La maleta del precinema a infantil : d’agost 2015\nPLANTILLES DE GRAFO\nDesprés de treballar la grafomotricitat experimentalment (farina, xocolata, aigua, pintura...), podem tenir unes targetes plastificades com són les següents:\nI aquí les plantilles:\nEn el següent enllaç, trobareu un MUNT de plantilles en format vertical i algunes en horitzontal per treballar el traç:\nPublicat per La maleta del precinema a 10.8.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: grafomotricitat, matemàtiques, motricitat fina, P3, P4, P5\nGeometria i simetria a EI\nCercant activitats relacionades amb la geometria, us deixo aquestes propostes innovadores. Es dóna importància a l'experimentació directa amb els materials i a treballar partint de les figures amb volum (esfera, cilindre, prisma, cub...) per després treballar les figures planes.\nPLASMEM QUINA FIGURA GEOMÈTRICA HEM TOCAT:\nESTAMPEM PER VEURE QUINA FIGURA SURT:\nTALLERS MATEMÀTICS: Joc amb bastonets; construcció de figures 2D; composició lliure amb gomets; joc amb el geoplà; dibuixos fets amb regletes; dibuixos fets amb tangrams i papiroflèxia.\nPLANTILLES DEL TANGRAM\nJOC TIC: http://www.xtec.cat/~dvert/geo/porta.swf\nPublicat per La maleta del precinema a 7.8.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: geometria, matemàtiques, P3, P4, P5\nOPERATIVITAT A EI\nUna de les estratègies que podem utilitzar per quantificar és endevinar la percepció global del nombre (subitització).\nAquí teniu algunes propostes:\nNumeració d'unitats i desenes:\nPublicat per La maleta del precinema a 6.8.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: lògica, matemàtiques, P3, P4, P5\nLA CAPSA DEL BUF\nEl treball de consciència fonològica és molt important a infantil. Alguns propostes que us poden ajudar poden ser les següents:\n- bufar pilotes amb canyetes\n- transportar -tot xuclant- animals fets amb goma eva a un lloc determinat\n- fer onomatopeies (espetegar la llengua...)\n- mastegar sugus\n- apagar espelmes\n- xiular amb la boca i amb el xiulet\n- fer bombolles\n- visualitzar vídeos i practicar-ho a l'aula\n- tenir una capsa o un racó del buf:\nPublicat per La maleta del precinema a 5.8.15 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: expressió oral, P3, P4, P5\nLA MÀQUINA TRANSFORMADORA DE QUALITATS\nUn material didàctic que podem crear per treballar les relacions de canvi és la màquina de canviar qualitats:\nAquesta màquina té com "un rellotge" que serveix d'iniciació canviant només una consigna de les quatre: el color, la mida, la forma o el gruix.\nI aquí teniu la màquina que acabo de crear tot fusionant les anteriors:\n- disposar d'una capsa de sabates de mida gran o d'una caixa de fulls.\n- tenir paper de colors per folrar la capsa i airox fix.\n- afegir botons per decorar i fer "més real" la nostra màquina.\n- fer dos forats als laterals: un d'entrada i un de sortida. Penseu que si utilitzeu el cúter és millor "retallar" tota la forma per evitar que el cartró es faci malbé.\n- he decorat els forats d'entrada i sortida amb gomets per fer-los més resistents.\n- aquí teniu l'enllaç amb les targetes dels atributs.\n- he afegit part de la "tapa" de la capsa de sabates al darrere per poder-hi posar la capsa dels blocs lògics a l'hora de jugar.\n- les targetes del davant de la màquina estan plastificades "fora" de la capsa per així poder-les utilitzar o canviar.\nHeu vist altres "màquines"?\nPublicat per La maleta del precinema a 4.8.15 2 comentaris:\nEncara falta alguns mesos perquè arribi la tardor, tot i així és important començar a cercar idees que ens puguin inspirar. Cal esmentar que veureu que algunes propostes són antigues, però convé recordar-les:\nFULLES AMB TEXTURES\nSi accediu a l'enllaç, trobareu un munt d'activitats.\nMÒBIL DE LA TARDOR\nPublicat per La maleta del precinema a 2.8.15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: experimentació, lectoescriptura, P3, P4, P5, plàstica, tardor\nAquest estiu m'està sent molt profitós a nivell literari, així que aquí teniu una altra recomanació:\nTítol: Èol o la vida al vent\nEditorial: El cep i la nansa, 2015\nOpinió: Buscant petites joies literàries em va captar l'atenció el títol d'aquesta gran obra i també la portada. Després, vaig fer una ullada a l'escrit del darrere i em va agradar tant que ja forma part de la meva biblioteca personal.\nUn petit resum de l'obra seria el següent: el llibre tracta de les reflexions quotidianes d'un noi solitari que s'endinsa en els seus sentiments davant la vida.\nSi us agrada pensar sobre els vostres sentiments, sobre la vida i la mort...ja ho sabeu ;)\nPublicat per La maleta del precinema a 1.8.15 2 comentaris:


Prèvia #1aCatHFem: El més destacat a l'Espanya Industrial i Martorell\nFoto: Handbol Ribes Els pavellons de l'Espanya Industrial i de Martorell reben els millors partits de la jornada\nAquest cap de setmana es juga la 4a jornada de la fase d’ascens i també de la Copa.\nBCN Sants (3r) - Sant Joan Despí B (1r), dissabte 18 h\nL’equip barceloní és l’equip de la categoria que ha perdut menys partits durant la temporada, ja que només n’ha perdut un, a Tortosa. I a casa seva ho ha guanyat tot. Rep l’equip santjoanenc que, tot i haver acabat 3r a la 1a fase, en aquesta segona està sorprenent i porta el ple de punts.\nCardedeu (4t) - Montbui (5è), dissabte 17:30 h\nL’equip cardedeuenc no pot fallar a casa després de dues derrotes consecutives a fora.\nTortosa (2n) - Sarrià (6è), diumenge 16 h\nLes tortosines estan en posició de Top-4 i repeteixen a la seva pista on ja han superat BCN i Cardedeu, dos primers de grup.\nMartorell (3r) – Vilanova del Camí B (1r), dissabte 18 h\nPartit semblant al de la jornada de l’altre grup. L’equip local només ha perdut dos partits en tota la temporada (La Garriga i Cerdanyola) i a casa seva ho ha guanyat tot. Rep l’equip anoienc, un clàssic de Lliga Catalana, que vol retornar a aquella categoria i de moment és líder.\nCerdanyola (2n) - La Garriga (5è), diumenge 12:30 h\nL’equip cerdanyolenc va perdre a Vilanova del Camí el segon partit de la temporada i vol retrobar el camí del triomf davant un equip garriguenc molt irregular.\nGarbí (4t) - Llavaneres Caldes d’Estrac (6è), dissabte 17:30 h\nLes empordaneses van guanyar a La Garriga i no serà fàcil que es deixin sorprendre per un equip per al qual ja és un premi estar a la 1a Catalana de la temporada vinent i jugar aquesta fase, a la qual va entrar pels pèls.\nAscó B (3r) - Ribes (1r), diumenge 13:30 h\nImatge del partit de la 1a volta a Sant Pere de Ribes (Foto: Handbol Ribes)\nComença ja la segona volta d’aquesta fase i el líder visita una pista complicada. Per a les asconenques és un partit important si volen mantenir les opcions de quedar en segon lloc.\nAgramunt (4t) - Sant Cugat (2n), dissabte 18:30 h\nLes agramuntines tenen l’última oportunitat d’enganxar-se a la lluita per un dels dos primers llocs, si superen un equip que acaba de ser derrotat de forma contundent a Sant Pere de Ribes.\nCoope Sant Boi B (4t) - Esplugues (3r), dissabte 16 h\nSantpedor (2n) - Montcada (5è), dissabte 20:30 h\nDescansa Terrassa (1r)\nMolins (1r) - Pau Casals (5è), dissabte 19:10 h\nJH Mataró B (2n) - Riudellots (3r), diumenge 18 h\nDescansa Rubí (4t)\nIgualada (3r) - Sesrovires (2n), dissabte 20 h\nLleida Pardinyes B (1r) - Cornellà (4t), dissabte 18:15 h


Relat "El lleó"\nInici > detall del relat: El lleó\nVa agafar l’escut i la llança, que havien passat d’una generació a una altra, i es va empolainar amb totes les pintures rituals. Com era manat, en arribar a certa edat havia de passar de nen a home caçant un lleó.\nVa sortir ben d’hora del poblat, encara era fosc i feia fred. Va anar a l’altiplà que dominava, des de lluny, la terra dels homes. Tres dies trigaria en arribar-hi. Mentre, hauria de menjar les provisions que duia al sarró i beure de l’aigua que portava en una carabassa mentre li duressin. Després hauria de caçar, menjar fruits de la natura i trobar aigua en els bassals, o recollir la rosada de les fulles de matinada.\nEl tercer dia va enfilar-se al cim de l’altiplà. Des d’allà, de nit, es veia el seu poblat i també d’altres ja que les fogueres del centre de les eres era visible, com una cuca de llum en un prat. Ja feia dos dies que escoltava el rugir d’un lleó i cada nit somiava en tornar al poble amb la pell d’aquella bèstia sent aclamat com un noble guerrer.\nLa matinada del cinquè dia va anar a la zona central de l’altiplà. Un lloc de encreuament de camins de diferents bèsties, i allà estava, de cara cap a ell el lleó. El seu lleó.\n-Vinc a caçar-te, lleó.\n-No. No hauries. -Va respondre el lleó.\n-Per què no hauria? De sempre que las meva família hem caçat lleons en passar de nens a homes, o hem mort en l’intent.\n-Doncs just per això. Sóc el darrer lleó que queda. Si em mates les lleones que hi ha a la vall ja no tindran més lleons, i d’aquesta manera privaràs els teus fills, els teus néts, de la possibilitat de caçar lleons.\n-I doncs, què he de fer jo? Tornar al poblat amb les mans buides? Saps que això significarà la vergonya per a mi i la meva família.\n-No dic que no ho facis. Dic que no ho facis ara. El teu poblat necessita que hi hagi lleons com jo necessito fer-ne. Explica'ls-hi això, que has tornat sense la meva pell per garantir que endavant les generacions futures també tindran lleons per caçar. I passats uns anys em tornes a buscar, aquí mateix on som ara.\n-Bé. Si és així et deixo anar, però sàpigues que tornaré.\nUn lleó solitari sabia que feia dies la manada de lleons de la vall havia quedat sense mascle. Un búfal havia donat una mala cornada al cap de la manada, deixant-lo sec a l’instant. Les lleones rugien reclamant que un mascle li agafés el relleu. I ell havia d’arribar abans que la remor de les lleones fos escoltada per algun altre mascle de més lluny.\nDe matinada seguia el sender que duia a la vall quan va veure aquell home plantat enmig del camí, escut i llança en mà. Se’l va mirar atentament. De sempre que homes i lleons havien tingut encontres, amb desigual resultat. I sabia que aquests, armats amb llança eren un perill. No podia perdre temps amb aquell home i menys exposar-se a quedar ferit, ara que per fi tindria una manada seva. Va girar cua i se’n va anar evitant aproximar-se massa al guerrer.\nVint anys més tard el guerrer ja no era aquell jove que va sortir un dia de matinada, però va repetir el ritual de les pintures i va agafar de nou l’escut i la llança. Aniria de nou a l’altiplà per dur la pell del lleó, ja cansat de la befa de la gent del poblat.\nEl camí se li va fer més llarg, les nits li van semblar més fredes i la pujada més costeruda, però hi havia d’anar. Al cap d’una setmana va arribar a l’encreuament de camins i va esperar que el lleó tornés.\nAl quart dia de ser-hi el lleó va aparèixer. Per a ell els anys tampoc havien passat balders. Les esgarrinxades a la pell antigues i noves així ho demostraven.\n-Per fi has arribat. Almenys tens paraula. -Va dir l’home empunyant amenaçadorament la llança.\n-Sí. Però he vingut per a dir-te que no m’has de caçar tampoc.\n-Com que no? Per què, si es pot saber?\n-Tu ja has fet un gran sacrifici havent de suportar tots aquests anys de comentaris burletes a les teves esquenes.\n-Per això, justament, he de tornar amb la teva pell.\n-Però tu has fet un acte de molta generositat per tal de donar als vostres descendents la possibilitat de més lleons. I ara què vols, entrar en un combat on sols un sortirà viu però l’altre malmès? És millor que tornis al poblat amb el cap ben alt, i que facis conscient a tots del teu gran esperit, que ha permès que vosaltres i nosaltres puguem seguir eternament confrontats.\n-No sé que fer...\n-Si ens enfrontem pot ser que no tornis, i aleshores qui explicarà als demès que gràcies a tu hi ha lleons?\n-Tens raó. Tornaré al poblat i els explicaré tot això que m’has dit. Han de saber del meu sacrifici i la dura vida que he hagut de suportar des que vaig tornar sense la teva pell, i les conseqüències negatives que hagués tingut per a tots si t’hagués caçat aleshores. -El guerrer va emprendre el camí de tornada i el lleó va continuar per la senda que duia.\nEl lleó, ja vell havia estat destronat de la manada per una parella de lleons més joves. Molt probablement eren fills seus que reclamaven el seu lloc preeminent. Ara, vell i ferit havia d’abandonar el territori de pressa, i acabar els darrers dies com un lleó solitari competint per la carronya amb hienes i licaons. I anant pel camí que va anar a espetegar davant d’un guerrer plantat enmig del camí llança en mà. Es va aturar, aquests éssers eren un perill, i més estant ell ferit com ho estava després de ser foragitat de la manada pels dos joves recent arribats. Va escoltar el llunyà ultrasò que feien els lleons que ara governaven el territori i va sortir esperitat deixant aquell guerrer allà enmig de la plana.\nMai va haver-hi cap conversa entre el lleó i l’home, és sabut que els lleons no parlen. Sols dins del cap de l’home es van produir aquests diàlegs. Diàlegs interns per esquivar l’obligació i la por, excusar-se culpant la casualitat i al final mirar de convertir una falta en una virtut.\nqwark | 24-03-2022\nEl relat comença amb un gir de les faules clàssiques cap a la sostenibilitat, la qual cosa dona bastant de joc perquè és combinar allò clàssic amb allò més actual.\nDesprés desenvolupes la història del lleó, astut com una guineu i el converteixes en el personatge principal del conte.\nFinalment acabes amb aquest gir on tot passa a la ment del noi. Potser trobo a faltar aprofundir més en la reflexió sobre si la virtut és matar animals o deixar-los viure.\nInterglossa | 20-03-2022 | Valoració: 9\nBon relat que ens transporta a les millors faules d'Aesop.\n(Errata: *las meva família)


