugurarà l'exposiciò de pintura de M.Llum Martínez Izquierdo a l’Antic Ajuntament, a les 19:30h. Es podrà visitar del 30 de juliol al 12 d’agost, de dilluns a divendres de 19:00h a 20:30h.\nEs tracta de la mostra dels últims treballs de M.Llum Martínez. Un viatge pels records d'una veïna del poble de Bétera, un passeig per l'evolució del camp a través del temps i de la pintura. Els escenaris en els quals han viscut els seus avis, pares i éssers estimats. Olis convertits en una porta oberta als seus records més volguts, la seua infància, la seua adolescència, les seues arrels, en definitiva, la seua vida.


Notícies - Sant Cugat es converteix en referent mundial gràcies al nou centre d'arts gràfiques d'HP\nel 19/mai/09 Oriol Sumsi / Anna Bernado Economia PDF\nHewlett-Packard (HP) ha inaugurat aquest dimarts a Sant Cugat el seu Centre Internacional d'Arts Gràfiques, el primer d'aquestes característiques a tot el món. El nou espai dedicarà la seva activitat a la demostració i formació dels possibles clients d'Europa, Orient Mitjà i Àfrica, i acollirà també un centre d'I+D. L'acte d'inauguració ha comptat amb la presència de la ministra de Ciència i Innovació, Cristina Garmendia; del conseller d'Innovació, Josep Huguet; de l'alcalde, Lluís Recoder, i de nombrosos alts directius de l'empresa.\nAmb els seus 3.000 metres quadrats, el nou centre ha suposat una inversió de 12 milions d'euros, i significarà la incorporació de 35 nous treballadors, que se sumen als 3.000 que l'empresa ja té a Sant Cugat.\nErnest Sales és el director del nou centre internacional de HP per a les Arts Gràfiques.\nHP considera Sant Cugat com el centre de referència d'arts gràfiques en l'àmbit mundial. És un centre de molt difícil deslocalització.\nLa ministra de Ciència i Innovació, Cristina Garmendia, ha estat l'encarregada de tallar la cinta de la inauguració i ha destacat la importància d'iniciatives com aquesta per recuperar l'economia.\nEn les actuals circumstàncies econòmiques inaugurar un centre d'aquestes caracterísitiques és un exemple per recuperar l'economia.\nTambé s'ha expressat en aquest sentit l'alcalde, Lluís Recoder, que ha recordat que HP és una empresa de futur i que passa de puntetes per sobre la crisi econòmica.\nHP és una empresa que a Sant Cugat està orientada al futur i té un mercat mundial i per això possiblement no l'afecta tant la crisi.\nEs calcula que el mercat de les arts gràfiques, que va des de la impressió de l'etiqueta d'una ampolla fins a la fabricació de lones per cobrir amb publicitat la façana d'un edifici, mou cada any uns 700 bilions de dòlars a tot el món. Es preveu que aquest negoci, a més, creixi a un gran ritme en els propers anys, ja que ara mateix un 90% de les impressions encara es fan en format tradicional i no amb les tècniques d'última generació com les d'HP.\nCristina Garmendia tallant la cinta de la inauguració en presència de Lluís Recoder


Un passeig per l'eternitat romana (Ignasi Aragay)\nUn passeig per l'eternitat romana\nIGNASI ARAGAY Actualitzada el 28/04/2012 00:00\n260x366 Un passeig per l'eternitat romana / GETTY IMAGES Un passeig per l'eternitat romana / GETTY IMAGES\nRoma és inabastable. El que encara per a Goethe era la capital del món, l'urbs que va deixar captivat Stendhal, avui continua oferint l'acumulació més seductora d'història viva d'Occident: no és perquè sí que tots els camins porten a Roma. Els romans poden presumir d'una monumentalitat esbalaïdora i alhora conserven un estil de vida popular, de poble. Entre aquests dos extrems, entre la passió pel passat majestuós i el gust per un avui d'estar per casa, es mou l'erudició recreativa de Valentí Gómez i Oliver (Barcelona, 1947), escriptor, traductor, periodista i tastaolletes. La seva Roma l'ha plasmat en un llibre a cavall entre les memòries, la guia de viatge i l'obra literària: Roma, passeig per l'eternitat (Destino).\nValentinus -per als amics, aquest és el nom de batalla- segurament és el català viu que coneix més bé la Ciutat Eterna. L'ha llegit sobre el terreny i en els papers, ha conegut romans de sempre i romans adoptius, que són majoria. I ha estat el lligam entre catalans romanitzats: del pare Miquel Batllori -aviat farà deu anys de la seva mort- a Abel Vallmitjana, fill del dramaturg Juli Vallmitjana, passant per Maria Mercader, esposa de Vittorio De Sica, amb qui va mantenir una fluida relació. Sense oblidar amistats espanyoles com la del poeta Rafael Alberti.\nGómez Oliver va trepitjar Roma per primer cop el 1967 i s'hi va instal·lar definitivament el 1969, en plena dolce vita. Tot i que ara també té casa a Madrid i Barcelona, el cor li batega amb entusiasme romà, amb aquella afició permanent per la descoberta. Perquè passejar per Roma és descobrir sempre: una pedra, una llegenda, una anècdota, un racó.\nEl llibre proposa un passeig en tres jornades. La primera és la més personal i nostàlgica, però també és un cant a la recuperació dels colors clars i lluminosos que de nou exhibeix Roma, o a troballes recents com la Domus Aurea de Neró. La segona, precedida per una reflexió històrica, arrenca als peus del Capitoli, ens porta fins a extramurs i afegeix un tast de museus. I la tercera fa un recorregut pels obeliscos, ponts, fonts, estàtues parlants, portes i muralles, i la Roma subterrània, i acaba amb una breu panoràmica de la mà d'Euterpe (música), Bacus (bon veure i menjar), Talia (teatre) i Mercuri (botigues).


L'EPSAR invertirà 600.000 euros en les obres de millora de la xarxa de sanejament\nLa Generalitat Valenciana invertirà un total de 600.000 euros en les obres de millora de la xarxa de sanejament del municipi de Cabanes a través de l'Entitat Pública de Sanejament d'Aigües Residuals (EPSAR).\nUna actuació considerada com prioritària per part de l'Ajuntament de Cabanes per considerar que l'augment poblacional i urbanístic feia necessària la realització d'esta obra per part de l'EPSAR.\nAmb esta actuació s'aconseguirà una millora en el col·lector general de la població fins a l'Estació Depuradora, al duplicar-se la capacitat de l'existent actualment.\nL'alcalde de Cabanes, Artemi Siurana, ha destacat la importància d'esta obra d'infraestructura, que suposarà una notable millora en la xarxa de sanejament, millora que resulta necessària per a la correcta prestació d'este servici bàsic.\nSiurana ha dit que “este tipus d'actuacions que pareix que no es veuen o que no són molt visibles també són necessàries per a poder millorar el nivell de qualitat de vida dels veïns del municipi”.\nLes obres, per la seua banda, han d'estar finalitzades este mateix any.\nCal destacar, per la seua banda, que el consistori va encarregar la realització d'este projecte al desembre del 2007 i que gràcies a la col·laboració entre ambdós Administracions s'ha aconseguit una millora imprescindible en les dotacions publiques.