Wikiloc | Un tomb entre vinyes de St Pere Riudebitlles, el Pla del Penedés i Torrelavit маршрут - Sant Pere de Riudebitlles, Catalunya (España)- GPS track\nпоход (поход маршруты на Spain → Catalonia → Sant Pere de Riudebitlles )\nUn tomb entre vinyes de St Pere Riudebitlles, el Pla del Penedés i Torrelavit\n15 585 423 9254\nMoving time 2 часов 9 минут\nВремя 2 часов 21 минут\nUploaded 9 сентября 2018 г.\nDe Sant Pere Riudebitlles a Sant Elies i tornada (поход)\nSant Pere, Carrer del Rosell, Cal Avi, el Pla, una volta pel Penedès (поход)\nCircular entre vinyes i barraques de pedra seca (поход)\nDe Sant Pere de Riudebitlles a Capellades i tornada (поход)\nsabategalofre Все права защищены\nПросмотрено 169 раз(а), скачено 6 раз(а)\nрядом с Sant Pere de Riudebitlles, Catalunya (España)\nRuta circular que en va generalment per pistes molt fresades, que segueix en llocs concrets corriols que passen per llocs poc frequentats per raons diferents i que té uns 200 mts de carretera.\nHe sortit de Sant Pere Riudebitlles ( Cel Blau) i he anat a buscar el caminet que comença a l’altura del antic safareig ( en molt mal estat de conservació) del Torrent Cuitó, caminet que va per la zona de regadiu de Can Prades on es poden veure un munt de parcel-les abandonades. He pujat per la Costa de Sant Marti i desprès he anat seguint el cami en direcció a la C15 per acabar girant , abans d’arribar-hi, cap al Mas d’en Tort. Des d’aquest mas he tornat a girar per anar a trobar la cadireta de la Miravinya. Des d’aquest mirador he anat direcció a la finca de Jean León, per començar a caminar entre les vinyes d’aquesta propietat una mica abans d’arribar-hi. Seguint les vinyes he començat a pujar cap a la Serra però a mig camí he agafat un corriol molt estret, que es conserva gràcies a les mountain-bike, que em va portar a enllaçar amb una pista que em permeteria baixar al mas de l’Aguilera. No hi he anat sino que he girat pista amunt fins arribar al punt més alt de la muntanya que sembla que també porta el nom d’Aguilera ( segons el mapa ráster). Es tracta d’una plana bastant gran, potser d’un centenar de metres de llargada que en passat havia estat conteuada i ara està totalment abandonada però que té molt bones vistes a 360 graus al no haver-hi quasi res que les tapi. Des d’aqui vaig baixar per pista en molt bon estat fins arribar a conectar amb la carretera BV-2153 que baixa de la Creu de la Vit i que va al Plà del Penedès. Aquí vaig caminar uns pocs centenars de metres per acabar girant a l’esquerra i tornar a agafar una pista de fäcil caminar, tot i que en pujada. Quan vaig arribar a dalt de la carena vaig conectar amb el camí que porta des de Can Rossell a la Creu de la Vit, camí que vaig deixar per baixar una mica cap el Clot de les Comes, indret que fins fa un temps no era habitual anar-hi perquê hi havia qui hi tenia abelles de mel i no era recomenable de passar-hi. Ara ja no hi son les abelles i el trajecte es pot fer amb tota tranquilitat. Un cop retornat al camí principal ja tins a tocar la Creu de la Vit. Vaig creuar la carretera i per curt i estret corriol vaig arribar a la carena de la Serra que ja vaig anar resseguint pràcticament en la seva totalitat fins que vaig agafar el camí de baixada cap a Sant Pere de Riudebitlles\nEl recorregut el pot fer tothom, es molt senzill i encara que potser per alguna persona pot semblar uns mica llarg, només es tracta d’agafar-s’el amb calma. Si el dia es calurós no es pot fer al mig del dia perquè no hi ha ombres quasi enlloc. En canvi fer-lo ara, al setembre, de bon matí o a mitja tarda es una bona opció: no es pateix massa calor i es gaudeixen moltissim les vinyes,encara verdes i sovint encara amb raïms als ceps.\nAntic safareig a l’entrada del que antigament coneixiem com el Torrent Cuitó. No està en massa bon estat però es un record de la nostra història més recent que cal recordar i conservar\nCosta de Sant Marti i vistes de Sant Pere de Riudebitlles\nEstic pujant per la coneguda Costa de Sant Martí. Es curta i dreta amb un terra format per pedretes petites i soltes\nVistes de Sant Pere de Riudebitlles amb Montserrat al fons\nAspecte del camí en aquesta zona\nVinyes a dreta i esquerra\nTenim vinyes arreu.\nMas d’en Tort\nAntiga i coneguda, per la gent de Sant Pere, masia, avui totalment adaptada a les necessitats actuals\nVistes des de la Miravinya\nCaminant entre una de les zones de vinyes de Jean Leon\nSegueixo caminat entre vinyes\nRoderes porten a corriol\nAl fons de la fotografia hi ha l’entrada al corriol que agafaré. De fet les roderes de bicicleta que hi ha a la foto m’hi porten de manera directe\nPista de nou\nCa laguilera i el pla\nFita, motderrat, obac i ordal\nPista fins arribar\nTorre lavar t i montserrat\nSant pere i st quinti\nПривет, нашел этот интересный маршрут Un tomb entre vinyes de St Pere Riudebitlles, el Pla del Penedés i Torrelavit https://ru.wikiloc.com/marshruty-pokhod/un-tomb-entre-vinyes-de-st-pere-riudebitlles-el-pla-del-penedes-i-torrelavit-28453839 Удачи!, Wikiloc - Маршруты мира


Temps Lliure i Oci a Zero Euros: Preinscripció EXCURSIÓ Terra de bruixes i plantes remeieres #Viladrau -Diumenge #14juny\nPreinscripció EXCURSIÓ Terra de bruixes i plantes remeieres #Viladrau -Diumenge #14juny\nBruixes i bandolers protagonitzen la història dels boscos que envolten Viladrau. A la primeria del segle XVII, concretament entre els anys 1618 i 1622, hi va tenir lloc una de les principals onades de repressió de la bruixeria al nostre territori. En només quatre anys, 14 dones van ser condemnades i executades. Pels volts de Viladrau es creu que es troben els indrets on les bruixes feien les seves reunions o aquelarres. Entre castanyers, roures martinencs i faigs, podràs descobrir els remeis que ofereixen les plantes que es troben a la zona tot gaudint del paisatge característic que es dóna al voltant del solstici d’estiu. A més de bruixes, Viladrau també es famós per la forta presència de bandolers que hi va haver. El conegut Serrallonga va néixer en aquesta zona i allà es troba el Mas Sala, casa natal del personatge. Descobreix la vegetació de la zona del vessant septentrional del Matagalls alhora que t’explicaran anècdotes i xafarderies d’una època i una cultura que en ocasions sembla oblidada.\nPer assistir a la ruta és necessari inscriure-t’hi prèviament trucant al telèfon 670 22 46 49 o al 619 369 081. També ho pots fer enviant un e-mail a educa@educaviladrau.com.\nMés informació: Web EduCa Viladrau\nDiumenge 14 de juny d'11 a 14 h.


Publicacions de la Representació de la Comissió Europea a Barcelona | La Nit de la Recerca\nPublicacions de la Representació de la Comissió Europea a Barcelona\nLa Representació de la Comissió Europea a Barcelona s’encarrega de la traducció i l’edició en català d’un bon nombre de publicacions oficials. Des d’aquesta pàgina podeu descarregar-vos alguns exemples del catàleg de publicacions en català.\nLes edicions en paper les trobareu als diferents punts de la xarxa d’informació Europe Direct i a la seu de la Representació de la Comissió Europea a Barcelona.\nA més a més, podeu trobar totes les publicacions que edita la UE en aquesta pàgina web\nDiscurs sobre l’estat de la Unió 2020 (SOTEU)\nEl setembre 2020, la presidenta de la Comissió Europea, Ursula von der Leyen, va pronunciar el seu primer discurs sobre l’estat de la Unió al Parlament Europeu, per fer balanç de l’any anterior i presentar les prioritats del següent exercici.\nEuropa en 12 lliçons\nPer a què serveix la Unió Europea? Per què i com va començar tot plegat? Com funciona la UE? Què ha aconseguit la UE per als seus ciutadans i quins reptes té al davant actualment?\nAquestes són algunes de les qüestions que planteja Pascal Fontaine, expert en la UE, en aquesta edició de la seva popular publicació Europa en dotze lliçons. Pascal Fontaine va ser assistent de Jean Monnet i professor de l’Institut d’Études Politiques de París.


El País Valencià i Andalusia renoven el front comú per un nou model de finançament - Diari La Veu\nEscriba el número 367666\nEl País Valencià i Andalusia renoven el front comú per un nou model de finançament\nVicent Soler i Antonio Ramírez confien que la negociació política per al canvi del sistema començarà prompte\nEls consellers valencià i andalús d\_'Hisenda, Vicent Soler i Antonio Ramírez, reunits al Palau de la Generalitat.\nEn febrer de 2017, Ximo Puig i Susana Díaz van reunir-se a València per a signar un document de huit punts on van plasmar els punts de coincidència entre el Consell i el govern andalús al voltant del canvi del model de finançament. Aquest dimarts, i també al Palau de la Generalitat, els seus consellers d'Hisenda han renovat la vigència d'un document després de constatar que, un any i mig després, la negociació a penes hi ha avançat.\nVicent Soler i Antonio Ramírez, substitut en la cartera andalusa d'Hisenda de la ministra María Jesús Montero, han reiterat la necessitat del nou model, de la urgència de l'augment dels recursos de les autonomies en almenys 16.000 milions i, sobretot, s'han mostrat confiats que la negociació política començarà aviat.\nPrecisament, el mecanisme de negociació ha ocupat una part de les intervencions dels consellers. Vicent Soler ha explicat, l'engegada del procés "depén del govern central" perquè té el 51% dels vots al Consell de Política Fiscal i Financera (CPFF). Tot i això, s'ha declarat convençut que el govern de Pedro Sánchez no farà servir la seua majoria "com feia Montoro".\nAntonio Ramírez ha matisat que, com s'explicita al document signat per Puig i Díaz, el finançament és una "qüestió d'estat" que no es resoldrà amb "negociacions bilaterals" entre les autonomies i el govern espanyol, "com volia Catalunya". De fet, segons ha assegurat, l'acord final no depén ni tan sols de le comunitats autònomes, sinó de l'executiu central i els partits polítics. "Les autonomies han de ser consultades, però el canvi de sistema ha de concretar-se en una llei", ha explicat el conseller andalús, que ha d'aprovar el Congrés dels Diputats.\nVicent Soler ha insistit després en la importància d'un acord al CPFF perquè això faria molt difícil que els partits s'oposaren després a un consens entre els territoris.\nUna nova actitud\nTant Soler com Ramírez, tots dos socialistes, han insistit en el canvi d'"actitud" per part del govern espanyol. Ramírez ho ha atribuït, entre altres coses, a què la ministra Montero va ser consellera a Andalusia i és "sensible" a les necessitats de les comunitats autònomes, a banda de ser conscient de la "rellevància" i la "urgència" de la reforma.\nEls dos consellers han defensat que es reforme la norma aprovada durant el mandat de Mariano Rajoy que permet al Senat, on ara el PP disposa de majoria absoluta, vetar el sostre de dèficit que aprove el Congrés dels Diputats.\nDe fet, s'han mostrat ferms partidaris de la "flexibilització del dèficit" de les autonomies perquè, "tot i ser una mesura insuficient" que palia en part el problema de despesa però no el d'ingressos, dóna oxigen als governs per a exercir polítiques que vagen més enllà de la prestació dels serveis públics fonamentals.\nRamírez i Soler han recordat que l'austeritat forçada pels dèficits imposats unilateralment per Cristóbal Montora van impedir el desenvolupament de polítiques d'impuls econòmic. El conseller andalús ha xifrat en el 6,5% el PIB menys i en 200.000 llocs de treball no creat, l'efecte negatiu de la impossibilitat de contribuir al creixement econòmic amb les aportacions directes del pressupost públic.\nEscriba el número 718432


