El govern de Mislata aconsegueix el suport de C’s per a l’aprovació del pressupost municipal de 2021 – RiberaTV\nEl govern de Mislata aconsegueix el suport de C’s per a l’aprovació del pressupost municipal de 2021\nPer cinqué any consecutiu, els comptes municipals del govern socialista comptaran amb el vot favorable del portaveu del grup Ciutadans, José María González Murgui. La portaveu del govern, Mª Luisa Martínez Mora, manté oberta la possibilitat d’acords amb la resta de grups\nLes línies generals del pressupost reflecteixen un augment de les partides en matèria de benestar social, impuls econòmic, un increment de les inversions i la congelació d’impostos per huité any consecutiu\nNovament, el govern socialista de Mislata ha aconseguit un acord amb el regidor portaveu del grup Ciutadans, José María González Murgui, qui donarà el seu suport al pressupost municipal de 2021, uns comptes que ascendiran a més de 34 milions d’euros i que s’aprovaran pròximament en sessió plenària.\nSegons apunta l’alcalde, Carlos F. Bielsa, “una de les prioritats en 2021, com no podria ser d’una altra manera, serà incentivar l’activitat econòmica i el comerç local, així com garantir el benestar social i ajudar als qui pitjor l’estan passant per la crisi derivada de la pandèmia”.\nEl portaveu de Ciutadans, González Murgui, en les reunions mantingudes amb l’equip de govern per a exposar les seues propostes i demandes al pressupost, ha reconegut que “el nou augment de la despesa en polítiques socials i el suport al comerç local han sigut claus per a recolzar els comptes i gràcies al diàleg hem aconseguit integrar diverses de les prioritats del grup municipal Ciutadans”.\nGràcies a l’eficiència econòmica dels últims anys, Mislata ha aconseguit reduir el deute de 39’5 milions (2011) fins als 10 actuals. Alguna cosa que permet al consistori realitzar noves inversions, obrint-se noves possibilitats financeres en aquests temps de necessitat. Així, la més important per a l’any vinent serà la construcció d’una infraestructura esportiva, un edifici de gestió de recursos per als clubs esportius, amb cafeteria i espais públics. Es tracta d’una reivindicació històrica dels equips de futbol i dels espectadors. La construcció comportarà una inversió municipal de prop de 2,5 milions.\nA més de l’augment de la despesa en Benestar Social i en les partides destinades a l’impuls econòmic, entre altres, el pla de contingència sanitària també s’ampliarà, amb major desinfecció i neteja dels carrers. En definitiva, el pressupost per a 2021, que encara està en vies de negociació, tindrà el major percentatge de despesa corrent dels últims anys.\nEl govern de Mislata aconsegueix el suport de C’s per a l’aprovació del pressupost municipal de 2021 added by Ribera Televisió on 20 novembre, 2020


Benediccions armades - blogs.flog.cat\nSi molesta, fora.\nLa Setmana Santa ens deixa, cada any, una bona col·lecció d'imatges característiques i ben bé es podria dir que aptes per a tots els gustos.\nA mi, personalment, sempre m'han fet angúnia les d'esquenes i membres ferits per tota mena de fustigacions i maltractaments físics que determinades persones s'infringeixen com a penitència. Però com que la cosa no va gaire més enllà del subjecte que les pateix, acabo pensant que cadascú sap què fa amb el seu cos i per què.\nPerò entre totes les imatges d'aquests dies, la que em provoca més repulsió, sense cap mena de dubtes, és la que reflecteix aquesta anacrònica connivència entre exèrcit, poder polític i església, que cada any es repeteix, especialment, a Málaga, amb la sortida en processó del Cristo de la Buena Muerte (el nom ja és tota una declaració de principis), en la qual té un paper fonamental la legió espanyola. Recomano sobretot la darrera de les fotos d'aquest enllaç que us proposo, on queda clara aquesta estranya barreja que comento, prou ben acollida, pel que es veu, tant des de la dreta com des de l'esquerra.\nHi ha coses que no canvien i, a Espanya, els estaments militar i eclesiàstic són encara intocables, especialment des de la política. I és que imatges com aquestes de Málaga, entre altres, em costa molt d'imaginar-les en cap altre lloc del món on l'integrisme i el fanatisme religiosos no siguin instruments al servei de l'estat.\nPer cert, a casa nostra també passen aquestes coses.\nComentaris (1)19-04-2014 06:18:59\nserra_catalana73 , 24-04-2014 22:07:50\namb legionarios a Badia del Vallès, un enclavament ocupant -tal com li agrada dir Jordi Fornas-, jo prefereixo dir xarnegos...


Ja fa molt de temps d'això, alguns potser no coneixíeu el blog encara, però Cerdán és una empresa de caramel amb pal, tipus chupa chups amb molta trajectória. Ho vaig comentar amb un xupa molt famós, el Conde Dracula, que porta xiclet a l'interior i avui, tocarà una novetat peculiar.\nNo és peculiar el concepte energy, ni les versions de la cafeïna amb taurina que han tret empreses de dolços després del boom Red Bull, però si que ho és, dins del sector, tenir un xupa focalitzat només a aquest valor afegit. Amb un parell de cerques a internet, l'he pogut veure al costat de l'Hèctor Barberà, pilot de Moto GP.\nEl sabor és acceptable, m'agrada el toc d'acidesa que porta i el ginseng que hi han afegit. Comparant la Red Bull amb el xupa, amb el mateix gramatge, ens dona un producte ideal per aguantar un dijous universitari, una festa... o un matí tortuós de feina.\ncafeïna Caramelos Cerdán Energy Pop Ginserg Hèctor Barberà\nEtiquetes de comentaris: cafeïna Caramelos Cerdán Energy Pop Ginserg Hèctor Barberà


AMPLIACIO DE L’ESCOLA GERMANS RIBA D’ORDINO – Nova Constructora és el proveïdor de personal subcontractat per a les empreses Constructores de més prestigi i reconeixement del Principat d'Andorra.\nEl cap de Govern, Antoni Martí, i la ministra d’Educació, Roser Suñé, van inaugurar l’ampliació de l’escola Germans de Riba d’Ordino. Els treballs han costat uns tres milions d’euros i suposen que el centre guanyi una quinzena d’aules, la cobertura del pati i l’arranjament d’alguns espais, com ara la biblioteca i l’aula de plàstica. Tal com va exposar la titular d’Educació, el centre tindrà ara capacitat per a 650 alumnes, amb la qual cosa es garanteix que es pugui donar resposta a les necessitats en els anys futurs, ja que actualment hi estudien uns 400 alumnes.\nEls espais estan ocupats pels sistemes educatius andorrà i francès i, tal com va afegir el cap de Govern, es tracta d’una de les poques obres que l’executiu ha pogut licitar i completar en aquesta legislatura. Martí també va destacar les obres que s’estan fent a Canillo, i que suposaran que en dos anys ja no hi hagi cap centre que hagi de tenir aules en barracons.\nEn el seu discurs inaugural Martí va posar en relleu que aquesta legislatura ha estat marcada per la contenció de la despesa però que s’ha intentat no aplicar aquesta política a educació. Va recordar que davant l’ONU va parlar del tret diferencial que suposa que el país compti amb tres sistemes educatius i tots gratuïts i que Andorra ha estat convidada a prendre part en el programa de l’educació en primer lloc, de les Nacions Unides.\nAhir, precisament, era el Dia mundial del docent i Martí va expressar que “ni aquest Govern ni els que vinguin” poden fer retallades en educació i va reconèixer “la gran feina” que fan els mestres. Suñé va recordar que amb aquesta ampliació es tornen a tenir tots els alumnes que ocupaven les escoles velles en un sol centre i va valorar que es tracta d’una “obra molt ben pensada”.\nL’arquitecte, Gerard Veciana, va destacar que s’ha pogut completar en una mica més de dos anys, un fet que va posar en relleu tenint en compte que es tracta de 2.500 metres quadrats nous i la complexitat que ha suposat haver de treballar amb l’altre centre al costat en funcionament. A més, va destacar l’eficiència energètica de l’edifici, que farà que la despesa sigui molt baixa.\n← ESTADI NACIONAL D’ANDORRA\nESPECIALISTES EN TREBALLS VERTICALS I PROTECCIO DESPRENIMENTS →


