Tasta 05 (hivern 2008) by Revista Tasta - issuu\nEls embotits de casa\nB E R G U E D À\nRESTAURACIÓ CULTURA COMERÇ TURISME\nanys de Farsa\nhivern 2008/09 2\nPRESENTACIÓ 03 Posa el Berguedà als mercats\nEL RETRAT 07 Mossèn Josep Ma Ballarín\nL’APUNT 05 Joan Roma,\nL’APUNT 13 Joan Laporta,\nENTITATS 14 50 anys amb la Farsa\nPARLEM AMB 19 Montserrat Minoves,\nENTREVISTA 23 Antoni Fogué,\nLLIBRES 37 de Ramon Miravitllas\npresidenta de la Farsa\npresident Diputació BCN\nMONOGRÀFIC 29 Els embotits de casa nostra\nRESTAURACIÓ 33 Hotel de Cal Marçal\nPERFIL 20 Dani Tristany\nL’APUNT 22 Ferràn Rañé\nGASTRONOMIA 40 La cuina i els productes de la terra\nREPORTATGE 42 Màrquez i Torres\nEXPOSICIONS 43 Grup d’Art Casserres\nA MIG CAMÍ 38 Obiols\nFETS I GENT 39 Ha estat notícia\nhivern 2008/09 3\nÉs una realització de:\nareagraficadigital Copyright d’aquesta edició: Adeugreb, S.L. Pl. St. Pere, 6 08600 Berga (BCN) Tel. 938 221 800 agd@areagraficadigital.com Idea i disseny original: Claudi Boix cbg@tastaelbergueda.cat Maquetació: Pilar Cerrillo Coordinació editorial: Pep Masana masana@tastaelbergueda.cat Han col·laborat: Joan Roma, Josep Muntanyà, Joan Laporta, Ferran Rañé, Joan Torra, Maria Ballús, José Mª Campos, Marta Romera, Gemma Sobrevias i Josep Genescà. Fotografies: Fotoluigi, Manel Subirà, La Farsa, Pep Pou, Manel Iglesias. Els 15.000 exemplars d’aquesta publicació es distribueixen gratuïtament a restaurants, hotels, bars, cafeteries, caixes d’estalvi, oficines de Turisme del Berguedà i el Palau Robert de Barcelona. No ens fem responsables de les opinions expressades pels nostres col·laboradors.\nImprimeix: Anman D. L. B-54258-2007\nPosa el Berguedà als Mercats Tasta el Berguedà ha tancat un acord amb el Institut Municipal de Mercats de Barcelona. El conveni permetrà que la publicació sigui distribuïda a diferents mercats de la ciutat. Amb aquest acord, emmarcat dins el projecte d’un millor coneixement sobre la comarca, Tasta el Berguedà dona un nou pas endavant en la tasca col·lectiva de donar a conèixer les potencialitats del sector de turisme del Berguedà. Cal recordar que els mercats municipals de Barcelona constitueixen una de les peces més rellevants del teixit social de la ciutat, són espais cívics de convivència on es conjuguen l’activitat comercial amb la lúdica i la cultural. I per això, posar la publicació als mercats és donar-li un nou impuls com a referència en els diferents sectors del Berguedà i alhora contribuir al desenvolupament econòmic-turístic de la comarca.\nAquest acord tambè comporta un nou plantejament d’augmentar la tirada amb el corresponent esforç económic que aixó representa. Vosaltres, els sectors implicats teniu la possibilitat de fer que aquest repte prosperi.\nhivern 2008/09 5\nL’APUNT JOAN ROMA\nQualitat i serietat o vull repetir certs tòpics, respecte els encants turístics que té la comarca del Berguedà. Tampoc parlaré de l’immens camí que hem fet en els darrers anys i la llarga caminada que encara ens queda si volem convertir-nos en una comarca de referència per tot Catalunya. És cert que ben pocs creien en les potencialitats del turisme, deu o quinze anys enrere. Ocupats en altres sectors, no feia falta buscar-se la vida en altres activitats. Era més còmode continuar les activitats de sempre. Però la necessitat fa moure l’enginy, i el que vèiem com poc rendible ara es veu amb altres ulls. Sobretot perquè la realitat mostra l’encert en els canvis fets. Però, hem de tenir sempre una mirada crítica i recordar el que busquem quan nosaltres anem de vacances en altres llocs. En primer lloc, tothom reclama qualitat i serietat en les propostes, en els serveis, en els equipaments, en els productes, etc. I aquestes dues paraules han de ser el nostre lema, sempre i en tot lloc. Estem lluny de poder-ho afirmar i encara menys de garantir-ne la universalitat a tota la comarca. I són elements bàsics per “vendre” la comarca en tots els sentits. Serietat i qualitat volen dir preus justos pels serveis que es donen, sigui d’hostaleria, de menjars, de productes de qualsevol mena. Escarmentar amb preus abusius a la clientela pot donar uns beneficis immediats, però una mala imatge eterna. I és fàcil espatllar una trajectòria i molt difícil recuperar la confiança. Són pocs els mals exemples a la comarca, però s’ha d’intentar eradicar-los tots. Serietat també vol dir no vendre productes de fora com si fossin de casa. I tant\nval pels bolets, com pels embotits, com pel pa, coques, melmelades, formatges, etc, etc. Aquí tenim una intensa feina a fer. A quantes botigues podem veure productes etiquetats com del poble i no ho són. Això ens perjudica a tots. Qualitat vol dir creure’s el producte i facilitar l’accés a tots els productes del poble i de la comarca. Si considerem que el turisme ha esdevingut un sector prioritari, hem d’actuar en conseqüència. No pot ser que pobles sencers quedin sense servei de restaurant uns dies a la setmana. O que tots tanquin el mateix dia, per fer festa. O que determinats horaris comercials siguin més propis d’altres països que no pas del nostre. Que tinguem ben senyalitzats tots els llocs d’interès , amb horaris, preus, telèfons,etc. prou ben indicats com perquè ningú es perdi o desconegui quan poden ser visitats. Que tinguem “paquets” d’ofertes pels diferents col·lectius que vénen a la comarca com perquè els donem ben mastegades totes les opcions que tenim, i no sigui una cursa d’obstacles trobar els encants que oferim. Podria seguir amb uns quants temes més, però l’espai és limitat i hi afegiré la necessitat de fugir de l’individualisme de molts actors del sector turístic, per passar a fomentar la col·laboració i cooperació entre tots els elements. És una de les grans feines del Consorci de Turisme de l’Alt Berguedà, però queda molt per fer i molt per avançar. Amb tot, i per acabar amb una nota clarament positiva, déu n’hi do la feina feta i la transformació aconseguida. Però, siguem conscients que queda molt per fer. (*) Alcalde Borredà\nhivern 2008/09 6\nCrisi? Quina Crisi\nAl menys, ara el Barça va bé Aquest dibuix original de 1916, és dedicat a Mossèn Ballarín i al FCB.\nhivern 2008/09 7\nEL RETRAT PEP MASANA\nJosep Maria Ballarín: ”Catalunya és una nació de nacions” Home culte i savi en moltes matèries és, mossèn per damunt de tot ➔\nhivern 2008/09 ➔ EL RETRAT\nossèn Ballarín és un home tan culte i multidisciplinar que no sembla d’aquest temps, on tot està tan especialitzat. El seu llibre Mossèn Tronxo va arribar a ser rècord de vendes al seu temps, Santa María, pà cada dia premi Ramon Llull i fins i tot ha rebut la Creu de Sant Jordi, essent el capellà català més mediàtic i segurament polèmic. Però, és dins l’àmbit de l’espiritualitat, de la teologia, del fer de capellà (que ell en diu feina de servei a l’amistat), on la seva figura ha adquirit la seva autèntica dimensió perquè com ell diu és la feina que està per damunt de tot, estar al costat de la gent és el més important. Ell, que en temps de preses, ha reivindicat sempre la contemplació i el silenci, no tan sols ha sabut mirar, sinó que a més ha vist el fons dels homes i la societat, i és per això que els seus pensaments i reflexions continuen essent un referent.\nEntre marrades i dreceres, vet ací, l’any 1920. Un any com els altres per a gairebé tothom, però no pas per a mi. M’asseguren que hi vaig néixer”.\n“Quan tot Europa ha perdut les festes dels folls, Berga ha sabut conservar-ne la millor”\n—Com es veu aquest món, ple de crisis polítiques i econòmiques, des de Gósol? – Mira, els polítics són incapaços d’arreglar la crisi. I encara m’ho sembla més veient com el Zapatero i el Moratinos fan el ridícul per tot arreu, aquí a i l’estranger. D’altra banda, aquesta crisi tampoc la resoldran els “taurons” de les finances, que són precisament els que ens hi han dut, a la crisi; per això, i no sé si hi podran dir alguna cosa els qui de veritat hi entenen, com\nhivern 2008/09 9\nara els economistes objectius, que més aviat semblen deixats de banda. —Una crisi que també afecta de ple el Berguedà. – El Berguedà és una comarca que durant tot un segle havia estat bàsicament industrial i també agrícola, i ara ja veiem que les fàbriques que quedaven van tancant i les cases de pagès fent turisme rural com a sortida, perquè la terra tampoc dóna. De tota manera, la gent sempre s’espavila com pot i és d’esperar que ara també ho faci; sempre que deixem de protegir a les multinacionals per apostar més per la gent de casa.\n—Almenys, el Barça va bé... – El Barça bé, però no hi ha gent a l’estadi pels horaris escollits i per tanta televisió. A més, saps què passa, que encara que el Barça els faci de cinc en cinc, hi ha hagut una campanya tan gran contra la Junta de Laporta que això encara repercuteix. Pesa més el partidisme que el joc del Barça. —En què dedica el temps lliure mossèn? – Escric i llegeixo, faig els meus articles setmanals, i ara he fet un pròleg que m’ha agradat molt de fer, el del Dietari que sortirà ara de mossèn Armengou. Hem de pensar que mossèn Armengou és un dels\nCada home és un món, cada comarca un univers. Però la gent d’aquestes contrades té un traç comú. És gent de llar de foc. Feta a hores i hores d’escó mirant el foc sense dir res, sense pensar res, només sentint la barreja de buidor i silenci que tots duem a dintre”\n“Un país és un amor”\nmillors prosistes que hi hagut a Catalunya en tot el segle XX. Escriu amb la naturalitat i la vivacitat del carrer major d’aquell temps i el seu dietari quedarà com un testimoni gairebé únic no ja de la resistència en una ciutat petita, sinó que tot plegat agafa més volada per poder entendre el fenomen a tot Catalunya, on els capellans van tenir més importància que no sembla, perquè manaven els “menjacapellans”. A l’àmbit de Berga, i salvant les distàncies, va ser un socràtic, amb el carrer major com a àgora. —I de projectes literaris en tenim cap?