Política de Privacitat | Maite Carranza\nEl present Política de Privacitat estableix els termes en què Maite Carranza usa i protegeix la informació que és proporcionada pels seus usuaris al moment d’utilitzar el seu lloc web. Aquesta companyia està compromesa amb la seguretat de les dades dels seus usuaris. Quan li demanem omplir els camps d’informació personal amb la qual vostè pugui ser identificat, ho fem assegurant que només es farà servir d’acord amb els termes d’aquest document. No obstant això aquesta política de privacitat pot canviar amb el temps o ser actualitzada pel que li recomanem i emfatitzem revisar contínuament aquesta pàgina per assegurar-se que està d’acord amb aquests canvis.\nMaite Carranza està altament compromès per complir amb el compromís de mantenir la seva informació segura. Fem servir els sistemes més avançats i els actualitzem constantment per assegurar-nos que no hi hagi cap accés no autoritzat.\nEl nostre lloc web fa servir galetes per a poder identificar les pàgines que són visitades i la seva freqüència. Aquesta informació és emprada únicament per anàlisi estadística i després la informació s’elimina de forma permanent. Vostè pot eliminar les galetes en qualsevol moment des del seu ordinador. No obstant això les galetes ajuden a proporcionar un millor servei dels llocs web, estàs no donen accés a informació del seu ordinador ni de vostè, llevat que vostè així ho vulgui i la proporcioni directament. Vostè pot acceptar o negar l’ús de cookies, però la majoria de navegadors accepten galetes automàticament ja que serveix per tenir un millor servei web. També vostè pot canviar la configuració del seu ordinador per declinar les galetes. Si es declinen és possible que no pugui utilitzar alguns dels nostres serveis.\nEn qualsevol moment vostè pot restringir la recopilació o l’ús de la informació personal que és proporcionada al nostre lloc web. Cada vegada que se li demani omplir un formulari, com el d’alta d’usuari, pot canviar la selecció l’opció de rebre informació per correu electrònic. En cas que hi hagi marcat l’opció de rebre el nostre butlletí o publicitat vostè pot cancel·lar en qualsevol moment.\nMaite Carranza es reserva el dret de canviar els termes de la present Política de Privacitat en qualsevol moment.


La prevenció sexual del VIH: present i futur... podem oblidar el passat?. SIDA STUDI\nInici > Actualitat > Notes de premsa / La prevenció sexual del VIH: present i futur... po ...\nLa prevenció sexual del VIH: present i futur... podem oblidar el passat?\nDel 16 al 18 de juny de 2010 es celebra a Santiago de Compostela el XIII Congrés Nacional sobre la Sida amb el lema "Adelántate al sida ". El director de SIDA STUDI David Paricio participa en la taula rodona "Prevenció: present i futur" del Fòrum d'ONG's amb la següent ponència.\nSense cap mena de dubte, l'impacte de la pandèmia de la sida, ha fet que al llarg d'aquests més de 25 anys s'hagin invertit molts esforços i recursos en la seva atenció però també en la seva prevenció. Si afegim a aquest fet, les característiques concretes dels mecanismes de transmissió del VIH i la vinculació directa de la malaltia amb temes socialment tabú, com ara la sexualitat, la mort o l'ús de drogues, ens trobem amb un repte encara no resolt.\nLa resposta fins a la data, ha vingut majoritàriament per part d'un model epidemiològic preocupat per obtenir resultats establerts a priori com a desitjables. Aquest model d'intervenció no ha tingut en compte que les persones interaccionem amb un mitjà el qual pot condicionar i fins i tot determinar la nostra salut. El resultat ha estat (o està sent) una certa sensació de decepció davant la resposta de la població als nostres "missatges preventius" i aquesta sensació, en alguns casos, ens ha portat a plantejaments des de la més exclusiva de les verticalitats a partir dels quals ens hem arribat a preguntar qüestions com ara "per què no ens fan cas?" passant per alt altres preguntes com "per què haurien de fer-ho?", "quin és l'objectiu de classificar i fins i tot jutjar a les persones segons la seva reacció davant els nostres missatges?", "quin sentit té vincular la responsabilitat individual al fet que les persones prenguin les decisions que a priori hem decidit que eren les més adients?","per què, en definitiva, culpar al receptor o receptora del missatge sense analitzar també a l'emissor o emissora o fins i tot el propi missatge?".\nCrec que ha arribat el moment de perdre les pors a provar nous models o paradigmes amb els quals apropar-nos a la realitat amb la què volem treballar. Potser sigui el moment de recordar, d'assumir i interioritzar que el nostre treball es realitza amb persones, és a dir amb subjectes (no pas objectes) autònoms (que no dependents vers nosaltres ni els nostres, en molts casos, redemptors discursos) i que interactuen en un medi. En altres paraules, s'ha acabat el fet d'explotar el discurs de la por. S'han acabat les amenaces (fins i tot les benintencionades). S'ha acabat el treball des de la il·lusòria concepció que el risc zero existeix. S'han acabat els models teòrics que pressuposen que la informació per si sola generarà canvis en les conductes.....Encara sense resposta i sense una solució clara, aquest és, al meu entendre, el present al qual ens enfrontem...\nEl que sí em sembla important de cara al futur de la prevenció sexual del VIH, sense qüestionar la necessitat de continuar treballant en i per aquest objectiu; és assumir que és imprescindible vincular-ho a una concepció més àmplia, que inclogui la promoció holística d'una sexualitat més saludable des de la concepció individual de cadascú. Les persones volem i necessitem sentir i emocionar-nos. Si oblidem que aquest ha de ser el punt de partida i el màxim objectiu de les nostres intervencions, si més no, dubto que els nostres missatges connectin amb la realitat dels seus destinataris i destinatàries... I és cert que existiran riscos (com la infecció pel VIH) davant els quals haurem d'enfrontar-nos però, un avís per a despitats i despistades navegants: ja ho fan, ja ho fem... les persones convivim amb el risc, i en el cas concret del VIH i de llur transmissió sexual de forma més o menys racionalitzada, assumida i/o interioritzada davant de cada situació de risc, cada persona dóna una resposta. Coneguem doncs aquesta resposta sense prejutjar-la, analitzem-la, sapiguem si aquesta ha contribuït, o no, i perquè a millorar allò que cada persona entén per la seva "salut sexual" i en el cas que no sigui així, reflexionem sobre com tot el nostre saber i la nostra experiència en prevenció sexual del VIH pot revertir en un benefici per a que les persones amb les quals treballem puguin viure d'una manera més feliç la seva sexualitat.\nSeisida (Sociedad Española Interdisciplibnaria del Sida)


Blog de l'Eloi Aymerich: 05/01/2015 - 06/01/2015\nAquest diumenge el vam presentar a El Públic. 3000 és el videoclip que he realitzat per al cantautor mataroní Marc Ràmia. Amb en Genís Serra i l'Helena Bou de Clack vam marxar un dissabte sencer d'excursió amb deu nens i tres monitors i n'ha sorgit una història corrent però bella.\nHe dirigit aquest videoclip com si tornés a obrir un antic àlbum de fotografies. I de sobte he recordat les aventures al meu esplai, el Garbí. On ens vam fer grans i vam descobrir coses extraordinàries. I de sobte vivia de nou vespres de guitarra, esterilla i rotllana en un bosc de l'Alt Empordà o una ruta de quatre dies pels pirineus del Rosselló. I pensava en un relat que parlés de coses importants. De la convivència, del viatge, de l'excursió, de la descoberta.\nUn dels moments més importants de la meva vida ha estat quan amb catorze, quinze, setze anys he descobert en primera persona paraules com comunitat, solidaritat, cooperació, autogestió o responsabilitat dins un marc d'educació en el lleure. Si sóc qui sóc és perquè al meu ADN hi tinc forjada la marca kumba per sempre. Crec que això es transmet a 3000. Amb en Marc ens vam entendre al segon. Ell ha estat molts anys cap del cau escolta La Soca. I amb en Genís rodar i muntar ha estat facilíssim, ell també fa de coordinador a l'esplai Olla de Grills. Només hem hagut de posar-nos a rodar i tot ha sortit la mar de bé.\nEn Sergi i la Íria, que han fet de monitors, i les deu noies i nois d'entre dotze i tretze anys que han volgut sortir han estat espectaculars. Recordo el fred de febrer que feia a les tantes de la nit en la darrera localització del rodatge, en un bosc a Vilassar de Dalt. I la professionalitat de tots ells per continuar interpretant malgrat el cansament i la baixa temperatura. Amb el temps deixem de ser nens. Després deixem de ser caps i monitors. I diuen que ens fem grans. Però allò més bell, l'aventura de fer-se gran entre companys i recorrent el país, resta en la memòria. D'això parla, sobretot, el videoclip 3000.\nEtiquetes: Clack, kumba, Marc Ràmia, videoclip\nPublicat per eLOI a 14:28 Cap comentari:\nDe tant en tant et recordaré. Recordaré amb intensitat els dies en que tu i jo ens sentíem lliures, i forts, i ens dedicàvem somriures com si dedicar-nos somriures fos gratuït. I recordaré, sobretot, com ens estimàvem. Ens vam estimar tant que no ens en sabíem avesar. Vam reconèixer les geografies dels nostres cossos centímetre a centímetre. Vam incendiar cadascuna de les cantonades per on vam passar. Vam incendiar vesprades clandestines amb missatges de text i paraules en codi. Vam dir-nos allò que brollava de dins sense entendre massa què ens passava. Gairebé sempre ens ho dèiem mirant-nos als ulls.\nSi et dic que et recordaré de tant en tant és perquè ho faré. Recordaré com són de fràgils les coses. El teu somriure. Els teus llavis. La teva esquena. Els teus cabells recollits en un monyo. Recordaré també les cites que ens dedicàvem, sovint en secret. Que les coses importants no són coses. Que viure la vida pensant que ets infinit és possible. Que l'essencial és invisible als ulls. Que el món necessita persones i no llicenciats. Que quan una persona somriu il·lumina a les que té al voltant. De tant en tant recordaré totes i cadascuna d'aquestes coses. I estic convençut que continuaré pensant que malgrat una cosa sigui fràgil val la pena perquè també pot ser bonica, apassionant i extraordinària.