MB 2017 novembre: Església de Déu a tot el món, Suïssa\nSobre nosaltres > Carta de l'empleat de J. Tkach > MB 2017 novembre\nLa glòria del perdó de Déu\nTot i que el perdó meravellós de Déu és un dels meus temes preferits, he de reconèixer que és difícil fins i tot comprendre el real que és. Des del principi, Déu el va planificar com el seu regal generós, un costós acte de perdó i reconciliació per part del seu fill, el punt culminant de la qual va ser la seva mort a la creu. Com a resultat, no només serem absolts, sinó que estem restaurats, posats en harmonia amb el nostre amant Déu triune.\nEn el seu llibre Expiació: La persona i l’obra de Crist, TF Torrance ho va descriure així: “Hem de mantenir les mans sobre la boca perquè no podem trobar cap paraula que fins i tot podria acostar-se al significat infinitament sagrat de la reconciliació ». Considera el misteri del perdó de Déu com l’obra d’un creador bondadós: una obra tan pura i gran que no podem entendre del tot. Segons la Bíblia, la glòria del perdó de Déu es mostra mitjançant múltiples benediccions relacionades. Us donem una breu visió general d’aquests dons de gràcia.\n1. Amb el perdó, els nostres pecats són eliminats\nLa necessitat de Jesús morir a la creu a causa dels nostres pecats ens ajuda a comprendre com de debò Déu veu el pecat i com de seriós també hem de veure el pecat i la culpa. El nostre pecat desferma un poder que aniquilaria el Fill de Déu mateix i destruiria la Trinitat si es pogués. El nostre pecat requeria la intervenció del Fill de Déu per vèncer el mal que provoca; ho va fer donant la seva vida per nosaltres. Com a creients, no veiem la mort de Jesús pel perdó simplement com una cosa "donada" o "correcta": ens condueix a un culte humil i profund a Crist i ens porta des de la fe inicial fins a l'acceptació agraïda i finalment a adorar amb tota la nostra vida.\nA causa del sacrifici de Jesús, estem completament perdonats. Això vol dir que tota injustícia ha estat esborrada pel jutge imparcial i perfecte. Totes les falsedats són conegudes i superades, anul·lades i rectificades per a la nostra salvació a costa de Déu. No deixem de banda aquesta meravellosa realitat. El perdó de Déu no és cec, ben al contrari. No es passa per alt res. El mal està condemnat i eliminat i ens salvem de les seves conseqüències mortals i hem rebut una nova vida. Déu coneix tots els detalls del pecat i com perjudica la seva bona creació. Ell sap com el pecat et fa mal a tu i als que estimes. També mira més enllà del present i veu com el pecat afecta i perjudica la tercera i quarta generació (i més enllà!). Ell coneix el poder i les profunditats del pecat; per tant, vol que entenguem i gaudim del poder i la profunditat del seu perdó.\nEl perdó ens permet conèixer i saber que hi ha més per experimentar del que percebem en la nostra existència actual transitòria. Gràcies al perdó de Déu, podem mirar amb expectació el futur gloriós que Déu ens ha preparat. No va permetre que passés res que no pogués redimir, renovar i restaurar la seva obra de reconciliació. El passat no té el poder de determinar el futur al qual Déu, a través de l'obra de reconciliació del seu estimat Fill, ens ha obert la porta.\n2. És a través del perdó que ens reconciliem amb Déu\nA través del Fill de Déu, el nostre germà gran i gran sacerdot, coneixem Déu com el nostre Pare. Jesús ens va convidar a unir-nos al seu discurs a Déu Pare i dirigir-se a ell amb Abba. Aquest és un terme confidencial per al pare o el pare. Ell comparteix amb nosaltres la intimitat de la seva relació amb el Pare i ens acosta al Pare, que el vol tant amb nosaltres.\nPer conduir-nos a aquesta intimitat, Jesús ens va enviar l'Esperit Sant. Mitjançant l'Esperit Sant, podem prendre consciència de l'amor del Pare i començar a viure com els seus estimats fills. L'autor de la Carta als Hebreus subratlla la superioritat de l'obra de Jesús en aquest sentit: «L'ofici de Jesús era superior al dels sacerdots de l'antiga aliança, perquè l'aliança, de la qual ara és mediador, és superior. als vells, perquè està fonamentat per a millors promeses... Perquè tindré gràcia de les seves iniquitats i ja no em recordaré més dels seus pecats» (Heb. 8,6.12).\n3. El perdó destrueix la mort\nEn una entrevista per al nostre programa You’r Inclus, el nebot de TF Torrance, Robert Walker, va assenyalar que l’evidència del nostre perdó era la destrucció del pecat i la mort, cosa que es va confirmar per la resurrecció. La resurrecció és un esdeveniment més potent. No es tracta només de la resurrecció d’una persona morta. És el començament d’una nova creació: el començament de la renovació del temps i l’espai ... La resurrecció és el perdó. No és només la prova del perdó, sinó que és el perdó, ja que segons la Bíblia el pecat i la mort van junts. Per tant, l’aniquilació del pecat significa també l’aniquilació de la mort. Al seu torn, això significa que Déu elimina el pecat per mitjà de la resurrecció. Algú va haver de ressuscitar per treure el nostre pecat de la tomba perquè la resurrecció es convertís en nostra. Per això Pau podria escriure: "Però si Crist no ha ressuscitat, encara esteu en els vostres pecats". ... La resurrecció no és només la resurrecció d'una persona morta; més aviat, representa l’inici de la restauració de totes les coses.\n4. El perdó restaura la totalitat\nAmb la nostra elecció per a la salvació, l'antic dilema filosòfic arriba a la seva fi: Déu envia l'un per a molts i els molts són rebuts en l'únic. Per això l'apòstol Pau va escriure a Timoteu: «Perquè hi ha un sol Déu i un sol mediador entre Déu i els homes, és a dir, l'home, Jesucrist, que es va lliurar a si mateix com a rescat per tots, com a testimoni en el moment oportú. Per això sóc emprat com a predicador i apòstol... com a mestre dels gentils en la fe i en la veritat»(1. Timoteu 2,5-7).\nEn Jesús es compleixen els plans de Déu per a Israel i per a tota la humanitat. És el servent fidel del Déu únic, el sacerdot reial, l'únic per a molts, l'únic per a tots! Jesús és Aquell a través del qual es va complir el propòsit de Déu de portar la gràcia perdonadora a totes les persones que han viscut. Déu no designa ni tria l'Un per rebutjar els molts, sinó com la manera d'implicar els molts. En la comunitat de salvació de Déu, l'elecció no vol dir que hi hagi d'haver rebuig implícit. És més aviat el cas que la pretensió exclusiva de Jesús és que només a través d'ell es poden reconciliar totes les persones amb Déu. Si us plau, tingueu en compte els següents versets dels Fets dels Apòstols: "I no hi ha salvació en cap altre, ni hi ha cap altre nom donat als homes sota el cel pel qual puguem ser salvats" (Fets dels Apòstols). 4,12). "I succeirà que qui invoqui el nom del Senyor serà salvat" (Fets dels Apòstols 2,21).\nTransmetem les bones notícies\nCrec que tots esteu d’acord en què és molt important que tothom escolti la bona notícia del perdó de Déu. Totes les persones han de saber que es reconcilien amb Déu. Se us demana que respongueu a aquesta reconciliació, que s’anuncia mitjançant la predicació de l’Esperit Sant de la paraula de Déu. Totes les persones han d’entendre que estan convidades a rebre el que Déu ha fet per ells. També se’ls convida a participar en l’obra actual de Déu perquè puguin conviure en unitat personal i comunió amb Déu en Crist. Tota la gent hauria d’aprendre que Jesús, com a Fill de Déu, es va convertir en home. Jesús va complir el pla etern de Déu. Ens va donar el seu amor pur i infinit, va destruir la mort i vol que tornem a estar amb nosaltres a la vida eterna. Tota la humanitat necessita el missatge evangèlic perquè, com assenyala TF Torrence, és un secret que "ens hauria de sorprendre més del que mai podem descriure".\nPle d’alegria per la qual s’espera els nostres pecats, Déu ens perdona i ens estima realment per sempre.


Clarineo Nuvo N100-CLBK Negre/Crom\nColor negre i cromat.\nEl Clarineo és un clarinet en DO. Fabricat amb resines de polímers lleugers que ho fan molt fàcil de manejar, resistent i 100% impermeable. Compost de tres parts, facilitant el muntatge i desmuntatge de l'instrument. La brida té un senzill tancament per baioneta i el filtre va proveïda de juntes toricas. Utilitza canyes tradicionals de requinto, així com les principals canyes sintètiques, les quals s'inclouen amb l'instrument. Requereix poc manteniment, ja que té coixinets de silicona i molls integrats en les claus. La gamma és totalment cromàtica de tres octaves i mitja, per a qualsevol tipus de música.


49 equips catalans a la Copa d’Espanya - General - Federació Catalana de Voleibol\n49 equips catalans a la Copa d’Espanya\nAquesta tarda arrenca a Guadalajara la quarta edició de la Copa d’Espanya de Voleibol infantil i cadet amb la participació 244 equips, 49 dels quals són catalans. Fins al proper 30 de desembre lluitaran per aconseguir el títol en una de les 10 categories de la competició.\nUn total de 13 clubs catalans tindran representació a la Copa d’España que es disputa a Guadalajara fins al 30 de desembre. Només l’AEE Carles Vallbona desplaça els equips infantil i cadet masculí a part dels equips femenins, mentre que tota la resta només ho faran amb equips femenins. En total seran 25 equips infantils femenins, 22 cadets femenins i un masculí per a cada categoria.\nEl club amb més representació al campionat serà el DSV CV Sant Cugat amb un total de 12 equips, sobretot en categoria infantil on ha desplaçat a 8 conjunts. El segueix el CVB Barça amb 6 equips i després el CV Premià de Dalt i l’AEE Carles Vallbona amb 5. L’equip vallesà, buscarà repetir el triomf de l’any passat en categoria cadet on va quedar campió del grup 2. També podria repetir títol el CECELL Lleida, que desplaça 5 equips, i intentarà revalidar la primera posició de la categoria infantil grup 2 de l’any passat.\nLa resta de clubs catalans amb representació a la capital de l’Alcarria són: CV Vall d’Hebron (4 equips), CV Olot (2 equips), CV Esplugues (4 equips), Vòlei Sant Celoni (1), AEE E. Pia Granollers (2), CV Sant Quirze (1), Voleibol Sant Just (1), CV Vilassar (1). Es podran seguir els seus progressos a través de les xarxes socials o bé a la pàgina web http://www.rfevb.com/2016-copa-de-espana\nEn total seran més de 500 esportistes i tècnics catalans que es desplaçaran a Guadalajara en la festa del vòlei més gran d’aquesta categoria. Aquesta quarta edició millora les xifres de l’anterior amb 60 equips més, incorporant noves categories tant en els grups infantils com en els cadets. El desplegament en organització també bat rècords amb 76 àrbitres, 17 instal·lacions esportives, 45 pistes de joc simultani i més de 800 partits.