\n– Si, en tinc massa, per triar i remenar. Voldria seguir amb un llibre sobre la història de l’espiritualitat del qual tinc un 30% fet, és el treball de la meva vida, i també m’agradaria fer un llibre sobre les meves vivències a Can Barça. Igualment em faria molta il·lusió traduir Hamlet al berguedà. —No sabia que el berguedà fos un dialecte o una llengua? – No, home, vull dir que, a Hamlet, li posaria espardenyes de set vetes i llenguatge de taverna. Però, bé, tingues present que són molts projectes i jo no sóc escriptor, sóc capellà i aquesta feina que és de servei a l’amistat passa per davant de tot i, per sort, no em queda gaire temps per escriure, tot el dia tinc gent a casa. —Ara que parlava del projecte de la història de l’espiritualitat, cap on li sembla que va el vessant espiritual de l’home del segle XXI?\nJa només faltava que se m’endugués el cavall de la guerra. Se’m va endur el cavall de la guerra. Mentre el tramvia anava baixant avall, veia el pare palplantat al bell mig del carrer. La calba, els ulls enfonsats, el cos menut i emmagrit, el gest vençut. Mentre el tramvia anava baixant avall, es feia més menut, més emmagrit, més empobrit. Encara el veig, és la imatge més tràgica que duc a dintre. És la imatge de tots els pares i de totes les mares que veuen marxar un fill cap a la guerra”\n– Hem canviat els codis morals per allò que considerem políticament correcte, la qual cosa és una carallotada. Per exemple, si a l’Etoo el tracten de negre això és blasmat però si en aquell mateix moment a un jugador el tracten de “fill de Marfanda” per no dir altra paraula, tan sols perquè és català ningú protestarà. I no parlem de com han tractat a la pobra Reina, que tot i que sigui reina, és dels pocs personatges públics que em mereixen respecte.\nEs podria fer un decàleg d’allò políticament correcte de l’actualitat que fóra exactament el contrari de les taules de la Llei de Moisès. El que impera al món és no santificar les festes, no honrar el pare i la mare, matar, es desitja tot el que té el veí, només hem de veure com estan les hipoteques i els préstecs, els que roben més solen ser els que manen. A més, jo ja sóc vell, tinc vuitanta-vuit anys, amb una mica de pega en faré noranta, i els anys i la vida passada et donen una lucidesa per entendre les bajanades que d’uns anys enrere ja no tens. Ep! No vull pas rondinar perquè, en últim terme, si crec en Déu crec en l’home, perquè Déu es va fer home, i per tant l’home val la pena, sempre em preocuparia més la vida i la mort d’algú que no les desventures d’una óssa prenyada pels Pirineus. Per\nhivern 2008/09 11\nAmbaixador de Gósol ossèn Ballarín i Monset constitueix una de les personalitats més remarcables de la vila de Gósol. Destacat home de lletres, la seva producció literària amb més de 16 títols inclou tota mena de gèneres: des del periodisme literari, fins a la novel·la , l’assaig i la prosa de ficció. Les seves participacions als mitjans de comunicació com ara TV3, Catalunya Ràdio i Ràdio Estel també han contribuït a fer-lo popular arreu de Catalunya. Però malgrat tot aquest currículum, el que m’agradaria remarcar és la seva qualitat humana, home afable i proper sempre s’ha distingit per la seva implicació amb els gosolans i en la vida del poble, exercint d’ambaixador d’aquest petita però bonica vila berguedana que sempre porta dins el cor. Lluís Campmajor, l’alcalde\ncert, espero Queridos mamá y papá: algun dia també escamparan óssos pels carrers de Barcelona i potser els podríem domesticar i qui sap si servirien per guàrdies urbans. —Dins d’aquest canvi de codis morals, l’església cada vegada va a menys? – L’església, com a poble de Déu, sempre se’ns havia ensenyat que\nera una estructura perfecte, però la realitat és que està feta per homes, i l’home és imperfecte, de manera que n’ha fet de tots els colors que vulguis, per bé i per mal. Ara hi ha una crisi i l’exemple que dóna la jerarquia espanyola és llastimós però com que crec que està en mans de Déu, espero que s’espavili. La gent no va a missa perquè la\nLa guerra es va endur l’àvia, el pare i la\ngermana” “El difícil és veure l’home sencer: per allà no se salva i per allà no es perd” troba avorrida, perquè si dic el que penso és que moltes vegades des de l’església en comptes de repartir alegria, escampem tristor. Ens falta el bon humor que dóna l’esperança en creure que Déu també hi fa la seva. Aquí, a Gósol, fem missa, dit amb tots els respectes, de taverna, i a vegades fins i tot a la sala parroquial per estalviar-nos el fred. —I de mossèn Anglerill, què me’n diu? – És el rector més bo del món i part\nde l’estranger. Em va saber molt greu que un periodista parlant de la vinguda del Barça va dir que jo era el rector de Gósol, quan no arribo ni a vicari. —Vostè que és amic de Pujol i, sobretot, de Maragall, creu que el país els troba a faltar? – En Pujol era un superdotat, i en Pasqual a la seva manera també. Són irrepetibles i per l’amor de Déu no em faci dir res més. —Però vostè ha conegut molts polítics... – Al llarg de la meva vida molts. Me’n recordo que, a Queralt, hi havien arribat a passar tots, a reposar, a amagar-se, i a trobars’hi. Tots s’ajudaven i s’estimaven molt entre ells, però quan va venir la transició, em sap greu dir-ho, em van defraudar, perquè l’amistat es tornà picabaralla i els partits es van tancar sobre si mateixos. Han posat el partit per\nhivern 2008/09 ➔ EL RETRAT MOSSÉN BALLARÍN 12\ndavant de Catalunya. La classe política ha perdut la confiança del poble. Mira, si per exemple hi ha un 40% d’abstenció hi hauria d’haver un 40% d’escons buits. — Molta unió de boca en el tema de l’estatut, i al final cadascú pel seu compte. Per cert, ara el Constitucional retallarà el “som una nació”, vostè què hi té a dir? – Discuteixen si Catalunya és una nació, però fent una mica de gresca ho és tant que fins i tot Berga ho és. Catalunya no tan sols és una nació, és una nació de nacions petites com ho era Grècia. Aquest deu ser el nostre mal i la nostra sort, que sabem sobreviure però ens costa molt de conviure. —Escolti, vostè és home que ja dóna els titulars ja fets i acabats. – Perquè el que dic ja ho he pensat abans.\nDéu meu, aquest silenci de Queralt. No és la callada erta de la mort, és la vida arribada a ple amb refrecs d’eternitat”\n“El bon pagès, el pagès de debò, mai de mai no és un propietari sinó un posseït per la terra. Mai cap pagès de veres no trepitjarà la terra sentint-se’n amo; hi passarà sentint-se’n fill, amb arrels terra endins” … ser capellà és un bé de Déu, us ho diu un que no tenia cap ganes de ser-ho i que li costa molt de ser-ho”\nLa cosina colombiana Passeig de Gràcia avall ens trobem mossèn Ballarín amb una noia, la ”cosina colombiana”, dels seus parents transatlàntics que no fa gaire va descobrir i que han motivat uns quants viatges al país i diversos papers de qui tan bé es mou en el camp de la pastoral mediàtica. Aprofito per a ferlos una foto. Estan riallers: ell, el de sempre, i ella... bé, amb la rosa de Sant Jordi, el mòbil, el casc de la moto, la bossa verd pistatxo a l'espatlla i un top discret. El mossèn se'n va amb un ”Ja ens veurem allà dalt” de complicitat gosolana. Diu que ve de signar llibres al costat del Nobel José Saramago, que ahir va ser a Navarcles pel Festival de Cinema Solidari, i aquest lloc, Navarcles, em recorda que he de trobar un exemplar de ”K. L. Reich”, de J. Amat-Piniella, de Manresa, com la Gemma Espelt, a qui dec el coneixement del Blue Tropic. Un escrit breu de Benigne Rafart sobre Mn. Ballarín. Del "Dietari", article publicat a L'Erol (hivern del 2006) 23 d'abril.\nhivern 2008/09 13\nL’APUNT JOAN LAPORTA I ESTRUCH\nTerra d’amic ósol, Berga... Aquesta temporada la celebració de les juntes itinerants del FC Barcelona m’ha portat dues vegades al Berguedà. Ha estat com obrir aquella capsa plena de records que tothom té més o menys protegida. Aquell Berguedà tèxtil, creuat de sud a nord per una carretera petita i plena de revolts, ha deixat pas a una comarca que ara es mou aprofitant una autovia moderna que permet veure des del seu nou traçat alguns vestigis fascinants: parlo d’aquest patrimoni únic que són les colònies tèxtils i algun tros de terra que encara avui deixa entreveure que un dia –aviat farà quaranta anys!