“L’Any Berlanga ha de funcionar com a un element dinamitzador per al sector audiovisual valencià” | Berlanga Film Museum (BFM)\nCOMISSIONADA DE L’ANY BERLANGA\nL’actriu i directora Rosana Pastor va ser escollida comissionada per a l’Any Berlanga el passat mes de febrer. En Berlanga Film Museum repassem els principals objectius i les iniciatives a desenvolupar, a les quals se suma la ferma intenció de Pastor de que la reivindicació de la figura del cineasta vaja més enllà d’allò commemoratiu: “l’Any Berlanga no hauria de passar per nosaltres com l’Esperit Sant, sense deixar rastre”.\n¿Quina és, en línies generals, la seua tasca com a comissionada?\nLa meua tasca passa per coordinar totes les propostes que vagen eixint —o que ja hagen eixit, perquè algunes ja estan damunt de la taula— tant des de les diferents administracions com des d’institucions privades. Es tracta, doncs, d’establir sinèrgies entre totes les activitats que puguen ser proposades i, al mateix temps, també, fer aportacions, donar idees de com es pot, d’alguna manera, substanciar aquest Any Berlanga. Afortunadament, ja hi havia algunes iniciatives preses per les diferents administracions i el que estic intentant és posar-les en marxa, donar-los l’empenta que necessiten i, sobre tot, i aquesta és una de les coses que em resulta més estimulant, posar en contacte a persones i/o institucions que tenen una idea sobre com homenatjar Berlanga amb les fonts dels recursos que les poden fer possibles. En resum, la feina consisteix en coordinar, crear sinèrgies i impulsar projectes que ja estaven fets, a banda de portar una xicoteta cartera d’iniciatives a desenvolupar.\n¿Quins són els reptes principals que cal afrontar?\nDes del primer moment he manifestat que la meua intenció com a comissionada era obrir aquest any commemoratiu, que no es quedarà només o bé en l’àmbit cinematogràfic, o bé en l’acadèmic, sinó que la ciutadania en general tingués constància de que s’està celebrant la figura de Berlanga, que els que ja la coneixen, tinguen l’opció de fer una aproximació diferent a la vida i l’obra del cineasta, que puguen reforçar eixe vincle, i que els que no la coneixen puguen entrar dintre de l’univers del director valencià. ¿A mi que m’agradaria? Que l’any no es quedés en els àmbits habituals, restringits, sinó que fos una festa de la que participara tot el món i en tots els llocs; és a dir, m’agradaria que no fos una festa capitalina, sinó que fos una festa que arribara a tots el pobles, que arribaren les pel·lícules, que arribara el ressò del que representa un director com Berlanga, que ha estat capaç de traspassar les nostres fronteres i convertir-se en un cineasta universal, parlant, en molts casos, des d’una perspectiva molt arrelada a la idiosincràsia valenciana, tant pel que fa al caràcter com pel que fa a diferents trets iconogràfics.\n¿Què és pot fer, aleshores, per a apropar la figura de Berlanga a tothom?\nEn la línia de l’argumentació anterior, crec que la celebració ha d’estar al carrer. Malauradament, l’Any Berlanga arriba en un moment en el que les condicions sanitàries ens permeten molt poca vida a l’exterior. Una part de les aportacions que he fet fins ara consisteix en crear una comunicació exterior amb elements visuals que susciten interès per la figura de Berlanga entre la gent que ix a passejar. La idea és que això els introduïsca a l’univers berlanguià i els porte a estar atents quan en televisió es programe una de les seues pel·lícules o, als que tenen més inquietuds cinematogràfiques, a reparar en el cicle que prepara la Filmoteca, per exemple. A mi m’agradaria que l’any estiguera al carrer, però hem de tenir en compte que la bateria de propostes inicials amb la que jo arribe està, d’alguna manera, retinguda perquè, ara per ara, és molt difícil dur a terme iniciatives que tinguen una repercussió social als carrers.\nTot i que el 2021 és l’Any Berlanga, les activitats no han començat fins al mes de març, principalment a causa de la Covid-19. Tenint en compte que els Goya seran a València al 2022, ¿es planteja allargar la commemoració?\nÉs cert que les Corts declaren el 2021 com a Any Berlanga, però hem de tenir en compte que la primera activitat que té lloc dintre d’aquest any és l’exposició del MuVIM que s’inaugurà el 4 de març. Una de les qüestions que ens hem de plantejar quan puguem constituir formalment la comissió commemorativa, que està nomenada però que per qüestions sanitàries no s’ha pogut constituir, és demanar que eixe any decretat per les Corts Valencianes es puga prorrogar si més no, mig any més, en la línia del que està fent el Ministeri. Està clar que, com a mínim, ha d’arribar fins a març perquè dins de l’Any Berlanga ha d’estar la celebració dels Goya. Però, ara per ara, al mes d’abril, i tenint en compte que les restriccions sanitàries continuen tenint una gran presència en les nostres vides, m’incline per pensar que, com a mínim, l’Any Berlanga s’estendrà fins a juliol de l’any vinent.\nI una vegada s’acaben les celebracions, ¿què?\nEixa és, per a mi, una qüestió fonamental: l’Any Berlanga no hauria de passar per nosaltres com l’Esperit Sant, sense deixar rastre. Crec que ha de funcionar com a un element dinamitzador per al sector audiovisual i eixa és la voluntat que hi ha darrere de les propostes que faig arribar a les diferents administracions. El sector audiovisual valencià sempre està necessitant un impuls que el faça anar més enllà d’una temporada o d’una fornada de pel·lícules. Tenim pendent la consolidació de la industria i seria molt important que aquest any servira per a dinamitzar-la i per a d’això hem d’aprofitar els elements que tenim al nostre abast, com puga ser la celebració dels Goya a València. Crec que la revisió de la figura de Berlanga ens hauria de portar a una reflexió sobre cineastes que, a la nostra Comunitat, segueixen la seua estela. A la nostra terra hi ha una forma d’expressió molt instal·lada i és que, normalment, construïm amb elements forans i quan això desapareix, ací no queda res. L’Any Berlanga hauria de servir per a aprendre a construir un imaginari propi. ¿Què vull dir amb això? Doncs que quan mirem als cineastes en l’estela de Berlanga, que quan parlem dels hereus o les hereves de Berlanga, mirem cap a la nostra cinematografia, perquè només referenciant-nos en algunes figures pròpies serem capaços de crear un substrat i fer que arrele la nostra industria audiovisual, eixa que fins ara no hem sabut consolidar. Així doncs, hem de tenir en compte a l’hora de programar actes aquesta qüestió, la de no referenciar-nos únicament en elements forans, sinó mirar cap a dintre.\nTambé estem treballant en que l’Any Berlanga tinga branques en altres espais diferents a l’audiovisual. De fet, hi ha una iniciativa per a que tinga un desenvolupament en el terreny educatiu i una altra relacionada amb el turisme. Tinc interès, per exemple, en que es puga desenvolupar una ruta gastronòmica o bé alguna mena d’iniciativa relacionada amb la gastronomia, que també estava molt present al cinema de Berlanga. Es tracta de ser conscients de que aquest any de pandèmia que estem vivint ha tocat a molts sectors, sectors que són importants en la vida de totes i tots, i seria desitjable que ells també pogueren trobar en l’Any Berlanga un efecte dinamitzador o, com ja he dit en alguna altra ocasió, un revulsiu que ajude en la reconstrucció que començarà en el període post-pandèmia.\nDeixant de banda els temes institucionals, ¿què representa la figura de Berlanga per a una actriu i directora com vostè?\nPel·lícules com El verdugo (1963), Bienvenido Mister Marshall (1953) o Plácido (1961) formen part del meu imaginari personal. Son títols amb els que, alguns de nosaltres, hem crescut, ens han ajudat a disseccionar la realitat immediata, ens han donat elements que ens han servit per a reconèixer alguns trets propis dels valencians però també del nostre funcionament a nivell estatal. Berlanga té la capacitat per a, d’una manera lúdica, arribar a un inconscient que està molt arrelat dins de cadascun de nosaltres, perquè apel·la a qüestions que hem viscut. Per a mi, això és quelcom molt significatiu del seu cinema, com de manera de vegades molt planera i d’altres molt subtil, apel·la a un imaginari molt reconeixible per part del seu espectador.\nM’agrada, també, eixa capacitat de riure, fins i tot d’un mateix, i de fer crítica social d’una manera aparentment molt lleugera, que, en realitat, és, com dirien els anglesos, una crítica molt sharp (afilada), que es un adjectiu que utilitze molt per a parlar del que, en un àmbit completament diferent, fa Ken Loach, un director que també dissecciona la societat del seu temps. Ara bé, Berlanga ho fa des d’una perspectiva diferent, des d’una perspectiva molt lúdica, gamberra, coral… La de Luis García Berlanga és una aproximació a la crítica social intransferible. Totes aquestes qüestions també em fan interrogar-me sobre com, aquest home, va tenir una intel·ligència tan fina —evidentment comptant amb el suport dels seus col·laboradors i col·laboradores— per fer crítica social i, al mateix temps, sortejar la censura d’aquell temps. Llavors, em crida l’atenció com a dona de cinema i com a ciutadana —no ho puc diferenciar— com una pel·lícula com El verdugo, un claríssim al·legat contra la pena de mort, va aconseguir ser exhibida en moments en els que el país estava esclafat per la mà repressora del franquisme.


El LED VERMELL: de maig 2013\nDiuen els savis que si no estàs preparat per la resposta, val més que no facis la pregunta. D’altres, potser igual de savis, parlen que el més difícil del món és fer les preguntes correctes. I durant un temps es va imposar la frase “ a preguntes idiotes, respostes idiotes”.\nSigui com sigui està clar que abans de donar una resposta cal escoltar bé la pregunta. Si no hi ha el risc de fer com la Carme(n) Chacó(n) que preguntada sobre en Pere Navarro va respondre que “el president Mas enfrontava els catalans”. Bé, potser no va ser una equivocació.\nLa magnètica fascinació de les preguntes. Quina tensió quan algú s’atansa i et diu “et puc fer una pregunta?”. Sentits alerta, adrenalina a punt...cal donar la resposta adient. Jo solia dir “pregunta el que vulguis però no t’asseguro que et respongui”. Per si de cas.\nNo és estrany, doncs, que davant la possibilitat d’un referèndum o d’una consulta sobre la independència hi hagi qui esmerci esforços provant de definir quina hauria de ser la pregunta. Curta o llarga? Oberta o tancada? Diàfana o matisable?\nJo seria partidari d’una pregunta curta i tancada: “voleu que Catalunya s’independitzi de l’estat espanyol?”. Em sembla clara i diàfana. Tot i que segur hi hauria qui es veuria amb cor de graponejar-la i tergiversar les respostes.\nEn qualsevol cas, quan et fan una pregunta és imprescindible escoltar i meditar, si pot ser, abans de respondre. Per això em costa d’entendre els errors que els parlamentaris diuen cometre al Parlament que sigui. En els darrers mesos n’hi ha hagut 3 de sonades: els vots del PSC contra el corredor mediterrani al\nCongreso de Madrit, i contra l’ús preferent del català a les diputacions de Lleida i Girona al Parlament; i el de la CUP en contra de la prohibició del fracking. Home, equivocar-se és humà però aquests xicots i xicotes tenen les propostes per avançat, s’ho poden mirar i remirar, avaluar, decidir, parlar-se’n i finalment decidir què volen fer. Tan se val el que sigui, però és la seva decisió. Dir que s’han equivocat és una mica ridícul.\nAl final ens creurem que només s’ho mira el portaveu i que la resta de membres del grup parlamentari només es fixa en el que indica la mà alçada del que mana. I el més trist és que a sobre, qui en té la responsabilitat...bada.\nL’error no és el que es vota, és l’actitud davant la pregunta. El poc respecte. La inconsciència de la transcendència del vot.\nQue s’ho facin mirar. I si pot ser per un que hi entengui.\nPublicat per Josep Ferrés a 23:54 0 comentaris\nPublicat per Josep Ferrés a 22:56 2 comentaris