L'Ajuntament de Figueres ha convocat l'onzena edició del Premi 8 de Març Maria Rosa Ymbert amb l'objectiu de sensibilitzar els estudiants de segon cicle d'ESO de l'Alt Empordà sobre les desigualtats de gènere. El termini de presentació de treballs finalitzarà el 20 de febrer.\nL’Ajuntament de Figueres atorgarà fins a tres premis per a cada categoria. El primer premi consisteix en un iPhone 6 16 GB, el segon en un iPod Touch 16 GB i el tercer en un iPod Nano 16 GB. El jurat podrà considerar desert algun o alguns dels premis i igualment podrà atorgar accèssits si considera que algun treball és digne de ser destacat.\nLa regidora de la Dona, Dolors Pujol, destaca la importància d'impulsar accions com el Premi 8 de març per tal de "conscienciar els joves sobre les desigualtats de gènere, i reivindicar l'equitat de drets entre dones i homes per tal d'avançar en la lluita contra la discriminació de gènere, ja que avui dia, malgrat els passos que s'han fet, encara s'està lluny de la paritat".\nL'alcaldessa de Figueres, Marta Felip, afegeix que amb el concurs l'Ajuntament pretén "recordar i homenatjar la destacada figura de la figuerenca Maria Rosa Ymbert, una gran activista cultural, política i social".\nEl termini de presentació finalitzarà a les 18 hores del dia 20 de febrer de 2017. El lloc de presentació de les propostes és l’Oficina Municipal d’Atenció a la Ciutadania (OMAC) de l'Ajuntament de Figueres (avinguda Salvador Dalí 107, planta baixa). Podeu consultar les bases del premi al següent enllaç.\nDíptic informatiu 1\nDíptic informatiu 2


TRIBUNA DEL BERGUEDÀ: ESCOLA LESTONNAC DE TARRAGONA. ‘anar a l’ensenyança'\nESCOLA LESTONNAC DE TARRAGONA. ‘anar a l’ensenyança'\nTot va començar quan l'any 1683 un grup de quatre joves catequistes procedents d'Alcover s'instal•len a Tarragona per dedicar-se a la formació dels joves. Després de diverses vicissituds aconsegueixen la llicència eclesiàstica per fundar una comunitat de la Companyia de Maria. Per dur a terme aquesta fundació, arriben a Tarragona el 1698 tres religioses. Maria Humbert, Rosa Bosch i Maria Ballester de la casa de Barcelona, ciutat en la qual ja existia des de 1650 un convent d'aquest ordre.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 19:42


La Guàrdia Civil dona cita prèvia en línia per tràmits sobre armes - Diari de Girona\nLa Guàrdia Civil dona cita prèvia en línia per tràmits sobre armes\nddg 30.11.2017 | 11:40\nA partir d'ara, els ciutadans poden sol·licitar cita prèvia telemàticament per a tràmits administratius relacionats amb la unitat d'intervenció d'Armes i Explosius de la Guàrdia Civil a Girona. L'objectiu d'aquest sistema, segons informa el cos de seguretat en un comunicat, és millorar la qualitat en l'atenció als ciutadans mitjançant un sistema informàtic que permeti una gestió eficient del temps.\nHi ha ciutadans però que estaran exempts d'ús d'aquest sistema en els següents casos, quan s'hagin de fer consultes sobre dipòsit d'armes per motius de seguretat ciutadana. O per la presentació de documentació de tràmits de millora, d'audiència o recursos administratius. Les cites es poden demanar a: run.gob.es/citagc o a al web de la Guàrdia Civil.


Bon Preu factura 1.625 milions d’euros durant l’exercici 2020 amb un creixement del 20% en alimentació - Bonpreu\nEl creixement total del Grup Bon Preu ha estat d’un 9% respecte l’any anterior.\nAmb una inversió de 140 milions d’euros, el Grup s’ha centrat en l’obertura de 7 establiments, més de 30 reformes i la posada en marxa de la comercialitzadora elèctrica BonpreuEsclat Energia.\nS’han invertit 21 milions d’euros en equips de protecció per vetllar per la salut i seguretat tant de clients com treballadors en el context de la COVID-19.\nEl Grup Bon Preu, propietari de les ensenyes Bonpreu, Esclat, EsclatOil, BonpreuEsclat Online i BonpreuEsclat Energia ha facturat 1.625 milions d’euros (vendes netes sense IVA) durant l’exercici 2020, tancat el 28 de febrer.\nAquesta dada representa un creixement del 9% respecte a l’any anterior i un 20% en el negoci de l’alimentació.\nAquests resultats es troben emmarcats en un any extraordinari, on el model comercial ha afavorit les necessitats dels clients en un context marcat per la pandèmia: seguretat en el subministrament de tots els productes i un ampli assortit, constant aposta per producte fresc de qualitat, sensibilitat per la proximitat i proveïdors locals, uns preus molt competitius i comoditat de compra.\nAmb una inversió de 140 milions d’euros, el Grup s’ha centrat en l’obertura de 7 establiments tals com un Esclat a Rubí i a Castell- Platja d’Aro i nous supermercats Bonpreu a Terrassa, Alcanar, Banyoles i Alpicat i més de 30 reformes. L’increment de la plantilla enguany ha estat de 975 noves incorporacions ampliant l’equip fins a 8.900 professionals, dels quals el 96% tenen contracte indefinit.\nDurant aquest exercici també s’han tingut unes despeses extraordinàries valorades en 21 milions d’euros invertits en equips de protecció, per vetllar per la salut i seguretat tant de clients com treballadors. En aquest aspecte, cal remarcar la Certificació de Protocol Segur que va concedir TÜV Rheinland aquest estiu a establiments, magatzems i oficines per la correcta implantació de les mesures, i que s’ha renovat aquest passat gener a través d’auditories i informes als mateixos centres de treball.\nLa compra online s’ha incrementat considerablement, assolint un creixement de 118%, tant pel que fa a entrega de domicili com dels 17 punts de recollida a diferents poblacions.\nCal recordar, que el passat mes d’octubre Bon Preu va posar en marxa una nova activitat del Grup amb la comercialització d’electricitat amb BonpreuEsclat Energia. Aquest 2021, se seguirà potenciant el servei amb la comercialització de gas i la instal·lació de plaques fotovoltaiques.\nMalgrat la incertesa per aquest 2021, s’estima una inversió de 150 milions d’euros en l’obertura de nous establiments com un Esclat a Badalona aquest mes de març i Sant Pere de Ribes i nous supermercats Bonpreu a Mataró i Cassà de la Selva, així com reformes, que aniran en funció de l’evolució de la situació actual. Pel que fa a BonpreuEsclat online s’ampliarà el servei a noves poblacions tant pel que fa a punts de recollida, com a l’entrega a domicili, el que suposarà inversions en infraestructura logística per facilitar aquest creixement.


Ambients com a espais d’aprenentatge | Servei Educatiu del Baix Llobregat V\nA l’escola Roser Capdevila de Sant Joan Despí aquest curs és el primer que posem en marxa els ambients com a espais d’aprenentatge, de relació i comunicació. En aquests espais acompanyem l’alumnat en el seu desenvolupament global respectant els ritmes que tenen cadascun a l’hora d’aprendre.\nEls infants disposen d’un temps d’experiència activa, construïda per l’adult, però reconstruïda per ells mateixos, ja que es reuneixen per explorar diverses possibilitats de joc i sobre la diversitat de material.\nEls ambients segueixen el model socioconstructivista, que parteix d’un aprenentatge significatiu que té en compte els seus coneixements previs i destaca la gran importància de la relació amb els companys/es.\nUns ambients es realitzem dins les aules i d’altres en espais comuns de l’escola que s’adeqüen millor a les característiques pròpies de l’ambient, els preparem amb diferents propostes i amb material necessari per a què els nens puguin construir el seu aprenentatge a partir de l’experimentació la construcció, el joc, etc..\nEls ambients que realitzem a l’escola Roser Capdevila són el de construccions, el de mini mons, la llum i la foscor, l’art i experimentació. I els anirem modificant al llarg del curs.


La crisi de la covid-19 amenaça centres de conservació de la natura i la biodiversitat La República\nACN Olvan.-A Olvan hi ha la major reserva de rucs catalans de tot el món. Una raça que, durant anys, es va exportar arreu, però que ara està pràcticament en […]\nACN Olvan.-A Olvan hi ha la major reserva de rucs catalans de tot el món. Una raça que, durant anys, es va exportar arreu, però que ara està pràcticament en perill d’extinció. La crisi de la covid-19 l’amenaça encara més: el centre ha deixat de rebre visites, tampoc hi ha gent que en compri i els qui en tenen, no el fan reproduir per evitar despeses. Fuives és un exemple de l’afectació que la pandèmia té en els centres d’animals, on s’han deixat d’acollir visites i, per tant, de rebre ingressos. La Xarxa per a la Conservació de la Natura calcula que, a Catalunya, hi ha una vuitantena d’entitats que es dediquen a la conservació de la natura i la biodiversitat. Algunes han vist reduïts els seus ingressos en un 70%, i ara el seu futur està en joc.\nLa masia Camadoca, a Santa Maria de Merlès (Berguedà), és un centre gestionat per l’Associació de Defensa i Estudi de la Fauna i Flora Autòctona (ADEFFA) que duu a terme diversos projectes de conservació de la fauna al Berguedà. Hi tenen uns 500 animals, molts d’ells ferits per l’activitat humana com, per exemple, atropellaments o xocs amb fils elèctrics. Aquí, alguns animals es recuperen i tornen a ser alliberats, i d’altres, en canvi, es queden al refugi. Mantenir-los representa un cost que, mensualment, supera els 4.000 euros. Abans de la pandèmia, el centre acollia visites, sobretot d’escolars, i això els permetia subsistir econòmicament, però ara, per culpa de les restriccions, no en poden fer i, per tant, han deixat de rebre ingressos. Si la situació s’allarga, Camadoca haurà de tancar i com ella, a Catalunya, hi ha una vuitantena d’entitats que estan en perill per culpa d’aquesta crisi. Sense visites, tampoc és fa sensibilització ambiental La Sandra Carrera, coordinadora de la Xarxa per a la Conservació de la Natura, posa sobre la taula el fet que aquestes entitats són “claus” per a la societat, ja que fan una tasca “molt important” per a la recuperació de l’hàbitat i els ecosistemes, “que ja s’ha demostrat que són essencials per a la vida perquè, al final, conservar la natura és conservar la nostra salut”. Però no només això, aquests centres també duen a terme una important tasca de sensibilització ambiental que, ara, sense visites, s’ha deixat de fer. “Nosaltres necessitem les escoles, però les escoles també ens necessiten a nosaltres”, assegura la Núria Valls, responsable de Camadoca. Per això, esperen recuperar aviat les visites escolars o familiars, i superar així la crisi sense perdre cap entitat pel camí. Abans que això passi, algunes s’han hagut de reinventar. És el cas de Fuives, que ha tret al mercat una línia ecològica de productes de cosmètica elaborats amb llet de burra. “Reinventar-se o morir”, diu el seu responsable, Joan Gassó.