ARCA: de gener 2013\n“Premis Protecció del Patrimoni i Destrucció del Patrimoni”.\nÈxit de participació i ambient excel·lent\nRepresentants de les candidatures amb Pere Ollers i Àngels Fermoselle, d'ARCA\nEl vespre del 30 de gener va ser la nit del sopar de lliurament dels premis ARCA. Tothom va participar a les votacions havent escoltat prèviament les explicacions de cada una de les candidatures.\nTot i que les tres candidatures mereixien ser premiades, finalment el Premi Conservació del Patrimoni va ser per la revista Es Castellet, de Bunyola.\nEl Premi a la Destrucció del Patrimoni s’ho va merèixer especialment el batle d’Escorca pel foment de la construcció al seu municipi en plena serra de Tramuntana.\nQuadres cedits pel pintor Antoni Bibiloni\nLa novetat del lliurament va ser el quadre del pintor Antoni Bibiloni reproduint el carrer de la Pau i Can Weyler, emblema de la nostra entitat. L’esmentat oli va ser obsequiat a la candidatura guanyadora.\nAntoni Bibiloni amb gran generositat havia obsequiat a la nostra entitat amb cinc quadres més, tres dels quals varen ser sortetjats per obtenir fons econòmics i contribuir a la festa del vespre.\nLes candidatures de Son Fornés i dels Geoberenars es dugueren un oli de petit format (una noteta els diu el pintor) com a record de la vetllada.\nLes tres candidatures feren ús de la paraula per difondre les seves iniciatives patrimonials.\nLa presentació dels premis va ser conduïda per Àngels Fermoselle, membre de la junta d’ARCA, i el president de la entitat, Pere Ollers, posà la cloenda al vespre amb el seu parlament de resum anual.\nÉs d’agrair, com cada any, la feina d’organització i coordinació del sopar per part de Concha Gallego, també membre de la Junta d’ARCA.\nTexts, Àngels Fermoselle\nCandidatura Premi Protecció del Patrimoni 2013.\nBârbara Suau i Jaume Mateu\nEs Castellet de Bunyola és la revista viva més antiga de la Part forana. Va tenir qualque època de silenci però des de fa ja molts d’anys va ressuscitar amb una gran idea que ha garantit la seva continuïtat: varen decidir centrar-se en els aspectes Patrimonials del municipi.\nEnguany a ARCA hem tengut el plaer de conèixer les dues ànimes del Castellet: na Bàrbara Font Suau i en Jaume Mateu.Treballar colço a colço amb na Bàrbara és posar velocitat de creuer però dels que no s’estampen contra les roques. En Jaume és l’home de la càmera al coll i la gravadora a la mà enregistrant testimonis.\nLa revista es fa ressò dels treballs d’investigació i dels esdeveniments que afecten tots els aspectes del Patrimoni de Bunyola: els records de la gent, la llengua, les activitats culturals ... i el que és molt important, no oblida la reivindicació, aquesta està ben present.\nEs Castellet és més que una revista. Organitza activitats paral·leles com conferències, trobades o treballs de recerca. És una òrgan viu d’un poble que palpita al ritme de les necessitats i de la il·lusió, de l’inconformisme i de la participació de la gent.\nLa defensa dels hospitals públics Joan March i General ha estat l’excusa per conèixer o retrobar, és el cas de Caterina Garcies, col·laboradora també de la revista, com tanta altra gent, una gent magnífica amb un projecte amb passat i futur: la revista Es Castellet de Bunyola.\nMoltes gràcies Bàrbara i Jaume per esser aquí\nHi ha gent de ciència que està enamorada de la Geologia de les nostres illes i li agrada explicar-la i ajudar a que altra gent també l’entengui i la valori. El pas del temps deixa empremtes a la natura i també deixa petjades sobre ella l’explotació econòmica del sòl amb aspectes, de vegades negatius, però també moltes vegades marcant un rastre d’importants valors històrics i patrimonials.\nHi ha un projecte de difusió i acostament a la Geologia, al coneixement de les formacions geològiques i l’activitat industrial relacionada. Són els geoberenars.\nUna vegada al més, més o manco, es convida a tothom que vulgui a compartir un berenar científico-patrimonial i una visita a llocs d’interès geològic. La visita està guiada per persones expertes que parlen a un nivell que tothom és capaç d'entendre. També serveixen de lloc de trobada i posada en comú entre gent més tècnica.\nL’impuls dels geoberenars parteix del Col.legi de llicenciats en Geologia i l’ànima d’aquesta iniciativa, nosaltres sabem que és en Guillem Mas Gornals, que avui ens acompanya.\nLes galeries misterioses de les nostres pedreres i la seva evolució, les eines dels antics trencadors, i trencadores, que també n’hi havia. Les explotacions obertes devora la mar, els colors de la terra, les formes de la costa, les dunes, l’erosió, el marès, els fòssils.... de tot això i molt més es parla i s’aprèn amb el geoberenars.\nMoltes gràcies Guillem i enhorabona per aquesta iniciativa\nL’equip de Recerca de Son Fornés (Montuïri)\nEl Poblat talaiòtic de Son Fornés, a Montuïri, és un dels més importants de l’illa.\nI gràcies, a tota la tasca de projecció i divulgació de l’equip de recerca de Son Fornés potser aviat serà el més conegut i visitat.\nCristina Rihuete, Albert Forés, Lara Gelabert i Paula Amengual són aquí avui amb nosaltres i són responsables de tants èxits i de tanta feina.\nA aquest “equipàs” de gent devem la coordinació d’excavacions arqueològiques, la creació d’eines digitals didàctiques sobre la prehistòria dirigides a escoles i instituts També l’ambició de crear un Parc arqueològic i el manteniment i millora de les activitats del Museu de Son Fornés.\nJa no saben què inventar-se per acostar la prehistòria a la gent i per això crearen la “Gresca talaiòtica” ajuntant cultura i festa i la preciosa iniciativa del “Dispar nocturn”. Efectivament, ho han sentit bé, conviden a la gent a disparar els vespres de lluna plena. Disparar amb la màquina fotogràfica per captar escenes meravelloses a Son Fornés.\nDes d’ARCA tenim el convenciment que si durant els dos darrers anys ens han deixat amb la boca oberta d’admiració per la seva capacitat creativa, aquest any recent estrenat ben segur ens reservaran més sorpreses de les que poder gaudir\nMoltes gràcies Cristina, Albert, Lara i Paula per esser aquí\nCandidatura Premi Destrucció del Patrimoni 2013.\nEl Batle d’Escorca, Antoni Solivellas per promoure la construcció al seu municipi.\nEl privilegiat municipi d’Escorca, si no fos perquè fa anys que hi ha l’amenaça d’un batle i d’un altre que volen omplir de formigó i bloquets un tros de la nostra Serra Nord.\nQuina mania tenen en créixer i créixer,... Per a què? No tenen prou de bombolles immobiliàries, de paisatges destrossats i de crisi econòmica?\nAl municipi d’Escorca viuen avui unes 300 persones. L’ambició d’aquest batle constructor actual és que facin moltes obres, per aquest motiu ha rebaixat les taxes municipals pels permisos. A més sommia en secret poder fer la famosa nova urbanització des Guix i incrementant amb 700 més el nombre d’habitants. Què no és guapo això?\nNo ho és no, no és guapo, és una barbaritat que pesa sobre nosaltres des de fa massa temps. I no cedeixen...\nPerquè tenc la sensació de que any darrera any tenim el risc des Guix destrossant la nostra Tramuntana a les candidatures del premi “destrucció”?\nUrbanisme de l’Ajuntament de Palma per autoritzar la destrucció de l’edifici de plaça Quadrado núm 5\nSembla que no entra dins el cap del màxim responsable d’Urbanisme a l’Ajuntament de Palma, ni del seu equip de gent que l’actiu econòmic del Patrimoni és el major actiu d’un poble.\nSembla que no entra dins el cap de qui té el poder que deixar destruir els edificis amb caràcter, com el de Plaça Quadrado número 5, és anar enrere i un robatori perquè aquesta plaça, una de les més ermoses de Palma, ja serà menys de veres, serà més falsa.\nRecordau com l’any passat castigàvem amb el premi “Destrucció del Patrimoni” al mateix equip d’urbanisme? i al precedent, per cert, per la demolició d’un edifici singular de principis del S. XX al carrer Aníbal cantonada amb l'avinguda Argentina. Ha suposat cap avantatge per Palma aquell abús i aquell menyspreu? De res, bé sí, al contrari, per fer lleig i brut i per perdre categoria. Ara tenim un solar ple d’herbes i rates. Avui surt al diari. Nosaltres ho sabíem. Això sí hi ha un cartell gegant de la covard promotora que té la cara dura de publicitar-se dient: “Unim passat i futur”. Callaré el que desig pel futur d’aquestes destructores despietades, perquè no podem qualificar-les de constructores.\nEl Consell de Mallorca per la mala gestió de Can Weyler\nCan Weyler és especial per ARCA. El casal gòtic per excel·lència de Palma ha estat ca nostra i l’estimam.\nFérem molta feina per aconseguir que Can Weyler fos públic. Varem propiciar els contactes entre la propietat i el Consell de Mallorca per la compra. Participàrem a les propostes pel projecte d’utilització pública i partírem quan ho demanaren perquè la reforma era immediata.\nOn són ara els doblers, on és el projecte? No se sap el futur de Can Weyler. El Consell tan sols ha acceptat, ja veurem si es materialitza, unes feines d’urgència de “consolidació”.\nMentres, han llevat el nom d’ARCA de la porta de ferro, ara no es veu dins i no sabem si hi ha més ocells morts com els que fotografiàrem fa uns mesos.També han llevat les plantes; ja no és verd el pati de Can Weyler.\nNosaltres recriminam al Consell i mantenim la vigilància i l’esperança. Volem tornar a Can Weyler, qualque dia.\nEntrega del Premi ARCA de la protecció del Patrimoni, un quadre del pintor Antoni Bibiloni\nParlament pronunciat per Pere Ollers Vives, president d'ARCA\nVos agraeixo en nom de la Junta d’ARCA la vostra assistència i participació en aquest Sopar anual que cada any es converteix en una cita ineludible per a començar l’any. ARCA vol també felicitar l’any a totes les persones associades i simpatitzants de la nostra entitat i vol iniciar l’any amb prudència que no exclou la il·lusió i la seguretat que el patrimoni cultural de Mallorca ens necessita més que mai. Necessita a tothom, unint esforços i posant amb interès els cinc sentits, la intel·ligència i el cor a favor de conservar i mantenir el llegat cultural d’aquesta terra. És un mode de poder entendre amb rigor la nostra història i la nostra identitat, les nostres arrels. I també una demostració d’estimació i respecte a les persones que ens precediren i les que ens succeiran.\nEn l’any 2012 hem continuat amb la defensa del patrimoni cultural contra els atacs d’alguns governants:\n- La pèrdua o la falsificació d’alguns topònims no poden passar desapercebudes, dins un context de mesures que no afavoreixen en res la llengua pròpia de Mallorca. I això mateix li varem dir en persona al conseller Rafel Bosch el 9-5-2012.\n- Patim encara un temor (no sé si hauríem de dir terror) davant determinats projectes que menyspreen o suposen agressions contra el patrimoni paisatgístic de Mallorca; per exemple, en plena serra de Tramuntana, Es Guix devora Lluc; prop de Palma, Ses Fontanelles –Platja de Palma. Si per una part aplaudim la declaració de la serra de Tramuntana per l’altra també exigim la coherència de conservar-la i preservar-hi els valors que li atribueix tal declaració.\n- La deixadesa en matèria de conservació del patrimoni es mostra en diferents actituds i conductes d’algunes administracions: la lamentable situació de Can Weyler, la impassibilitat davant les pèrdues patrimonials a Santa Catalina o Plaça Quadrado, la inacció en alguns casos (com el de Son Cabrer o ara l’estació del Ferrocarril de Sóller a Palma, són exemples que no podem permetre o al manco no podem deixar passar sense una crítica clara i llampant de manera que, tant ara com en un futur, no es pugui dir que tota la ciutadania tenia el mateix tarannà.\nEn aquest 2012 ja ens avisava el Consell de Mallorca que no comptaria a la Ponència Tècnica de Patrimoni amb ARCA com tampoc amb el GEFB i, encara que no tenen pressupost, no ha estat capaços per posar fil a l’agulla a la conservació del Casal de Can Weyler que és un dels monuments civils més importants de Palma. Això sí, han pogut retallar la silueta del nom ARCA gravada amb la reixa de ferro de la portalada. Es veu que això era molt molest o molt important... en temps de mancances pressupostàries i, com si fos una deixalla incombustible a Son Reus, ens l’ han retornada.\nHem continuat accions de defensa del patrimoni històric, etnològic i cultural de tot tipus:\n- Campos (cendrer de la Torre de Defensa de Can Cos).\n- Sa Nostra (defensa del patrimoni moble i immoble d’aquesta entitat financera en desfeta, també un paradigma de la nostra història d’aquests anys passats).\n- Santa Catalina treballant per la conservació integral del barri.\n- Pl. Quadrado (pèrdua d’edificis que conformen una silueta dels carrers de Palma).\n- Visites de Raixa (regulació economicista del Consell de Mallorca sense parar esment en res).\n- El Ferrocarril de Sóller (pèrdua d’una màquina com a bé cultural).\n- Es Born (ocupació del passeig com a adulteració total d’un espai únic).\n- Ses Fontanelles i Platja de Palma (pèrdues paisatgístiques, naturals i de béns etnològics i etnogràfics ... també sotmesos a degradació d’incendis).\n- Centre Històric de Palma (ara amb els problemes esfereïdors de l’ocupació de l’espai públic, i de la recollida neumàtica de fems que abans havíem criticat en plena època Rodríguez i ara patim aturada i inútil a més de perniciosa per al centre històric).\n- Al·legacions a la Llei Turística\n- I la darrera, que reté a alguns dels nostres amics ara mateix en plena activitat, el cas del Jonquet que precisarà de la nostra acció, ara més que mai, perquè no basta una protecció teòrica de BIC o de conjunt històric, pel que es veu.\nAquestes són algunes de les moltes accions que hem fet. En totes, combinam una gran dosi d’il·lusió i de feina per convèncer les autoritats amb arguments a favor del manteniment del patrimoni cultural. Fàcilment hi deixam hores de dedicació, entrevistes, contactes i accions de comunicació.\nAmigues i amics, sabeu prou bé que els vostres esforços (quota, emails, extensió de l’acció, voluntariat, manifestacions, etc) no són debades; serveixen per a mantenir ben vives les expectatives dels béns culturals. I això –amb èxits i fracassos- vos ha d’omplir de satisfacció, sense caure en la complaença, perquè hi ha molta feina per fer. I hem de multiplicar els esforços i mantenir ben viva la societat civil.\nUna de les accions del 2012 ha estat la Jornada de Defensa del Patrimoni celebrada a Palma amb ARCA com a amfitriona, i en la qual han participat SOS Monuments, l’Associació d’Amigos del Patrimonio de Segovia, l’Associació BEN BASO de Sevilla y “Túmbala” també de Sevilla, entre d’altres. Les conclusions d’aquest encontre prest estaran a l’abast en la web.\nSense societat civil sòlida, estable i ben amarada de la vida ciutadana, no podem tirar endavant un projecte de ciutat ni de poble. Ja veim quina política tenim i com de desprestigiades estan moltes institucions però una de les llavors sanes està en l’acció ciutadana i cívica, en connexió amb els mitjans de comunicació i amb la Justícia.\nTambé en el patrimoni cultural això és així. No debades l’acció de la Justícia –instada per la ciutadania- permet finalment de posar les coses al seu lloc, com al cas de Ruberts a Sencelles, o el cas del Calvari de Pollensa. És a dir, també hi ha bones notícies i hem de contribuir que n’hi hagi moltes més. Aturem- els peus a tota la gent que destrueix el patrimoni cultural! Marginem la incultura i l’incivisme!\nI també avui ens mou la tria del Premi Conservació del Patrimoni. Un premi en positiu, al qual optaven enguany tres magnífiques candidatures\nJa hem dit que les tres mereixen el premi gros i vull felicitar les tres candidatures per igual i coratge i ànims a tothom per continuar treballant pel patrimoni cultural de Mallorca, enmig de dificultats no només econòmiques.\nPermeteu-me que doni les gràcies al pintor Antoni Bibiloni qui ens ha regalat i dedicat les pintures commemoratives d’aquests premis així com que feliciti de tot cor a l’actriu Cati Solivellas per la seva carrera artística tot recordant que el 2010 ens va “regalar” la seva imatge personal com a imatge d’ARCA en el programa “Una mà per al patrimoni” a càrrec d’IB3.\nFinalment, exprés un desig: que enmig de tantes crisis diverses, puguem veure que el patrimoni cultural és un dels valors segurs, entre d’altres com el civisme, la solidaritat, la justícia i la democràcia. No es tracta d’apel·lar al retorn al passat sinó més aviat de trobar les arrels segures per caminar endavant i apreciar el llegat de cultura, llengua, art, arquitectura i història que hem rebut i tenim l’obligació de guardar per a qui ens segueix.\nLa Rambla, i res més, és el nom del lloc, el topònim original\nARCA celebra la recuperació d’un topònim, el de La Rambla, que mai s’havia d’haver alterat. Els noms amb història de la ciutat, han de ser respectats perquè són elements patrimonials de primer ordre.\nLes adulteracions, de vegades oportunistes com va ser en aquest cas, comporten pèrdua de sentit històric.\nARCA no vol avui al·ludir els fets lamentables que han obligat ara a restituir el nom original, sinó que vol aprofitar per advertir una vegada més que els TOPÒNIMS AXREDITATS PEL PAS DEL TEMPS NO S’HAN DE TOCAR\nDiccionari. Topònim és el nom d’un lloc\nDiu el diccionari que el significat de la paraula TOPÒNIM és “el nom d’un lloc”. Definició ben senzilla i clara. LA RAMBLA és i era el nom d’un lloc que ara recuperam.\nTornam al diccionari per cercar què és una RAMBLA i aquí tenim els dos significats que expliquen a més el nostre passeig al centre de Palma.\nEl primer: “Llit que formen les aigües quan plou de forma torrencial”. Efectivament, molta gent ho sap, però també molta ho desconeix que per on ara hi ha el passeig de La Rambla, circulava el torrent de sa Riera que va provocar dramàtiques inundacions, que obligaren a desviar el cabal del torrent fora murades, que és on el trobem actualment.\nCom a moltes ciutats, quan es va desviar la torrentera, a partir del segle XVII, al lloc original es va construir un passeig que es denomina genèricament rambla.\nLa Rambla, llavors, és un topònim de Palma que explica moltes coses i afortunadament ara recuperam.\nNo tocar els topònims\nEl compromís de respectar els topònims per desgràcia no sempre es compleix. Recentment, a Palma, tenim un vergonyós cas de canvi de nom d’un carrer de més de 100 anys d’antiguetat, un dels més antics de Palma fora murada, el CARRER LLIMONA que inexplicablement ha estat canviat pel de Carrer Poncir (ridículament, un altre cítric) amb l'excusa de que existeix la plaça de Can Llimona, de molt més recent creació, que té més habitants que els del carrer llimona i per evitar confusions varen decidir eliminar el topònim de Llimona. Per ara, cap de les argumerntacions totalment fonamentades d'ARCA han servit per introduir cordura a tan ridícula i poc respetuosa decisió cap al patrimoni toponímic.\nHomenatges a personatges públics\nSi en el futur es volen retre homenatges a personatges públics, es podria optar per plaques commemoratives o carrers de nova creació, però no alterar els noms dels llocs, els topònims.\nRecuperam un topònim que mai s’havia d’haver canvi...