TotsRucs - Fra Juníper, l'home que caminava\nCalifòrnia no s'entendria com és avui sense tenir en compte la petjada que hi va deixar el mallorquí fra Juníper Serra, considerat el fundador d'aquella regió. "Fra Juníper Serra, l'home que caminava" recupera un personatge molt poc conegut al seu país, al contrari del que passa als Estats Units, on la seva figura desperta admiració alhora que odi.\nEl film narra les primeres passes de Serra a la seva Mallorca natal i com es converteix en missioner. Passa per Querétaro, Mèxic, on Serra entra en contacte amb els primers indígenes i el poder militar, i després continua amb l'èpica expedició que, amb el militar Gaspar de Portolà, el va dur a fundar Califòrnia. Per fer aquest recorregut s'utilitza documentació, en alguns casos inèdita, així com entrevistes als principals experts en el tema. Entre aquests hi ha Steven W. Hackel, de la Huntington Library; Jaume Sobrequés, catedràtic d'Història i autor de diversos llibres sobre la fundació de Califòrnia; Andrew Galvan, indi de les missions i arxiver de Missió Dolores; Diego Prieto, historiador coordinador nacional de Museus de Mèxic; John Vaughn, expresident dels franciscans als Estats Units; Greg Sarris, president de la Federació Índia de Graton Rancheria, i Larry Banegas, editor i nadiu kumeyaay. Aquest últim pertany a la tribu que va tenir els enfrontaments més violents amb els missioners franciscans.\nA més de les entrevistes i els documents d'arxiu, el documental també plasma la petjada que ha quedat de Juníper Serra a Califòrnia a través del seguiment d'una família de San Luis Obispo. Una de les filles, com tots els alumnes de Primària de Califòrnia, ha de construir la maqueta d'una missió.\n"Fra Juníper Serra, l'home que caminava" s'ha rodat a Petra, Ciutat de Mallorca, Balaguer, Os de Balaguer, Jalpan de Serra (Mèxic), Mèxic DF i a diverses localitats de la costa de Califòrnia, de San Diego a San Francisco.\nDVB Fra Juníper, l'home que caminava 0000 2014-01-28 21:29:30\n(c) Petiso 2007-2008 | Pàgina generada en 0.1121 segons.


El primer Directori Europeu d’Apps de Salut recull 200 aplicacions avaluades per associacions de pacients | CAP Rambla Ferran\n← Dia Nacional de la Nutrició a l’Hospital Santa Maria de Lleida\nEl Biobanc podrà compartir mostres biològiques amb qualsevol entitat per fer recerca →\nGran part de les aplicacions mòbils (apps) de salut tenen origen als Estats Units i es publiquen només en anglès. No obstant això, els programadors europeus estan començant per fi a construir un corpus notable d’apps en altres idiomes, una tendència que augmentarà en els propers anys. El primer European Directory of Health Apps 2012-2013 (Directori Europeu d’Apps de Salut 2012-2013), publicat per l’organització independent britànica Patient View i presentat a l’European Health Forum Gastein el passat mes d’octubre, ha nascut amb l’objectiu de posar ordre al caos actual del mercat de les aplicacions mèdiques mòbils, i inclou les apps de salut més valuoses a l’entorn europeu.\nDes del punt de vista de la DG CONNECT, la Direcció General de Xarxes de Comunicació, Contingut i Tecnologia de la Comissió Europea, “els pacients necessiten ser guiats i tenir suport per trobar apps de salut útils i fiables i, per tant, cal destinar recursos per orientar-los en el complex món de les aplicacions mòbils”. El director general de la DG CONNECT, Robert Madelin, apunta que “l’examen crític d’apps per part d’usuaris informats (sobretot, els membres de les associacions de pacients) pot ser el camí a seguir”.\nLa primera edició del Directori Europeu d’Apps de Salut 2012-2013 [disponible gratuïtament en format PDF] se centra, precisament, en recomanar aplicacions de salut comentades per associacions de pacients, i s’adreça als usuaris interessats en la gestió de la salut i el benestar, ja que no s’hi inclouen apps específicament dissenyades per als professionals sanitaris. En concret, aquest Directori afegeix quatre noves dimensions a l’estudi d’apps de salut:\nLa categorització. Les apps incloses s’han classificat per especialitats, segons la malaltia o el símptoma que l’usuari final pot gestionar gràcies al giny. Entre d’altres, s’hi poden trobar apps per gestionar l’asma, la fibromiàlgia o el Parkinson, superar la fòbia a volar en avió o recordar la presa d’un medicament.\nL’avaluació d’usuaris informats. A l’hora de confeccionar el Directori s’ha tingut el compte l’opinió d’associacions de pacients i d’organitzacions de consumidors. De fet, els pacients, els cuidadors i els seus familiars són els principals experts sobre la malaltia que pateixen. Per aquesta raó, estan perfectament capacitats per comentar les apps amb coneixement de causa i posar-les en valor.\nEl nivell d’ús. Les associacions de pacients que han avaluat les aplicacions que s’hi recullen han especificat el percentatge dels seus membres que utilitzen l’app i l’ús que en fan. Això ajuda als creadors i a altres professionals implicats a dissenyar noves aplicacions ergonòmiques.\nEl valor del desenvolupador de l’app. El Directori indica qui és el creador de cadascuna de les apps i a quin país s’ubica. De fet, cada vegada és més freqüent que les associacions de pacients encarreguin aplicacions als programadors de referències i aquesta informació pot resultar-los útil.\nLa majoria de les 200 apps són gratuïtes i d’altres tenen un cost, que arriba en algun cas fins als 164 euros. Entre aquests dos centenars, n’hi ha dues disponibles en llengua catalana (mobiCeliac [XL] i Special Stories, per a nens amb síndrome de Down). D’altra banda, no totes les aplicacions de salut ressenyades estan disponibles amb el mateix preu per a les mateixes plataformes mòbils: la disponibilitat varia depenent de si l’usuari disposa d’un dispositiu Android, iOS, Blackberry, Nokia o Windows Phone.\nLes dades de les apps del Directori Europeu d’Apps de Salut 2012-2013 es van recollir mitjançant enquestes online durant 2011 i 2012, investigació documental i a partir de la participació d’associacions de pacients a través de Twitter i LinkedIn. Patient View es disposa ara a ampliar el Directori amb un número major d’apps i una visió més internacional, amb la col·laboració de programadors d’arreu del món i professionals de la salut.\nInformació obtinguda en: FlashTICSalut. (Generalitat de Catalunya)\nAquesta entrada s'ha publicat en Notícies i etiquetada amb app, CAP Rambla Ferran, european directory health, ICS, josep maria marsol, sanitat. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


El MAC celebra la seva primera edició virtual\nCares conegudes, mirada local i un marcat perfil tècnic, en un Mercat Audiovisual de Catalunya 2020 condicionat per la pandèmia\nEl MAC comptarà amb sessions en directe i preenregistrades MAC\nEl Mercat Audiovisual de Catalunya 2020 encara la seva edició més atípica (la 21a), preparant un certamen totalment virtual, en el qual totes les sessions es podran seguir en directe en streaming a través del seu web (www.audiovisualmac.cat). A més, tots els continguts quedaran permanentment online un cop acabada la jornada, l’11 de novembre.\nAquest nou enfocament –forçat, en part, per la situació sociosanitària provocada per la pandèmia de la Covid-19– permetrà que els continguts siguin més accessibles i obre perspectives perquè el MAC tingui una major projecció i entre una audiència més diversa.\nEl cartell de l'edició del MAC 2020 Mac\nEduard Martín, director del Programa 5G de Mobile World Capital Barcelona, oferirà la key note inaugural del MAC 2020. A partir d’aquí el programa s’articula a través de tres grans blocs temàtics.\nD’una banda, l’anàlisi de la situació dels mitjans de proximitat abans i després de la pandèmia. Entre altres aspectes, es presentarà el Pla Estratègic de la Xarxa Audiovisual Local (XAL) i també les conclusions d’un estudi d’impacte de la televisió local, realitzat per Blanquerna-URL.\nEn segon lloc, el fenomen emergent del podcast serà el gran protagonista de les sessions dissenyades en col·laboració amb l’Observatori de la Ràdio a Catalunya, amb ponents com Eduardo Suárez, cap de comunicació del Reuters Institute of Journalism, o Quim Espinosa, director de Ràdio Ciutat de Tarragona.\nCompletaran l’oferta un seguit de sessions de caràcter tècnic, que tractaran qüestions com l’operativitat a distància o els continguts pels assistents de veu. Intervindran experts com Judit Argila, cap de noves plataformes i xarxes socials a mitjans digitals de TV3 i Catalunya Ràdio; Xavier Fisa, director de Lavinia Voice o Emili Planas, gerent d’operacions de Mediapro.\nEl programa del MAC 2020 ha estat elaborat per una Comissió de Continguts constituïda pel Clúster Audiovisual de Catalunya, el Mercat Audiovisual de Catalunya, l’Observatori de la Ràdio a Catalunya (GRISS-UAB) i la Xarxa de Comunicació Local. El Mercat Audiovisual de Catalunya compta amb el suport de la Generalitat de Catalunya.\nLes sessions més mediàtiques\nJoan Maria Pou, periodista de RAC1; Sònia Gelmà, de Catalunya Ràdio, Danae Boronat, de Movistar+, i Sique Rodríguez, cap d’esports de SER Catalunya, moderats per Òscar Herreros, responsable de la redacció d’esports de la Xarxa, seran les cares més mediàtiques que protagonitzaran un debat sobre el futur de la ràdio esportiva.\nD’altra banda, Mariola Dinarès, directora i presentadora del programa Popap de Catalunya Ràdio exercirà com a moderadora d’un debat sobre la progressiva desmaterialització dels estudis de ràdio i televisió, on també hi participarà Pepa Fernández (directora del programa De Pe a Pa a RNE).\nLa comunicació en l’era post-COVID\nEl panorama comunicatiu en l’era post-COVID estarà molt present. Des de Londres, una gran experta, Maria Rua Aguete, abordarà les tendències globals en els mitjans audiovisuals, especialment les ràdios i televisions de proximitat.\nL’àmbit empresarial de Fira MAC s’ha reinventat, amb noves fórmules de participació i una apertura a organitzacions professionals, entitats, mitjans de comunicació i centres de formació. Malgrat el context econòmic, quaranta empreses mostraran la seva activitat, amb una representació de companyies de la resta de l’estat i set firmes del continent, de països com França, Dinamarca i Països Baixos.\nEl MAC 2020 també acollirà la presentació de la xarxa de ràdios escolars dels Països Catalans. A hores d’ara més de mig centenar de ràdios escolars, locals i comunitàries ja en formen part, amb l’objectiu de promoure l’aprenentatge i potenciar les veus dels infants i joves.\nLa Xarxa Audiovisual Local (XAL) ha reactivat els Premis de Comunicació Local en les diferents categories. La iniciativa té el suport de la Diputació de Barcelona i l’Ajuntament de Granollers i compta amb la col·laboració del Mercat Audiovisual de Catalunya, l’Observatori de la Ràdio a Catalunya i Roca Umbert Fàbrica de les Arts.\nEl MAC es clourà amb l’anunci dels guanyadors dels guardons en l’emissió en directe del programa Connecti.cat de la Xarxa.\nEl MAC també compta amb el Premi MAC-Fantàstik Granollers i el Concurs de Guió de Projectes Transmèdia, i com a activitats paral·leles ofereix el taller intensiu de narrativa transmèdia, aquest cop virtual, i una conversa entre el fotògraf Joan Fontcuberta i l’artista visual Daniel G. Andújar.