La Bellvitja (local tancat) | Gastronosfera\nInici > Restaurantes > La Bellvitja (local tancat)\nCatalana. La Bellvitja (local tancat).\ncalle Hospital, 38, Barcelona. Tel: 934 618 246\nLa Bellvitja: cuina medieval contemporània\nMar Calpena 26/08/2015\nEl restaurant La Bellvitja es troba en un antic convent del s. XV i ofereix propostes gastronòmiques d'allò més actuals amb tocs antics.\nÉs possible fer una gastronomia conceptualment ambiciosa i en petit format, però anant més enllà de la simple adoració pel producte? El respecte cec a la matèria primera semblava fins ara el camí dels establiments en la franja més accessible de preu per a certificar el bon fer i el coneixement del passat.\nLa “cuina del producte”, com taquigrafia de “allò que tothom entèn com bo”. I encara que seria injust dir res contra això –gràcies a déu, per la recuperació del producte!- sí que és cert que en alguns casos s’havia convertit aquesta en excusa per a la peresa intel·lectual en locals que, per la mena de públic a qui s’adrecen, no poden permetre’s molta experimentació formal.\nServeixi tota aquesta introducció per explicar alguna de les moltes coses que sorprenen de La Bellvitja, un restaurant al Raval de Barcelona que, tot i que acaba d’obrir, arriba carregat d’història. I, una cosa no treu l’altra, també d’amor per el producte. Un i altre s’expliquen pel passat de la seva propietària, Monika Linton, qui va passar de donar classes d’anglès a Vic a convertir-se en abanderada de la gastronomia espanyola, la bona nova de la qual es va dedicar a difondre a través d’un negoci d’importació i exportació de producte d’aquí.\nD’aquest, Brindisa, en neixerien uns quants locals d’èxit a Londres. I d’aquí a Londres, i de Londres, de tornada a Barcelona. L’indret triat per al desembarcament és un dels petits tresors ocults que encara emergeixen de tant en tant entre el desfigurat urbanisme de Barcelona. L’antic convent de la Mare de Déu de La Bellvitja, datat –quasi res– al 1462 és ara l’embolcall del local.\nEncara que la decoració de La Bellvitja ha anat més per la via neomodernista que s’estila ara, respecta encara les impressionants estructures de l’època, ben visibles. Una mica com el que ha fet el xef Carles Ramon als fogons. A la carta abunden les referències al Llibre de Sent Soví, el bestseller culinari de l’Edat Mitjana, però també a tractats posteriors, com el Llibre de Coch, o fins i tot a l’obra del gran codificador de principis del segle XX, Ignasi Domènech.\nCuina estranya als nostres paladars, allunyada de la modernitat? Ni per casualitat. L’almadroc, salsa amb base de formatge que apareix al Sent Soví i que és hereva del moretum romà, ens va agradar tant al acompanyar una butifarra negra com sospitem que ho va fer als nostres avantpassats.\nNo és l'única picada d’ull a l’antigor, des d’un gelat que ret homenatje a l’Hipocràs, o vi especiat, fins un altre que referencia les veteranes pastilles Juanola, passant per l’ús de carns o talls relativament infreqüents, com el conill o els menuts, arribats de la veïna Boqueria.\nNo manquen altres propostes més directes, com els formatges artesans, els embotits ibèrics o el peix de llotja, que obren el local a l’abundós turisme de la zona.\nPerò paga la pena seure’s a tastar les seves mandonguilles, fregides però d’interior casi cru, o el seu bacallà al pil-pil amb salsa de rúcula,\nQualsevol dels seus plats és per gaudint-ne sense aturar-se a pensar si l’afortunada troballa té ja cinc cents anys o és radicalment moderna: cuina d’avantguarda.


El Mercat de Mercats atreu més de 40.000 persones\nEl Mercat de Mercats atreu més de 40.000 persones a la plaça de les Glòries\nLa fira ha posat el focus en la sostenibilitat en una edició que ha tornat després de dos anys d'aturada\nOlga Borràs Boada | dilluns, 25 d'octubre del 2021, a les 11.11\nMés de 40.000 persones han visitat el Mercat de Mercats durant els tres dies en què la fira s’ha instal·lat a la plaça de les Gl`òries. Després de dos anys d’aturada i en en una ubicació nova, el certamen s’ha centrat en la gastronomia sostenible i ha coincidit amb la programació d’activitats de Barcelona com a Capital Mundial de l’Alimentació Sostenible.\nEntre divendres, 22, i diumenge, 24 d’octubre, els visitants han pogut comprar el millor producte dels mercats així com fer degustacions. L’espai tenia una zona de barbacoes per poder cuinar al moment el productes. A banda, també han pogut escoltar xefs i experts en sostenibilitat.\nParada de bolets al Mercat de Mercats\nVuit paradistes de diferents mercats de la ciutat -Concepció, Santa Caterina, Lesseps, Sant Andreu, Boqueria i Sants- han instal·lat una parada al Mercat de Mercats per donar a conèixer el tracte personalitzat i especialitzat d’aquests establiments.\nEn aquesta onzena edició també hi han participat mercats no alimentaris com els Encants de Sant Antoni, els Encants i el Mercat de la Flor.\n— alimentació — Institut Municipal de Mercats — mercats — sostenible


Mon Planeta | La relació simbiòtica d'arbres amb fongs i bacteris, clau pel futur dels boscos | Actualitat\nper Redacció 16/05/2019 13:30\nDifícils d’observar a simple vista, les relacions entre fongs, bacteris i les arrels dels arbres són molt diverses. Els investigadors que han dut a terme aquesta recerca s'han centrat a cartografiar tres dels tipus més comuns de simbiosis que es donen sota terra: fongs micorrízics arbusculars, fongs ectomicorrízics i bacteris fixadors de nitrogen. Cadascun d’ells comprèn milers d’espècies de fongs o bacteris que formen simbiosis úniques amb diferents espècies d’arbres. La disminució de determinats fongs provocada per l'escalfament global podria reduir un 10% l'abundància d'arbres que tenen simbiosi ectomicorrízica, la qual cosa pot agreujar encara més el canvi climàtic. Així ho afirma una recerca mundial, que s'acaba de publicar a la prestigiosa revista 'Nature' en portada, en la que ha participat Sergio de Miguel, investigador de la Universitat de Lleida (UdL), adscrit al CTFC a través de la JRU amb Agrotecnio.\nEncapçalat per les universitats nord-americanes d'Stanford i Purdue, amb l'ETH de Zuric, a Suïssa; l'estudi ha comptat amb un equip de més de 200 científics per elaborar el primer mapa global de les simbiosis dels arbres. El punt de partida de l'estudi -liderat per experts d'onze universitats i centres de recerca d'Estats Units, Regne Unit, Xina, Austràlia, Països Baixos, Itàlia, França i Espanya - és que alguns fongs estenen la capacitat de l'arbre per arribar a l'aigua i els nutrients mentre aquest els proporciona carboni per a la seva supervivència. De fet, aquests fongs l'emmagatzemen al sòl i, per tant, la seva disminució podria augmentar el carboni a l'atmosfera. Els investigadors han analitzat la distribució global d'aquestes relacions simbiòtiques utilitzant la base de dades del consorci Global Forest Biodiversity Initiative (GFBI). Aquest consorci té el seu hub central a la UdL, on es centralitzen i gestionen les dades.\nLa recerca contempla més de 1,1 milions de parcel·les d'inventari forestal i 28.000 espècies d'arbres de més de 70 països (31 milions d’arbres en total), així com els tres tipus de relacions simbiòtiques més freqüents, amb fongs micorrízics arbusculars, fongs ectomicorrízics i bacteris fixadors de nitrogen. Amb les dades del GFBI i la informació sobre quins fongs o bacteris simbiòtics s'associen més sovint amb diferents espècies d'arbres, un algorisme calcula el grau en què diferents variables com el clima, la química del sòl, la vegetació i la topografia semblen influir en la prevalença de cada simbiosi. Així han descobert que els bacteris fixadors de nitrogen probablement estan limitats per la temperatura i la química del sòl, mentre que els dos tipus de fongs estan molt influenciats per variables que afecten les taxes de descomposició, com la temperatura i la humitat.\n"Aquest primer mapa global de relacions simbiòtiques és clau per entendre com els boscos canvien i el paper que juga el clima en aquests canvis", afirma de Miguel, director del GFBI hub de la UdL. "El mapa i la base de dades d’inventaris forestals globals de la GFBI serviran de base per a la investigació sobre el els canvis en els ecosistemes forestals del món i el seu funcionament, la conservació de la biodiversitat i la gestió dels boscos”. El grup ha utilitzat el seu mapa per predir com les simbiosis podrien canviar el 2070 si les emissions de carboni continuen als nivells actuals: una reducció del 10% en l'abundància d'arbres amb simbiosi ectomicorrízica, la qual contribueix molt significativament a l'emmagatzematge de carboni al sòls forestals de les zones temperades i fredes del planeta. "Són patrons globals increïblement forts, tan sorprenents com altres patrons globals de distribució de la biodiversitat", afegeix de Miguel.\nBosc d'alzines a la comarca de la Selva | Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació\nTot i que la investigació ha donat suport a la hipòtesi del botànic David Read - trobar fongs micorrízics arbusculars en boscos més càlids i ectomicorrízics en boscos més freds - les transicions entre biomes d'un tipus simbiòtic a un altre han resultat molt més brusques del que s'esperava, basant-se en els canvis graduals de variables que afecten la descomposició. Això planteja una altra hipòtesi, segons els investigadors, que els fongs ectomicorrízics contribueixen a modificar les condicions ambientals locals on es troben per reduir les taxes de descomposició, que és el procés principal pel qual els nutrients del sòl passen a ser disponibles per les plantes. Els signants de la recerca posaran les dades del mapa en accés gratuït, amb l'esperança d'ajudar a altres científics a incloure els simbionts d'arbres en el seu treball. En el futur, els investigadors pretenen ampliar el seu treball més enllà dels boscos i\nescalfament global biodiversitat boscos fongs reserves de carboni


El Madrid no es deixa sorprendre - Empordà\nEl Madrid no es deixa sorprendre\nL'equip blanc supera el Gran Canària dels gironins Xavi Rabaseda i Oriol Paulí guanyant el seu vint-i-sisè títol de Copa, el tercer consecutiu Els jugadors entrenats per Pablo Laso fan bons els pronòstics contra l'equip d'Aíto García Reneses\nLA CORUNYA | RICARDO MOLINELLI/EFE 22.02.2016 | 06:30\nEls jugadors del Madrid celebrant la Copa del Rei ahir a la Corunya. efe\nEl Reial Madrid va vèncer l'Herbalife Gran Canària per 81-85 a la final de la vuitantena edició de la Copa del Rei, que es va jugar a la Corunya, i va aconseguir el seu vint-i-sisè títol, tercer consecutiu.\nUn triple de Jaycee Carroll va inaugurar la vuitantena final de Copa del Rei, que va tenir rèplica immediata per part d'un Herbalife Gran Canària disposat a vendre car el títol amb un 4-3 que va ser el seu únic avantatge en els dos primers quarts. El Reial Madrid, més ficat en el partit, va aconseguir un parcial de 2-13 per a un 6-16 (min. 7) que va semblar començar a canalitzar les seves ànsies de victòria. Els canaris, com en partits anteriors, van mantenir la calma i es van aferrar al partit amb tot.\nAmb defensa, amb accions individuals en atac i amb un desgast físic important, que va permetre tancar el primer quart amb un 18-24. En el segon parcial no va canviar la situació. Primer els canaris es van acostar amb un 24-26 (min.13) i, després, el Reial Madrid va tornar a instal·lar-se de manera efímera a la desena de punts d'avantatge (26-36, min.17).\nL'equip de Pablo Laso, sense acabar de rematar, feia la sensació de poder trencar el partit en qualsevol moment, mentre que el "Granca" semblava estar al límit de les seves possibilitats, però sempre trobava un mínim d'energia per igualar les propostes del rival.\nAmb guerres individuals pel mig, com les que mantenien Felipe Reyes i Eulis Báez, o KC Rivers i Sasu Salin, el marcador va tornar a estrènyer amb un triple al límit de temps de Báez que va posar el 38-40 amb el qual els equips van passar a vestidors. Les ànsies de sumar el tercer títol per part del Reial Madrid es van igualar amb les del "principiant", en aquestes arts, Granca, aspirant al seu primer trofeu de guanyador de la Copa.\nUn altre triple de Baéz, en l'inici del tercer acte, va tornar a posar els canaris per davant en el marcador, 41-40 (min. 20.30) i una cistella d'Alen Omic va significar el 43-40 (min. 22). El Reial Madrid va superar la frustració de no anotar en els següents tres llançaments, però va igualar el lluminós de forma ràpida amb Jonas Maciulis i Carroll (45-45, min. 24). Per passar als avantatges amb un 3 + 1 de Carroll que van arribar a ser de 6 punts (50-56, min. 27). Però el Granca, com va fer en els quarts anteriors, va tornar a minimitzar el marcador, ara amb triple gairebé des de les illes de Kevin Pangos, per deixar el marcador a deu minuts per al final en 59-62. El Reial Madrid no trobava la tecla necessària per pujar al marcador la seva teòrica superioritat, mentre que els canaris, amb treball, una mica travats i gairebé al límit, es van mantenir a l'aguait i amb opcions reals de victòria. Un 0-5 de sortida va assenyalar el camí a un Reial Madrid que va començar a esmolar els ullals acord al final s'anava acostant, 62-71 (min. 34), i el Herbalife Gran Canària començava a mostrar alguns signes de debilitat, fruit del cansament.\nRivers, amb un triple, va pujar al marcador el 68-78 a falta de poc més de tres minuts, el que va fer al seu equip fregar el trofeu amb la punta dels dits. El Granca ho va intentar, més amb el cor que amb el cap, però l'experiència del campió, del Reial Madrid, el va fer passar el tràngol amb suficiència. El Reial Madrid de Laso es va apuntar la seva tercera Copa del Rei seguida i va tornar a sentir-se campió.