El Sàhara, sobretot per als habitants de l'hemisferi occidental, és el Desert per antonomàsia. En l'imaginari col·lectiu, és la gran extensió de sorra, mancada d'aigua, trencada de tant en tant pels oasis de palmeres. És també la terra de les caravanes i de l'ètnies nòmades. Però el Sàhara és una mica molt més complex i variat del que suggereix aquesta simplificació popular. El paisatge del Sàhara inclou massisos muntanyosos amb altures que s'aproximen, o sobrepassen els 3.000 metres, rius, extenses planes, grans superfícies de dunes, amplis altiplans o deserts pedregosos. A una població antiga, que va rebre des del neolític diversos fluxos migratoris, es va superposar una població bereber representada en l'actualitat pels tuaregs. Més tard es van estendre per bona part del Sàhara els àrabs conqueridors que van introduir la llengua, la religió i la cultura islàmiques, i van arribar des del sud esclaus negres. Aquest llibre pretén donar a conèixer el Sàhara als seus diferents paisatges, incloent la vida animal i vegetal, presents també en el desert. Així mateix, intentem que nosaltres es doni a conèixer com l'home s'ha aproximat al desert i l'ha utilitzat. I, en darrer terme, inculcar el respecte pel medi natural que és el desert i interessar en la seva conservació.


Qui hi ha darrera? - Sóc Natural\n> Qui hi ha darrera?\nSóc Natural és una herboristería familiar fundada l’any 2010. Dedicada a la venda de productes naturals tals com infusions, tes, rooibos, herbes remeieres i productes naturals derivats de l’herboristería.\nHem participat exitosament en nombroses fires d’artesania, d’alimentació, medievals, romanes, multisectorials, cada cap de setmana des de 2010. Algunes de les fires a les que hem participat són el Mercat Medieval de Vic, la Fira de la Candelera de Molins de Rei, la Fira Modernista de l’eixample de Barcelona, Fires de Sant Narcís de Girona, fira Medieval d’Hostafrancs, Saló Internacional del Turisme de Barcelona i Fira del Gran Boc de Cervera.\nDonem a provar als visitants de la fira la infusió de Ratafia Fórmula Original creada per Pep Mascarós i la infusió d’Hibiscus, a l’estiu ben fresquetes i a l’hivern calentones, solen tenir molta acceptació per part dels assistents. La nostra clientela s’ha convertit en una clientela fidel al nostre producte cosa que ha portat a l’obertura d’aquesta botiga online.\nLa nostra prioritat a l’hora de vendre és la qualitat de tot allò que venem, és per això que som molt exigents amb els nostres proveïdors, perquè volem que els nostres clients tinguin sempre els millors productes del mercat.\nTenim clients de totes les edats, des dels ben petits, als quals se’ls ofereixen una gran varietat de rooibos (amb xocolata, maduixes, taronja, tiramisú, pomes al forn, fruits vermells, etc…) i infusions tant beneficioses per la salut com l’hibiscus o infusions de poma, de còctels de fruites. Per als més grans poden escollir entre diferents tes o infusions segons els gustos de cadascú, tes amb espècies, amb fruites, amb regalessia…, infusions relaxants o vigoritzants…\nA part d’aquestes infusions més concretes oferim als nostres clients una gran varietat de tes, rooibos i d’altres infusions, en total poden escollir entre més de 100 productes diferents, entre els quals poden trobar diferents tipus de te blanc, vermell, verd, negre… n’hi ha per tots els gustos. A més tenim productes derivats de l’herboristería beneficiosos per l’organisme com són olis, cremes i productes naturals.\nAl juny del 2020 hem obert la nostra primera botiga física a la Bisbal d'Empordà a la Plaça Jacint Verdaguer, 2.\nA més ens podeu seguir trobant a les fires i mercats (consultar calendari a la web). O bé us podeu posar en contacte amb nosaltres en els telèfons 635 010 840 o 972079 596 o per correu electrònic a info@socnatural.com.


Museu Marítim de Hong Kong Hotels - BEST HOTEL RATES Near Hong Kong Museus i galeries d'art Area - Hong Kong\nMuseu Marítim de Hong Kong\nCerca hotels a prop de Museu Marítim de Hong Kong\nPopular ara mateix a Hong Kong Més venut Harbour Bay Hotel 1 Minden Avenue Superior amb 2 llits, vista sobre la ciutat reservada fa 15 segons\nHullett House 1881 Heritage, 2A Canton Road terrassa suite reservada fa 40 segons\nI-Hotel Room A, 6/F, Harilela Mansion, 81 Nathan Road 2 Llits Delux reservada fa 7 minuts, 35 segons\nHoi Shing Hotel Flat M & N, 1/F, New Lucky House, 300 Nathan Road Habitació Triple reservada fa 8 minuts, 3 segons\nYesinn @Fortress Hill Flat B, 15/F, Continental Mansion, 294 King's Road 1 llit en un dormitori de 8 (femení) reservada fa 8 minuts, 30 segons\nHong Kong és famosa per atraccions populars com ara Museu Marítim de Hong Kong. Asseguri's les tarifes més baixes pel seu viatge amb Agoda.com a qualsevol hotel a prop de Museus i galeries d'art. Disponibilitat d'una àmplia selecció d'hotels a prop de Museu Marítim de Hong Kong, des de l'amigable Hong Kong Kings Hotel al luxós Grand Hyatt Hong Kong. Reserves d'hotels a prop de Museu Marítim de Hong Kong es fan fàcilment a través de les reserves online d'Agoda.com La nostra pàgina de ciutat de Hong Kong incorpora eines de recerca útils i ampla informació dels hotels que permet una recerca fàcil d'hotels. Més viatgers estan triant Agoda.com per reservar allotjament a prop de Museu Marítim de Hong Kong, amb uns 150,000 hotels per tot el món.\nHotels a prop de Museu Marítim de Hong Kong el més proper\nEls millors hotels prop de Museu Marítim de Hong Kong


(28.04.20) Després d'haver completat el repartiment gratuït de mascaretes a les persones majors de 65 anys de Forallac, ja s'està portant a terme el repartiment a la resta de la població. La distribució l'estan fent els vigilants locals i les mascaretes provenen de la campanya solidària de país 1miliodemascaretes.cat promoguda per l'Assemblea Nacional Catalana (ANC). En total se'n repartiran al voltant de 1.500, de manera que es garantirà que tota la població del nostre municipi en tingui.\nDes de l'Ajuntament de Forallac volem reiterar el nostre agraïment a l'ANC i als seus voluntaris, i a totes les persones de fora i del nostre municipi que han fet possible aquesta magnífica iniciativa.\nTambé volem agrair als vigilants locals la feina que aquests dies estan fent, no només per repartir les mascaretes, sinó també per garantir la seguretat ciutadania.


Continuen les rotacions i la gestió de minuts de Neymar\nGerardo Martino compleix fil per randa el pla que ha dissenyat per a la seva plantilla en aquest exigent inici de temporada. El tècnic va dir des del primer dia que faria rotacions per mesurar el desgast dels futbolistes, i a la Rosaleda va introduir dos nous canvis. Aquest cop, Busquets i Alves van disposar de descans, i el seu lloc el van ocupar Adriano i Song.\nL'única zona del camp que continua sense rotacions és l'eix de la defensa, on Mascherano i Piqué han jugat tots els minuts oficials. Bartra encara no ha tingut cap oportunitat per donar descans als dos defenses blaugranes. Tot i la seva condició d'indispensable, Mascherano llançava un missatge de prudència. "Tot es pot derruir en una jugada, al Barça no tens dret a fallar", sentenciava el central.\nA la punta d'atac, les dues ales són sempre d'inici per als incansables i generosos Pedro i Alexis. Martino gestiona el seu físic en els segons períodes, amb descans intermitent en el segon temps. Un dels jugadors amb menys presència, Sergi Roberto, no defallia tot i jugar poc: "Això és molt llarg, el tècnic confia en mi".\nD'altra banda, el tècnic, tal com va deixar entreveure a la roda de premsa de dissabte, va seguir amb el full de ruta marcat per Neymar. Inflexible. El brasiler continua jugant 30 minuts a cada partit, al tram final, quan els rivals estan més cansats i l'equip necessita el seu talent per desbordar. En aquest sentit, Andoni Zubizarreta reforçava les decisions de Martino en el cas de Neymar. "No l'hem fitxat per a un o dos partits, s'està adaptant molt ràpid i va en molt bona direcció", va explicar el secretari tècnic, que va reclamar que totes les faltes a Neymar es xiulin.\n400 municipis d'arreu de l'estat se sumen aquest dissabte a l'Hora del Planeta\nEl govern valencià no posarà campanyes institucionals en publicacions qui incloguin anuncis de prostitució