– hi passava un tren que molt lentament transportava, hivern i estiu, il·lusions, patiments i potser més d’una i dues utopies, de dalt a Guardiola fins a baix a l’estació de Plaça Espanya, a Barcelona. Res, que aquest viratge de memòria geogràfica, és per dir que hi ha coses que, sovint sense ni gairebé adonar-nos-en, canvien obstinadament, mentre que d’altres, com el ferro fred, mantenen la seva naturalesa. És el cas de l’amistat, un valor segur tant en temps de tranquil·litat com de sotragades. I en el meu cas, parlar del Berguedà i de l’amistat, em porta a Mossèn Ballarín. El mossèn em busca quan sap que em pot oferir un bon consell, i especialment sap com fer-s’ho per trobar-me quan les situacions són complexes i delicades. Com un bon amic, sempre sap ser-hi. Li ho agraeixo.\nVostès el coneixen bé. Dels anys de Queralt i ara a Gósol, un racó de país fet de la mesura exacte per acollir la humanitat del Mossèn. Escoltar-lo és un plaer. Certament sap molt. Ara parla de l’antiga Atenes ara de les patates emmascarades que fan a tocar d’Avià. I sap molt per la seva memòria, per les seves hores de lectura i d’estudi, però també pel seu gust innat per la conversa. A banda, la fortalesa i la solidesa del seu gruix intel·lectual és una bona prova que poques coses importants es poden improvisar, i encara menys, deixar a l’atzar. El Mossèn és dels nostres perquè estima el Barça. Però sobretot és dels seus. Sí, on sigui i davant de qui sigui, sempre exerceix de berguedà orgullós. En aquest sentit, poden estar tranquils, és un noble ambaixador de la comarca. A vegades explico que la riquesa del seu llenguatge i la profunditat de les seves reflexions necessiten camp per córrer. En termes futbolístics és tant com dir que al Mossèn se’l coneix bé i se’n gaudeix quan la pilota és fora de l’àrea i hi ha espai per trenar una jugada. Se l’ha de saber escoltar. I s’ha de fer amb la mirada innocent de qui torna a somiar un gol ja celebrat. Ras i curt, Mossèn Ballarín és l’amic que té el do de convertir la sobretaula en una experiència agraïda. La taula, el fum de l’havà i la claror de Gósol, són l’espai perfecte per a forjar-hi lligams i complicitats. Vosaltres que teniu a tocar l’experiència del Mossèn, aprofiteu-la. (*) President del Futbol Club Barcelona\nhivern 2008/09 14\nENTITATS JOSEP MUNTANYÀ\nL’Agrupació Teatral La Farsa de Berga ha arribat als cinquanta anys de la seva fundació, celebrant una colla d’actes en motiu d’aquesta commemoració. Essent una agrupació de teatre amateur, no podia mancarhi una representació teatral, amb El retaule del flautista, una obra coral de Jordi Teixidor que fou dirigida per Jordi Torrabadella i amb música original del seu germà Xavi. Hi hagué també una recepció a l’Ajuntament de Berga i un dinar a l’Hotel Berga Park que va aplegar un centenar de persones que han passat per La Farsa en els seus 50 anys d’existència.\n50è aniversari de l’Agrupació Teatral La Farsa\nhivern 2008/09 23 n el llistat de totes les obres que han fet pujar a l’escenari, hi trobem autors del teatre universal i català com Shakespeare, Pirandello, Goldoni, Bernard Shaw, Ibsen, Molièrie, Tenessee Williams, Francis Jammes, Gógol, Txèkhov, Eugène Labiche, Clifford Odets, Dürrenmatt, Milan Kundera, Giuseppe Berto, Woody Allen, Serafí Pitarra, Àngel Guimerà, Josep Maria de Sagarra, Joan Oliver, Feliu Formosa, Alexandre Ballester, Santiago Rusiñol, Maria Aurèlia Capmany, Baltasar Porcel, Josep Maria Benet i Jornet, Jordi Teixidor, Rudolf Sirera, Manuel de Pedrolo, Jordi Galceran, Ramon Vinyes, a més d’altres que fora llarg de citar. Un total de cent dues obres teatrals, sense excepció representades amb molta dignitat,\nEL RETAULA DEL FLAUTISTA. 2008\nhivern 2008/09 ➔ ENTITATS LA FARSA 16\nALLO QUE TAL VEGADA S’ESDEVINGUÈ. 1985\nELS SAVIS DE LA VILA TRISTA. 1986\nLA CURA D’AMOR. 1963\nen muntatges escènics acurats i a vegades espectaculars, per tal d’assolir el prestigi que sempre ha tingut l’Agrupació Teatral La Farsa a la ciutat de Berga. Estem parlant de teatre amateur i això vol dir moltes hores d’assajos intensos, tretes de l’oci i de les activitats de cadascú, destinades al seu amor al teatre. Un punt d’inflexió en la llarga vida de l’Agrupació Teatral La Farsa fou la mort el 2006 de Daniel Tristany. La seva activitat incansable des de la fundació de La Farsa l’any 1958 el va dur a la\ndirecció a partir de l’any 1960. Va saber encomanar la passió pel teatre a tot un seguit de col·laboradors que es mogueren sota el seu guiatge i feren que l’Agrupació Teatral La Farsa, a més de a Berga, representés moltes obres a d’altres indrets i també a Barcelona. En els Dilluns al Romea de la década dels seixanta, en competició amb altres grups de teatre independent de Catalunya, obtingué el Premi al Millor Actor Climent Vilella, per Figuretes de Vidre de Tenessee Williams, i el premi al Millor\nhivern 2008/09 17\nLA RAMBLA DE LES FLORISTES. 1987\nDirector Daniel Tristany, per Tu i l’hipòcrita de M.Aurèlia Capmany. També portàren al Teatre Romea la versió catalana d’Antígona, per gentilesa del mateix Salvador Espriu. Al Teatre Grec hi van representar El foc de les ginesteres de Josep M. de Sagarra. El 1973 van començar els Festivals d’Estiu de Teatre organitzats per La Farsa, que han portat a Berga les millors companyies del país i que enguany han arribat a la XXXIV edició ben consolidats a la ciutat. Des de l’any de la seva funda-\nANÒNIM VENECIÀ. 1980\nLA FILLA DEL MAR. 1974\nhivern 2008/09 ➔ ENTITATS LA FARSA 18\nARRAN DEL MAR CARIBE. 1982 (Homenatge a Ramon Vinyas)\nUN PAGÈS DE BARCELONA. 1985\nció, l’Agrupació Teatral La Farsa ha tingut la responsabilitat de posar cada any en escena El bressol de Jesús de Serafí Pitarra. Aquests Pastorets, que fa cent vuit anys es fan a Berga, constitueixen una tradició inseparable de les festes de Nadal i que atreu espectadors forans. Actualment, sota\nla direcció de Frederic Roda. Només resta donar a tots, actors, actrius i altra gent de la que s’anomena maquinària teatral que no surt a escena tot i essent imprescindibles, el regraciament per tanta voluntarietat i sacrifici esmerçats. I que continuï per molts anys!\nFIGURETES DE VIDRE. 1986\nhivern 2008/09 19\nMontserrat Minoves, presidenta de La Farsa\nLa Farsa segueix estant molt viva després de 50 Anys ontserrat Minoves és l’actual presidenta del Grup Teatral La Farsa, des de fa tres anys, però el teatre el porta a dins des de l’any 1955 en què va començar a actuar dins el grup de teatre “Acció Social i Catòlica” al Teatre Patronat, que va ser l’avantsala del grup teatral La Farsa, creat el 1958, per desllirar-se diu la Montserrat “una mica del control a què estaven sotmesos dins l’altre grup de teatre, i així vàrem poder anar per lliure”. – Com veu el futur de la Farsa? – Molt bé, perquè ara tenim molt\njovent que col·labora i assaja amb ganes, ara amb l’obra que hem fet pels 50 anys El Retaule del Flautista s’hi ha tornat a enganxar molta gent. Podriem dir que després de 50 anys, La Farsa està ben viva. – Quins projectes teniu ara? – Bé, ara, no podem optar a fer res més que els Pastorets que és l’obra que ens ocuparà totalment de l’octubre fins a mig gener, apart de preparar el concurs de garrofes. De cara a primavera, mirarem de fer alguna altra obra per acabar de celebrar els 50 anys.\n– A Berga, si hi ha alguna cosa que funciona molt és el teatre, tres companyies, moltes obres, etc. – Sí, comparat amb d’altres capitals de l’estil de Berga, estem al capdavant, apart d’això que has dit tenim els Festivals d’Estiu amb una programació d’obres d’altíssim nivell. Fins fa dos anys, ho organitzava La Farsa, però ara ho fa l’Ajuntament amb la col·laboració de les tres companyies de teatre. És una sort per Berga tenir\ntanta quantitat i qualitat de teatre a l’abast. – Quina mena d’obres de teatre prefereix? – El teatre de text, de bon text. Sobretot els clàssics, però si el text és bo, m’és igual dramàtic que còmic. – Ara que estan tan de moda els musicals, en fareu cap? – El que és clarament una obra musical, no, perquè has d’estar molt ben preparat. Però hem fet obres, com per exemple, l’última del Retaule del Flautista on hi ha escenes musicals.\nhivern 2008/09 ➔ ENTITATS LA FARSA 20\nDani Tristany, director, ànima i impulsor de l’Agrupació\nom el geni de la llàntia, Daniel Tristany va ser durant la seva vida un home atrapat en les petites dimen-\nsions d’un escenari. El somni d’un teatre digne de la ciutat de Berga es va plasmar en el Teatre Municipal, del qual fou artífex principal, vencent resistències. També l’Agrupació Teatral La Farsa ha crescut i s’ha expandit de la\nmà de Daniel Tristany. El seu esperit com a director, ànima i impulsor, una vegada acomplerta la seva voluntat, ha sortit i ha restat en llibertat, deixant-nos el seu llegat, com el geni. Daniel Tristany va néixer a Cardona el 9 d’abril de 1936. Ben aviat els seus pares es traslladaren a Berga per treballar a la fàbrica de filatura del Canal. La família\nhivern 2008/09 21\ns’integrà plenament a la ciutat. L’afecció al teatre del jove Daniel s’inicià en aquell teatret\nl’Agrupació Teatral La Farsa ha crescut i s’ha expandit de la\nmà de Dani Tristany.\nde la Congregació\nHan estat 45 anys de director\nMariana que existí al\nVall després de la guerra\nl’Agrupació Teatral La Farsa, posant aquest\ngrup existent al Patronat, a fi d’aconseguir una certa autonomia i de\nmoure’s amb més\nseva total en-\nfacilitat dins els\ntrega a l‘art de Talia li duraria tota la\nrigorosos cànons moralistes propis dels centres\nvida fins a la seva mort, ocorregu-\nque depenien de l’Església en aquella època.