Brasil. Penedo ~ km369 | Viatges, rutes i llocs a descobrir pel món\n21:00 Brasil , Rio de Janeiro No comments\nPartint de Rio de Janeiro, a uns 170km hi ha la ciutat de Penedo, en la Sierra de la Mantiqueira, una colònia d'arrels finlandeses, on es pot passar un parell o tres de dies entre montanyes i natura. Per la nit pot fer fred, per tant es recomanable portar roba de maniga llarga.\nEls primers colonitzadors arribaren a la regió l'any 1929, liderats per Toivo Uuskalio, que ficaren en pràctica, en aquesta zona, un projecte comunitari de propietat rural, basat en principis pacifistes, alimentació vegetariana i amor per la natura.\nEn el Clube Finlandia, s'allotja el Museu Dona Eva que reuneix més de mil objectes que van ser portats pels inmigrants. Destaca les col·leccions de nines finlandeses, les revistes i les fotografies.\nDiverses cachoeiras (cascades) s'amaguen als voltants de la ciutat, entre elles les Três Cachoeiras o la de Deus, amb 15 metres de caiguda.\nEn el centre de la ciutat, l'atracció és el parc temàtic de la Casa do Papa Noel, en el Shopping Pequena Finlândia. Remet a una petita ciutat nòrdica, amb cases de fusta. Per tota la ciutat, es pot degustar i menjar xocolata, molt típic d'aqui.\nCamí de Visconde de Mauá, en plena Serra d'Alambari, es troba paissatges tan macos com el de la foto, fet des de la terrassa d'un restaurant, al costat de la carretera.


La cara bruta de l’energia neta\nLa tecnologia verda és depredadora de minerals i terres rares que requereixen una mineria molt contaminant\nBarcelonaEl teu cotxe elèctric li estalvia milers de partícules tòxiques a l’aire de la ciutat i molt de CO2 a l’atmosfera, però la seva petjada ecològica és tant o més gran que la del cotxe de benzina. I no només perquè el procés de producció requereix molta més energia, sinó perquè alguns dels materials clau per a la seva fabricació tenen un origen molt brut. És ben sabut que el cobalt dels nostres mòbils -i de la bateria dels cotxe elèctrics- pot haver alimentat el conflicte bèl·lic i l’explotació infantil en mines de la República Democràtica del Congo, però el que potser no és tan conegut és que les terres rares i altres minerals indispensables per a la fabricació de plaques solars, molins de vent i bateries elèctriques són responsables de la perillosa contaminació al riu Groc a la Xina o de la falta d’aigua en alguns indrets de l’Amèrica Llatina.\nA mesura que tanquem mines de carbó per avançar cap a la descarbonització de l’economia correm el risc d’haver d’obrir noves mines encara més contaminants. A més de metalls tradicionals com el coure o el ferro, les tecnologies verdes depenen enormement d’una vintena de “metalls rars” o “materials crítics” -com els defineix la UE per la seva importància estratègica i el risc de falta de subministrament- com són el liti, el cobalt, el tàntal, el silici, l’indi o les terres rares, entre d’altres. “Les tecnologies verdes són depredadores d’aquests materials i si no hi ha avenços en la recerca d’alternatives com el reciclatge, la crua realitat és que continuarem amb una gran dependència de la mineria, amb uns processos d’extracció que impliquen un cost energètic i un cost mediambiental molt alt”, explica Joaquín Proenza, professor de mineralogia de la UB.\n“El poble del càncer”\n“Quan vaig visitar Mongòlia Interior fa dos anys vaig veure molta més contaminació que fa 10 anys”, explica per telèfon Guillaume Pitron, autor del llibre La guerra de los metales raros (Península). Aquest periodista d’investigació francès va visitar Baotou, la ciutat més gran de la regió xinesa de Mongòlia Interior, que és la zona de producció de terres rares més important del planeta. Un poblet de la regió, Dalahai, ha estat batejat com “el poble del càncer” per l’alt índex d’aquesta malaltia. Els seus veïns, relata Pitron, “han pagat un alt preu per les terres rares: homes de 30 anys veuen com els seus cabells es tornen blancs de sobte, els nens creixen sense que els arribi a sortir cap dent”.\nEls metalls i terres “rares” tenen propietats extraordinàries, amb camps magnètics capaços de produir molta energia, però la seva presència és escassa: per obtenir un quilo de luteci, per exemple, cal depurar 200 tones de roca. Aquest procés d’extracció i refinament requereix grans quantitats d’aigua i uns productes químics molt tòxics que, sense mesures de control estrictes, acaben contaminant els rius pròxims.\nLa factura mediambiental\nAl subsol de molts països desenvolupats, també els europeus, hi ha reserves abundants d’aquests elements, però la majoria no les exploten precisament pels alts costos mediambientals que suposa una mina d’aquest tipus. Llavors “es deslocalitza la contaminació”, resumeix Pitron.\n“Part de la urgència de molts països per explotar els recursos miners allà on hi ha reserves és per trencar el monopoli de la Xina”, afegeix Jamie Kneen, de MiningWatch Canada, que va organitzar un seminari internacional sobre el paper de la mineria en la transició ecològica.\nEfectivament, la Xina és avui el primer productor de 28 recursos minerals indispensables per a l’economia, entre els quals la majoria de metalls i terres rares imprescindibles per a les tecnologies verdes i de la comunicació (però també militars). Altres països tenen el monopoli d’algun material concret, com és el cas del niobi al Brasil o el beril·li als Estats Units, però la Xina controla més del 50% de la producció de prop d’una vintena de materials i més del 90% en alguns casos, com les terres rares. A més, controla la major part de la producció de cobalt a les mines de la República Democràtica del Congo.\nEl poder de la Xina\nEl seu monopoli ja va quedar clar l’any 2010, quan Pequín va prohibir l’exportació de terres rares al Japó en represàlia per la detenció d’un vaixell xinès prop d’unes illes disputades pels dos països. La decisió de retenir materials imprescindibles per als cotxes híbrids de Toyota, però també per a les plaques solars i fins i tot per als míssils dirigits, va perjudicar l’economia nipona, però també va posar en alerta molts altres països. Els EUA van obrir llavors una mina de terres rares a Califòrnia, però “la política de preus imposada per la Xina va forçar el seu tancament pocs anys després, ja que dels mil dòlars el quilo amb què es comercialitzaven les terres rares el 2013 es va passar a menys de 100 el 2017”, explica Proenza. No hi ha dubte que el monopoli xinès d’aquestes matèries primeres claus és un dels camps de batalla de la guerra comercial entre els Estats Units i la Xina.\n“Però a la Xina hi ha cada cop més protestes socials a causa de la contaminació d’aquestes mines, la gent es revolta i Pequín ara intenta també deslocalitzar la seva contaminació i traslladar les mines fora de les seves fronteres, ja sigui a l’Àfrica o Groenlàndia. A més, l’estratègia de la Xina és que no només controla la producció de les matèries primeres sinó també la dels productes finals, com les plaques solars o els mòbils”, explica Pitron. Les tecnologies del futur estan en mans xineses, i el planeta, de nou, en podria pagar un preu molt alt.\n“La transició energètica és una manera de substituir un problema per un altre”, alerta Pitron. El Banc Mundial estima que la demanda de minerals necessaris per a les plaques solars augmentarà un 300% d’aquí al 2050. Les reserves de materials crítics al subsol terrestre poden cobrir la demanda, “però cada cop són a més profunditat i per extreure’ls cal molta més energia”, alerta Proenza. Una extracció respectuosa amb el medi ambient és molt costosa, en un mercat on el gegant asiàtic imposa els preus.\n¿Això vol dir que cal renunciar a la transició energètica i a les tecnologies verdes? No. La fi dels combustibles fòssils és indispensable per salvar el món dels pitjors impactes de l’emergència climàtica, però cal vigilar com es fa aquesta transició. “Hi ha dues respostes possibles”, resumeix Kneen, en conversa telefònica des d’Ottawa: l’eficiència en la reutilització i reciclatge d’aquests materials, que podrien sortir de molts abocadors de deixalles electròniques que avui contaminen també el medi ambient en molts indrets del món, i l’eficiència energètica per reduir-ne el consum i la demanda. “Avui encara és més barat portar aquests minerals de la mina que no pas reciclar-los dels aparells vells, però cada cop hi ha més investigació en el camp del reciclatge -coincideix Proenza- i en un futur podríem veure com grans productors d’aquests materials ja no siguin els països que en tenen reserves més abundants al subsol, sinó els que, com el Japó, consumeixen més aparells i per tant tenen abocadors més grans de deixalla electrònica”.\nPerò, a l’espera d’innovacions tecnològiques en el reciclatge, tots els experts coincideixen que cal reduir el consum energètic per evitar les noves fonts de contaminació de l’economia verda. S’imposa de nou un debat sobre el “decreixement”, diuen. El canvi dels hàbits de consum és imperatiu. Potser en lloc del cotxe elèctric caldrà passar a la bicicleta i al car sharing.\nPrincipals proveïdors de matèries crítiques utilitzades en energies verdes\nXile, l'Argentina i Bolívia\nXile, l’Argentina i Bolívia tenen grans reserves de liti -usat en bateries de mòbils i cotxes elèctrics- que estan sent explotades a un alt cost mediambiental. Tot i que Austràlia n’és el principal productor mundial, només té el 18% de les reserves, mentre que Xile en té el 56%. Empreses mineres canadenques han obert mines a Sud-amèrica, “on els governs són molt partidaris de la indústria minera i on els requeriments d’impacte mediambiental són més laxes, com el consentiment informat dels pobles indígenes”, diu Jamie Kneen, de MiningWatch Canada.\nRepública Democràtic del Congo\nEntre brots d’Ebola i un conflicte bèl·lic enquistat, les mines de cobalt i de coltan (roca formada per la unió de columbita i tantalita) nodreixen tant la violència com l’explotació infantil al país. Els intents de lluitar-hi són tímides normatives com l’europea, que l’1 de gener del 2021 prohibirà els anomenats “minerals de conflicte”, tot i que no està clar com aclarirà quins ho són. La RDC té el 52% de les reserves de cobalt del món -s’utilitza en les bateries d’ió liti-, però bona part de les seves mines són explotades per la Xina.\nLes terres rares són 17 elements químics amb propietats úniques que els han fet components imprescindibles en els motors del cotxe elèctric o les turbines eòliques. La Xina produeix més del 90% d’aquests materials i prop del 70% de la seva producció prové de les mines de Mongòlia Interior, en especial la mina Bayan Obo, la regió xinesa més pròxima a Mongòlia. Però les poblacions de la zona en pateixen les conseqüències en forma d’acaparament de terres i desplaçaments amb baixes compensacions i amb una contaminació que els afecta greument la salut.\nAUSTRÀLIA REFINA A MALÀISIA\nREFINA A MALÀISIAAustràlia vol competir en el mercat de les terres rares però ha deslocalitzat els seus processos de refinament i els du a terme a Malàisia. Allà el gegant miner australià Lynas s’enfronta ara a una denúncia judicial contra la llicència que li ha renovat el govern malaisi -amb la qual opera des del 2012- pels residus radioactius que deixa al país. La roca que extreu a Austràlia és enviada a Malàisia per refinar-la i extreure’n les terres rares, un procés que genera grans quantitats de residus rics en elements radiactius com el tori, l’urani i altres metalls pesats.\nenergia renovable tecnologia Xina Telefonia mòbil mineria