1931. Tornar a començar - Memòria Nacional\nL’acceptació del govern de la Generalitat i, en definitiva, la substitució de la via federativa per l’autonomista, fruit de l’acord amb els representants enviats pel govern provisional de la República, farà reaparèixer la divisió a les files del moviment separatista.\nTal com ja s’ha dit, per la via del pacte i el compromís amb les forces republicanes estatals, a Sant Sebastià Macià havia acceptat, com a majoritària dins l’oposició catalana, la tradició federal de republicans, obreristes i catalanistes d’esquerra i implícitament havia reconegut la debilitat del nacionalisme radical per tirar endavant el seu propi projecte.\nUna vegada més, es demostrava l’ambigüitat característica del contingut nacional del discurs separatista que fins aquell moment semblava defensar, un cop assolida la independència, el manteniment de relacions amb la resta de pobles ibèrics mitjançant la federació o la confederació.\nAquest plantejament, que resumia la postura més generalitzada a Estat Català quan entrà a formar part d’Esquerra Republicana, diferia lògicament de la posició de republicans i catalanistes d’esquerra com Lluís Companys o Marcel·lí Domingo, partidaris obertament d’una federació amb els pobles ibèrics, sense prèvies declaracions d’independència o reconeixements de sobirania.\nLògicament, la marxa enrera de Macià el 17 d’abril obligava, uns i altres, a adaptar-se a la nova situació.\nMentre el sector republicà dins l’ERC acceptà plenament la solució pactada per “l’Avi” i feia seva la via estatutària, els militants procedents d’Estat Català –almenys una bona part– l’acataran només com a fórmula centralista imposada. I, davant de l’evident contradicció entre la reivindicació pròpia i la fórmula acceptada pel conjunt de l’Esquerra, alguns dels seus dirigents esgrimiran amb freqüència afirmacions prou ambivalents com l’emprada per Ventura Gassol qui afirmà que “ells eren separatistes de la Monarquia, però no de la República”.\nPer molt que es volgués justificar la posició de Macià o, fins i tot, que s’arribés a admetre que la seva lectura possibilista de la situació casava plenament amb la realitat que el circumdava, l’acceptació de la via estatutària, que facilità el pas a un disseny unitari espanyol concretat més tard arran de la redacció constitucional com a estat integral republicà, comportà un cop molt fort pel moviment separatista.\nEn primer lloc, amb la marxa enrera de “l’Avi”, quedaven prou malmeses les aspiracions polítiques dels separatistes que veien perdre una oportunitat històrica de tirar endavant el seu projecte sobiranista.\nOrgànicament també, tant la formació política més important del nacionalisme radical, Estat Català, que havia costat tant de construir i de posar dempeus, com el lideratge indiscutible del seu cabdill, Francesc Macià, forjat en la dura lluita de la clandestinitat i l’enfrontament amb la dictadura, s’escapaven de les mans separatistes i eren lliurats a l’estratègia autonomista de l’Esquerra Republicana.\nI, sobretot, en tercer lloc, quedava al descobert la debilitat d’un espai polític independentista que havia de començar, altra vegada, a estructurar-se i a construir una alternativa pròpia.\nDavant d’aquesta situació de crisi més o menys evident, si bé una part prou important dels militants separatistes acompanyaran “l’Avi” en la nova aventura d’Estat Català dins l’Esquerra i justificaran, com s’ha dit, el seu plantejament, no serà estrany que vagin apareixent les primeres veus crítiques amb la posició i les decisions adoptades per Macià i que, fins i tot, alguns nacionalistes comencin a parlar obertament d’ell com a un traïdor.\nUn dels llocs des d’on arribaren les primeres i les més amargues crítiques respecte a l’actuació del líder d’Estat Català l’abril de 1931 seran les comunitats de catalans emigrats a Amèrica.\nÀdhuc de forma prèvia a la proclamació de la República i la posterior rectificació estatutària, des de l’enardit sentiment catalanista que traspuava el seu catalanisme, aquests militants separatistes no havien digerit encara el fet que Macià hagués deixat esllanguir el projecte i decidit, finalment, no tirar endavant la construcció del Partit Separatista Revolucionari Català aprovat a l’Assemblea de l’Havana de 1928.\nMajor seria encara la decepció davant la notícia de la marxa enrera que deixà pas al govern de la Generalitat, oportunitat fallida d’aplicar, d’altra banda, el projecte de Constitució catalana aprovat en aquella mateixa assemblea. Com a resposta al clima de desconcert i, més tard, de frustració que s’estengué com a conseqüència d’aquesta decisió, a partir del mateix any 1931 les comunitats catalanes d’Amèrica retiraran la confiança política dipositada en Macià com a màxim dirigent del separatisme i alguns dels seus membres més destacats li dirigiran cartes personals on censuraran la seva posició. En el mateix sentit, a la premsa nacionalista americana apareixeran diversos articles, com un editorial del gener de 1932 a La Nova Catalunya de l’Havana que recollia fil per randa les crítiques pel que consideraven deserció nacionalista de “l’Avi”.\nCarta que Francesc Macià escriu als catalans a Cuba, i on deixen pal·lès que és el seu ex-cabdill\nI encara, escenificant l’important trencament orgànic en la història de la relació entre el separatisme peninsular i l’americà, Josep Conangla i Fontanilles, principal impulsor del projecte constitucional i veritable alma mater dels emigrants catalans a Amèrica, en representació de la comunitat establerta a Cuba enviarà un escrit de protesta al Parlament de Catalunya per l’oblit dels catalans de l’exterior en el projecte estatutari.\nNo obstant això, és cert que les expectatives polítiques obertes pel nou període republicà empenyeren també alguns nacionalistes a retornar al Principat. Serà el cas, entre els més destacats, des de Mèxic, de Josep Maria Xammar i Sala, que esdevindrà un dels principals dirigents i ideòlegs del futur Partit Nacionalista Català; des de l’Argentina, del ja esmentat pel seu antimacianisme Manuel Massó i Llorens; o des de Cuba, de Josep Pineda i Fargas, president durant molt temps del Centre Català de l’Havana.\nLa prostració en la qual havia quedat el moviment separatista després de l’acceptació de Macià de la via estatutària, farà aparèixer a Catalunya les primeres crítiques al fins aleshores gairebé incontestat cabdill.\nEnmig del desencís que anirà apareixent quan el pas dels esdeveniments i el desenvolupament davant les expectatives creades per un migrat procés estatutari deixi clara la limitació de la via autonomista, la principal conseqüència de la crisi del separatisme serà el seu esmicolament orgànic i la manifesta incapacitat per a tornar a construir una formació unitària conjunta de tot l’espai independentista.\nInicialment, l’única organització política separatista que havia restat al marge dels sectors nacionalistes radicals que seguiren “l’Avi” en la confluència d’Estat Català dins l’Esquerra Republicana, havia estat Nosaltres Sols!, creada, com ja s’ha dit, el 1930 a partir de l’estratègia irlandesa, l’apoliticisme tradicional i l’antimacianisme anterior del seu líder indiscutible Daniel Cardona.\nCartell de Nosaltres Sols! contra l’Estatut\nDes d’aquestes premisses polítiques, Nosaltres Sols! serà l’única organització catalanista que s’oposi a l’Estatut redactat a Núria el més de juny i aprovat en referèndum el 2 d’agost de 1931 amb un 75 per cent de participació del cens electoral català que donà un sí favorable del 99 per cent. Daniel Cardona justificava el seu rebuig “per dignitat” pel que considerava una concessió “no per tal de fer justícia a Catalunya, sinó com una facilitat atorgadora per Espanya”.\nD’altra banda, des de la caracterització al marge de qualsevol estructura política, Palestra, com Nosaltres Sols!, tot i l’arribada del nou marc polític republicà, manté també a partir de la iniciativa del seu principal promotor, Josep Maria Batista i Roca, el seu insurreccionalisme, agrupat en aquest cas al redós d’ÒRMICA, combinat amb un intens plantejament culturalista.\nDes de la continuïtat en el ja conegut recolzament d’activitats com l’escoltisme i la constitució i impuls inicial donat el 26 d’abril de 1932 a la creació de la Federació Nacional d’Estudiants de Catalunya, organització estudiantil que tindrà una certa transcendència en el món nacionalista català en anys posteriors, la posició de Palestra no palesa, tal vegada pel seu caire d’organisme unitari del catalanisme, el mateix grau d’intransigència que el grup cardonista i, per exemple, a diferència de Nosaltres Sols!, donarà recolzament a l’Estatut de Núria.\nEn aquesta línia, Palestra participarà en la campanya de recollida de signatures de suport al projecte estatutari per part de les dones, encara sense dret a sufragi, i, amb posterioritat, mentre el projecte es discutit a les Corts, editarà cartells –finalment no enganxats per indicació de Macià–, amb el text dels articles segons la redacció plantejada en referèndum i la versió retallada més endavant a Madrid. Amb la intenció igualment de preservar “l’Estatut íntegre” organitzà una recollida de targetes de suport al text de Núria que el dia 9 de maig de 1932 foren lliurades al President de la Generalitat pel President d’honor de l’organització, el reconegut filòleg Pompeu Fabra.\nBatista i Roca, però, per mitjà d’un manifest de l’organització, aprofitarà la diada de l’Onze de Setembre de 1932 per a aclarir que el text de l’Estatut finalment aprovat no podia ésser tingut com a reconeixement ni satisfacció de les aspiracions nacionals, sinó que tenia un valor merament instrumental dins aquest procés.\nTanmateix, com ja s’ha dit, malgrat l’indubtable desencís provocat per la decisió d’acceptar la via estatutària el 17 d’abril de 1931, el gruix dels militants separatistes procedents d’Estat Català havien seguit fidelment l’Avi i restaven, per tant, dins la disciplina partidària de l’Esquerra Republicana.\nPer a alguns d’aquests militants, especialment els més joves, es feia prou difícil assumir els plantejaments autonomistes oficials d’ERC, la política possibilista i de pactes del partit de govern i el que consideraven manca de nacionalisme dels sectors republicans. Per aquesta raó, de manera gairebé immediata a l’inesperada victòria electoral del 14 d’abril començarà un procés d’aglutinament d’una part dels nacionalistes radicals aprofitant la possibilitat de mantenir les sigles d’Estat Català com a subgrup organitzat dins l’Esquerra.\nEntre finals d’abril i juliol de 1931 sota l’impuls, d’una banda, d’una sèrie de militants qualificats procedents d’Acció Republicana que havien ingressat a Estat Català pocs dies abans de la confluència amb l’ERC, com foren el doctor Nicolau Battestini i Galup, Jaume Vachier i Pallé i, sobretot, el doctor Josep Dencàs i Puigdollers, i, per l’altra, de Miquel Badia, tirarà endavant l’estructuració de les joventuts d’Estat Català dins la formació republicana.\nVal a dir que aquesta iniciativa, si més no en un començament, no era mal vista per altres dirigents provinents d’Estat Català com Ventura Gassol i Jaume Aiguader, desitjosos de mantenir en la nova formació una quota important de poder. I rebran també un cert recolzament de Francesc Macià, amb la confiança de poder utilitzar aquesta suborganització per a refermar les seves posicions més nacionalistes davant el sector republicà encapçalat per Lluís Companys i, fins i tot, davant l’electorat, com a prova del manteniment del purisme catalanista de l’Esquerra malgrat les obligades concessions del possibilisme governamental.\nA començament d’agost de 1931, Miquel Badia, junt a d’altres militants com Carles Duran, J.B. Soler, Francesc Reluy, Benet Samper i un altre implicat en el complot de Garraf com Deogràcies Civit, llançaren a l’opinió pública una crida, veritable declaració d’intencions que afirmava la voluntat d’agrupar els militants d’Estat Català, definits com “la joventut assedegada de justícia política i social”.\nParal·lelament a aquesta mena d’acta oficial de naixement de les que oficialment seran conegudes com a Joventuts d’Esquerra Republicana-Estat Català i precipitant la confluència d’ambdues iniciatives, Dencàs i Battestini portaren a terme una activa labor de propaganda i d’explicació de l’objectiu d’aquesta suborganització i, aprofitant la seva influència a diverses entitats de barris com Sant Andreu o Gràcia adherides a ERC, començaren a potenciar la creació a Barcelona i a comarques dels anomenats Casals d’Esquerra-Estat Català com a reductes de la militància nacionalista més radical.\nPortantveu de les JEREC – Ara!\nCom a resultat de totes aquestes iniciatives, poc més endavant, el 27 d’octubre, les JEREC podien celebrar als locals del CADCI l’assemblea constitutiva amb presència d’uns 600 delegats, sota la presidència de Miquel Badia que formaria part igualment del Comitè Executiu. Hi participaven també històrics militants separatistes com Ramon Duran i Albesa, Josep Fontbernat o Carles Duran i, com no podia ésser d’altra manera, Josep Dencàs, pocs dies després elegit president del Comitè executiu de la federació de Barcelona de l’ERC, nomenament que confirmava el pes creixent d’aquest sector dintre la formació republicana.\nL’objectiu de Dencàs i Badia responia a una estratègia des dedins, amb la qual, tot reconeixent la capacitat de l’Esquerra a l’hora de mobilitzar l’electorat català i utilitzant el pes preponderant d’aquesta formació dins les institucions autònomes, es pretenia tirar endavant una tasca de conscienciació del país, de “nacionalitzar Catalunya” segons les seves paraules, que preparés més endavant el desenvolupament de la via independentista.\nEn aquest sentit, sense haver abandonat en cap moment el contingut insurrecional i paramilitar que havia fet forat en el corpus ideològic separatista durant els anys vint, resultava transcendental el control de l’ordre públic per poder arribar a fer efectiu, quan l’oportunitat es presentés, la proclamació de la desitjada separació respecte de l’Estat espanyol.\nAixí, a partir de la transformació de la Guàrdia Cívica Republicana i volent fer front alhora a la tendència de molts dels seus joves militants radicalitzats d’apropar-se als comunistes del BOC, ben aviat s’encarregà als escamots de les JEREC la missió de mantenir l’ordre durant les reunions i mítings del partit i, més enllà d’aquesta labor de tipus intern, Miquel Badia seleccionà una part dels seus membres com a aspirants a entrar en una mena d’escola de policia, mentre la Generalitat esperava el traspàs de les competències d’ordre públic.