\nda el febrer del 2006. Quan, el\nDesprés que La Farsa tingués diversos direc-\n1951, l’elenc de la Congregació va\ntors, la personalitat de Daniel Tristany es va imposar,\npujar al Teatre Patronat, amb la\nja que, a més dels seus coneixements teatrals, fou\nclausura d’aquell modest teatre\nuna persona molt dotada per al liderat y era pos-\nanomenat de la Congre, Tristany va\nseïdor d’un do de gents que el feia atractiu en\ncontinuar interpretant papers a la\naquell món d’acords i actrius afeccionats al teatre.\nsecció teatral del Centre Catòlic, del Patronat. L’any 1958 fou el de la fundació de\nDurant els 45 anys de direcció de La Farsa, Tristany va saber donar un to de gran dignitat al més del centenar d’obres que va dirigir.\nhivern 2008/09 ➔ ENTITATS LA FARSA 22\nL’APUNT FERRAN RAÑÉ (*)\nDos referents únics er tota la família teatral d'aquest país, l'agrupació teatral La Farsa de Berga i en Dani Tristany són dos referents únics, imprescindibles. És absolutament extraordinari l'historial d'obres representades per "La Farsa" durant els seus cinquanta anys d’existència Per tots els que, abans de poder-nos dedicar professionalment a la nostre vocació, vàrem iniciar-nos en el teatre amateur, només podem sentir respecte i admiració per entitats con La Farsa; i per la seva tasca de formació d’artistes i de tècnics, tramoies, maquinistes, decoradors, regidors, apuntadors, maquillatge, perruqueria.. i, molt important, per a la formació d’un públic. És extraordinari aquest esforç de dies i hores de treball que, pràcticament, només es veurà recompensat amb l'estrena de l’obra amb “aixecar el telo”, amb els aplaudiments del final i amb tot el reguerol de comentaris que els espectadors generaran sobre l'última obra, sobre els personatges, els actors, les interpretacions, la direcció, els decorats, les llums... I, a posar fil a l'agulla, i cap a un altre muntatge. Una activitat que aplega tanta gent, tant d'esforç i tanta vocació com la faràndula, passarà, per força, per moments de dubtes i, fins i tot, de crisi.\nPerò és part inherent de la pròpia activitat. El que, potser, molts espectadors ignoren és que un escenari, per dins, s’assembla molt a un gran vaixell... ple de cordes, politges, torns i grans teles. El capità del vaixell de La Farsa ha estat, sens dubte, en Dani Tristany. L’home respectat per ser-hi al capdavant, per conduir-lo i portar-lo a bon port. Per tots els que arribàvem a actuar a Berga, era també el nostre amfitrió. L’apassionat coneixedor de teatre amb el que havíem parlat, que ens rebia, que coneixia la nostra feina i la volia compartir amb els seus conciutadans. L’home de teatre que t’ajudava en el muntatge i que et feia còmplice absolut de la l’activitat de La Farsa, de tots els seus projectes, de les millores dels seus locals o de la seva programació. Per a mi, rebre el 2005 La Garrofa D’or de l’Agrupació Teatral La Farsa i amb en Dani Tristany allà present, ha estat un dels moments més satisfactoris i agradables de la meva carrera. Llarga vida al teatre, llarga vida a La Farsa. Els millor records i homenatge per en Dani. I Molta merda! (*) actor\nhivern 2008/09 23\nENTREVISTA PERE FERRERES\nLa prioritat és treballar pels ciutadans”\nApassionat de la vida i de la funció pública, sempre ha pensat que en una societat democràtica, cal assumir el compromís de la participació. Antoni Fogué i Moya (Santa Coloma de Gramenet, 1955), llicenciat en Ciències Biològiques, és des del 22 d’abril del 2008 president de la Diputació de Barcelona. Un presidentde consens. Si no ho fos, no hauria obtingut el suport dels tres grups de govern i també el de CiU.\nhivern 2008/09 ➔ ENTREVISTA ANTONI FOGUÉ 24\nl’equip de govern de la Diputació el formem alcaldes i regidors de la província. És lògic, doncs, que respectem l’autonomia municipal. El que fem és donar suport als ajuntaments, els nostres primers interlocutors són els alcaldes i les alcaldesses\nEL PEDRAFORCA I LA NATURA.\nl president de la Diputació manté que defensar l’autonomia local i blindar les competències i els poders de l’administració local no va en contra de les altres dues administracions, l’Estat i la Generalitat, sinó que pretén reforçar el paper de totes a partir d’un respecte institucional més gran. Antoni Fogué subratlla que la política és una activitat voluntària, vocacional i apassionant de veritat.\n– La Diputació és l’Ajuntament dels ajuntaments? – És una manera de descriure la feina que fem, sí, sempre que ho entenguem en el sentit de cooperació dels ajuntaments agrupats, no en sentit jeràrquic. Al cap i a la fi, l’equip de govern de la Diputació el formem alcaldes i regidors de la província. És lògic, doncs, que respectem l’autonomia municipal. El que fem és donar suport als ajunta-\nments i per això els nostres primers interlocutors són els alcaldes i les alcaldesses. Els ajudem a fer la seva feina, que és proporcionar serveis públics als ciutadans. Qui presta el servei? L’ajuntament. Qui hi ha al darrere, sovint, ajudant a prestar–lo? La Diputació. Ens incomoda que no se’ns vegi, que quedem en un segon pla? No. Perquè fem la nostra feina, que és ajudar els ajuntaments perquè arribin allà on no arribarien\nhivern 2008/09 25\nLa nostra feina és donar respostes a qualsevol objectiu de desenvolupament local, a millorar i a innovar en els serveis públics locals, sobretot en els municipis petits. Hi posem diners, és clar, però també assistència tècnica i valor afegit.\ns i al a , è n\namb els seus propis recursos. De feina en tenim i en fem molta, i el que ens importa és que els ciutadans estiguin ben atesos. Aquesta és la nostra prioritat, no pas penjar–nos cap medalla, perquè el servei públic no pot ser mai una competició entre administracions. A més, des de la Diputació cooperem i treballem de forma coordinada amb el Govern de la Generalitat i amb el Govern\nd’Espanya. Sempre, i en temps de crisi més que mai, la suma d’esforços és imprescindible per garantir els mateixos objectius de servei als ciutadans. – Una administració que no es dedica només a repartir diners. – Efectivament. La nostra feina és donar respostes a qualsevol objectiu de desenvolupament local, a millorar i a innovar en els serveis públics locals, sobretot en els municipis\npetits. Hi posem diners, és clar, però també assistència tècnica i valor afegit. Què vol dir que respectem l’autonomia local, com deia abans, i que apliquem el principi de subsidiarietat, proclamat per la Unió Europea com a model de servei públic? Doncs que qui mana, qui decideix, és l’administració que presta el servei, és a dir, l’ajuntament. A la província de Barcelona hi ha més de cent municipis que no arriben als 1.000 habitants.\nhivern 2008/09 ➔ ENTREVISTA ANTONI FOGUÉ 26\nÉs clar que l’ajuntament d’un municipi petit no pot oferir determinats serveis si no compta amb el suport d’una administració supramunicipal. No té prou recursos tècnics ni econòmics. Algú pot pensar que bé el pot ajudar la Generalitat, però això és subestimar el municipalisme i la proximitat: la perspectiva de la Generalitat és nacional, la de la Diputació és local. Quan la Diputació posa en marxa una Xarxa de Biblioteques Municipals, no les obre ella, sinó els ajuntaments, però els dóna suport perquè en construeixin o les reformin, i perquè es puguin gestionar conjuntament de manera que el fons bibliogràfic accessible sigui el mateix si entres en una biblioteca de Barcelona que en un bibliobús que recorre els poblets que no tenen biblioteca. Així, compartint recursos i explotant–los en comú, en xarxa, hem aconseguit fer funcionar una xarxa de 185 biblioteques, 9 bibliobusos, amb 1.850.000 carnets d’usuari i que cobreix més del 90% de la població, una xarxa que segueix creixent i que no existeix en cap altra província espanyola. I\nEl Consell Comarcal entenc que no desapareixerà, en la mesura que la reforma territorial no afectarà la divisió comarcal.\ntreballem igual, cooperant amb els ajuntaments, que són els nostres socis, en la Xarxa de Parcs Naturals o en la gestió dels tributs locals. – Un dels grans objectius de la Diputació és reequilibrar el territori? – Sí, és clar. Quan dissenyem un servei públic per als municipis, entenem que la qualitat d’aquest servei ha de ser la mateixa tant si el municipi té 1.000 habitants com si en té 75.000. Les persones, visquin on visquin, han de rebre serveis públics equivalents. Un municipi de 5.000 habitants ha de tenir una biblioteca pública de la mateixa qualitat que qualsevol de la ciutat de Barcelona.