La ciutat caníbal | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nLa ciutat caníbal\nQuan la ciutat sigui, per fi, definitivament orwelliana, potser esclati la guerra entre turistes i emigrants\n13 JUL 2017 - 16:24\tCEST\nLa trencadora proposta de l'italià Mario Botta.\nQuan la ciutat sigui, per fi, definitivament orwelliana, potser esclati la guerra entre turistes i emigrants. Amb els habitants locals al mig: atribolats entre servir els primers i expulsar els segons. A aquests benvinguts que arriben per gastar els diners i als malvingutsque han aparegut a la seva frontera per buscar-lo. Les dues tropes cara a cara, gràcies a aquesta economia de serveis en la qual no hi ha hagut “efecte crida” més poderós que una campanya turística.\nAbans que es desencadeni una distopia com aquesta, la ciutat haurà complert primer el ritual caníbal de devorar-se a si mateixa, l’urbanita n’haurà fagocitat el ciutadà i les lleis urbanes, paradoxalment, s’hauran engolit sense contemplació el “dret a la ciutat”.\nNo és casual, doncs, que des d’aquesta ciutat eventual (de festivals, congressos i fires: d’esdeveniments), creixi l’evocació d’allò que va poder ser. La nostàlgia per la Barcelona prèvia a la marca i al model (que no a la Model). Una ciutat l’imant de la qual no era altre que la promesa de llibertat. O fins i tot el llibertinatge, per no posar-nos massa transcendents. Així queda recollit a A chupar del bote (Editorial RM), un llibre que recupera el vessant subversiu d’El Molino, amb les fotos perdudes de Ximo Berenguer i textos i cançons de Manolo de la Mancha.\nUna evocació d’una altra envergadura és la que rastreja Carme Grandas a La Barcelona desestimada (Àmbit Serveis Editorials). Un estudi sobre els projectes que en el seu moment, entre els anys 1821 i 2014, no van rebre el sí de les autoritats públiques o privades i que han conformat, durant segle i mig, la història d’una ciutat paral·lela. Tota una tradició de concursos i adjudicacions que tradueixen el pols sense treva entre la vanitat urbana i la necessitat ciutadana.\nAquesta ciutat —més que amagada, arxivada— s’allotja en les catacumbes dels projectes rebutjats i la seva recuperació ens confirma que els canvis de fesomia proven les mutacions de les classes barcelonines, les seves prioritats, la repartició concertada dels seus prestigis. Si una ciutat es descobreix pel que ha construït, també hem de conèixer-la pel que ha rebatut construir.\nEn l’entrevista d’aquestes pàgines, Itziar González va més enllà i proposa que el millor que es pot fer per la ciutat és, precisament, no construir res de nou. Sota la sobredosi d’oferta que planteja aquest model econòmic, la dieta urbana seria la nostra salvació, l’únic camí viable per deixar de cruspir-se els uns als altres.\nAixí les coses, tampoc ha de ser casual la reedició d’El dret a la ciutat (Capità Swing). El clàssic d’Henri Lefebvre on queda clar que l’economia del turisme representa tant el lloc de consum com “el consum del lloc”. Que la desindustrialització de la ciutat la fa retrocedir a una condició medieval, per molta smartcity que tinguem a mà. O que la primera funció urbana de l’Estat és, precisament, burocratitzar el nostre hàbitat. Així que la democràcia implica saber, abans de res, que no hi ha ciutat ideal. Com tampoc hi ha habitant ideal: la nostra llibertat urbana sol acabar on comença la del veí.\nEn aquesta guerra civil, la ciutat continuarà funcionant com aquest “teatre espontani” on succeeix la política. Aquesta mateixa política que Itziar González va abandonar fa un temps amb l’objectiu de començar a fer-la d’una altra manera.\nEl problema és que això no sembla aplicable a la ciutat, ja que no hi ha manera d’abandonar-la per salvar-la. A l’espera de reconquerir la nostra condició ciutadana, els urbanites estem obligats a seguir fosos amb la ciutat. Tinguem el propòsit de transformar-la o bé destruir-la.


Amb motiu del Dia de l’Estany, que se celebra aquest cap de setmana, l’artista Swen Scmitz n’ha pintat tres de nous\nL’artista local Swen Schmitz afegeix tres obres noves a l’enciclopèdia d’aus de l’Estany d’Ivars. Ja són més d’una trentena de murals els que es troben a les parets d’Ivars d’Urgell i Vallverd. El projecte va néixer l’any 2019 quan l’artista i el consistori es van unir amb l’objectiu de fomentar el turisme a la zona i donar a conèixer les aus que habiten al parc natural.\nEls murals es troben acompanyats amb uns panells que proporcionen informació als visitants com ara el nom i també diferents curiositats de cada espècie. A més aquest any s’ha llençat una pàgina web complementària.\nCada any se’n fan 10 de nous i els d’enguany, Schmitz treballa per a tenir-los a punt per aquest mateix cap de setmana, quan es celebra el Dia de l’Estany i estan previstes visites guiades.\nJulen Andres Carralero i Ariadna Guiu Vila


Entrega del Premi Periodístic ATLL de l'aigua 2018 | ATLL\nEls Premis Periodístics ATLL de l'Aigua, que enguany han celebrat la cinquena edició, han estat lliurats el 7 de novembre en un acte celebrat al Col·legi de Periodistes de Catalunya.\nL'acte ha estat presidit pel director general d'ATLL, Alfredo Gutiérrez, i la degana del Col·legi de Periodistes de Catalunya, Neus Bonet.\nEl reportatge Història d'un got d'aigua, publicat en el magazín dominical de La Vanguardia el passat 8 de juliol de 2018 ha estat guardonat amb el primer premi del concurs de periodisme ATLL de l'Aigua. La peça, elaborada pel periodista Antonio Ortí, descriu el recorregut d'una gota aigua des de que arriba a un riu i acaba desembocant en un got d'aigua d'una llar. D'una manera clara, precisa i ben narrada, l'autor fa comprensiu un procés llarg i complex.\nPel que fa als tres accèssits d'aquest premi, s'han atorgat a la periodista Txell Vallespí per un reportatge amb el títol Reciclant l'aigua emès pel programa Efecte Papallona de Catalunya Informació sobre l'ús de l'aigua regenerada durant un període de sequera; a la periodista Lluïsa Fuentes, coordinadora d'un reportatge publicat a la Revista de Girona amb el nom "L'aigua domesticada: cinquanta anys de pantans", elaborat per diversos periodistes gironins i, pel que fa al tercer accèssit, la guardonada ha estat la periodista Mercè Fernández per una peça emesa a Vallès Oriental TV amb el nom "30 anys, 30 mirades", sobre la creació del Consorci Besòs Tordera i la millora qualitativa de la conca del riu Besòs.\nEl Premi Periodístic ATLL de l'Aigua, impulsat per ATLL Concessionària i amb el suport del Col·legi de Periodistes de Catalunya, ha reconegut la tasca dels periodistes que contribueixen, mitjançant els seus treballs periodístics, al coneixement i la difusió de la importància de l'aigua, tant des del punt de vista mediambiental com social, tecnològic i cultural.\nEl Jurat del Premi Periodístic ATLL de l'Aigua, format per un representant de l'Agència Catalana de l'Aigua, un representant del Col·legi de Periodistes de Catalunya, la degana de la Facultat de Ciències de la Comunicació de la UAB, el degà de la Facultat de Comunicació de la UPF i el director general d'ATLL, ha valorat "la consolidació el periodisme de l'aigua com un element cada cop més present en els mitjans, fora de les situacions de crisi i polèmiques".\nPremi periodístic ATLL 2018. Membres del jurat i periodistes guardonats\nTxell Vallespí i Neus Bonet\nMercè Fernández i Jordi Balló\nLluïsa Fuentes i Mª José Recoder\nAntonio Ortí i Alfredo Gutiérrez\nATLL ha estat guardonada a la IX edició dels Premis Atlante\nATLL obté el certificat del sistema de gestió de la seguretat alimentària conforme a la norma ISO 22000:2005


CACiS | AMiC\nAMiC (Art, Mestres i Creació) és un projecte coordinat per la Taula de les Arts Visuals de la Catalunya Central (TAV-CC), el Centre d’Art Contemporani i Sostenibilitat (CACiS) El Forn de la calç, el grau en Mestre d’educació Infantil d’UManresa (UVic-UCC) i el Centre de Recursos del Bages. Consisteix en una proposta educativa i formativa adreçada especialment a mestres i escoles en la qual es vol apropar l’art contemporani a l’àmbit educatiu. Cada any es proposarà una temàtica amb la qual treballar la pràctica artística a les escoles i que alhora serveixi com a eix per poder articular i treballar altres àrees de coneixement a partir d’aquesta vessant temàtica.\nArts, Mestres i Creació\nAMiC 2020-2021 | Connexions\nEl projecte AMiC proposa la pràctica educativa com a espai de trobada per assajar diferents disciplines artístiques on les i els mestres i alumnes puguin conèixer millor els llenguatges artístics contemporanis. També vol ser un estímul per tal de treballar diferents àrees del currículum a partir del llenguatge audiovisual i ampliar l’horitzó d’experiències i coneixements més enllà de la simple experiencia estètica per obrir tot un ventall de possibilitats a nivell educatiu.\nDurant el curs 2020-21, per a la 7a edició del projecte AMiC (Art, Mestres i Creació), hem volgut respondre a la situació en què ens hem trobat, que ens ha estat sobrevinguda i a la qual ens hi volem sobreposar. EL context de COVID19 ens ha portat a adonar-nos de la nostra fragilitat com a societat, i per altra de la nostra resiliència per fer front en comunitat i individualment als nous reptes que ens sorprenen.\nSi el confinament fa que unes persones ens aïllem de les altres, l’art ha de suposar el camí invers de reconnectar-nos entre nosaltres, a nivell simbòlic, creatiu, comunicatiu o emocional. L’art té una capacitat immensa d’apropar realitats llunyanes i de transformar-les per dotar-les d’un sentit comunitari. En aquest curs treballarem, doncs, per reconnectar-nos en múltiples sentits i dimensions creatives\nEl tema triat enguany, doncs ha estat és “Connexions”, ja que estem fetes i fets d’aquestes. El món és un feix de relacions, de connexions: uns fenòmens es connecten amb uns altres, unes persones amb d’altres properes o llunyanes, uns entorns naturals amb els seus habitants i els seus cicles de l’aigua i de les estacions, uns usuaris de xarxes socials amb altres usuaris a l’altra banda del globus terraqui. Així que, durant el curs 20-21, hem volgut donar valor al concepte de «connexions », especialment en un temps que ens ha tocat viure en què han sorgit noves formes de connectar-nos (o desconnectar-nos) i de relacionar-nos per fer front a diverses crisis actuals (des del Covid19 fins a la crisi climàtica) i en que sovint, massa sovint, ens hem trobat aïllades i aïllats, o rebent recolzament dels altres, fruit d’aquestes noves situacions sorgides en el segle 21. Això ens ha obliga a repensar-nos i, a repensar, també, en com ens connectem o reconnectem entre nosaltres i amb el món que ens envolta.\nDes del projecte AMiC creiem que és una oportunitat per explorar noves vies d’accés a l’art i al pensament, a les formes de relació i a la indagació i creació. Per aquest motiu hem cercat un tema que permet introduir formes d’art relacionals i que puguin tenir un component digital i en relació creativa amb les realitats analògiques. Formes d’art que permetin trobar connexions desconegudes entre fenòmens i desarticular algunes altres relacions per re-articular-ne d’altres, sigui en mons virtuals o en els nostres entorns físics i socials més propers, entre coses, si, però també entre persones.\nUna proposta que esperem hagi permés a persones petites i grans acostar-se a aquest entramat de relacions, de connexions, tan físiques com conceptuals i de mons virtuals i físics, imaginaris o reals. Connexions que, també esperem, hagin obert portes i finestres per descobrir nous entramats de relacions i per a crear-ne de nous gràcies a allò que les i els participants aportin durant el procés creatiu i investigador.\nAMiC 2021-2022 | Tots som artistes\nEl 12 de maig es commemorava el centenari del naixement de Joseph Beuys, un artista fonamental per entendre l’evolució de l’art contemporani. Des d’una concepció radical de la intervenció de l’art en la societat, la seva trajectòria es caracteritza per l’ús de les més diverses eines i propostes: de l’escultura a la performance, de la publicació d’artista al vídeo. Joseph Beuys és un dels grans noms de l’art del segle XX.\nÉs recordat per les seves escultures i happenings, que tenien sempre una perspectiva política, de qüestionament i revisió de la societat. Beuys també és conegut per ser un dels cofundadors del moviment Fluxus, la xarxa internacional d’artistes, compositors i dissenyadors que van lluitar contra l’objecte artístic tradicional entès com una mercaderia, i van posar l’exploració artística i l’activisme social i polític al centre de la seva obra. Aquest curs 21-22 viurem dues grans efemèrides, aquest 2021 el centenari del naixement de l’artista Joseph Beuys i el 2022, Manresa celebrarà el 500 aniversari de l’estància d’Ignasi de Loiola a la ciutat. Totes dues tenen un fil conductor amb la figura de l’artista que hem escollit.\nL’obra de l’artista plàstic alemany Joseph Beuys(1921-1986) està fortament relacionada amb la ciutat de Manresa. L’acció creativa anomenada Manresa 66, promoguda pel mateix Beuys juntament amb els danesos Henning Christiansen, músic, i Björn Nörgaard, escultor, vinculats al moviment Fluxus, fou presentada a la galeria Schmela de Düsseldorf el 15 de desembre de 1966. Amb aquesta iniciativa Beuys volia reflectir la seva experiència existencial relacionada a un procés interior de canvi i transformació. A partir de les seves vivències, l’artista, proposà un camí per sortir de la seva cosmovisió particular per atansar-se a una recerca interior renovadora. El punt de partida de Joseph Beuys fou el seu encontre personal amb l’obra de Sant Ignasi de Loiola.\nL’interès de Beuys per Sant Ignasi neix a partir d’una crisi existencial i la voluntat de comunicar i compartir el seu procés interior amb altres persones. La trobada amb Sant Ignasi de Loiola canvià radicalment la vida de Joseph Beuys, persona no-creient però sensible a la dimensió espiritual de l’existència humana. El que volia transmetre aquest artista era que una persona, a través de l’evolució de la seva vida interior, pot refer les seves forces interiors i emprendre una nova vida. Beuys considerava que tot procés de superació dels problemes personals s’havia de basar en experiències d’espiritualitat. Això és el que pretenia transmetre l’acció Manresa 66, projectar a l’exterior el que havia estat una reeixida experiència interior.\nEls artistes convidats són Nathalie Rey i Enric Mauri Aquest curs sorgeix dels projectes duts a terme conjuntament entre els artistes visuals Nathalie Rey i Enric Maurí. En el format taller, comparteixen estratègies creatives i processuals amb altres persones, des de la perspectiva del creador alemany Joseph Beuys, que proclamava la democratització de l’art i defensava la idea radical que tots som artistes. Volem que sigui una gran festa de la creativitat col·lectiva, amb l’objectiu de fer una pel·lícula entre totes les participants prenent com a model el projecte fílmic que desenvolupen actualment Rey i Maurí.\nAprofitant que enguany se celebra el 100 aniversari del naixement de Joseph Beuys, i tenint en compte com treballem nosaltres, proposem crear una sèrie d’escenes entre tots per realitzar una pel·lícula entorn del forn de calç i rodalia. Es planteja una narrativa oberta, sense guió previ, prenent com a referents el cinema antropològic, les estratègies surrealistes, l’estètica de l’absurd o algunes pràctiques inspirades amb el cinema de culte i produccions com El setè segell, d’Ingmar Bergman (1957) i Peau d’ane de Jaques Demy (1970). Es tracta de fer un exercici col·lectiu en el qual la frontera del que és o no és art quedi diluïda i es potenciï l’entusiasme i la creativitat com a estratègies creatives. A través de disfresses i les localitzacions que ofereix l’entorn, ens inventarem una història on tot hi pugui cabre. Els participants seran actors, directors, guionistes i càmeres, ja que les gravacions les faran tant els directors del taller com els participants, utilitzant els seus propis mòbils.\nNathalie Rey – https://www.nathalierey.com/\n2013 – 2016 Escola Massana, Barcelona. Grau superior d’Arts aplicades a l’escultura.\n2007 – 2013 Grau de Literatura i llengües modernes. Universitat de Barcelona\n2002 – 2004 Grau superior de fusteria. Institut Tècnic de la Fusta, París.\n1993 – 2000 Arquitecte superior DPLG. Escola d’Arquitectura de Versailles, França.\nEnric Maurí – http://enricmauri.blogspot.com/\nTreballa des de la pintura, el dibuix, l’escultura, el vídeo i performance. En les tres últimes dècades ha participat en la creació de revistes i espais d’art i també a comissariat cicles d’art contemporani. Treballa en diferents mitjans i fa un ús lliure dels llenguatges. La seva obra s’articula a través d’interrogar i interrogar-se com a mecanisme de debat i pensament\nLa part teòrica d’aquest curs el fa Pilar Parcerisas / Crítica d’art, historiadora de l’art i comissària d’exposicions independent. Va néixer a Manresa i viu a Barcelona. És doctora en Història de l’Art i llicenciada en Ciències de la Informació. És membre fundador del diari Regió 7 i d’Edicions Intercomarcals, SA (1977). Ha comissariat al voltant de cinquanta exposicions, entre les quals destaquen: «Idees i Actituds. Entorn de l’art conceptual a Catalunya, 1964-1980 … »(1992),« Joseph Beuys. Manresa »(1994),« Agnus Dei. L’art romànic i els Artistes del segle XX »(1995),« Dalí. Afinitats electives »(2004),« Man Ray, llums i somnis »(2006),« Accionisme vienès »(2008),« Joseph Beuys. Diary of Seychelles »(2009),« Il·luminacions. Catalunya visionària »(2009),« Meridià Granollers anys 70 »(2009),« Marcel Duchamp. “Do not forget” »(2013-2014),« Dalí, Duchamp, Man Ray. A chess game »(2016),« Ponç. Diàbolo »(2017) i« Adolf Loos. Espais Privats »(2017-2018).\nPer altra banda, com altres anys, Gabriel Lemkow ens presentarà un taller teòric-pràctic per aplicar la figura i temàtiques que Joseph Beuys i artistes del moviment Fluxus en relació a les moltes possibilitats que a partir d’aquest creador contemporani i el moviment artístic de Fluxus es poden dur a terme a les escoles. Ecologia, natura, crítica social, performance, creativitat participativa….. són algunes de les temàtiques que es poden extreure de les creacions de l’artista Joseph Beuys. Gabriel Lemkow Tovias (Barcelona, 08/05/1980) és professor en el Grau d’Educació Infanfil a la Facultat de Ciències Socials de Manresa de la UVic-UCC. És doctor en Filosofía (University of East Anglia, UK), professor en el grau d’Educació Infantil a la Facultat de Ciències Socials de Manresa (UVic-UCC) i docent del Màster en Neuroeducació i membre del Lab0_6. S’ha especialitzat en Teoria Estètica, Filosofia de l’art i Filosofia de l’educació. Pertany al Grup de Recerca GRENEA. Ha publicat diversos capítols de llibre sobre temes de Filosofia de l’art, Filosofia de l’Educació i pràctica pedagògica. Ha publicat en Revistes científiques com ara Guix i Cuadernos de Pedagogía. Direcció i disseny del programa del curs 2021/22 Roser Oduber / artista visual i directora del Centre d’Art Contemporani i Sostenibilitat El Forn de la Calç.\nRevista AMiC 2021