Creu Roja Garrotxa ofereix tallers de digitalització per reduir l'escletxa digital entre les persones grans - Garrotxa Digital\nSant Esteve d'en Bas (La Vall d'en BAs) - publicat a les 10.38\nComentaris tancats a Creu Roja Garrotxa ofereix tallers de digitalització per reduir l’escletxa digital entre les persones grans\nDes de fa un temps Creu Roja Garrotxa ofereix uns tallers de digitalització, pensat perquè persones grans puguin fer consultes i resoldre dubtes sobre com utilitzar el telèfon mòbil. És una obvietat que l’escletxa digital cada dia s’accentua més, especialment en el col·lectiu de persones grans i espais com aquest permeten no deixar enrere persones que potser s’interessen per les noves tecnologies però els costa fer-les anar. Aquesta escletxa digital s’ha accentuat més amb la pandèmia, amb els tràmits telemàtics. A la Garrotxa s’ofereixen aquests tallers més o menys cada setmana i es van desplaçant a diferents llocs: des d’Olot, però també a Tortellà, La Canya o a la Vall d’en Bas. Aquest dijous Sant Esteve d’en Bas n’acollia un. Això és el que ens explicaven els voluntaris de Creu Roja i els usuaris.\nMart Puigferrer, coordinadora dels tallers de digitalització de Creu Roja Garrotxa: La pandèmia ens ha fet veure la necessitat de comunicar-nos a distància i a través el mòbil, moltes vegades. D’aquí neix aquesta necessitat per a gent gran, gent més vulnerable, amb l’anomenada escletxa digital.\nMaria Nierga, usuària: Vinc per aprendre i no haver de dependre de terceres persones. Em va bé espavilar-me i no haver d’anar darrere de ningú.\nMart Puigferrer, coordinadora dels tallers de digitalització de Creu Roja Garrotxa: Sobretot, el 90%, voleïn saber fer anar La Meva Salut i descarregar-se el certificat COVID. De vegades els hi fa vergonya preguntar. Els hi regalen un mòbil i creuen que ja el sabran fer anar, però no. Aquí poden venir i poden preguntar i anar refrescant la memòria del que ja saben.\nSusi Riera, usuària: El tema de La Meva Salut, ara ho necessitem i em costava. També el Google Maps, que se m’encallava. Si gastes dades o no. No sabia que podies connectar el Wifi i no gastar dades, en segons quins llocs. Tot això m’ha anat molt bé aprendre-ho.\nMaria Nierga, usuària: Treure aplicacions, que en tenia un piló, que se m’havien posat o no se què havia remenat. I avui he fet neteja,. De les que es podrien treure, així tinc més espai al mòbil.\nMagda Marguí, usuària: Sempre s’aprèn alguna cosa, mai se sap tot. Encara que tinguem, ja una edat. Sempre, sempre, podem aprendre alguna cosa.\nEl repte: reduir al màxim l’escletxa digital\nMart Puigferrer, coordinadora dels tallers de digitalització de Creu Roja Garrotxa: La conclusió que en traiem, és que el que hem d’intentar és reduir al màxim l’escletxa digital, des de l’administració, entitats… hem de fer que la proximitat és recuperi i anar acabant amb aquestes diferències.


rutes amb la moto - Mostra el tema - Viatge <-> 30 al 5-5-07 Alps-Vercors (1ª - Els Alps)\n[ Hora i data actual: ds. juny 06, 2020 10:52 am ]\nMostra les entrades sense resposta | Mostra els temes actius Hora i data actual: ds. juny 06, 2020 10:52 am\nViatge <-> 30 al 5-5-07 Alps-Vercors (1ª - Els Alps)\nCronica ruta ALPS – VERCORS (PART1 – ALPS)\nAquí us deixo la crònica del nostra recent viatge per terres Franceses. Com que aixó és més llar que un dia sensa pa, ho faig en dues parts..... ALPS (dies 30, 31 de Maig i 1 de Juny) i VERCORS (2, 3, 4 i 5 de juny)\nMarxo sabent que el temps dels Alps és capritxos....\nCom a dada a tenir en compte, ahir, l’Stelvio estava tancat, avui és obert.......\nAixí doncs marxem.....\nEls peatges per a les motos...... a meitat de preu.\nArribant a Orange, la meitat del camí, s’imposa una paradeta a fer un mos. El popular i conegut PIKENIKE..... Son les 13.30h hi hem fet 400 km.\nDe retorn a la carretera en trobem d’altres que també van d’excursió...\nGrenoble és una mica complicat.... cartells de sortides i desvios que fa que l’estat d’alerta augmenti. Tenim que seguir l’autopista, fins que de sobte trobem una sortida (crec que és la 5) direcció CHAMBERY per la N-87 i que és transformarà en la A-41...\nAra ja estem encarat als Alps, i les montanyes amb neu comencen a mostrar-se....\nAbans d’anar a dormir.... fem unes fotos de les muntanyes, demá farem un dia de turisme per Chamonix i pujarem l’Aguille du Midi.\nEns quedem mullats. Els pronòstics de temps són nefastos, i els ports estant pràcticament tots tancats, el Grimselpass, Sustenpass, el Julierpass, el san Gottardo, el Petit i Gran St Bernardo, el..... només tenim oberts el Simplonpass de 2000mt, i l’Stelvio, però tots amb reserves pels pronòstics de nevades.\nEm cauen dues llàgrimes.... la noia de l’Oficina de turisme, que parla castellà, es queda parada.... quina ràbia que em fa.\nSi hi voleu fer cap algun dia... aquí teniu algunes pàgines d’interes...\nL’estat dels ports..... (Avui hi ha tancat l’Stelvio)\nPugen al telefèric i comencem a pujar....Es fa un transbordament a mig camí, als 2317 mts.\nAquí coneixem una parella de Barcelona... és l’ultima vegada que parlem amb algú i ens entenem en dies. La cabina puja que fa por....\nPels carrer em trobo a un company d’escalada, que no veia des de fa al menys 10 anys (ara és un dels millors escaladors que hi ha actualment). M’explica que porta un més allà vivint en la seva furgoneta i fent portejos als peus de Les Grandes Jorasses per fer una escalada en solitari, i que només fa una setmana, Chamonix va quedar coberta per una nevada...... no li extranya que els ports estiguin tancats.\nAcabo el dia comprant mapes de la regió i actualitzant el meu GPS Neuronal.... cal dir que en 2700km, no m’ha fet tornar en rera en cap moment...\nAcaba el dia amb la promesa de mal temps... es posa a ploure a sac, i no ho deixa en tota la nit..... ara ja tinc clar que no provaré de fer cap dels passos.... demà marxarem cap el Vercors a buscar millor temps.\nChamonix – St. Gervais Les Bains – Notre Dame de Bellecombe – Col de Saissies (1633mts) – Beaufort – Cormet de Rosseland (1969mts) – Bourg St-Maurice – Albertville – Grenoble – Seyssins – St Nizier – Lans en Vercors – Villard de Lans – Gorges de la Bourne - Rencurel\nEns llevem, i segueix plovent... m’he passat la nit donant voltes al que farem.....\nSi haguera fet bon dia, segur que ho haguera intentat..... però..... digueu-me kgat....\nMarxem plovent.... no es veu res de les muntanyes d’air. La baixada per la N205 es fa per la carretera antiga que ara te dos carrils en sentit descendent, deixant a la dreta el viaducte de pujada.\nA St Gervais las Bains prenem la D909 fins a trobar la N212 en direcció Ugine. Passat Praz-S-Arly, girem cap a Notre Dame de Bellecombe per la D218 fins a Beaufort i despres la D925 que passa pel Cormet de Roseland (1969mts), en començar a pujar, apareix la boira, que no deixaríem...\nSegurament la boira ha estat el més problemàtic. La pluja com que anaven preparats, cap problema, eixuts i calentes.... el problema eren les carreteres plenes de revolts i esllavissades amb pedres al mig i que no les veies fins que les tenies a sobre per culpa de l’espessa boira.\nActualitzant el GPS neuronal....\ncomencem a trobar la primera neu i el bosc desapareix....\ntot es torna més agresta... el que podem veure, clar!!!\nPer fi som al cim...\nEn arribar a Bourg St Maurice decidim posar via directa al vercors.... segueix plovent, i no estem gaire animats....\nSortima a Seyssins-Pariset...\nTot i amb aixó l’al.legria és momentania. Encara no haviem sopar, que ja plou amb ganes.......... que hi farem!!!!!\nLa crónica continua a VIATGE [-] 30 al 5-5-07 ALPS VERCORS (VERCORS)\nds. gen. 10, 2009 8:54 pm\nRe: Viatge <-> 30 al 5-5-07 Alps-Vercors (1ª - Els Alps)\ndl. juny 24, 2019 6:10 pm


Unió de Pagesos acomiada treballadora militant de CGT estant de baixa per malaltia – CGTCatalunya\nInici > General > Unió de Pagesos acomiada treballadora militant de CGT estant de baixa per malaltia\nEl passat 27 de juliol Agroxarxa-Unió de Pagesos va acomiadar per burofax, sense previ avís, a una treballadora que estava de baixa per malaltia comuna des de feia 7 dies, era la seva 1ª baixa després de la seva maternitat l'any 2012.\nEl burofax venia acompanyat per la quitança i una nota molt curiosa que dèia: “la causa està fonamentada en la disminució de rendiment del treball i la qualitat que darrerament venim observant, pel que fa al compliment de les seves obligacions en el lloc de treball, així com el comportament i actitud que està tenint en els últim temps (…) no obstant (…) l’empresa reconeix la seva improcedència”.\nÉs obvi que l'immediat reconeixement de la improcedència demostra que és un acomiadament sense cap justificació i només per voluntat de la direcció. S’ha fet fora a una treballadora que estava de baixa per malaltia comuna com a conseqüència d’un sobreesforç per finalitzar una campanya de treball esgotadora per poder tramitar totes les subvencions dels pagesos (pressionada per la direcció per treballar molt més de 40 hores setmanals). Després d’aquest sobreesforç continuat durant mesos, se li diu que no rendeix en el treball i que té una mala actitud i comportament. A algú a qui s'obliga a fer hores extra, se li pot dir que té un baix rendiment? ...i Què és una mala actitud envers la seva feina a l’empresa? S’han buscat subterfugis per acomiadar-la per la seva militància sindical?\nLa companya acomiadada era membre del comitè de la vaga que CGT-Agroxarxa va convocar a 2014 per oposar-se a l'ERO temporal que Agroxarxa planatejava aquell any i ha donat suport i acompanyat als delegats de CGT-Agroxarxa pels centres de treball a fer xerrades sindicals.\nLa manifestació reflectida en el burofax d’acomiadament, no deixa dubtes sobre la seva subjectivitat. Les referències a “l’actitud” i al “comportament” semblen més pròpies d’altres temps, quan des de la “superioritat” es dictava la moral i l’ètica, es dictava als ciutadans i treballadors com havien de comportar-se, quina actitud havien de tenir, si no volien ser represaliats.\nTé sentit fer un ERO temporal per capitalitzar l’empresa, per posteriorment acomiadar improcedentment un representant legal dels treballadors i una treballadora de baixa, gastant importants sumes de diners, amb una gran pèrdua de capital monetari i capital humà ?\nUnió de Pagesos hauria d’assumir la responsabilitat de les males gestions fetes els últims anys per part de la direcció d’Agroxarxa i prendre les decisions corresponents. No s'entén que des de U.P. es critiquin les polítiques neoliberals que baixen el preu dels productes agraris, que s’esgrimeixin arguments de justícia social i transparència. I que al mateix temps s’oblidin de tots aquests principis, a l'hora de gestionar les condicions laborals dels treballadors d’Agroxarxa.\n- TWITTER CGT AGROXARXA\nBanca, Borsa, Estalvi, Assegurances, Entitats de Crèdit i Oficines i Despatxos, Mobilitzacions laborals, Ponent, Salut Laboral