Àrea d'Esports de l'Ajuntament de Palafrugell - Revisions medicoesportives\nRevisions medicoesportives (RME)\nDes de l'IMEP, que incideix en l’àmbit de l’activitat física i la salut, creiem que és molt important valorar l’aptitud del practicant vers una determinada activitat esportiva per garantir que aquesta pràctica no li comporti cap risc, sinó al contrari, que faci augmentar els seu nivell de salut i el seu benestar físic i psíquic. Aquesta tasca es realitza des del Servei de Revisions Medicoesportives, des d’on també s’orienta l’esportista cap a l’activitat física més adequada segons les seves qualitats.\nCada RME té una durada de 20 minuts i consta dels apartats que s’especifiquen a continuació:\nRecollida i avaluació del full d’antecedents.\nAntropometria: pes, talla i envergadura.\nAparell locomotor: columna vertebral, extremitats i podoscòpia.\nSistema nerviós: reflexos osteotendinosos, equilibri i lateralitat.\nAparell cardiovascular: auscultació cardíaca, polsos i electrocardiograma en repòs.\nAparell respiratori: auscultació pulmonar i espirometria (capacitat vital).\nORL: otoscòpia, faringoscòpia i audició.\nOftalmologia: agudesa visual i visió cromàtica.\nTest d’adaptació cardiovascular a l’esforç.\nControl recuperació freqüència cardíaca (FC als 3 minuts d’acabar la prova).\nCàlcul d’índexs i valors: índex de massa corporal, consum d’oxigen i índex de recuperació cardíaca.\nQualificació global d’aptitud a la pràctica esportiva.\nConsells de salut segons troballes amb emissió d’informe.\nQui les fa?\nLes RME van a càrrec de la Unitat de Medicina de l’Esport (UME).\nA on es fan?\nLes RME es realitzen al CAP Dr. Josep Alsina i Bofill de Palafrugell (C. d’Àngel Guimerà, 6).\nPer obtenir dia i hora per a la RME cal dirigir-se a la recepció de la Piscina Municipal on es farà efectiu el pagament del servei i on podreu escollir la franja horària que millor us vagi. En el moment de la reserva us donaran un full d’antecedents que haureu de portar omplert el dia de la RME. A la part posterior d’aquest full hi tindreu apuntat el dia i l’hora de la RME. També cal recalcar que és necessari portar xandall i calçat esportiu per a la RME.\nCada usuari tindrà just després d’haver fet la RME un informe mèdic amb els resultats obtinguts, amb unes recomanacions i amb una valoració final conforme si és APTE o NO APTE per a la pràctica esportiva que està realitzant.\nRME per a esportistes de 9 anys o menors: 26,00 €\nRME per a esportistes a partir de 10 anys: 31,00 €\nRME i activitats dirigides de l'IMEP\nTotes les activitats dirigides amb periodicitat anual de l'IMEP de Palafrugell inclouen una RME. Aquestes revisions tenen una validesa bianual. Com a excepció, però, i seguint el criteri de la Unitat de Medicina de l’Esport es farà una RME anual a la població amb major risc de malaltia cardiovascular, és a dir, als homes a partir dels 35 anys i a les dones a partir dels 45 anys. En el moment de portar el full d’inscripció amb el comprovant de pagament de l’activitat es donarà dia i hora per a la RME.\nPer altra banda, l'IMEP recomana als participants de les activitats dirigides amb periodicitat trimestral que passin també una RME cada un o dos anys.\nLa Unitat de Medicina de l’Esport recomana als abonats de l'IMEP, als esportistes federats i en general a qualsevol persona que practiqui alguna activitat física, que passin cada un o dos anys una RME. Per una activitat física sense risc!


Entre bons auguris i brillants epílegs (Crònica del cap de setmana) - Proyecto FER\n30.10.2017 - 12:00 AM\nEntre bons auguris i brillants epílegs (Crònica del cap de setmana)\nEl Projecte FER acomiada el mes d’octubre de la millor manera possible. Dos podis internacionals, un Campionat de la Comunitat Valenciana i un sisè lloc en una prova de caràcter mundial són els resultats més notables del cap de setmana.\nLes actuacions més brillants van arribar de la mà de dues judoques. Ana Pérez Box i Isabel Puche van aconseguir sengles medalles en la Copa d’Europa celebrada aquest dissabte i diumenge a Màlaga. Pérez Box va pujar fins al segon escaló del podi en la seua categoria, menys de 52 kg, després d’imposar-se a totes les seues rivals fins a la final. Bons auguris a dues setmanes de l’Europeu sub 23. Mentre, Isabel Puche va obtenir la medalla de bronze en -63 kg. Després de perdre en el seu segon combat, Puche es va refer en la repesca i en l’assalt definitiu per la tercera plaça. Pitjor sort va córrer el representant masculí del Projecte FER, Marc Sabater, en caure eliminat en la primera ronda.\nEn triatló Roberto Sánchez ha posat el fermall a un brillant curs 2017 amb el seu millor registre, fins ara, en una Copa del Món en distància sprint. El dissabte a Toengyong (Corea del Sud), va aconseguir un més que meritori setè lloc en una prova que reunia a 65 competidors. L’esportista de Manises, a més, va anar el millor dels quatre espanyols en la prova.\nPerò els èxits dels esportistes FER en les últimes hores no solament s’han escrit fora de les nostres fronteres. Així, Carlos Sánchez Jover s’ha proclamat campió de la Comunitat Valenciana en categoria absoluta. El tennista, nascut a Albacete i format esportivament a Elda, suma un nou triomf esta temporada després de guanyar el torneig ITF junior d’Hongria i aconseguir les semifinals del Campionat d’Espanya en la mateixa categoria.\nMentrestant, en esgrima, Manu Bargues realitzava una més que notable primera part de competició en la Copa del Món absoluta A de Suïssa. El tirador valencià vencia a cinc dels seus sis primers contrincants en la ronda classificatòria i accedia, de manera directa, a la segona eliminatòria dels encreuaments directes. Ja en esta fase, amb 128 encara 128 participants en el tauló, queia derrotat.\nI abans de finalitzar la crònica, una previsió per a les pròximes hores. A partir d’este dimecres, cinc regatistes FER tenen una cita amb la Copa d’Espanya absoluta i sub 19 de vela, classe 420 (modalitat no olímpica, prèvia a la classe olímpica 470, en la qual es competeix per parelles). Carlos Balaguer competirà juntament amb el balear Toni Masanet, mentre que els germans Quique i Pablo Luján formaran un altre dels tàndems. En categoria femenina, la parella formada per Julia Miñana i Silvia Sebastià completaran la delegació FER a Cadis. Novembre comença amb nous reptes per als nostres esportistes.\nPrevious Post Agenda FER del cap de setmana (Del 27 al 29 d’octubre)


Última hora: Dura sentència pel cas de les guinguetes de Torredembarra\nCas Torredembarra: Masagué, condemnat a dos anys de presó i nou d'inhabilitació\nEl jutge també dicta sentència contra Gerard Montserrat i Pere Font: dos anys per l'un i divuit mesos per a l'altre | El dictamen no és ferm, hi ha marge d'al·legacions i recurs\nRedacció 10/06/2020 20:12h\nQuasi cinc mesos després del judici s’ha dictat la primera sentència condemnatòria pel Cas Torredembarra. Segons ha avançat el diari ‘La República Checa’ i ha pogut confirmar TarragonaDigital, l’exalcalde del municipi, Daniel Masagué, ha estat condemnat a dos anys de presó i nou d’inhabilitació per a feina o càrrec públic pels delictes de frau a l'administració i prevaricació, derivats de les irregularitats i els tractes de favor fets en l’adjudicació de les guinguetes de la platja torrenca en favor de l'empresari Gerard Montserrat, també militant convergent, el qual ha estat condemnat per un «delicte continuat de prevaricació».\nMontserrat, per la seva part, ha estat sentenciat a dos anys de presó i sis d'inhabilitació per rebre subvencions o contractacions públiques; mentre que l’exregidor de Platges torrenc, Pere Font, ha estat condemnat a un any i mig de presó i set d'inhabilitació especial per a càrrec o ocupació pública.\nContractes anul·lats i indemnització al consistori\nAmb aquest dictamen, efectuat pel Jutjat del Penal número 2 de Tarragona, s'han declarat nuls de ple dret els dos contractes de les guinguetes de Torredembarra impulsats pels implicats, que sabien que eren «contraris a la llei» i que suposaven una «pèrdua de diners per a l'Ajuntament», segons l'escrit del fiscal anticorrupció.\nA més, Masagué, Montserrat i Font han estat condemnats, de manera conjunta, a indemnitzar l'Ajuntament de Torredembarra amb 30.212,49 euros. La sentència, ara mateix, no és ferma i els tres implicats podran recórrer-la, tot presentant al·legacions i recursos.\nPrimera sentència pel cas Torredembarra\nAmb aquest dictamen, s'emet la primera sentència condemnatòria pel conegut com cas Torredembarra, ja que el passat 4 de març una altra de les peces va quedar segellada amb una pena de multa, evitant d'aquesta forma el judici amb jurat popular.\nEn aquella ocasió, la peça feia referència a l'aportació de més de 40.000 euros de l'empresa Transcornejo, constructora, durant la campanya electoral del 2011 a l'exalcalde Daniel Masagué i malgrat que va assegurar que no havia comès cap delicte perquè no havia demanat que l'empresa financés la campanya, finalment es va arribar a un acord de conformitat.\nD'aquesta manera, Masagué va poder evitar un any de presó i va acabar pagant una multa final d'uns 5.000 euros. Recordem que el cas Torredembarra té el seu origen en el presumpte cas de finançament irregular de CDC del 3%.\nLa gran notícia que han rebut les platges de Torredembarra i els seus usuaris\nEntorn idílic i productes de proximitat: L'aposta turística del Baix Gaià


fontenfont - Font dels Manlleuencs\nEspai Natural del Montseny\nSi, Raja un rajolí d’aigua (bastant ràpid) 33’42 s en omplir una botelleta de 33cl\nEstà molt ben conservada.\nSituada 100m sobre la cruïlla del sot de les Estelles amb el camí de Sant Segimon, a 2h 55 minuts caminant des de la Plaça Major de Viladrau. Cal remuntar pel marge dret del sot de la Fagetona i creuar-lo per un petitó pont de pedra que hi ha davant de la font. Altitud: 1.319 m\nL’aigua raja per sobre de dues mans que fan un bol de pedra, Just darrera del conjunt monumental fet de granit vermell hi ha dos magnífics bedolls (estranys a aquestes contrades.) Està a prop del torrent i hi ha falgueres i esbarzers. Poema / inscripció: "A l’amic Francesc d’A. Pujol Sempre que vulguis, seu. Caminant, descansa: Que, en mi, hi ha sempre, per al camí, llum i aigua, Per el repòs, paraules. 16/12/2001 " Font de 1.966, patrocinada per Aplequistes de Manlleu, i està dedicada al bisbe Aguilar i el poeta J. Puntí.\n-\tOscar Farrerons, Rosa Pasaret Barcelona, Hidrologia i deus d’aigua al Montseny Nord. Història, cartografia, paisatgisme i situació actual. Novembre 2011. -\tFerran Tolosa Cabaní, Viladrau un munt de noms i d’imatges. 2005. -\tExcursió a les diferents fonts amb els alumnes de CS de l’Escola els Castanyers i amb la companyia de Lluís Pagespetit.\nAplequistes de Manlleu