EL MÀPING COM A EINA INTEGRADORA EN UN PROJECTE DE CIUTAT > Servei d'Educació\nEL MÀPING COM A EINA INTEGRADORA EN UN PROJECTE DE CIUTAT\ndivendres, 25 / de novembre / 2016 11:03\nAmb motiu de l’encesa de llums a la ciutat de Banyoles el proper divendres 2 de desembre, alumnes de tots els instituts de la ciutat han confeccionat un màping a la Plaça Major. L’objectiu de la iniciativa és que els alumnes s’impliquin en un projecte de ciutat, que utilitzin eines conegudes per implementar-les en altres àmbits, fomentar la creativitat i el treball en grup entre alumnes i entre professors d’altres instituts. Aquest projecte s’emmarca en les Jornades sobre Intel·ligències Múltiples a l’Aula (J-IMA) que es celebren a Banyoles els dies 2, 3 i 4 de desembre, organitzades per la Universitat de Girona.\nEl fil conductor és l’encesa de llums de Nadal, tot i que el tema, la tècnica, els continguts i l’avaluació han estat concretats per cada institut.\nEls alumnes de Casa Nostra han creat un màping intercursal, que gira entorn al tema de l'encesa de llums de Nadal i el que creuen que aquest fet representa pels infants.\nUn grup de tretze alumnes que cursen l'optativa de tecnologia a 4t d'ESO participen en nom de l’Institut Pla de l’Estany al màping amb el tema dels videojocs, realitzat amb les tècniques de la programació Scratch i l’Stop Motion.\nL’institut Pere Alsius participa amb dos grups dels cursos d’emprenedoria, i el màping anirà sobre aquest tema.\nL’institut Brugulat participa en el màping amb alumnes de 4rt d’ESO i 1er de batxillerat i han experimentat amb diferents tècniques com poden ser l’Stop Motion, el dibuix, la pintura, el volum, el treball amb llums, l’edició de vídeo i el control de la càmera per a fer la filmació pròpiament dita.\nIdea de la iniciativa: Àrea de Promoció Econòmica de l’Ajuntament de Banyoles.\nAutors de la proposta: Miquel Rustullet Reñé, Anna Roura Ballell, Joan Carol Tarrús, Josep Masdevall Vidal, Assumpta Planas, Andreu Elias, Xevi Sala i Maria Doñate\nCentre/entitat dels autors: Departament d’Enginyeria Elèctrica, Electrònica i Automàtica – UdG, Servei d’Educació de l’Ajuntament de Banyoles, INS Pere Alsius, INS Josep Brugulat, INS Pla de l’Estany i Escola Casa Nostra.\nMés informació sobre les Jornades al web de J-IMA


Innovació i recerca per a la ciutat democràtica | Barcelona Futura\nInnovació i recerca per a la ciutat democràtica\nAvui en dia no hi ha progrés social sense recerca i innovació, i aquestes no se sostenen només en l’acadèmia o en les tecnologies, sinó també en el coneixement col·lectiu existent a les nostres ciutats. Per garantir processos democràtics reals i una participació ciutadana efectiva en el govern de la ciutat cal desenvolupar no només plataformes i infraestructures digitals lliures i democràtiques i les seves comunitats, sinó també estratègies i iniciatives de recerca i innovació democràtica conjuntament amb la ciutadania, les organitzacions socials, investigadores i expertes. Cal consolidar Barcelona com un referent internacional de la innovació democràtica:\nDesplegar i consolidar el Laboratori d’Innovació Democràtica per tal de posar en marxa experiències pilot d’investigació, innovació i col·laboració entre ciutadania, organitzacions socials, investigadores i institucions per a l’aprofundiment democràtic i l’apoderament ciutadà.\nDonar suport a la constitució d’una xarxa d’espais d’innovació a la ciutat que comparteixi visió, estratègies conjuntes, metodologies de treball i coneixements per a la l’enfortiment democràtic en la ciutat. Aquesta xarxa no només inclou els diferents laboratoris i altres espais d’innovació municipals, sinó que hauria d’estar oberta a centres de recerca, projectes col·lectius, centres socials, ateneus, centres de formació, etc.\nDesenvolupar un pla d’innovació i recerca que aposti per investigacions emergents que creuin la tecnologia i la democràcia, així com el coneixement situat i les pràctiques dels moviments a la ciutat, a través de projectes europeus i internacionals, convocatòries extraordinàries de subvencions que permetin una dotació econòmica que possibiliti el creixement d’iniciatives i propostes.\nConvertir tecnologia, infraestructures i altres béns digitals en béns comuns a l’abast de la ciutadania i les seves organitzacions.\nCrear un viver de projectes on les iniciatives i propostes innovadores en matèria democràtica provinents de l’acadèmia o de la ciutadania i moviments socials puguin trobar el suport necessari per desenvolupar-se, facilitant l’accés a recursos de diferents tipus i promovent la col·laboració amb l’administració municipal.\nReivindicar el paper polític de les ciutats i dels governs locals teixint xarxes de relació amb altres ciutats del món per enfortir i reforçar la proximitat i la democràcia local. A partir de l’activació i la consolidació de xarxes entre ciutats a escala catalana, estatal i internacional; fomentant les activitats d’intercanvi i coneixement mutu per millorar el coneixement col·lectiu, i “internacionalitzant” el model Barcelona d’ecosistema de participació.


La condició humana de Carlos Franco arriba a Miguel Marcos | Bonart\nLa condició humana de Carlos Franco arriba a Miguel Marcos\nLa Galeria Miguel Marcos, c/ Jonqueres 10 de Barcelona presenta a partir del 10 de maig la mostra Canta el salze de Carlos Franco.\nCanta el salze indueix a l’espectador a fer un viatge introspectiu, a través d’una temàtica aparentment heterogènia, però amb la condició humana com subtil fil conductor de diferents situacions, unes reals i altres metafòriques. Després de la seva anterior exposició Ecos Revertits (setembre-octubre 2013), en la qual la força del color dels seus quadres era l’element vital que captava l’atenció de l’espectador, insistint en mantenir el seu “maniera de registrar el vist”, a Canta el salze, la recurrència als temes que impliquen l’atavisme individual, i l’estudi dels símbols de l’inconscient col·lectiu, l’artista proposa un viatge a través de les forces amb les que la Naturalesa exerceix control sobre la vida i la solitud egotista de l’ésser humà . Una mostra que convida a pensar en una essència crítica de l’obra, que de forma inconscient emet una sensació d’inquietud. Sent els motius mitològics i al·legories il·lusòries el nexe principal d’unió.\nEn la seva reivindicació per l’Ecosistema interior i exterior, l’artista presenta paisatges bigarrats i densos, sense retre culte a la nitidesa ni al bucòlic, on l’ésser humà apareix representat entre taques de color homogeni, qualls aquests de sentiment que canvien la percepció del món i afecten la totalitat del quadre. La figuració, aquest cop, apareix poc definida però perfectament explícita, tot i no ser realista. La pinzellada és vehement, àgil dins d’una composició complexa de veure, fregant l’abstracció i equilibrada.\nUna exposició en la qual s’aprecia una tasca àrdua i laboriosa, meditada, en la qual la crítica implacable i l’exigència pictòrica segueixen aconseguint alts nivells, sense obviar la poca confiança de l’artista en entendre la realitat en si mateixa, i que li segueix portant a un pensament tempestuós.\nCarlos Franco (Madrid, 1951), comença a exposar a la dècada dels 70, sent uns dels iniciadors de la Nova Figuració Madrilenya i al costat d’aquests artistes contribueix a renovar la pintura espanyola. A la dècada dels 80 se centra en l’atracció pels motius simbòlics, la mitologia clàssica i la seva relació amb l’inconscient, així com pels grans mestres com Rubens, Tiziano, Warhol, Delacroix, Picasso …, experimentant amb la juxtaposició d’imatges i la voluptuositat del color.\nA la imatge, “El salze plora, les aus canten” de Carlos Franco.