\n– Com es pot evitar que les desigualtats entre municipis siguin cada cop més grans? – Per entendre la nostra feina, s’ha de valorar com quantifiquem les ajudes per a les inversions en equipaments i infraestructures: en un municipi de menys de 1.000 habitants, la mitjana d’inversió (mandat 2004-2007) se situa al voltant de 500 euros per habitant (511 euros per habitant), onze vegades més gran que la mitjana provincial (46 euros per habitant); en canvi, en els municipis de més de 50.000 habitants, la xifra baixa fins als 27 euros per habitant, gairebé la meitat de la mitjana provincial. Evidentment, costa més donar un servei en un municipi petit que en un de gran, i aquí és on intervenim com a factor de reequilibri. Si destinéssim homogèniament la ma-teixa quantitat de recursos per ciutadà ”perpetuaríem i engrandiríem les desigualtats”, estaríem tractant igual a municipis amb capacitat de recursos desiguals. La nostra funció és fer exactament el contrari. Cal afavorir la inversió incrementant els recursos dels municipis més petits, donat\nhivern 2008/09 27\nque assumeixen una demanda de necessitats dels seus ciutadans molt similar a la de municipis més grans, i en canvi tenen molts menys recursos de partida. –Vostè sempre ha defensat que una administració com la Diputació és imprescindible. – No només jo. També els meus predecessors, i el meu equip de govern, i ho reconeixen representants d’altres administracions i ho reconeix l’ordenació legal vigent, a Espanya i en altres països, sobretot els que tenen una fragmentació municipal similar a la nostra. Que som necessaris es pot demostrar amb dades a la mà. Quan es qüestionen les diputacions, no es posa en dubte el paper de govern local intermedi que exercim. En tot cas, es planteja un nom diferent, amb un escenari i unes competències molt més clares i un possible àmbit territorial diferent. Podem dir que canvia el nom, però no la funció, això és evident. – El nou Estatut d’Autonomia fa un reconeixement de l’existència de les diputacions, tot i que planteja que siguin consells de vegueries.\nEL PI DE LES TRES BRANQUES.\n– És el que deia abans: es consolida la funció de les administracions supralocals, que es considera que són necessàries com a govern local intermedi perquè els ajunta-\nments puguin desenvolupar els serveis públics locals. El que canvia és el nom d’aquestes administracions supralocals i, possiblement, també el seu àmbit territorial. Ara, jo defenso que la conversió de les diputacions en consells de vegueries, per ser plenament efectiva, ha d’anar vinculada a una millora del finançament local. Les vegueries s’han de crear en paral·lel a un increment dels recursos de les administracions locals. Reconec que el nou Estatut és el primer que fa un reconeixement destacat del paper dels governs locals. Té una vocació municipalista inèdita a Espanya fins ara; però el seu desenvolupament implica debatre’l amb un diàleg obert i sincer i tirar-lo endavant amb acord i amb consens institucional i polític. Al final del procés, la ciutadania ha de constatar que amb la nova ordenació territorial està més atesa i que naturalment això no deriva en un increment de la despesa pública. No ha d’incrementar-se la despesa pública per fer el mateix. – On quedarà el Berguedà? – Això no sóc jo qui ho decidirà, sinó el\nhivern 2008/09 ➔ ENTREVISTA ANTONI FOGUÉ 28\nParlament de Catalunya, que es on es debatrà la reforma territorial. Sens dubte ha de quedar allà on pugui aprofitar millor les seves potencialitats i recursos en benefici dels seus habitants i en benefici de tot el país. – I el Consell Comarcal del Berguedà? – El Consell Comarcal entenc que no desapareixerà, en la mesura que la reforma territorial no afectarà la divisió comarcal. En tot cas, es pot donar el cas que el Consell Comarcal, en comptes de tractar determinades qüestions amb la Diputació, ho hagi de fer amb un consell de vegueria. – Vostè és president de la Diputació per consens. La relació política amb una comarca com el Berguedà, amb molts alcaldes de CiU, és més complicada? – No. Tot i que, com en qualsevol altra administració, hi ha un lideratge polític, que en el nostre cas és un equip de govern format pel PSC, per ERC i per IC–V, busquem sempre el màxim consens en les decisions que prenem, i, sobretot, a l’hora de donar suport a un ajuntament, no tenim ni podem\ntenir en compte a quin partit pertany l’alcalde i l’equip de govern. Estem al servei dels ciutadans, no dels partits polítics. – Personalment, amb què es queda: amb el patrimoni històric, arquitectònic i cultural del Berguedà, o amb els bolets? – Carles Riba deia que “triar és opinar”. Vostè creu que coneixent ambdues coses puc tenir mala opinió del patrimoni del Berguedà ni dels seus bolets? Em quedo amb tot!\nCada cosa té el seu moment i ambdues són perfectament compatibles. – La gastronomia és una de les seves grans passions. – Sí, és una expressió molt forta de la vida, perquè inclou la tradició, la tècnica, el plaer, l’amistat... M’agrada molt veure els aliments als mercats que sovint visito, i m’agrada ser a la cuina i, sobretot, gaudir d’un bon àpat. I ja que estem al Berguedà, amb els productes de gran qualitat dels seus conreus, horts i boscos, m’atreviria a preparar uns bons peus de porc i un saltejat de bolets. – Deia Josep Pla que el que la gent vol de veritat és que els restaurants estiguin oberts, que les clavegueres funcionin i que hi hagi lloc als autobusos. – I tenia prou raó! I la funció de les administracions polítiques és contribuir a fer que totes aquestes coses siguin possibles. No en som els únics responsables, és clar, però hi tenim un paper clau com a administradors dels diners públics i com a representants democràtics del poble.\nMONOGRÀFIC PEP MASANA\nEls embotits de casa (1) l Diccionari de la llengua catalana de l’Institut d’Estudis Catalans defineix la paraula embotit com “budell, bufeta o embolcall sintètic, farcit de carn, generalment de porc, capolada”.L’elaboració d’embotits la podríem considerar una part fonamental del conjunt d’accions per conservar i allargar els productes de la matança. Fins que no sorgeix i es comença a utilitzar la sal no podem parlar d’embotits. Tant a Grècia com a Roma ja hi havia molta afició per l’embotit, així a Roma hi havien els “botulus” que avui dia són els botelos que es fan a Galícia i Astúries. Homer a la seva obra L’Odissea, ja menciona la tripa farcida de sang i greix que es podia fer al foc. A l’Edat Mitjana els porcs es criaven enmig dels carrers i es mataven allà mateix, fent els embotits les dones que eren les que tenien els\nconeixements necessaris per a la correcta utilització de tots els productes. Això, ha arribat fins a l’actualitat, on encara es mataven porcs a les masies i eren les dones les encarregades de fer els embotits. Ja el 1482 al castell de Pinós de Bagà hi havia un bon rebost on no hi faltaven les botifarres negres, d’ou i de ceba, amb herbes i espècies (Mª Dolors Santandreu a L’alimentació al castell de Pinós…). Fins i tot Cervantes al seu Quijote diu “ Esta Dulcinea del Toboso, tantas veces en esta história referida, dicen que tuvo la mejor mano para salar puercos”. Fins a la segona meitat del segle XIX no s’arriba al desenvolupament d’elaboració de productes carnics. Avui en dia sabem que els canvis en la composició, sabor, olor i color que tenen lloc en els productes càrnics fermentats es deuen fonamentalment a la microbiòtica natural o afegida, que es desenvo-\nlupa en el producte durant la maduració d’aquest. Espanya, Catalunya i el Berguedà sempre han estat terra d’embotits. Al Berguedà, com a moltes comarques de muntanya, el porc ha estat un element importantíssim en l’alimentació de la seva gent, i els embotits i el greix de l’animal han estat els millors mitjans per conservar-lo. El Berguedà té el seu propi lèxic quan es parla d’embotits i així al fuet se l’anomena tastet sec, i a la botifarra crua que en diuen a Barcelona i llonganissa en d’altres indrets aquí s’anomena tastet, així com a la salsitxa, tastet prim. Una frase cada vegada més en desús al Berguedà era “fer petar unes bones llonganisses” a l’hora de dir “menjar llonganisses”.\nhivern 2008/09 ➔ MONOGRÀFIC ELS EMBOTITS DE CASA 30 Cansaladeria Mercé\nCàrniques del Berguedà\nAvda. Catalunya, 59. Tel. 938250161 Gironella Llobregat,19. Tel.93 838 02 64 Puig-reig. Calrafilat@ hotmail.com\n(embotits cal Tinent) Polígon Industrial La Plana C) Artesans 4. Tel. 938228955 Fax: 938250411 La Plana.\nCansaladeria Cal Tinent Creada el 1929, la tercera generacio d’aquesta família ha agafat el timó del negoci, essent especialistes dels embotits des del 1972. La 1ª botiga es trobava al carrer del Pont Vell. Coneguts com els de “Cal Rafilat” doncs les arrels provenen de la masia d’aquest nom que hi ha a Sagàs, fan tot tipus d’embotits típics catalans altament reconeguts a la comarca.Aposten també per les innovacions com el bull blanc i el tastet amb rovellons o escalivada. Ara per Nadal treuran al mercat el bull blanc amb “foie”.\nC) Riu 4-6 Tel. 93 825 02 04 Gironella Galeries Balconada 1 Tel. 93 874 37 02 Manresa Tradicional cansaladeria de caire familiar, elabora els seus productes des de fa 25 anys amb gran qualitat i renom. Tot tipus d’embotits típics catalans, tan frescos, com curats, assecats i cuits. (llonganissa, tastet sec, bull blanc, bull negre, bull de la llengua, tastet, butifarra negra etc..). A més fan d’elaboradors d’altres tipus de productes relacionats amb el porc, hamburgueses, “san jacobos”, croquetes etc..\nEmpresa familiar elaboradora d’embotits i sala de desfer. Distribuidora a l’engrós de tots els seus embotits frescos, curats i cuits per la província de Barcelona. Ha aconseguit un bon reconeixement dels seus productes més enllà de la comarca del Berguedà, repartint entre botigues i restaurant. Els seus productes són acurats i de gran qualitat.