DES DE BARCELONA | Horitzons llunyans\nArxiu de la categoria: DES DE BARCELONA\nQue podem albirar des de Bcn quan la meteorologia i la contaminació ens ho permet\nPublicat a ASTROPAISATGÍSME, El cap de Tossa des de Montjuic\t| 2 comentaris\nPublicat a DES DE BARCELONA, El Pirineu des de Montjuic\t| 1 comentari\nEls cims pirinencs visibles des de Collserola\nELS CIMS DEL PIRINEU VISIBLES DES DE EL TIBIDABO\nSense sortir del terme de Barcelona podem albirar el Parc Nacional d’Aigüestortes.\nResulta d’allò més gratificant veure de vegades els cims nevats del Pirineu des de Barcelona, a més de 150 km. Potser no hi ha res millor per “sortir” de la sensació d’ofec de la ciutat. Quan els nostres oïdes porten hores aguantant el sorolls dels vehícles, del bus, del xibarri de les obres, de la gent mutuament stressada ..Quan el nostre nas està tip de respirar l’aire sintètic de l’interior dels despatxos o la pudoreta del , quan els nostres ulls no han fet res més que topar amb elements arquitectònics, mobiliari, cares lletges i semàfors intermitents obligats on haver de fixar l’atenció… Veure horitzons llunyans amb neu pot arribar a ser deliciosa medicina!\nPodem anar en qualsevol transport, agafar la bicicleta o anar a peu o corrent.. Carrers amunt en uns quants minuts hi serem! A on? Poca gent ho sap però des de el Guinardó i fins i tot des de Montjuïc, el Pirineu és deixa veure de vegades!. Nogensmenys és des de Collserola naturalment des de on podem tenir una vista més llarga i extensa. El Pirineu oriental és fácil i molt habitual veure’l quan bufa el Mestral o la Tramuntana-; El normal és tenir èxit si hom prova d’anar-lo a veure-ho en un dia és sec i ventós. Els cims es detallen perfectament a ull nú i amb binocles la visió és d’allò més espectacular encara. La resta del Pirineu ja sol tenir major difficultat però en dies realment bons i esmerant una mica els ulls és poden contemplar cims tant llunyans i singulars com el Carlit! és a dir, el més alt de tot el Pirineu Oriental i endinsat en l’estat veï es visible des del Tibidabo!, també cims andorrans. I en dies realment excelents -molt més escasos al llarg de l’any- és poden arribar a copsar fins i tot els cims del Pallars. A ull nú aquests últims es veuen realment minúsculs, resulta difícil destriar els cims individuals i per gaudir de la visió recomano contemplar-los amb binocles.\nMostro els cims pirinencs visibles des del Tibidabo -bé, en concret des de la plaça-mirador que hi ha al costat de la carretera passat l’hotel Florida- i he posat noms identificatius perque siguin d’utilitat per a qui vulgui contemplar-los. Les dues primeres fotografíes de l’encapçalament corresponen als cims més llunyans; els del Pallars, les vaig fer el 28 de Gener d’enguany a mitja tarda. Les altres imatges d’aquí sota comprenen la resta de cims pirinencs visibles, d’oest a est, son cims que es deixen veure més vegades l’any i en concret les vaig fer el dia 5 de Gener del 2012 i en una hora propera al capvespre, per això el seu tò més rosat. El Canigó deixa bastant que desitjar -disculpeu- i es que en aquella ocasió havia bastant polsim per aquella banda; retrats més clars i macos d’aquest massís poden poden aconseguir-se moltes més vegades l’any. Comentar també que no he inclòs els cims del Prepirineu (Boumort, Cadí, Moixeró..). Per no extendre’m tant ara, ho faré en una altre article.\nEl Puigpedrós dominant la Cerdanya\nEl Carlit al fons, en primer terme Castellar del Vallès\nEntre Núria i Ulldeter\nLes estribacións més orientals del ripollès\nPublicat a DES DE BARCELONA, El Pirineu des de Collserola\t| Etiquetat Cims pirinencs des de Collserola, El Pirineu des de Collserola\t| Deixa un comentari\nMallorca i les llums del Puig Major des de Collserola\nImatge | Posted on febrer 27, 2013 by marcbret\nMALLORCA I EL LLUM DEL PUIG MAJOR DES DE COLLSEROLA\nDes dels punts elevats de Collserola, la serra de Tramuntana de Mallorca s’exten llargament per damunt l’horitzó. La imatge d’aquí sota i les que venen més avall en el texte vaig tenir l’ocasió de fer-les el capvespre del dia 25 de Gener d’enguany (2013). Es resalten bé els accidents i fins i tot, a la imatge nocturna que també acompanyo, es veu un punt de la lluminaria del cim del Puig Major.\nD’esquerra a dreta, el cim del Puig Roig, el turó d’en Galileu, el Massanella i el Massís del Puig Major i Penyal del Migdia. En primer terme el moll de la Zona Franca.\nA les acaballes del Gener d’enguany vam tenir una setmana per deleitar-nos en quant a transparència, la qual, tot i que primordialment va afectar a l’interior de Catalunya, es va acabar escampar també sobre el mar i durant certes estones d’aquells dies, es va poder observar molt clarament el perfil de Tramuntana. Des de l’observatori Fabra es va reportar una excelentíssima fotografia presa a primeres hores del matí, a contrallum, clickeu el link. Possiblement sigui, fins al moment, la millor imatge que s’hagi pres mai de Mallorca des de Barcelona.\n..És pas difícil veure Mallorca des de Collserola?\nÉs una pregunta que la gent de vegades es fà.\nFins fà uns pocs anys, envers el tema de la percepció de Mallorca des de el tibidaboo o altres punts de Catalunya tot sovint es feien comentaris vags, de vegades eren només com rumors on les afirmacions testimonials d’uns no eren pas cregudes per d’altres, els qual fins i tot en negaven la possibilitat. Formava part de la llegenda urbana de Barcelona sentir per exemple que des de la cistella de la talaia del Tibidabo alguns dies es podia veure Mallorca! (i com si fos l’únic indret possible), personalment jo ho havia sentit dir de la meva avia, crescuda la década dels vint.. Qui sap si allò va començar a circular per “vendre més” el parc d’atraccions i per realçar el l’èxit de la modernitat i fer el gara gara al corrent estètic futurista?.. Quí sap. Bé; la veritat és bastant diferent, com varies persones han començat a mostrar fotogràficament anys més tard i com jo mateix ilustro en aquest blog, Mallorca I tant que es pot veure!, des de moltes muntanyes, des de moltes cotes… No pas des de totes les que es pot veure s’ha percebut, i no des de totes les que s’ha vist s’ha retratat i menys encara divulgat, però l’illa, la Serra de Tramuntana està allà i no es mou, garantint per tant.. -mentre no embrutem gaire més els nostres aires- futures i futures contemplacions.\n..I bé. “Quantes vegades” i “Com” de bé?\nPer el que fà a Collserola en concret, motiu al cap i a la fí d’aquesta nova entrada, com bé afirma Alfons Puertas, meteoròleg de l’Observatori Fabra, sota aquesta altre imatge seva (clickeu), quan les condicions son adeqüades no resulta estrany copsar-la. Però es clar, una cosa és una cosa, altre és altre. Proporcionalment son pocs els dies l’any en que tals condicions es donen, l’habitual obviament, en la major part dels dies, és que tals condicions no es donin en cap moment.\nQuan és donen -cosa que succeix generalment més aviat en mesos d’hivern-, el més previsible tanmateix és que el perfil de la serra es vegi tenue, sovint molt difícil de destriar del fons d’aire del seu darrera, el qual, apart de requerir també anar acompanyat abans d’una alta transparència ( >185 km), ha de resultar -cosa important- sempre més fosc o més clar que el to reflexat per l’illa per tal que aquesta esdevingui perceptible per a nosaltres. I per el que fà als colors? ..La distància sempre els atenua massa com perquè resultin un factor d’ajut efectiu per al cas.\nAra bé, quan les condicions son realment molt i molt bones, reitero: Molt i molt (i ben poques estones l’any passa) Mallorca salta a la vista -penso- per a tothom qui miri l’horitzó fins i tot distretament i sense intenció de trobar-ne res en particular!. Si a més la persona en qüestió va provista de prismàtics o de càmera amb un bon objectiu, la percepció resulta altament espectacular. Altre cosa és que quan algú observa distretament l’horitzó no sàpiga que està veient l’illa i no es confongui, per exemple creient que allò que veu son núvols!.. :- ). Igual succeix a l’inrrevés, gent “massa” motivada i concentrada que creu que ha vist Mallorca però que en realitat eren núvols; el cerbell, com bé saben una altre mena d’especialistes -psicòlegs- és una eina o una fita ..procliu als autoenganys.\nJo, en els meus inicis sobretot, alguns cops també m’he autoenrredat puntualment i transitòriament, en alguna observació tenue per exemple creient que no estava veient res fins que després m’adonava de que sí, resultant ser Mallorca, sorpresa maca en aquell cas!; en alguna altre a l’inrrevés, atribuïnt una presunta muntanyeta imaginaria a un nuvolet.. Ohh…! :- ( El meu ànim però -afortunadament- és tant procliu a la ilusió com al dubte i gràcies a això últim reparo aviat en l’autoengany i apart a més, disposo de bones eines per fer comprovacions a posteriori.\nA la pràctica, un altre condicionant per a la gent que vulgui copsar alguna vegada a la seva vida Mallorca és algo de calaix: El lloc de residència o llocs de treball. Jo personalment no treballo a l’observatori i malauradament tampoc visc en cap punt elevat de la serra amb lo qual no tinc la sort de poder veure les sortides de Sol cada matí i evaluar ràpidament la transparència del cel com si fan els profesionals de l’Observatori; tot al contrari, visc enmig la ciutat, envoltat d’edificis, tots ells per a colmu més alts que les meves finestres. Em perdo així, vulgui o no (intento que siguin les menys possibles) bastantes estones de l’any d’observacions fructíferes potencials.\nSetmanes amb alta transparència i visibilitat, afortunadament però, al llarg de l’any n’hi han unes quantes i dies en que es veu el perfil de Tramuntana o d’altres serres llunyanes també. Sempre que tinc la certesa o bé la sospita i coincideix que no tinc alhora un impediment molt important de feina (o d’altre caire) que em difficulti la iniciativa, ho intento. També molts altres cops també m’enfilo en algun turó tot sabent que no contemplaré cap perfil llunyà però per gaudir de l’horitzó en si mateix. La contemplació dels horitzons és un tipus de goig en si mateix i un dia faré una entrada sobre això.\nLes fotografies que vaig fer el 25 de Gener varen ser en el capvespre, des de uns pocs metres per sota del cim del Tibidabo i amb el Sol en relativa oposició, tot i que ja un xic massa amagat en realitat, hauria volgut poder arribar abans. M’hi vaig estar força estona, aguantant la càmera damunt una barana de ferro de la carretera i em vaig esperar encara més un parell d’hores per si podia veure arribar a veure o a retratar els focus de dalt el Puig Major i el resultat fou negatiu; és a dir; que si que ho vaig retratar!.\nRecomano clickar-les per veure-les més grosses. A la de la dreta en primer terme l’Observatori astronòmic Fabra. La 3ª imatge, a sota de la primera i amb més zoom és Massanella i el massís de Puig Major; la claror de les parts més elevades correspòn a una fina capa de neu que hi havia.\nAtenció. A destacar, tot i que no el veiem.. Un company de Mallorca també apassionat dels horitzons, en Marcos Molina, en aquell moment era just dalt del cim de Massanella! (1364m) – per cert ell sol enmig de fortes ràfegues de vent engelant!, molt més mèrit que el meu per tant- amb el mateix casual propòsit simultani que jo!. Ell va aconseguir retratar el Montseny i altres relleus catalans, tot i que en canvi no ho va poder copsar bé a ull nu. Curiós? No sempre la visibilitat en un sentit implica intervisibilitat en l’altre; un dia faré una entrada explicant les possibles causes al respecte.\nLa última de les cuatre fotografies és una nocturna del Puig Major i mostra el punt de llum de les instal.lacions. Desgraciadament son militars. ..Tant de bò desapareixin un dia, la muntanya retorni a la natura i es permeti als excursionistes arribar-hi, ja que enguany el seu accés físic està prohibit als civils, fins i tot als més amants de la muntanya i només es concedeixen permisos puntuals a l’estiu.\nPer el que fà a la circumstància meteorològica, la observació aquesta va succeïr en una situació de corrents de mestral, lo qual aprofito per comentar: no és el tipus de situació propícia per observar Mallorca, excepte excepte si es donen altres condicionants, lo qual un altre dia comentaré en un article apart per no extendre’m tant en aquest.\nTRAMUNTANA. UN ALTRE CAPVESPRE, DES DE EL TIBIDABO.\nI per anar acabant adjunto dues altres imatges fetes des de Collserola, especials i inèdites (alomillor) en altres aspectes. Va ser el 20 d’Abril de l’any passat (2012). M’hi vaig desplaçar també en aquella ocasió expresament a Collserola atret per la bona transparència que em semblava que tenia el cel aquella tarda. L’intent va donar bon fruit. Recomano en aquest sentit que mireu aquest powerpoint que vaig fer, força més bonic que l’article: https://horitzonsllunyans.files.wordpress.com/2015/04/observacic3b3-mallorca-des-de-tibidabo.pps\nCom que les fotografies perden una mica de detall, sobretot després d’editar-les i en comparació amb la visió directe, aquestes les he sobrecontrastat una mica per intentar compensar-ho. L’objecte en qualsevol cas és il.lustratiu. La primera és una visió amplia de la serra. La segona, amb més de zoom, és la que penso és més rellevant; apreciem especialment bé alguns trets característics geològics com la roca calcària de Tramuntana i les diferents orientacions dels vessants.\nLES OBSERVACIONS EN OPOSICIÓ\nLa ventatge de les observacions de Mallorca amb el Sol en oposició, o el que és el mateix, amb el Sol prop de la seva posta, és que a diferència per exemple de les fetes amb contrallum, es copsen millor les tonalitats dels relleus o la presència de la neu si fos el cas; ara bé, nogensmenys per copsar detalls tridimensionals de l’orografia el millor és que el nostre benvolgut Sol no estigui ben bé en oposició sino a 90º; això permet que hi hagin arees amb ombres visibles en els flancs de les carenes i sobre les canals. Pensem que Mallorca, des de Collserola, queda al Sud sud Est i al Desembre-Gener el Sol és posa gairebé per el Sud Oest, per tant en un angle pertinent molt favorable. No passa el mateix al principi d’estiu, és a dir, quan el Sol aleshores es posa per el Nord Oest, llavors queda amb molta major oposició directe respecte a l’illa i la visió mallorquina agafa un aspecte diguem que més “plà”.\nPublicat a Capvespre des de Collserola, DES DE BARCELONA, Mallorca des de Catalunya, Mallorca des de Collserola\t| 1 comentari\nMallorca des de Montjuïc\nImatge | Posted on febrer 19, 2013 by marcbret\nEls cims més alts de Mallorca nevats, des de Montjuïc. El massís del Puig Major s’aprecia al mig de l’enquadrament i part del Massanella al marge esquerra. La imatge és natural, captada amb una càmara bridge compacta habitual (Fuji HS20) amb us de zoom es clar, però aseguro que a simple vista i sense cap augment l’escena també era perfectament perfectible. Durant l’enfoc vaig ajustar la claror a un terme mig senzill per tal que la neu no quedés excesivament pàlida o bé la mar excesivament fosca (problema usual) ja que no utilitzo mai la tècnica hdr. L’objectiu de la imatge és ilustratiu.\nLa sequetat extrema de l’aire del dia 5 de febrer del 2012, enmig d’uns altres dies dominats per una massa d’aire molt freda de procedència siberiana, va ser el que em va permetre aconseguir retratar el perfil i a més a més amb neu. De fet per als mallorquins, la neu caiguda aleshores va ser la més quantiosa de les últimes décades, cuallant fins i tot a la ciutat de Palma.\nVull confesar també, que aquest retrat paisatjístic per mi fou una gran satisfacció personal, després de bastantes anteriors temptatives, però vaig estar de nou a l’aguait d’anar-hi el dia propici, just abans de l’arribada d’un nou front de neu, el qual va deixar 4 volves a Montjuïc mateix pocs minuts després, però encara amb l’aire força sec en superfície.\nPer altre banda, a més, curiosament no em constaven (i encara no em consten) retrats de l’illa fets mai des de aquest turó i se de moltes persones, fins i tot de l’àmbit de la geografia, que no contemplaven la possibilitat de tal observació, per bé que estic convençut que d’altres (possiblement més discretes o anònimes) si que l’hauran advertit alguna vegada ja que sempre hi ha gent al turó!. Tanmateix la història si que parla.\nEns hem de situar a finals del segle XVIII, en concret el 16 de desembre de l’any 1792: Hi ha constància documentada de que es va observar el punt culminal de l’illa balear (abans de que fos dinamitat) des de el castell de Montjuïc en el contexte dels treballs que tenien per objecte mesurar un segment de l’arc meridià que passava per París i que van conduïr tot plegat a l’establiment del metro com a valor de mesura internacional.\nPierre Mechain era el geògraf aleshores encarregat d’una part del projecte i inspirat per la temptadora idea de poder copsar Mallorca, va aconseguir observar el cim; això si, mitjançant un telescopi i amb l’ajut a més, d’una gran foguera encesa amb un reflector encès també al costat, dalt del cim, instal.lat per un colaborador seu; un tal Gonzalez (1) .\nEn aquella època, podem imaginar que bona part de la gent estava més de cara als horitzons que no pas ara -els hem donat més aviat l’esquena-, més familiaritzada amb detalls dels paisatges i amb més significats rellevants.\nLa gent de camp, però també de mar i fins i tot amplia part dels ciutadans coneixien més. ..O podria atrevir-me a enunciar que “coneixien més d’aprop el que podien veure més de lluny!”. El decurs posterior dels anys, la industrialització, els nous modes de reclusió en l’àmbit del treball, la postindustrialització després però amb noves formes d’oci també ja més recluides, van anar canviant la relació que molts teniem amb els paisatges i va anar minvant aquella saviesa popular. Només algunes altres formes cultes d’activitats, com ara l’excursionisme -moviment sorgit a finals del s.XIX- van tornar a ser sensibles al fet paisatgístic i a recuperar part del perdut. Pero bé, més a més, amb tot això, no podem oblidar un altre factor en joc, influent i important de ben segur:\nEls horitzons, fà un parell de segles deurien estar més nets i deurien haver més percentatge de dies amb molt bona transparència que no pas al Segle XX i al XXI.\nAmb això i essent-ne al màxim de conscient, vull fer una llança no sols per tal que rescatem la nostra memoria històrica paisatgística sinó que per davant de tot, si més no, reivindiquem i lluitem, per tornar a tenir una atmosfera més neta, un aire més transparent que ens permeti veure lluny de nou, molt molt molt lluny!, com quasi en l’era preindustrial ..O fins on poguem.\nUtopia? He escollit el retrat que vaig fer en qüestio aquell dia extraordinari de febrer, perquè m’ha semblat la millor imatge per començar aquest blog sobre horitzons llunyans.\nLa silueta de tramuntana des de Montjuich serà però, en qualsevol cas, un tema bastant recurrent. Amb això vull dir que editaré noves entrades amb altres imatges que tinc fetes en d’altres dates i també amb altres de noves quan en faci. També des de altres punts de Barcelona donat que és la ciutat on visc.\nConvido també a que, tots aquells voluntaris o voluntaries que hagueu fet fotografies de l’illa o d’horitzons llunyans en general, us avingueu a compartir-les en aquest blog, car m’agradaria que fos una mica de tothom, de tothom qui estigui pillat per els horitzons llunyans com jo! ;- ). Els horitzons transparents han de ser patrimoni cultural inmaterial universal de la humanitat. O no? ..Ho hauriem de dir en veu alta algun dia, davant les mateixes les Nacions Unides.\n..I que soni llavors de nou, el Cant dels Ocells.\nPublicat a DES DE BARCELONA, Mallorca des de Catalunya, Mallorca des de Montjuic i nevada, Mallorca nevada des de Montjuic\t| 2 comentaris