Victor Genestar, dels "Còmics" a "L'esbudellador"\nEn Víctor Genestar és un jove actor i cantant de Ciutadella que després d’haver participat en diversitat de projectes fora de l’illa,\nara es troba treballant al Teatre del Raval de Barcelona. Podeu consultar la seva trajectòria aquí: Trajectòria\nHola Víctor, després de l’èxit d’aquests darrers mesos al Versus Teatre de Barcelona amb l’obra "Els còmics d'una nit d'estiu" ara estàs a punt d’estrenar el musical “L’esbudellador de Whitechapel” en el paper del doctor Robert Openshaw al Teatre del Raval també de Barcelona.\n1.-Com és el teu personatge a “L’esbudellador” tant teatralment com musicalment?\nPrimer de tot gràcies per aquesta entrevista Nan Ventura, és un plaer poder explicar a tots els teus seguidors aquest nou projecte. El personatge que interpretaré a partir del 12 de setembre al musical "L'esbudellador de Whitechapel" s’anomena com molt bé has comentat Robert Openshaw i és el forense que s’encarregarà de certificar totes les morts de prostitutes que Jack l'esbudellador va deixant pel barri marginal de Whitechapel.. Aquesta obra es troba ambientada al Londres del s. XIX i tota ella està envoltada d’una atmosfera tètrica i decadent. A nivell vocal el doctor Openshaw és la veu greu de l’elenc i té moments solistes importants de gran contingut dramàtic. La partitura de Josep Ollé Sabaté, deixeble d'Albert Guinovart (Mar i Cel) és rica en harmonies i moments de gran musicalitat.\n2.-Com definiries el llibret i la part musical de l’obra?\nÉs una història original i enrevessada que dos bons amics, Oriol Estefanell i Marga Parrilla llicenciats en direcció per l’Institut del Teatre, van decidir escriure fa un temps. L’assassí més famós de la història mai va ser descobert i per tant dóna joc a la imaginació en quant al que allà va succeir. Et manté en suspens i fins al final no saps molt bé com acabarà la història. Pel que fa a la partitura, és una meravella, un musical de veritat, com els d’abans, amb moments molt emotius i àries dignes d’un musical de Broadway. Una orquestra de cinc músic en directe (piano, contrabaix, violoncel, clarinet i violí) i cinc cantants (tres al•lotes i dos al•lots). És un gran honor formar part d’aquest elenc.\n3.-Com han anat els assajos? T’has trobat còmode amb els teus companys i directors?\nLa veritat és que tot ha anat molt ràpid. Fa dues setmanes vaig rebre una telefonada dels directors del musical oferint-me el paper de Robert Openshaw després que l’actor que havia d’interpretar-lo hagués de marxar a Madrid. He estat treballant al Versus Teatre amb "Els Còmics d'una Nit d'estiu" i assajant simultàniament fins el passat 31 d’agost. Ara em passo tot el dia a casa estudiant i intentant agafar el ritme d’uns companys que porten 6 mesos assajant. Ja em va passar el mateix fa uns mesos amb un altre musical, el "Goodbye Barcelona", on vaig aprendre’m el llibret i partitures en només 10 dies. En un primer moment és molt dur però un cop has estrenat tot és més fàcil i gratificant. Els companys són fantàstics, grans professionals entre 20 i 35 anys plens d’energia i molt talent, amb els que ens hem avingut des del primer moments (Clara Altarriba, Roger Borrull, Mònica Portillo i Mireia Casado).\nEls directors també són excepcionals, no és molt normal trobar una direcció amb tanta voluntat i paciència, que expliqui exactament "què" i "com". Estic molt content.\n4.-Què creus que pot enganxar més al públic?\nEnganxarà la història, la música, el vestuari, l’escenografia...tot forma un ambient que et transporta al passat, a un passat fosc però interessant, a unes vides miserables però plenes d’història...el millor és que ho vingueu a veure i ho jutgeu vosaltres mateixos.\n5.-Fins quan et podrem veure en aquest paper? Quantes funcions teniu pensades fer?\nComencem amb tres prèvies els dies 12, 13 i 14 de setembre i estrenem oficialment el 17. Farem cinc funcions setmanals de dijous a diumenge amb "doblet" els dissabtes. Estem programats fins el dia 1 de desembre i ja s’està preparant una gira per Catalunya.\n6.-Hi ha molts menorquins que viuen a Barcelona o visiten la ciutat.\nT’agrada veure cares conegudes entre el públic?\nSempre és una gran alegria trobar gent de l'illa entre el públic, és una sensació de familiaritat, sobretot a l'hora de xerrar... la meua feina m’obliga a expressar-me en català central tot i que és veure un menorquí i canvio tot d’una!... M’ha passat alguna vegada que després d’una funció m’ha vingut algú del públic demanant-me si realment era menorquí, que ho havia llegit però no s’ho podia creure... És part de la meua feina però me sent molt orgullós de ser menorquí i una petita representació de la nostra cultura fora de l'illa.\n7.-Segur que serieu ben arribats a Menorca amb aquesta obra, ho veus possible?\n“Ojalà” Nan Ventura! sempre que faig un projecte a Barcelona penso en la possibilitat de poder dur-lo a Menorca, crec que li falta oci, a la gent li ha agradat des de sempre anar al teatre, passar una estona entretinguda, fugir per un moment de les preocupacions i deixar-se endur per una història ja sigui de riure, de plorar o de por en aquest cas. En molts casos no depèn dels actors sinó dels productors, de si els surt a compte "travessar la mar". En fi, esper que algun dia açò pugui succeir, jo estaré encantat!\nEn aquesta professió el futur és sempre present. Mai saps cap on bufarà es vent i més val gaudir del que tens ara. Sí que tinc una possible reposició del musical "Goodbye Barcelona" a partir de la primavera i també alguns seminaris de teatre que impartir a diferents escoles. Ara per ara estic totalment centrat en "L'esbudellador de Whitechapel" que esper sigui un gran èxit. Hi esteu tots convidats! Serà una alegria poder saludar a tots els menorquins i menorquines que passin pel Teatre del Raval aquests pròxims dos mesos.\nSalut i ventura en tots els projectes que te proposis.\nMoltes gràcies Nan Ventura, gràcies per la tasca cultural que estàs fent a la nostra illa tan important i necessària per la cultura menorquina. Ens veiem al teatre!!!\nSi tens la targeta Nan, i vols anar a veure aquest musical, envia les dades a nan@nanventura.es i tindràs un 50% de descompte.


Multitudinari clam per la llibertat dels presos - Diari de Girona\nMultitudinari clam per la llibertat dels presos\nEls organitzadors de la manifestació a Barcelona reclamen que «es busquin espais per al diàleg i la negociació política»\nDesenes de milers de persones van participar a Barcelona en una manifestació convocada per la plataforma Espai Democràcia i Convivència per reclamar la llibertat dels presos sobiranistes empresonats i que es busquin «espais per al diàleg i la negociació política» per desbloquejar la crisi catalana. Segons la Guàrdia Urbana, la convocatòria va reunir 315.000 manifestants, mentre els organitzadors van elevar la xifra fins a les 750.000 persones.\nLa manifestació es va iniciar a tres quarts d´una del migdia a la plaça d´Espanya i va acabar a l'avinguda del Paral·lel, reunint una àmplia representació d'institucions, partits polítics i entitats molt diverses, amb el president del Parlament, Roger Torrent i l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, com a màximes autoritats a la capçalera de la marxa.\nConvocada amb el lema «Pels drets i les llibertats, per la democràcia i la cohesió, us volem a casa», la manifestació va coincidir amb els 6 mesos de l'empresonament dels líders independentistes Jordi Cuixart, president d'Òmnium Cultural, i Jordi Sànchez, expresident de l'Assemblea Nacional Catalana (ANC) i actual diputat de JxCat.\nAixí, al llarg dels prop de dos quilòmetres del recorregut, els manifestants van portar nombroses samarretes i altres peces grogues, pancartes amb lemes «llibertat per als presos polítics» o «jo també soc CDR -comitès de defensa de la república-», a més de banderes estelades. Durant tot el trajecte, els participants van llançar consignes com «no esteu sols», «som gent de pau», «prou 155» o «llibertat presos polítics», i també es van escoltar crits de «Puigdemont, president».\nA més del president del Parlament i l'alcaldessa de Barcelona, una àmplia representació de les formacions independentistes de Junts per Catalunya, el PDeCAT, ERC, i la CUP van participar en la manifestació, igual que Catalunya en Comú-Podem. Entre d'altres, van assistir-hi Elsa Artadi i Eduard Pujol (JxC), Marta Pascal (PDeCAT), Marta Vilalta (ERC) i Xavier Domènech. Al costat d'institucions i partits, van ser-hi també representants de les entitats sobiranistes Assemblea Nacional Catalana i Òmnium Cultural, i els líders dels sindicats CCOO i UGT a Catalunya, Javier Pacheco, i Camil Ros.\nLa plataforma «Espai Democràcia i Convivència» està integrada per diverses entitats, associacions i sindicats, entre ells CCOO i UGT, que consideren que «els problemes polítics han de tenir una resposta política i no repressiva» i demanen a les institucions catalanes, espanyoles i europees que «busquin espais per al diàleg i la negociació política».\nEn el text que la plataforma va llegir al final de la manifestació, al parc de les Tres Xemeneies, també es va fer una crida al «diàleg», es va urgir a formar un Govern que «recuperi» les institucions catalanes i es va criticar la «utilització abusiva i desproporcionada» del codi penal i de la figura de la presó preventiva.\nLa petició d'excarceració dels dos Jordis es va repetir durant tot el trajecte de la manifestació i a l'acte final de la resta de presos sobiranistes empresonats a diferents presons: Oriol Junqueras, Joaquim Forn, Jordi Turull, Carme Forcadell, Dolors Bassa, Raül Romeva i Josep Rull.\nLa manifestació va causar alteracions en el transport públic i privat a l'entorn de la ciutat. Pel que fa al metro, la parada de Paral·lel va ser tancada: els combois de la L3 no s'hi van aturar durant unes hores i els de la L2 només funcionaven entre les estacions de Sant Antoni i Badalona Pompeu Fabra. A causa de les aglomeracions, també hi va haver complicacions en els accessos a les parades de plaça Espanya i Sants Estació. Pel que fa al trànsit, el túnel de la Gran Via al seu pas per la plaça Espanya va ser tallat per la manifestació.\nTorrent avisa que «si som transversals i també ens unim som imparables». Catalunya


NÚRIA GUIU SAGARRA - CRA'P\nCRA’P resident maig – juny – desembre 2011\n(EL PAÍS DE LES MERAVELLES CAURÀ DEMÀ)\nUna barreja de thriller i pel·lícula romàntica on emocions i somnis es confronten i s’enllacen amb el món físic i real; una societat on l’ individualisme és cada cop més present, on el ritme frenètic de les grans ciutats ens empeny a seguir endavant sense mirar enrere i ens connecta a través de pantalles d’ordinador.\n“Sense paraules, un gemec animal que puja a la gola, que s’extén per tot el cos i que empeny per escapar-se i cridar sense saber perquè; és l’instint que lluita per esdevenir lliure de la consciència”.\nNúria Guiu Sagarra comença a fer dansa clàssica a Mollet del Vallès als 7 anys a l’escola Marta Pons. Al 2001 descobreix el mon de la dansa contemporània gràcies a Lucía Sanchez Salinas i gràcies a l’espai La Serradora a Mollet. Es gradua a l’Institut del Teatre de Barcelona i forma part de la companyia jove IT Dansa. Treballa amb diverses companyies com: Batsheva Dance Company, Carte Blanche (Companyia Naciaonal de Dansa Contemporània de Noruega) i La Veronal. Darrerament ha treballat com asistent de coreografìa del coreògraf alemany Arco Renz.