\nCansaladeria Guitart C) Ciutat 32 Tel. 93 821 02 18 Berga calguitart@terra.es Històrica cansaladeria de Berga, amb 50 anys d’existència. El seu propietari, en Joan Guitart, va ser distingit amb la Carta de Mestre Artesà Alimentari (cansalader-xarcuter) el 1996. És cavaller confrare fundador de la Confraria del Gras i el Magre. Els seus embotits típics de la cansaladeria catalana són reconeguts arreu, com per exemple a la Guia BMW. Les seves llonganisses, testets secs i bulls fan honor a la fama que s’ha guanyat a pols.\nhivern 2008/09 31 Cansaladeria Marmi\nPlaça Viladomat, 20 Berga Tel. 93 821 07 94 Una altra cansaladeria de renom i històrica de la ciutat de Berga. Va ser el 1976 quan es van establir com a cansaladeria, abans eren botiga de comestibles. A partir de 1996 també són carnisseria amb productes de criança pròpia. Empresa familiar petita (sis persones treballant), la qualitat és el seu objectiu màxim, i la nombrosa clientela certifica que ho han aconseguit. Fan tots els productes embotits catalans tradicionals, així com la llonganissa xoriçada o el xoriç.\nCasa Malla ,Sagàs Tels. 607312805 938251100\nCansaladeria Rosell C) Ciutat, 22 Berga Tel. 938210261 Inaugurada els anys 40, aquesta històrica cansaladeria arriba a la tercera generació amb els Toran-Rosell, embotint tots els productes típics de la cansaladeria catalana, i a més elaborant catalana, frankfurt, mortadel·la o pa de fetge. Tenen un ampli assortit de pernils i espatlles i el seu secret és continuar fent els embotits tal com es feien abans, inclòs l’assecat a l’aire lliure, sense càmera artificial.\nMolt bona la implantació i reconeixement d’aquests cansaladers en el seu any i mig d’existència. Els punts de venda dels seus productes són: Superpedret i Carnisseria Marisol a Berga, Carnisseria Gemma a Gironella, Carnisseria Montse a Puigreig i el Gallaret a la Plaça del Museu de les Mines de Cercs. Amb porcs de criança pròpia la seva filosofia es basa en tancar el cercle de producció tot controlant i organitzant la terra, els animals, l’el.laboració de productes i el restaurant.\nElaborats del Berguedà, s.l. Font Caldes, 7 Polígon Industrial la Valldan Tel. 938 210 311 Un Altra exemple d’empresa jove que amb pocs anys ha obtingut una forta implantació. Elabora preparats carnis, crus, cuits i curats típics del Berguedà. La base dels bons embotits l’adquireix a partir de bones matèries primeres i de la conjunció de la modernitat dels seus equipaments actuals i la tradició a l’hora d’elaborarlos. Els productes que distribueix, sobretot als Supermercats Petit Preu, són el tastet, la botifarra negra, el bull blanc i negre, bull de la llengua, secallona i llonganissa de pagès.\nhivern 2008/09 ➔ MONOGRÀFIC ELS EMBOTITS DE CASA\nParlen els cansaladers Antoni Rosinyol, de la Cansaladeria Mercé, explica que el més important és la carn del porc “doncs és el principal, millor si són\ngranjes exclusives i seleccionades i els porcs han d’estar capats. Nosaltres fins i tot un cop de setmana portem carn de porc ecològic”. Per ell, el “no carregar gaire els productes és bàsic, s’ha de posar el just perquè es puguin conservar. Ara tothom vol productes naturals però aquests perden el color ben aviat i aleshores resulta que no els volen. És una contradicció perquè a més els porcs criats més naturals solen ser els que porten més greix, i llavors tampoc ho volen” María Dolors Comaposada de Cal Tinent creu que “a la feina de cansalader i a l’hora de fer embotits el més primordial és el temps i l’estima que hi possis, perquè més o menys els productes que composen l’embotit són els mateixos a tot arreu”. Els de Cal Rovira de Sagàs aposten per\n“controlar tot el procés productiu nosaltres, això és l’ideal, criem els porcs amb productes dels nostres horts, i després elaborem els embotits”. A Cal Marmi remarquen que “el més important és la matèria primera, així mateix és indispensable que el procés sigui sempre el mateix. Ara, amb les modernes tecnologies tot està més controlat, poses les condicions de temperatura i humitat que vols i aquestes no varien en tot el procés de assecat, abans no era així i cada producteet sortia diferent”. En Lluís Toran de Cal Rosell remarca “l’importància de conservar la recepta, el petit secret que va passant de generació en generació, nosaltres som la tercera i fem l’embotit igual que la tieta del meu pare als anys 40, i el meu pare que va venir abans també va fer igual, i assecant el producte de manera natural”. En Joan Guitart, mestre artesà alimenta-\nri, de Cansaladeria Guitart opina que “el\nBerguedà té la ventatja que és el millor país per assecar embotits de manera natural, perquè l’assecat no pot anar depresa, no pot ésser sobtat, un bon assecat comença de dins cap a fora i no a l’inrevés”. En Guitart, creu que “l’embotit del Berguedà és el millor de Catalunya, el que passa és que estem poc promocionats”. De fet això mateix deia Josep María de Sagarra a les seves Memòries on defineix a la Regina Berguedana (bull de la llengua) com un dels embotits millors del món (Ramon Felipó, “La Patum, El Corpus Christi de Berga) o en Carlos Ruiz Zafón a “l’ombra del vent” on diu “l’amor és com l’embotit: hi ha bull de Borredà i mortadel·la. I tot té el seu lloc i la seva funció. Des de Tasta el Berguedà us recomanem si visiteu Berga, Gironella, Puig-reig o Sagàs unes quantes cansaladeries que no us defraudaran.\nL’Hotel de Cal Marçal, en marxa\nig-reig arçal - Pu M l a C 2 9 6 380 386 a, 10 - 08 75 - 938 rg 5 e 0 B 8 3 e d 8 . 3 Ctra tel. 9\nhivern 2008/09 ➔ RESTAURACIÓ / HOTEL CAL MARSAL 34\nInaugurat el primer hotel del municipi de Puig-reig, SMC Hotels, ubicat a l´antiga colònia de Cal Marçal s un nou establiment de tres estrelles promogut pels propietaris del restaurant Cal Marçal que regenta la família Sayós. Amb la posada en servei d’aquest nou equipament de serveis turístics, la colònia de Cal Marçal estrena la seva oferta d’allotjament hoteler. Segons Moisès Sayós, portaveu de l’empresa familiar, “l’obertura coincideix amb un moment de crisi però que el projecte es va concebre abans i les obres per construir l’establiment han durat més d’un any i mig”. El nou hotel disposa de 5 habitacions dobles, un estudi i dos apartaments quàdruples. Disposa de zona Wi-Fi a tot l’immoble, pàrquing, ascensor i zona enjardinada, entre d’altres. El nou negoci pretén captar viatjants i comercials els dies entre setmana i un públic familiar els caps de setmana i per festes.\nDisposa de zona Wi-Fi i TV a tot l’immoble. Preparat per un públic familiar.\nhivern 2008/09 35\nhivern 2008/09 ➔ RESTAURACIÓ HOTEL CAL MARSAL 36 l nostre bar-cafeteria podrà tastar els esmorzars amb els embotits del Berguedà. Si vol veure més detalls, pot fer un cop d'ull a "La nostra cuina" on trobarà informació detallada dels nostres plats. La botiga està dedicada a les persones que els agrada el menjar de la nostra comarca i volen endurse'l a casa seva. També s'hi pot trobar la fruita de temporada, les verdures, i conserves de tot tipus, premsa, etc. Disposem de dos menjadors. El primer que es veu a la fotografia està situat a la primera planta amb una capacitat de 90 comensals, i el situat a la planta baixa amb una capacitat de 60 comensals. El nostre restaurant és ideal per celebrar comunions, batejos, sopars i dinars d'empresa i tot tipus de celebracions. Hi ha dos espais a la cuina tal com es veu a les fotografies. La pri-\nmera és una reforma que s'ha fet l'estiu del 2004. Cal Marçal forma part de la ruta del Parc Fluvial Navàs-Berga, també coneguda com la ruta de les colònies, per la seva fàbrica de filats i teixits. En estar situat fora del poble de Puig-reig i al costat del riu Llobregat esdevé un lloc molt ideal per fer caminades, rutes amb bicicleta, pesca... i gaudir de la natura dins d’un entorn saludable. Cal Marçal es troba situat a la comarca del Berguedà i pertany al municipi de Puig-reig.\nhivern 2008/09 37\nLa evidencia universal\nAutora: Joana Fernández\nquest llibre recull el testimoni de l’autora i d’altres germans que comuniquen les seves experiències a través de les seves obres. Totes les coses tenen un origen i la base de tots els orígens és l’amor. Es tracta d’una exaltació a tots els éssers creadors de diferents èpoques, que són els que recullen el llegat dels nostres avantpassats i els transporten en el temps per mitjà de les lletres i els signes. Tots compartim els mateixos números i els mateixos símbols perquè han brollat d’una mateixa essència, energia o alè de vida. Nosaltres podem seguir el seu exemple i millorar la nostra situació i la de molts germans, de nosaltres depèn.\nlof Palme, el líder més carismàtic escandinau de la història, va ser escomès en el centre d'Estocolm la nit del 28 de febrer de 1986. El crim va commoure el món. Però a partir d’aleshores algú ha intentat furtarnos la veritat. Gairebé un quart de segle després, no ha aparegut l’arma homicida. Es tracta de la primera biografia d’Olof Palme en clau espanyola. Una obra on es reuneixen els seus familiars, amics, col·laboradors i còmplices polítics.