Agenda Cultural de Menorca - XV Fira del LLibre en Català de Menorca\nXV Fira del LLibre en Català de Menorca\nFires i mercats. Ferreries acollirà enguany la quinzena edició de la Fira de Llibre en Català de Menorca. Serà els dies 8 i 9 de novembre. Un cap de setmana dedicat plenament a les lletres catalanes, amb tot un seguit d’activitats orientades a dinamitzar i promocionar la lectura en la llengua pròpia. Venda i presentació de llibres, tallers per a infants i joves, contacontes, lectures i recitals poètics, xerrades, performances i molt més!\nDivendres 8 de novembre de 9.30 h a 20.00 h\nDissabte 9 de novembre de 10.00 h a 20.30 h\nOrganitzen: Departament de Cultura, Educació, Juventut i Esports del Consell Insular de Menorca i Agència Menorca Reserva de Biosfera\nPlaça d'Espanya de Ferreries\n1a edició del Mercat Agroalimentari d'Alaior\nOn: Plaça des Ramal\nQuan: 05/06/2020 - De 9.00 h a 14.00 h


Focus Europa: Liderar la innovació i preparar-se per a la disrupció. Liderar la multiculturalitat. ACCIÓ - Agencia para la competitividad de la empresa\nFocus Europa: Liderar la innovació i preparar-se per a la disrupció. Liderar la multiculturalitat\nEl món canvia. I les persones, com ho hem de fer?\nConceptes i eines com l’organització dual de Kotter, la gestió del canvi com un procés continuo, les competències digitals, la gamificació, l’storytelling o el nou marc mental del lideratge estan facilitant l’adopció de tots els canvis, millorant l’actitud i l’aptitud de les persones en aquest procés i preparant-nos millor per un entorn incert i esperançador.\nPer conèixer més sobre com treballar aquests canvis, vine a la Master Class impartida pel professor Andrés Raya Donet, director executiu del portafoli de programes d'ESADE Executive Education.\nVivim moments especials. En una nova normalitat en la qual la velocitat del canvi i la intensitat del mateix són territori ignot. L’increment de la productivitat que s’espera de l’automatització i de la Intel·ligència Artificial és el major que la humanitat hagi viscut fins ara. Potser només comparable amb què va suposar el pas de la societat paleolítica a la neolítica fa entre 8.000 i 12.000 anys. La disrupció en l’entorn i en els models de negoci, en paral·lel a l’automatització d’un gran percentatge de la majoria dels llocs de treball, ens posa davant d’un escenari de canvi summament interessant i desafiant.\nEn aquest context, ens preguntem: té el lideratge i la gestió de les persones alguna cosa a aportar, tant organitzativament com personalment? Més enllà de l’evident necessitat d’adaptació i de la conveniència d’una actitud positiva, proactiva i resilient?\nEn aquest taller descobriràs com el lideratge pot facilitar la gestió d'aquesta nova realitat.\nTambé parlarem amb Mar Pérez, directora de l'Oficina Exterior de Catalunya a Tel Aviv, que ens mostrarà un cas de lideratge en la multiculturalitat.\nConèixer les eines i metodologies per gestionar el canvi de cultura en les organitzacions i en les persones.\nUna pime de més de 20 treballadors que facturin més d'1 milió d'euros.\nPresentació del Servei d’Innovació Estratègica i del programa formatiu sobre el lideratge i la gestió del canvi\nMaster Class: “Liderar la innovació i preparar-se per a la disrupció”\nAndrés Raya Donet, director executiu del portafoli de programes d'ESADE Executive Education\nPresentació d’un cas de lideratge multicultural\nMar Pérez, directora de l’oficina exterior de Catalunya de Tel Aviv


Redacció 27/06/2016 - 10.32 Actualitzat 14/09/2020 - 09.26\nEls espectadors han triat una vegada més TV3 i el 3/24 com a primera opció per seguir una nit electoral. El programa "Eleccions E16" va ser líder d'audiència, des d'abans de les vuit del vespre i durant més de cinc hores. L'especial "E16: Els Resultats" va arribar a superar el 26% de quota de pantalla, amb 770.000 espectadors, i a partir de tres quarts d'onze de la nit, amb "E16: Les Reaccions", es van mantenir fidels a aquest canal, més de 600.000 persones.\nPel que fa a internet, prop de 200.000 usuaris únics van visitar els portals de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals i van veure 706.254 pàgines vistes, la xifra més alta en pàgines vistes de tot el 2016. Si ens fixem en el 324.cat, van ser 85.995 usuaris i 225.406 pàgines vistes.\nEl 26-J ha estat, a més, el segon dia del 2016 amb més consum de vídeo en directe, només per sota del dia de la investidura de Carles Puigdemont com a president de la Generalitat.\nI si mirem les xarxes socials, l'especial E16 va ser el segon programa de televisió més comentat a Twitter a tot Espanya amb l'etiqueta #26JTV3. Es van fer 24.500 missatges que van arribar a una audiència única de 267.000 usuaris.