Sindicats d'educació reclamen tenir més material de protecció - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSindicats d'educació reclamen tenir més material de protecció\nCoincidint amb la jornada de vaga a l'educació pública, reivindiquen una reducció de les ràtios i més docents\nqueralt casals 15.10.2020 | 23:48\nSindicats d'educació reclamen tenir més material de protecció Regió7\nUna quinzena de persones convocades per CGT Ensenyament i el Sindicat Professors de Secundària (Aspepc-sps) es van concentrar ahir al matí davant dels Serveis Territorials del departament d'Educació a Manresa, coincidint amb la segona jornada de vaga a l'educació pública organitzada per les dues agrupacions sindicals.\nCom a mostra de protesta els concentrats van precintar l'edifici i van exhibir pancartes. Entre altres coses, reclamen al departament d'Educació més seguretat als centres, amb més equips de protecció i proves PCR, una reducció de les ràtios, un increment de les plantilles i substituir el personal vulnerable.\nJosep Cara, portaveu de CGT, va denunciar la manca de seguretat tant del professorat com de l'alumnat i va assegurar que «la part central de la nostra feina està sent arraconada i és secundària perquè estem tenint una funció de pàrquing o d'ambulatori, i la nostra tasca principal ha de ser la pedagògica i s'ha de poder fer amb qualitat i seguretat». Va apuntar també que els docents «anem molt carregats de feina», i pel que fa a les ràtios va assegurar que «si no les estan rebaixant aquest any que hi ha una emergència, vol dir que no les pretenen abaixar, i cal apostar per l'educació pública de qualitat».


Les persones són l’eix central del Pla Interdepartamental d’Atenció Social i Sanitària — Consorci de Salut i Social de Catalunya\nNotícies > Les persones són l’eix central del Pla Interdepartamental d’Atenció Social i Sanitària\n“Les persones són l’eix central del nou model d’atenció social i sanitària,\nque garantirà la continuïtat assistencial i integrada per respondre a les seves necessitats”\nLa Comissió de Gestió Social del CSC, que va tenir lloc a la seva seu el 6 de maig, ha servit per presentar el Pla Interdepartamental d’Atenció Social i Sanitària (PIAISS) de la mà del seu director, Albert Ledesma, i de la seva codirectora, Ester Sarquella. L’acte ha comptat amb la presència de José Augusto García Navarro, director general del CSC, i de Manel Valls, coordinador de la Comissió de Gestió Social.\nAlbert Ledesma ha exposat els principals objectius i línies estratègiques del PIAISS, que són “promoure i participar en la transformació del model d’atenció social i sanitària, pensat per garantir la continuïtat assistencial i integrada, centrat en les persones i eficaç a l’hora de donar resposta a les seves necessitats. Amb aquest objectiu, el PIAISS afavoreix la coordinació entre el Departament de Salut i el Departament de Benestar Social i Família, que treballen de manera conjunta contemplant les necessitats socials i sanitàries dels malalts complexos o en risc de complexitat”.\nD’aquesta manera, el nou pla interdepartamental, amb la implicació de les conselleries de Salut i de Benestar Social i Família, i que depèn de Presidència, farà créixer progressivament l’atenció en domicilis i residències, una qüestió “imprescindible”, segons Ledesma, “perquè és impossible mantenir les actuals taxes d’hospitalització” i ha insistit en que el nou pla no té dimensió executiva, sinó de catalització d’accions de tercers.\nL’origen del PIAISS és, en paraules de Ledesma, “l’evolució del programa de prevenció i atenció a la cronicitat. Després d’un primer acord de govern el setembre del 2013, continua endavant amb la participació del Departament de Benestar Social i Família i del Departament de Salut amb l’aprovació final el passat mes de febrer. Tot just avui, s’ha aprovat el full de ruta. I és una aposta ferma per part del govern, fruit d’un complex esforç de totes les parts implicades per arribar al consens final”.\nAquest ambiciós Pla és “apassionant, però de complicada execució i suposa una aposta molt seriosa del Govern”. En aquest sentit, ha destacat la “necessitat i la urgència de la seva aplicació, ja que si no es duu a terme, fracassarem. El seu desenvolupament és bàsic pel número de pacients que estan en situació de complexitat social i sanitària a tots els dispositius assistencials, el qual augmentarà en els propers anys. Per això, és totalment necessari identificar conjuntament i avaluar de manera integral la població que té o que en un futur tindrà necessitats d’atenció social i sanitària”.\nL’equip del PIAISS està format per 6 persones: 3 d’elles provinents del Programa de Prevenció i Atenció a la Cronicitat i la resta de l’àrea de serveis socials, amb el suport dels professionals de Gerència de Benestar Social i Família, que estan en procés d’incorporació.\nUna de les principals eines per a la identificació i avaluació conjunta de cada pacient és “la creació d’una història clínica compartida, social i sanitària. És totalment necessari compartir sistemes d’informació entre tots els dispositius assistencials implicats a través de les TIC”, afirma Ledesma. Està previst que, a Barcelona, les dades dels sistemes informàtics es puguin compartir a partir del proper mes de juliol.\nPer la seva banda, Ester Sarquella ha destacat “el caràcter territorial d’aquest nou pla. De fet, és el govern local, en la majoria dels territoris, està liderant el projecte. Això és bàsic, ja que estan en contacte directe amb la ciutadania i coneixen les seves necessitats”. A això, Ledesma, ha afegit que “la provisió de determinats serveis socials només pot estar en mans del món local”.\nPel que fa a les principals línies estratègiques del PIAISS, se n’han destacat el disseny del model d’atenció integrada i d’una cartera comuna de serveis, el disseny i implementació d’atenció 7x24, l’optimització d’actius professionals i els seus rols, la definició i identificació de la població diana i un major grau d’integració de la teleassistència i el servei de 061, a més de l’optimització de serveis d’atenció domiciliària i programes d’ajudes tècniques, l’accés a serveis socials bàsics i als programes d’ajudes ortoprotèsiques. L’adequació i ordenació de la llarga estada sociosanitària i salut mental és també un punt molt important, i també l’ordenació de l’atenció dels centres residencials.\nEstà previst que, al llarg dels propers mesos, el pla s’apliqui a tota Lleida i, actualment, ja s’està treballant a Barcelona, a bona part de Girona i a 7 municipis del Baix Llobregat. La seva posada en marxa també implicarà, segons Ester Sarquella, “generar entorns d’expertesa i grups de treball i, per tant, la necessitat d’una participació activa per part dels professionals”.\nPer concloure, Albert Ledesma ha insistit en “la innovació en l’abordatge poblacional que suposa el PIAISS” i ha destacat “la necessitat d’una visió comuna de les dues conselleries, i la participació del món local, que ens permetrà continuar avançant. L’aplicació d’aquest nou pla és complicada i implicarà, probablement, canvis normatius i estructurals, però és l’única via per assolir la sostenibilitat”.


Racó de 5è i 6è: El Museu Dalí (Figueres)\nUn gran pintor. Una personalitat polèmica. Un estil trencador. Recorregut educatiu per l'obra d'un geni. El Museu Dalí de Figueres.\nPublicat per virginia a dijous, de març 03, 2011


«La participació ha d'anar més enllà d'una X marcada en una casella d'una llista de propostes» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n«La participació ha d'anar més enllà d'una X marcada en una casella d'una llista de propostes»\nEl filòsof ha visitat Solsona per apropar la participació a la societat\nanna pujol 01.07.2017 | 08:40\nJordi Pigem arxiu particular\nHa estat el primer ponent a les xerrades-debat sobre pedagogia de la participació organitzades per l'Ajuntament solsoní\nLa filosofia de la ciència i el pensament ecològic s'entrellacen en els seus llibres, en les seves classes i conferències. Jordi Pigem (Barcelona, 1964) viu a l'Escala, després de doctorar-se en Filosofia a la Universitat de Barcelona i exercir quatre anys com a professor del Masters in Holistic Science a la Universitat de Plymouth, a Anglaterra. Pigem cita fragments d'un text de Joan Maragall quan diu que «qui només pensa en ell mateix, està buit».\nPer què és tan important la participació?\nPerquè a part d'influir en el bé comú social i en la sostenibilitat ecològica global, aporta benestar personal. Està científicament comprovat. Els valors que contribueixen a una societat sostenible, també aporten felicitat personal.\nQuan es va començar a especialitzar en temes participatius?\nVinc del món de la Filosofia i l'Ecologia. Vaig començar a estudiar un possible canvi de consciència. Com a societat, estem superant el consumisme, ja no ens omple. Aprofundint en les claus d'un món més sostenible, va aparèixer la participació.\nHavia estat mai a Solsona?\nÉs la primera vegada. Fa un any vaig participar al Fòrum del Talent de l'Agència de Desenvolupament Local de Solsona i Cardona (AdlSolCar), però la xerrada va ser a Cardona. En aquell moment vaig parlar sobre una economia basada en les persones, sobre cooperativisme i altruisme, amb reflexions sobre el bé comú.\nCom veu que l'Ajuntament de Solsona proposi fer pedagogia de la participació?\nEs tracta d'una proposta bastant excepcional i pionera. I quan es comença, s'ha d'anar a poc a poc. A vegades a les persones els costa entrar en temes de participació si no veuen resultats tangibles al municipi. És un procés que necessita el seu temps.\nEn aquest sentit, hi ha diferències entre nuclis urbans petits i grans?\nEn nuclis més petits, com ara Solsona, tothom es coneix i és més fàcil que els habitants se sentin partícips del que passa a la vila. És una mida que facilita la cohesió social. En una gran ciutat és més difícil, però no impossible.\nHa conegut experiències similars en altres municipis?\nMolts ajuntaments obren llistes de projectes a votació, per tal que la gent decideixi en quins invertir, per exemple. Està molt bé, és un gran pas. Tanmateix, la participació ha d'anar més enllà d'una X marcada en una casella, des de l'ordinador de casa. S'han de generar entorns participatius.\nCom serà el calendari de la pedagogia de la participació?\nDesprés de la primera xerrada, a la qual van assistir unes quinze persones, al setembre es continuarà amb més ponències. L'objectiu és que cada vegada hi hagi més gent. Potser jo faré alguna sessió més, potser hi haurà altres persones. Encara no està decidit. El consultor Santi López Vila, que també va ser a la d'aquesta setmana, està portant diversos temes de participació a les Terres de l'Ebre, i té un munt de coneixements i experiències per compartir.\nPer a qui no hagi pogut venir a la primera xerrada i vulgui llegir autors referents, quins els recomanaria?\nMés que grans referents mundials, hi ha grans iniciatives. Com ara l'Enquesta Mundial de Valors, on la participació compta cada vegada amb més efecte. El fundador d'aquesta enquesta és Ronald Inglehart, que ha escrit nombrosos articles sobre aquest tema. També hi ha un psicòleg americà que es diu Michael Tomasello, que explica els seus experiments amb infants. Ha demostrat que de petits ja tenim la voluntat d'ajudar els altres.\nEns trobem en un pas dels valors materialistes cap als postmaterialistes, entre els quals hi ha la participació, la valoració de l'entorn natural i de la qualitat de vida. És un canvi de paradigma. Per tal que una comunitat s'enfoqui a aquests valors postmaterialistes, primer necessita unes condicions de vida garantides, com són el sostre i l'aliment. Tanmateix, un cop assolides, anem totalment cap a la vida en xarxa.\n«Revalorar el món», els valors de la sostenibilitat. Solsonès