\nEi, els Nans Vells s’emboliquen Autora: Núria Alàs a tenim un altre volum, el vuitè, de la col·lecció els contes de la Patum, que porta per títol Ei, els Nans Vells s’emboliquen! i així la peculiar Patum dels més petits es va enriquint i completant mica en mica. Una nova i entretinguda aventura d’en Marc i el seu avi està a punt de començar!\nDimoni d’Angelet Autor: Xavier Gonzàlez-Costa scriu des de fa anys, destacant especialment en el camp de la poesia satírica, amb vuit primers premis al Concurs de Garrofes de Berga. "Dimoni d'Angelet!" és el seu primer àlbum infantil publicat, però no serà l'últim, ja que hi ha d'altres projectes en producció que aviat poden veure la llum. També escriu poesia i teatre.\nhivern 2008/09 38\nA MIG CAMÍ MARIA\nS'arriba a Obiols prenent la carretera C-16, d'Abrera a Berga, després d'haver passat Gironella amb un trencant direcció a la Colònia la Plana, d'on a menys d'un kilòmetre s'arriba a l'església.\nLes primeres notícies d'Obiols vénen del 888 pertanyent al comtat de Berga. L'església fou dedicada a sant Vicenç i la seva situació geogràfica fou escollida com un dels puntals de la repoblació de les terres berguedanes i com a lloc de defensa. L'església és un edifici de nau única, alta i estreta, amb un absis en forma de trapezi flan-\nquejat per dues capelles que formen una capçalera trevolada. El seu exterior presenta una façana llisa i no s'hi veu cap element decoratiu. El temple ha estat fruit de diverses etapes constructives però els seu estat de conservació és molt bo.\nAl voltant de la capçalera i a la banda de migjorn de l'església de Sant Vicenç hi ha una gran quantitat de tombes antropomorfes (forma humana) i d'extrems arrodonits que constitueixen una veritable necròpoli. La seva morfologia és encara visible i s'hi entreveu una certa evolució tipològica. La majoria de les tombes van ser excavades a la pedra per acollir les despulles de gent en edat adulta. La orientació és l’habitual en aquests casos, és a dir amb el cap a oest, de tal manera que el difunt s'encarava cap a l'orient, on es trobava Terra Santa.\nhivern 2008/09 39\nEl conseller Francesc Baltasar durant l’acte de celebració del 25è aniversari del Parc Natural Cadí Moixeró, juntament amb Sergi Roca, president del Consell Comarcal, Nicolàs Viso, alcalde de Bagà, Jordi García Petit, director del Parc i Núria Buenaventura.\nEls regidors de l’Ajuntament de Barcelona Jordi William Carner i Jordi Portabella, amb l’empresari berguedà Pep Graus durant la visita a la ciutat xinesa de Shangai.\nÈxit de participació de la 18a edició del Fòrum 10 Comunicació, el moderador, Josep Genescà, amb els participants de l’última jornada i l’equip de Ràdio Puig-reig.\nJosep Genescà rep el Premi Nacional de Comunicació de Proximitat de mans del conseller Josep Huguet.\nL’alcalde de Casserres Serafí Costa i el conseller Joaquim Nadal durant la inauguració de la nova carretera que enllaça la vila amb la C-16.\nPosa el Berguedà al teu plat es va presentar al Mercat de la Boqueria, amb Ferran Civil, Juli Gendrau, Sergi Roca i diferentes personalitats.\nhivern 2008/09 40\nEl Berguedà: la cuina i els productes de la terra l Berguedà, des de sempre, la bona taula ha ocupat un lloc principal. La seva cuina, basada en una llarga tradició i en els productes locals, té una forta vinculació amb el territori. Es tracta d’una cuina que disposa d’un receptari que inclou gairebé de tot: llegums, cereals, vedella, pollastre, xai, cabrit, ànec, senglar, embotits, formatges, dolços... així com els famosos bolets, motiu d’una campanya gastronòmica que enguany ja ha arribat a la vuitena edició, la Cuina del Bolet del Berguedà.\nDe tota manera la cuina del Berguedà no només es basa en els bolets, sinó que hi trobem plats propis com l’escudella de blat de moro escairat, les patates emmascarades o els pèsols negres. També hi trobem una colla de plats similars a altres zones, però la diferència principal rau en l’excel·lent qualitat dels productes berguedans, molts dels quals s’emparen en denominacions de qualitat. La comarca disposa de tot tipus de restaurants, i seguint la tendència actual també s’hi poden trobar vistosos i atrevits plats d’a-\nvantguarda, tot i que en la majoria de casos la cuina d’autor està basada en l’actualització de plats tradicionals. Darrerament s’ha publicat un llibre que explica els secrets de la cuina del Berguedà. A través de fotografies i textos que mostren com és la comarca, la seva gent i les seves festes i tradicions es proposen trenta-dues receptes de plats tradicionals. El llibre La Cuina\ndel Berguedà. La muntanya, la tradició, la taula, ed. Arola 2008, vol donar a conèixer els plats típics de la comarca així com els seus productes i restauradors. Com a novetat, aquest any, a partir del 10 de gener i fins a finals de febrer, i per primera vegada, es durà a terme la campanya gastronòmica de la Cuina de la Caça del Berguedà. Així, durant la campanya es podran degustar plats de caça (basats en senglar, cérvol, guatlles, perdiu, llebre i conill) en una vintena de restaurants del Berguedà.\nhivern 2008/09 41\nCuina de la Caça ➔ BAGÀ ➔ CA L’AMAGAT 938 244 032\nEstofat de senglar amb bolets ➔ CAL BATISTA 938 244 126\nEstofat de senglar ➔ NIU NOU 938 244 253 Cérvol amb camagrocs ➔ EL BLAT 938 255 737 Senglar a la jardinera amb bolets ➔ BERGA ➔ LA TERRASSA 938 216 666\nAmanida tèbia de guatlles escabetxades 938 210 027 Filet de cérvol macerat amb vi i brandi amb cremós de patata i all ➔ LA NOTTA 938 221 869 Carpaccio de senglar amb torradetes de melmelada de carbassa ➔ SALA 938 211 185 Civet de llebre ➔ TRAVÉ 938 213 1 21 Perdiu guisada ➔ CAL NEN\n➔ CASSERRES ➔ ALSINA 938 234 001\nSenglar amb verduretes ➔ CASTELLAR DEL RIU ➔ ELS ROURES 938 213 561\nTerrina de senglar amb salsa de codonys i aranyons\n➔ GIRONELLA ➔ CAL PAJARES 938 228 390\nSenglar a la jardinera ➔ GÓSOL ➔ EL FORN “CAL MOIXÓ” 973 370 274\nCivet de senglar ➔ GUARDIOLA DE BERGUEDÀ ➔ EL RECÓ DE L’AVI 938 227 672\nSenglar del caçador ➔ PUIG-REIG ➔ CAL MARÇAL 938 380 575\nSenglar amb camagrocs ➔ SALDES ➔ SUSEN 938 258 103\nEstofat de senglar amb bolets ➔ SANTA MARIA DE MERLÈS ➔ SANT CRISTÒFOL 938 250 525\nEstofat de senglar ➔ VILADA ➔ CAL CANDI 938 238 313\nConill amb bolets ➔ VIVER I SERRATEIX ➔ CAL FUSTER 938 204 911\nLlom de llebre amb codonys\nBERGUEDÀ La muntanya, la tradició, la taula, la cuina centenària Autor: Enric Alfonso Fotos: Rafael López-Monné, Xabier Mendiola Arola Editors\nna mirada a la comarca del Berguedà feta a través de les imatges de Rafael López-Monné, l’escriptura d’Enric Alfonso i les receptes culinàries dels seus millors restauradors fotografiades per Xavier Mendiola. Aquest llibre, prologat per Pep Bernades, és vital per a qualsevol amant de la cuina, o de la bona taula, i per a aquells que vulguin descobrir l’interès paisatgístic, històric, gastronòmic i humà d’aquesta comarca. El Berguedà és d’aquells llocs que es recorden assegut al voltant d’una taula, el simple tast d’un moixernó, d’un plat de patates emmascarades o d’un freginat ens transporta indefectiblement a Queralt, al Pedraforca o a les fèrtils planes del sud. I, segurament, tots aquests indrets mai més no abandonaran el raconet del nostre cervell on s’emmagatzemen les experiències plaents. Tot plegat té molt a veure amb la indiscutible qualitat dels productes: els bolets, la vedella, els embotits, els formatges, el pollastre, el blat de moro escairat, els pèsols negres...\nhivern 2008/09 ➔ GASTRONOMIA 42 52\nMiquel Màrquez, les Bodegues Torres i els bolets del Berguedà JOSÉ MARIA CAMPOS (director de la revista Epicur magazine) idel a una tradició que es remunta a gairebé 20 anys, la gran firma vinícola del Penedès va portar la comarca del Berguedà als periodistes més destacats i crítics gastronòmics de tot Espanya, en una cita que tothom espera. Unes jornades de vins i bolets en les que els assistents gaudeixen tant de la cuina tradicional com de l'experiència de sortir a la muntanya a buscar bolets (per a molts, és la primera vegada), a més de conèixer "en viu i en directe" la sapiència culinària i micològica de Miquel Màrquez, el genial xef de Berga,\nque és l'encarregat d'examinar un per un els cistells (alguns plens, altres gairebé buits) que els periodistes porten després de diverses hores per la muntanya, a prop de Berga i al costat del pantà de La Baells. Les Jornades (que es van celebrar entre els dies 24 i 26 d'octubre) van començar amb un sopar de benvinguda al Parador de Cardona (on es van allotjar els assistents), i van poder degustar una exquisida mostra gastronòmica, així com la variada gamma de vins de Bodegas Torres. El dissabte, dia 25, al matí, va tenir lloc\nl'excursió boletaire per Berga i el dinar en una finca en plena muntanya on Miquel Màrquez va fer gaudir els presents amb una degustació de diferents varietats de bolets de la comarca, explicades les seves característiques, una a una, pel xef. I el diumenge, com a comiat, els periodistes i les seves parelles (que els van acompanyar en tot el cap de setmana) van visitar Berga i van menjar al restaurant Sala, propietat de Miquel Màrquez, que va ser un amfitrió perfecte i va oferir als assistents un exquisit menú que, sens dubte, va tenir en\nhivern 2008/09 43\nEl Grup d’Art Casserres, exposa al restaurant La Notta de Berga JOSEP GENESCÀ I FERMÍ RIU, DOS CRACS DE LA RÀDIO DEL BERGUEDÀ.