Redacció 03/03/2017 - 15.58 Actualitzat 03/03/2017 - 18.35\nL'Ajuntament de Barcelona es querellarà contra el militar que va firmar la pena de mort de Salvador Puig Antich el 4 de gener de 1974, Carlos Rey González, advocat de 74 anys que està encara en exercici. L'acció s'emmarca en els compromisos adquirits pel govern de la ciutat en el marc de la Xarxa de Ciutats Contra la Impunitat Franquista.\nAsens ha destacat que la querella és per un "assassinat de lesa humanitat" del qual acusa Rey, que ha assenyalat que figura com a advocat en exercici a l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Barcelona. Un altre dels arguments que constarà en la querella és que no es pot al·legar que l'acusat complia ordres o la legalitat vigent en aquell moment si aquesta atemptava contra els drets humans. També ha recordat que va ser Rey qui va defensar l'exlíder del PP català i diputada al Congrés Alícia Sánchez- Camacho en el cas Método 3.\nL'actuació de Rey va ser "especialment execrable" perquè era l'únic jurista de tribunal militar i va redactar la sentència, per la qual cosa era més coneixedor que la resta del que va representar el judici i té més grau de responsabilitat, segons Asens. El tinent d'alcalde ha avisat que inicialment presenten la querella contra ell però que no descarten ampliar-la a la resta dels integrants del tribunal que segueixen vius, entre els quals figura l'exministre franquista José Utrera Molina.\nEl consistori ha dit que el tribunal de Puig Antich va ser una farsa i una aberració jurídica que es va constituir sense respectar garanties processals ni el que establia el Tribunal Penal Internacional.\n"Va ser una organització criminal que es va concertar per cometre un crim, igual que ho van fer els tribunals de l'Alemanya nazi."\nEl tinent d'alcaldia Jaume Asens ho ha anunciat acompanyat per tres de les germanes de Puig Antich i del portaveu de la Coordinadora Estatal de la Querella Argentina contra el Franquisme, David Bondia.\nReclamat per la justícia argentina\nHi ha un ordre d'extradició de Carlos Rey a petició de la justícia argentina, però el govern espanyol no ha donat el seu permís per executar-la. L'objectiu de la querella de l'Ajuntament i les entitats, que es presentarà al jutjat d'instrucció de Barcelona, és que si no pot ser jutjat a l'Argentina, almenys ho sigui a Espanya. "Davant d'aquest mur que s'ha aixecat en contra de les extradicions hem decidit reaccionar", ha dit Asens.\nEl tinent ha carregat contra l'Estat per ser incapaç d'impulsar processos judicials per la dictadura que es va viure a Espanya i, en canvi, perseguir la d'Argentina. Precisament, jutges argentins estan també investigant els crims franquistes i han constatat que "no hi ha lleis d'amnistia que valguin, perquè el dret internacional passa per sobre".\nL'Ajuntament ja està personat en la causa argentina i també en la que es va obrir a Barcelona pels bombardejos de l'aviació feixista italiana.\nLes germanes de Puig Antich lluiten per la memòria del seu germà\nLes germanes de Puig Antich han donat les gràcies a les entitats que han ajudat a reparar la memòria del seu germà. De fet, Imma Puig Antich ha apuntat que el seu objectiu sempre havia estat aquest, i ha afegit que, acabin com acabin els processos judicials, ja ho han aconseguit:\n"El Salvador ja no és un assassí, hem aconseguit amb l'ajuda de tothom el que d'entrada nosaltres volíem."


'Las tres bodas de Manolita és la tercera novel·la de les sis que Almudena Grandes dedicarà als anys posteriors a la Guerra Civil\nAlmudena Grandes reconeix que té la sort de poder-se dedicar a temps complet a la seva vocació, l’escriptura. Ho va aconseguir des d’abans de fer els 30 anys, quan va publicar Las edades de Lulú (Tusquets, 1989). Bigas Luna en dirigiria l’adaptació cinematogràfica, que va aixecar polseguera per l’explicitesa sexual: Grandes es va encarar dues dècades abans que E.L. James al sadomasoquisme, i des d’una exigència literària supe-rior. Dues dècades després de debutar -durant les quals la seva popularitat havia crescut gràcies a llibres com Malena es un nombre de tango (1994) o Los aires difíciles (2002)-, l’escriptora madrilenya es va proposar el repte majúscul d’exposar la primera postguerra en sis novel·les.\nLas tres bodas de Manolita és la tercera part de l’hexalogia, que va arrencar amb Inés y la alegría (2010) i va continuar amb El lector de Julio Verne (2012). “El punt de partida de Manolita era triple. D’una banda, em va fascinar descobrir que la clandestinitat havia fet portar d’Amèrica unes màquines multicopistes que quan van arribar a Espanya no funcionaven -explica, a la velocitat de la llum, en un despatx de Tusquets, l’editorial on ha publicat tots els seus llibres-. Després em va emocionar molt llegir Querido Eugenio, de Juana Doña, en què recordava l’amor pel seu marit més de seixanta anys després que fos afusellat. Gràcies al testimoni de Doña vaig assabentar-me dels casaments de la presó de Porlier, i del capellà que cobrava suborns per permetre trobades amb els presoners a canvi de diners, tabac i pastissets”.\nEl tercer estímul va ser de carn i ossos: el 2008, durant un homenatge als republicans espanyols, Grandes va conèixer Isabel Perales. “Era una dona de més de 80 anys. Se’m va acostar i em va dir: «¿Vostè en sap res dels nens esclaus del franquisme?» -recorda-. A finals del 1940, gràcies a un decret del govern franquista, la madrastra de la Isabel -que era a la presó- va poder demanar que la seva filla fos internada en una escola religiosa de Zabalbide”. El testimoni d’Isabel Perales va impressionar tant l’escriptora que va decidir convertir-la en germana de la Manolita, la protagonista de la novel·la. “Tenia clar que no volia centrar-me únicament en el cas de la Isabel -assegura-. Encara que el meu cicle de novel·les se centri en els anys de postguerra, procuro defugir la truculència i l’excés de sang. Una novel·la pot parlar de coses terribles, però no ha de fer olor de quètxup”. D’aquesta manera, Grandes va escollir explicar la història des del punt de vista de la Manolita, “una supervivent total que, tot i haver crescut amb les cartes marcades, té la vocació desaforada de ser feliç”.\nUnes represàlies devastadores\nManolita Perales s’instal·la a Madrid amb el pare, la madrastra i cinc germans el 1931. La Guerra Civil esclata durant la seva primera adolescència. “Des que va acabar la guerra sabia que havia d’arribar el pitjor; que ens amenaçava des de darrere de qualsevol full de calendari, però mai no vaig imaginar que fos tan enorme, tan inabastable, tan devastador”, es pot llegir al llibre. Amb el pare i la madrastra empresonats i el germà Antonio amagat en un tablao, la Manolita ha de cuidar la resta de germans al mateix temps que s’involucra en la primera resistència contra el franquisme. “Quan esclata el conflicte bèl·lic, la Manolita és una pàmfila, no té picardia, no és gens precoç. La seva única experiència lleugerament sexual és que aconsegueix gratis el pa si ensenya els pits -resumeix-. En molt poc temps ha de passar de ser la señorita Conmigo no Contéis a implicar-se amb els seus amics. És per això que accepta anar fins a la presó de Porlier i casar-se amb Silverio e l Manitas, que ha d’ajudar la clandestinitat a trobar la manera d’arreglar les màquines multicopistes que han arribat des de l’altra punta del món perquè la resistència pugui omplir la ciutat de propaganda”.\nGrandes, que reconeix que està “obsedida amb l’estructura de les novel·les”, planteja un recorregut ambiciós -supera les 750 pàgines- muntat a partir de capítols extensos, en què la cosmovisió de la Manolita és enriquida gràcies a una considerable galeria de personatges secundaris, com ara els amics de la colla -entre els quals destaca La Palmera, sobrenom de Francisco Román-, les monges de l’escola de Zabalbide, els presoners del camp de treballs forçats de Cuelgamuros i els interns de Porlier. “No m’interessava tant retratar l’ambient de la presó sinó el de la cua de la presó -diu Grandes-. Les dones, mentre esperaven poder veure els presoners, parlaven de coses intranscendents, s’explicaven receptes de cuina i fins i tot es donaven consells de bellesa. Era això el que permetia que la vida triomfés sobre la mort”.\nMatisar els finals\nLas tres bodas de Manolita és una novel·la dura, però no desesperançada. “La felicitat era una forma de resistir, a la postguerra: volia que els lectors tinguessin aquesta sensació -diu-. Continuar vivint ja era un acte de resistència. Cada rialla era una manera de fotre la dictadura. Quan vaig començar a escriure aquest cicle de novel·les, tenia consciència que tots els finals feliços haurien de ser matisats. És per això que en totes dedico un capítol final a explicar què se’n va fer dels personatges després de la mort de Franco”.\nEncara hi ha dos personatges més que mereixen una menció especial: l’escriptor i anarquista Antonio de Hoyos i Roberto Conesa, el Orejas. “Hoyos va ser la reencarnació de l’esperit republicà: representa aquella classe alta, progressista i intel·lectual que hauria pogut fer d’Espanya un lloc diferent -reconeix-. Era tan radicalment honest que, tot i haver heretat una fortuna familiar, no va poder evitar acollir desenes de sensesostre a casa seva, el Palau de Riscal”. L’altra cara de la moneda -la de la traïdoria-és encarnada per Conesa. Igual que Hoyos, també és un personatge que parteix d’una base real: “Sabia quines van ser les fites de la carrera professional de l’Orejas, però no vaig aconseguir prou informació sobre la seva vida personal -recorda-. El 1977, dos anys després de la mort de Franco, el torturador va ser condecorat amb una medalla d’or vitalícia que vam pagar entre tots”.


Arquitecte-urbanista per l’ETSAV-UPC, nascut a Terrassa l’any 1975. Arquitecte en Cap de l’Ajuntament de Barcelona. La seva trajectòria professional i acadèmica s’ha focalitzat en l’urbanisme, i es caracteritza pel seu compromís per avançar cap a unes ciutats i territoris més saludables i més justos. Ha desenvolupat la seva carrera professional en diferents despatxos de reconegut prestigi. L’any 2013 fundà amb l’arquitecta Mònica Beguer el despatx «Territoris XLM», dedicat a la planificació territorial estratègica, projectes urbans i projectes d’espai públic. És professor associat del Departament d’Urbanisme i Ordenació del Territori (DUOT) de la Universitat Politècnica de Catalunya UPC_BarcelonaTECH i professor del «Màster Metròpoli en Estudis Metropolitans i Urbans de l’Institut d’Estudis Regionals i Metropolitans de Barcelona (IERMB) i la Universitat Autònoma de Barcelona. És autor de diverses publicacions sobre planificació urbana i disseny de l’espai públic. Entre els anys 2010 i 2015 fou secretari de l’Agrupació d’Arquitectes Urbanistes de Catalunya i regidor de l’Ajuntament de Terrassa 2015-2019.