Dia mundial del Vianant – P(A)T\nDia mundial / Notes de premsa / Noticies / P(A)T informa\nEl Dia Mundial del vianant va sorgir per l'atropellament de Bridget Driscoll que va morir atropellada per un cotxe a Londres el 17 d'agost de 1897. L'Organització Mundial de la Salut va proposar aquest dia per a commemorar el Dia mundial del vianant.\nEl Dia Mundial del vianant va sorgir de l’atropellament de Bridget Driscoll que va morir atropellada per un cotxe a Londres el 17 d’agost de 1897. L’Organització Mundial de la Salut va proposar aquest dia per a commemorar el Dia Mundial del Vianant.\nDes de P(A)T creiem intolerable que algú pugui perdre la vida o resultar greument ferit mentre camina. Cal recordar d’una banda, que caminar és un dret universal i d’altra banda que darrere de cada xifra hi ha una vida truncada i una família destrossada.\nSabem que la velocitat mata, especialment als usuaris més vulnerables com són els vianants i per tant aplaudim la reducció de la velocitat en zones urbanes, que sens dubte ajudarà a reduir l’accidentalitat i millorarà la convivència entre els diferents usuaris de la via.\nA major velocitat major és la distància recorreguda abans que s’activin els frens (distància de reacció = temps de reacció x velocitat) augmentant la velocitat d’impacte i per tant la gravetat de les lesions. La pròpia distància de frenat també augmenta ràpidament amb la velocitat. Una extensa recerca mostra que com més gran és la velocitat de l’impacte, major és la probabilitat que els vianants i altres usuaris vulnerables morin o resultin greument ferits.\nLa nova mobilitat derivada de la pandèmia ha evidenciat la necessitat de més espai per al vianant. A més hi ha un moviment internacional que aposta per carrers per a la vida, on la gent viu, camina, es relaciona i treballa. És a dir, on el vianant cada vegada tingui més protagonisme i reclama el seu espai actualment parasitat pel cotxe.\nDe fet, la majoria de carrers estan pensats per als cotxes: amb carrers amples, espai per a aparcar, semàfors que ens obliguen a parar o a caminar més ràpidament en funció de les necessitats dels vehicles de motor, … Només cal pensar en la gent gran o en les persones amb mobilitat reduïda que sovint senten amenaçada la seva integritat física quan han de travessar segons quins carrers.\nRecordem que tots som vianants i que la manera més natural de desplaçar-se és a peu. Per això cal garantir una xarxa per a caminar que sigui segura, accessible i atractiva per a fomentar una mobilitat activa que a més millora la nostra salut.\nPer tot això i prioritzant la protecció del vianant, des de P(A)T proposem:\n– ampliar l’espai del vianant en el qual se senti segur i protegit on si per exemple canvia de sentit o si es para sobtadament a parlar amb algú o mirar un aparador, no se senti amenaçat per un vehicle.\n– reduir la velocitat a 30km/h o menys tal com hem impulsat durant la recent setmana de l’ONU per a la Seguretat Viària. Aplaudim els carrers 30 i demanem a la ciutadania que respecti el límit de velocitat. Al contrari del que alguns pensen, l’objectiu d’aquesta mesura és salvar vides, no posar multes.\n– passos de vianants elevats al mateix nivell de la vorera, la qual cosa facilitaria l’accessibilitat de les persones amb mobilitat reduïda i obligaria els vehicles a reduir la seva velocitat.\n– respecte als vehicles de mobilitat personal, hem de tenir en compte que tal com diu la seva nomenclatura són vehicles (igual que les bicicletes) i per tant han de circular per carrils bicis i en cas de carrers de coexistència amb vianants, sempre la resta de vehicles han de respectar al vianant i adequar la seva velocitat a la marxa del vianant.\n– amb el canvi climàtic i les temperatures extremes – per exemple l’onada de calor que hem sofert – es fa evident la necessitat que hagin més arbres que donin ombra per a poder caminar més protegits i regular la temperatura de la ciutat.\n– treballar per a millorar la sensació de seguretat personal, per exemple ajudant a reduir els actes delictius amb la millora de l’enllumenat, tal com s’ha fet recentment en alguns barris de Barcelona.\nA més fem una crida als ajuntaments a signar la Carta Internacional del Caminar -impulsada a Catalunya per l’associació Catalunya Camina – i complir les seves recomanacions passant a l’acció per a protegir el vianant, que recordem som tots i totes.\nNo oblidem que com a resultat directe de la nostra inactivitat estem sofrint alts nivells d’obesitat, depressió, malalties cardiovasculars, ansietat, etc. Caminar és salut i ens aporta benestar. De fet és la típica recepta que ens recomana el metge per a millorar la nostra salut cardiovascular i muscoloesquelética: “camini almenys 30 minuts al dia”!\nXXIII Jornada Mediterrània per a la Seguretat Viària Entrevista a Javier García Campayo


La telefonia mòbil yourssra by mgonellgomez 237 views\nadrià pascual i alexander jaico by doc4tic 656 views\n1. Tamara García i David Jiménez 3r ESO B 2012-13\n2. 1- Inventor2- Funcionament3- Evolució4- Actualitat5- Possible futur6- Opinió personal\n3. 1- Inventor• A l’any 1857, Antonio Meucci, va contruir un telèfon per conectar la seva oficina amb el seu dormitori, ubicat al segon pis, a causa del reumatisme de la seva dona. Com que ell no tenia suficients diners per patentar el seu invent, va presentar el seu projecte a una empresa (Western Union, qui més tard va promocionar l’invent de Graham Bell), però aquesta li va denegar. Antonio Meucci\n4. • A l’any 1876, Alexander Graham Bell, va presentar el primer telèfon que permetia transmetre el so a distància a través d’un cable elèctric. Graham Bell• També va ser molt important, Thomas Alva Edison, que va introduir millores en el sistema del telèfon.• L`11 de juny de 2002, el Congrés dels Estats Units, va aprobar que el veritable descobridor del telèfon habia sigut Antonio Meucci.\n5. 2- Funcionament La telefonia fixa es basa en la ubicació fixa dels aparells telefònics en un lloc específic: una casa, una oficina, etc. Els aparells telefònics estan connectats a una xarxa de comunicació a través de cable elèctric. Micròfon Auricular Telèfon Sistema de marcatge numèric Avisador acústic El telèfon és un aparell que transmet el so a través dun micròfon, convertint-lo en senyals elèctrics, de manera que poden transmetres a un receptor en forma dona sonora.\n6.  El micròfon converteix el so en un senyal elèctric. Les variacions de pressió produïdes pel so fan vibrar una membrana situada al micròfon que les converteix en variacions de tensió elèctrica que es transmeten a la xarxa de comunicació. L’auricular fa la funció contrària: en rebre el senyal elèctric, el converteix en un senyal sonor. L’avisador acústic de trucada consta d’un brunzidor electrònic que emet un so a intervals regulars. Un teclat permet realitzar el marcatge del número del telèfon al qual es vol trucar.En la telefonia fixa, els aparells reben l’alimentació elèctrica de la mateixa línia telefònica,tret d’alguns telèfons, com els sense fils, que necessiten més energia i han d’estar endollatsa la xarxa d’energia elèctrica.\n7. La xarxa de comunicació permet la localització dels aparells i la transmissió d’informacióentre aquests a través de cables elèctrics, cables de fibra òptica o enllaços per oneselectromagnètiques.Les centrals telefòniques deriven les trucades cap als telèfons del seu àmbit o bé altrescentrals. El contacte entre els aparells telefònics es realitza d’una manera totalmenttransparent per als usuaris; és a dir, el missatge entre un telèfon i un altre pot recórrer tramsde cable elèctric, trams de fibra òptica, trams de comunicació per ones terrestres i persatèl.lit. Aquesta diversitat de mitjans és la que permet comunicar pràcticament ambqualsevol punt el planeta.\n8. 3- EvolucióEl telèfon ha sofert una gran evolució i notables millores des de la seva aparició o concepteoriginal.\n9. 1- 2-3- 4- Telèfon anomenat “góndola”, que Inalambrics, digitals i amb pantalla de van ser un èxit en el seu temps vídeo.\n10. Pel que es refereix al propi aparell telefònic, cal esmentar diverses coses: Octubre de 1876: Thomas Edison assaja el seu primer micròfon de carboni. La introducció del micròfon de carboni, que augmentava de forma considerable la potència emesa, i per tant labast màxim de la comunicació. 1892: Instal·lació del primer dispositiu de marcació basat en la patent dAlmon Strowger el 1891. Desenvolupament del denominat disc de marcar. 1920: Introducció del dispositiu antilocal, inventat per George Ashley Campbell, per evitar la pertorbació en laudició causada pel soroll ambient del local on està instal·lat el telèfon. 1941: La marcació per tons multifreqüència introduïda per a operadors a Baltimore, Maryland. 1962: Es desenvolupa el micròfon delectret, pràcticament utilitzat en tots els aparells moderns, que millora de forma considerable la qualitat del so.\n11. 4- Actualitat Línia de telefonia fixa Línies ADSL 3 línies de telefonia actual Fibra òptica\n12. La substitució del cable elèctric per fibra òptica amplia la capacitat de les línies telefòniquesper mantenir connexions simultànies i a una velocitat més alta; és el que es coneix per líniesde banda ampla. La fibra òptica està constituïda per fils de vidre que transmeten lainformació emprant la llum com a mitjà de transmissió amb molts avantatges sobre el cableelèctric: més velocitat, major capacitat i insensibilitat a les interferències. Fils de vidre.\n13.  L’aplicació de la tecnologia digital a les centrals ha millorat la qualitat de la comunicació telefònica, així com la prestació de serveis per part de les companyies. La tecnologia digital ha permès l’aplicació d’ordinadors al control i a la gestió de la xarxa, atès que la informació de les trucades pot ser tractada aamb precisió i rapidesa i pot suportar un gran volum de dades. El servei telefònic al nostre país està gestionat de dos maneres: per una banda, hi ha el servies bàsic d’instal.lacions i infraestructures bàsiques, que és competència de la companyia Telefónica; i per una altra banda, hi ha les companyies operadores que tarifiquen les trucades. Companyies telefòniques\n14. 5- Possible futur\n15. Amb tots els avenços tecnològics que trobem a l’actualitat, és molt probable que el telèfonfixa en 5 o 10 anys despareixi, com ja ha comentat Bill Gates.Els telèfons mòbils cada dia són més habituals, i començen a substituir molts telèfons fixesa moltes llars. Les xarxes socials també son un motiu d’aquesta extinció.  16 de cada 100 llars prescindeixen del telèfon fixa.\n16. 6- Opinió personal  Tamara i David:


La màgia de la lluna de Haydn dóna pas a la fantasia del cabaret en Les Arts\nLa comèdia bufa 'Il mondo della Lluna' estarà a València fins al pròxim 14 de març.\nEl món màgic de la lluna s'ha traslladat a "la fantasia, els colors i els lluentons" que brinden els cabarets de hui.\nLes entrades per a la representació, que s'estrenarà el 8 de març, tenen un preu únic de 35 euros.\nLa màgia de la lluna de Haydn dóna pas a la fantasia del cabaret en Les Arts PALAU DE LES ARTS\nEl Palau de Les Arts Reina Sofia de València estrena dijous que ve una versió de la comèdia bufa 'Il mondo della Lluna' de Joseph Haydn en la qual la llibertat i la màgia que representava aquest astre en el segle XVIII es recreen en la fantasia i els colors que s'experimenten en un cabaret de hui.\nEl director d'escena d'aquesta producció, Emili Sagi, i el director musical, Jonathan Brandani, han presentat aquesta producció del teatre Arriaga de Bilbao, en col·laboració amb l'Òpera de Montecarlo, que estarà a València fins al pròxim 14 de març.\nLes quatre funcions, que es desenvoluparan en el Teatre Martín i Soler, retran homenatge al recentment mort Jesús López Cobos, director musical original d'aquesta producció i que va dirigir l'estrena al maig de 2013 a Bilbao.\nBrandani i Sagi treballen des de principis de febrer amb els artistes del Centre Plácido Domingo que integren l'elenc: Vicent Romero i Moisés Marín (Ecclitico); Olga Syniakova (Ernesto), César Méndezi Jorge Eleazar Álvarez (Buonafede); Annya Pinto (Clarice), Giorgia Rotolo i Elena Schirru (Flaminia), i Andrés Sulbarán (Cecco). El repartiment es completa amb la mezzosoprano Nozomi Kato, antiga alumna del Centre, en el paper de Lisetta, juntament amb la participació de tenors i baixos del Cor de la Generalitat Valenciana.\nEs tracta del segon títol que Les Arts programa de Haydn, una òpera bufa de tres actes, amb llibret basat en una obra de Carlo Goldoni, es va estrenar en Eszterháza, Hongria, en 1777, però que ha sigut molt poques vegades representada en el món líric.\nAmbientada en un cabaret\nL'obra és una divertida comèdia d'embolics en la qual s'enganya a un burgés un "poc simple" i apassionat de l'astronomia, Buonafede, representant del masclisme burgés del seguisc XVIII, per a fer-li creure que viatja la lluna per venjança per no permetre a les seues filles casar-se amb qui elles volen per a ajuntar-les amb marits rics.\nSagi ha explicat que ara ja no podia ambientar el món de la llibertat que el "molt rebel" Goldoni va idear en la lluna quan l'home realment ja ha caminat per ella i fins i tot va deixar la bandera.\nPer això, eixe món llibertí i màgic de la lluna s'ha traslladat a "la fantasia, els colors i els lluentons" que brinden un cabaret de hui. "Als artistes no els podríem exigir ballar com ho fan si estigueren condicionats per les rigideses dels trages del segle XVIII", ha constatat.\nPer la seua banda, la llar de Buonafede s'ambienta en una casa "espantosa" dels 70 d'una barriada de gran ciutat com Madrid, amb un "horrorós" paper de cuina i plena de trastos i coses per planxar.\nEl director d'escena destaca que la hilaritat de l'escena de la cuina amb les filles i la criada és pròpia de qualsevol comèdia d'Almodóvar. "Tot té una escenografia molt sorprenent. Mai esperes què va a passar", ha assenyalat.\nDurant la seua intervenció, Sagi ha demanat als polítics valencians que tinguen "la raó i la sensibilitat suficient" com per a "no deixar caure ni un punt" la qualitat amb la qual es treballa en un teatre tan "meravellós" com Les Arts, que, actualment, està a l'espera del nomenament d'un nou director artístic que haurà d'eixir d'un concurs públic.\nPer la seua banda, el director musical, Jonathan Brandani, ha destacat "l'excel·lent" música que va crear Haydn plena de "bellesa" i "gran profunditat". Al mestre austríac li sobren uns compassos per a definir a cada personatge fins i tot abans que entre en escena. Així, el públic reconeix a la criada quan escolta les notes lleugeres o més profundes per al burgés.\nBrandani ha comentat que el repte és poder transmetre l'ànima dels personatges amb la música i Haydn aconsegueix traslladar cada emoció als espectadors. El moment musical especial ho aconsegueix en el suposat viatge a la lluna en la qual el mestre ens fa desitjar "la bellesa d'eixe món irreal" poguera donar-se en el nostre.\nLes entrades per a 'Il mondo della lluna' tenen un preu únic de 35 euros. A més de l'estrena el dia 8 de març, el Teatre Martín i Soler acollirà més funcions els dies 10 i 14 de març. L'aforament de la representació del dia 12 està reservat al públic del Programa didàctic, dins del Pla d'acció social de Les Arts.


Neguit de pantorrilla: de novembre 2018\nde Caudio Tolcachir\nDirecció: Caudio Tolcachir\nActors: Roser batalla, Bruna Cusí, Josep Julien, Francesca Piñón, Vanessa Segura, Ireneu tanis, Sergi Torrecilla, Biel Duran, Marc Rodríguez\nComèdia esbojarrada. Presenta una família atípica. Una àvia, la seva filla i tres néts a quin més diferent. Tota l'obra és un no parar de situacions inversemblants. algunes potser més reals perquè la vida porta a coses molt estranyes... El públic ria molt. A mi la veritat és que no em va agradar massa. Tot i que els actors treballen molt bé i els papers no són gens fàcils.\nEls dos personatges que més em van agradar van ser l'àvia i la néta petita\nDesprés, llegint el que explica en Jordi Galceran, el traductor, m'hi vaig reconciliar una mica. Diu que l'obra és argentina i que totes les situacions, els que es diu i es fa, en argentí té una gràcia especial. I m'ho crec. A Argentina recordo que només sentir l'accent amb què parlen ja somreia...\nGalceran tenia dues opcions. Donar un català especial, diferent, a la gent de l'obra o deixar-la en el català normatiu com l'original és en argentí normatiu. I va triar la segona opció.\nNo dic que l'obra sigui dolenta. Ni que el tema no sigui ben trobat. Senzillament penso que esperava una altra cosa. I al teatre no hi pots anar amb expectatives. Has de deixar-te sorprendre.\nI a mida que hi vaig pensant trobo més detalls i situacions que m'agraden...\nPublicat per Maripepa a les 11:57 0 comentaris\nAloma - Club de lectura\nAluminosi a l'Areny


És coneguda també amb el nom de plaça Cremada, ja que al segle XVII els hugonots francesos, que van assaltar el castell i la vila, la van cremar.\nSempre ha estat el marc dels esdeveniments polítics i socials més importants de Berga. Els dies de Corpus es converteix en l'escenari principal de la festa de La Patum.\nL'església parroquial de Santa Eulàlia es construí a l'emplaçament de l’antiga església de Sant Pere (d'aquí que aquest sigui el nom amb què se la coneix popularment), després que els hugonots, l’any 1655, incendiessin l'antiga parroquial situada al castell.\nLes obres van començar el 1671 i s’allargaren fins al final de segle, sota la direcció dels Morató i del carmelità fra Josep de la Concepció, que projectaren un edifici d’estil barroc classicista. A l’interior hi trobem un orgue romàntic i unes pintures atribuïdes al taller Viladomat.\nCal destacar també la capella dels Dolors, una de les úniques que es conserven a Catalunya dedicades a aquesta advocació.\nL’edifici de l’Ajuntament, dissenyat per l’arquitecte Emili Porta, va ser inaugurat el 1930. El conjunt de la plaça va ser remodelat l'any 1993.\nDarrera modificació elDijous, 07 Agost 2014 12:26


L’Institut d’Estudis Ilerdencs tanca la doble jornada de debat emmarcada dins l’Any Internacional de les Fruites i Hortalisses\nLa segona sessió ha comptat amb la participació de Jordi Ballester, doctor en Genètica, i Iban Eduardo Muñoz, doctor en Bioquímica i Biologia Molecular, amb Rosa Altisent com a moderadora.\nL’Institut d’Estudis Ilerdencs ha tancat avui la doble jornada que ha dedicat a ‘Les fruites i hortalisses, elements essencials de la teva dieta’.\nCal recordar que aquest 2021 se celebra l’Any Internacional de les Fruites i Hortalisses, una fita que pretén promoure dietes i estils de vida saludables, conscienciar sobre els beneficis per a la salut que té el consum de fruites i hortalisses, i reduir la seva pèrdua i malbaratament.\nÉs per aquest motiu que, des de la Secció de Ciències Agroalimentàries de l’IEI, es va decidir organitzar dos seminaris per tal de conèixer els avenços en recerca i els beneficis en la salut del consum de fruites i hortalisses, tot plegat de la mà d’experts en la matèria. Les dos sessions programades s’han celebrat els dos darrers dimecres i s’han pogut seguir via streaming pel canal culturaiei.cat.\nA la taula de debat d’avui, titulada ‘Innovació mitjançant noves varietats de fruites i hortalisses’, hi han pres part Jordi Ballester, doctor en Genètica, i Iban Eduardo Muñoz, doctor en Bioquímica i Biologia Molecular, amb Rosa Altisent com a moderadora. La primera sessió, celebrada dimecres passat, va dur per títol ‘Beneficis del consum de fruites i hortalisses en la salut’ i va comptar amb la participació de Maria Real, farmacèutica nutricionista, i David Bars, doctor en Ciència i Tecnologia Agrària i Alimentària, actuant Ignasi Iglesias com a moderador.\nEls dos debats han posat sobre la taula la relació entre el consum de fruites i hortalisses i els efectes que té sobre la salut a l’hora de promoure dietes i estils de vida saludables. També s’ha analitzat el tema des de una visió més àmplia, en particular l’aportació de la millora genètica dels darrers anys en l’obtenció de noves varietats més adaptades a les nostres condicions climàtiques i als consumidors.


Scrapejant: DOS MARCS PER COMENÇAR LA NOVA TEMPORADA\nMontse 8 de setembre de 2015 a les 8:33\nEiii!! quina il·lusió retrobar-te!! t'he enyorat, eh??? I has tornat amb molta energia (tot i que diguis que l'estiu te l'ha consumit!). M'encanten aquests marcs!!! són preciosos!! molt alegres i refrescants!! El segell de les floretes és molt maco!! i el del mar... aish... m'hi he enamorat!!! Molts petonets i espero moltes més entrades i la promesa de Berlín, eh? :)\nRosa 8 de setembre de 2015 a les 22:01\nMoltes gràcies Montse! Jo també us he trobat a faltar, tot i que he anat seguint els blogs, encara que no en les millors condicions perque ho veia al mòbil i no deixava comentaris. Aprofito l'ocasió ara per dir-te que em vaig quedar al.lucinada amb els teus diorames. I, per suposat, que us explicaré moltes cosetes de Berlin, "Lo prometido es deuda", que diuen els castellans, Un petó ben gros\nTarracoscrap 8 de setembre de 2015 a les 12:20\nBendinguda de nou al teu blog!!!!!!. Els marcs són preciosos!!!!. Estava jo encantada amb el primer, però el segon m'ha enamorat del tot!!!jajajajaja\nJa escriuràs cosetes de Berlin que li tinc ganes a aquesta ciutat!!!\nRosa 8 de setembre de 2015 a les 22:03\nMoltes gràcies Charo. Et dic el mateix que a la Montse, No trigaré molt a fer l'entrada de Berlin. Jo feia temps que la tenia pendent i la veritat és que ha valgut la pena. Ja us explicaré, ja! Petonets\nGloria Vivas 9 de setembre de 2015 a les 7:26\nM'alegra la teva tornada Rosa! A mi m'ha passat el mateix aquest estiu, tot el temps lliure volia passar-lo devant de l'aire acondicionat...!\nM'agrada molt aquesta tornada....m'encanten aquests dos marcs, són molt bonics i originals!\nJa tinc ganes de que ens expliquis coses d'aquest viatge a Berlin...\nRosa 11 de setembre de 2015 a les 12:53\nGràcies Glòria! A mi també m'agrada tornar a trobar-vos a totes per aquí. I lo de Berlin, aviat, aviat! Petons