\nels bolets un dels ingredients importants i principals. Durant el cap de setmana, els periodistes i les seves famílies van aprofitar també per conèixer millor el Berguedà. Una promoció interessant per a la comarca, ja que en l'expedició que va organitzar Bodegas Torres hi havia representants de mitjans informatius de Canàries, País Basc, Galícia, Madrid, Sevilla..., a més de diversos periodistes de la premsa gastronòmica catalana.\nA partir del 16 de febrer, els pintors Joan Calveras i Joan Queralt, que formen part del Grup d’Art Casserres, exposaran les seves obres al Restaurant-Pizzeria La Notta situat al carrer Puig-reig, 4 de Berga.\nhivern 2008/09 44\n+ PC Imagine és una empresa jove i emprenedora que va néixer fa dos anys a Casserres. Està especialitzada en el món de la informàtica i de les noves tecnologies. Serveis que s’ofereixen: ➔ Servei tècnic a domicili. ➔ Reparació d’ordinadors ja sigui de sobretaula o portàtils. ➔ Muntatge d’ordinadors a la carta. Cada client necessita o vol donar una funcionalitat específica al seu ordinador, des de PC Imagine es dóna prioritat a les persones i es crea l’ordinador a mida segons les necessitats de cadascú. ➔ Venda de material relacionat amb les noves tecnologies: ordinadors de sobretaula, portàtils, navegadors GPS, impressores, components informàtics (disc durs, memòria RAM, targetes gràfiques, plaques base, processadors), disc durs multimèdia, mp3, mp4, routers i una llarga llista, etcètera.\n➔ Creació de muntatges WIFI per a solucionar casos en què es necessiti donar cobertura i portar Internet a zones difícils com per exemple a distàncies importants a kilòmetres o simplement compartir Internet entre veïns. ➔ Manteniment a empreses donant suport en un període molt breu de temps. ➔ Creació i manteniment de pàgines WEB, on s’inclou programació d’elements animats en flash i utilitzant sempre les últimes tecnologies per a crear les WEB’s. Pàgines dinàmiques on es permet que el propi usuari entri les notícies que vol fer aparèixer a la pàgina i portar una gestió en un tauler de control personalitzat. Els treballs realitzats ens avalen, entre els quals diverses pàgines de turisme rural i sector serveis. Necessites una pàgina web?\nAquesta publicació s’incorpora al FÒRUM de pcimagine.com www.tastaelberguedà.cat\nSi teniu problemes per rebre la\nTDT a qualsevol indret del Berguedà, podeu trucar al\n639 009 550 AIMAN telecomunicacions Tot en satèlit digital i terrestre\nLA SEU D’URGELL ANDORRA\nFRANÇA PUIGCERDÀ TUNEL DEL CADÍ\nDE N’HUG RIU BASTARENY\n● BAGÀ ● LA POBLA\n● GÓSOL ● SALDES\nDE BERGUEDÀ ● ST. JULIÀ DE CERDANYOLA ● VALLCEBRE VALLCEBRE ● SANT JAUME DE FRONTANYÀ\n● FIGOLS ● LA NOU DE BERGUEDÀ\n● CASTELLAR DEL RIU\nRIPOLL ● CERCS\n● BORREDÀ ST.QUIRZE DE BESORA\nA SANT LLORENÇ DE MORUNYS ● BERGA\n● LA QUAR\n● AVIÀ ● OLVAN\n● GIRONELLA ● MONTMAJOR ● MONTCLAR\n● CASSERRES ● STA. MARIA DE MERLÉS\nESPAI PATROCINAT PEL\n● VIVER ● SERRATEIX\nhivern 2008/09 ➔ SERVEIS 46\nAVIÀ AVIÀ Ajuntament Consultori Casal Gent Gran Llar d’infants Serveis Socials\n938 230 000 938 230 331 938 230 257 938 231 876 938 231 062\nACTES I FESTES D’HIVERN\nConcurs i exposició de Pessebres en miniatura (Festes de Nadal) ➔ Mercat setmanal (dimecres)\nAjuntament Oficina d’Informació i Turisme Ambulatori (CAP) Arxiu Històric Comarcal Biblio. R. Vinyes Escola de Música Mercat Municipal Policia Local Teatre Municipal Telecentre Zona Esportiva\n938 214 333 938 211 384 938 212 744 938 221 548 938 221 308 938 213 911 938 211 879 938 210 427 938 210 140 938 213 612 938 210 544\nEls Pastorets BAGÀ 938 244 013 938 244 862 619 746 099 Dispensari 938 244 500 CEIP Galceran de Pinós 938 244 116 IES Alt Berguedà 938 244 136 Parc Natural Cadí-Moixeró 938 244 151 Parròquia Sant Esteve 938 244 031 Club Jubilats Sant Jordi 938 244 401\n(desembre i gener) ➔ Mercat setmanal (dissabte)\nAjuntament Oficina Turisme\nAjuntament Dispensari Farmàcia Residència Piscines i zona esportiva Parròquia Escoles Guarderia\nBalls d’hivern (cada diumenge, al Local Cultural)\n938 247 890 938 248 527 938 248 651 938 248 552 938 248 320 938 248 158 938 248 686 938 248 177 938 248 252 938 248 187\nAjuntament Dispensari Cercs Dispensari St. Jordi Dispens. Rodonella Dispens. St. Corneli Escola Bressol CFI Cercs-Berguedà CEIP St. Salvador Farmàcia Museu Mines\n(Sant Esteve i Reis)\na la plaça Santa Maria de 8 a 13 h. (Dijous)\nAjuntament Servei de Vigilants Bombers CAP Creu Roja Residència Sant Roc\nMONTCLAR DE BERGUEDÀ MONTCLAR 938 250 033 938 228 181 938 228 480 938 250 321 938 250 005 938 250 006\n➔ Mercat setmanal (dimecres)\nRevetlla de Cap d’Any ➔ Mercat setmanal Cercs (dijous) ➔ Sant Jordi de Cercs (dimarts)\nBORREDÀ 938 239 151\n938 239 091 938 239 000 938 239 145\n➔ Mercat setmanal (dilluns)\n938257050 938257016 938257057 938257010\nCASTELLAR DEL RIURIU CASTELLAR DEL\nAjuntament Refugi cal Tasconet\n938 215 040\n(6 de gener)\n938 246 000\nMuseu de l’Art del Bolet Escoles Llar d’infants Dispensari\n938 246 067 938 246 152 938 246 150 938 246 000\n937 441 020 937 441 016\n973 370 055 973 370 055 973 370 201 973 370 016 973 370 264\nAjuntament 938 212 775 Alcaldia 608 998 663 e-mail: castellarr@diba.cat web: castellardelriu.cat\nCavalcada de Reis Ajuntament\nAjuntament Museu Dispensari Centre de Muntanya Escoles\nfax 938 239 151 Consultori Escoles ADF\n938 231 092\n938 238 025\nCASTELLAR DEDE N'HUG CASTELLAR N’HUG Ajuntament Oficina de Turisme\nFestes de Nadal, Pessebre vivent\n(6 de gener) ➔ Mercat setmanal\nCERCS 938 234 000 938 234 305 938 234 132 938 225 000 938 234 203 938 234 075 938 234 100 938 234 376\nFesta de la Fia-faia (24 de desembre) ➔ Mercat setmanal (dimecres)\n938 231 055 fax 938 231 294\nFÍGOLS FÍGOLS 938 248 052 fax 938 248 052\n➔ Mercat setmanal (dijous)\nGUARDIOLA GUARDIOLA DE BERGUEDÀ Ajuntament Dispensari\n938 227 059 938 227 172 urgències 608 591 133\ne-mail: guardiola@diba.cat www:guardioladebergueda.cat ACTES I FESTES D’HIVERN\n➔ Mercat setmanal (dissabte)\nLA NOU NOUDEDEBERGUEDÀ BERGUEDÀ Ajuntament 93 825 90 00 e-mail: nou@diba.cat\nhivern 2008/09 OLVAN OLVAN Ajuntament Dispensari (d’Olvan) Dispensari (Cal Rosal)\nPUIG-REIG PUIG-REIG 938 250 013 938 221 999 938 228 619\nFesta de Sant Sebastià (20 de gener)\nAjuntament Policia Local Centre Assit. Prim. Ràdio Puig-reig Escola de música IES Escola Alfred Mata Llar d’infants\nSALDES SALDES 938 380 000 938 380 525 938 290 019 938 380 850 938 290 226 938 290 240 938 380 296 938 290 121\nAjuntament Oficina Informació Farmàcia Dispensari Escola\n938 258 005 938 258 046 938 258 074 938 258 036 938 258 075\nSANTA MARIA DE MERLÈS SANTA MARIA DE MERLÈS Ajuntament VALLCEBRE VALLCEBRE Ajuntament Dispensari\nLa Corrida (1er cap de setmana després de Sant Antoni Abad) Els Pastorets (el mes de gener a l’Ametlla de Merola) ➔ Mercat setmanal (divendres)\nS. JAUME SANT JAUMEDE DE FRONTANYÀ FRONTANYÀ Ajuntament\n938 239 194\nSANT JULIÀ DEDE SANT JULIÀ CERDANYOLA CERDANYOLA\n93 825 04 00\nEscola Exposició M.A.\n938 227 131 669 591 133 938 227 102 938 227 666 626 696 976\nFoc de nuet (nit de Nadal) ➔ Mercat setmanal (dimarts) VILADA VILADA\nAjuntament Dispensari Farmaciola Parròquia Taxi Escola l’Albiol\n938 227 667 938 227 678 938 227 678 938 227 447 938 227 026 938 227 306\ne-mail: St.juliac@diba.cat www:santjuliadecerdanyola.cat\nLA LILLET LA POBLA POBLADEDE LILLET\nQUAR LALAQUAR Ajuntament Oficina de Turisme Dispensari Col·legi\n938 236 011 938 236 146 938 236 006 938 236 225\nEsquellada per cridar els reis (5 de gener)\nCarnestoltes (febrer) ➔ Mercat setmanal (dissabte)\n938 250 013 609 757 547\nSAGÀS SAGÀS Ajuntament e-mail: sagas@diba.cat\n938 251 150\nAjuntament Dispensari Farmàcia Escoles Local Pirinenc\n938 238 128 938 238 327 938 238 082 938 238 180 938 238 222\nTURISME Consell Comarcal C. Barcelona, 49 3er Berga Àrea Comarcal de Turisme Ctra, C-16 km.96.2 Berga Centre Informació Massís Pedraforca Parc Natural Cadí-Moixeró Oficina Turisme Consorci Parc Fluvial\n938 213 553 938 221 500 938 258 005 938 244 151 938 380 659\nEMERGÈNCIES EMERGÈNCIESIESCIES Mossos d’Esquadra Mossos d’Esquadra Berga Bombers Berga Bombers Gironella Bombers Puig-reig Bombers Guardiola de Berguedà Ambulàncies Urgències Creu Roja Berga Creu Roja Gironella Urgències Alt Berguedà Hospital Sant Bernabé\n088 938 222 030 938 211 080 938 228 480 938 380 814 938 227 080 061 085 938 213 311 938 250 944 608 591 133 938 244 300\nVIVER I ISERRATEIX VIVER SERRATEIX\n(24 de desembre)\n938 204 922\nInformació patrocinada pel\nConsell Comarcal del Berguedà A l’Oficina de Turisme de Berga situada al peu de carretera, podeu trobar exemplars d’aquesta publicació.\nTASTA CONTRACOBERTA fosc 09.indd 1\nTasta 05 (hivern 2008)\nPresentació: Posa el Berguedà als mercats | El retrat: Mossèn Josep Maria Ballarín | Parlem amb: Montserrat Minoves, presidenta de la Farsa...


Diferències entre fotografia aèria i ortofoto. Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya\nDiferències entre fotografia aèria i ortofoto\nUna ortofoto es genera a partir de fotografies aèries que han estat rectificades per tal d'adaptar-se a la forma del terreny, de tal forma que el punt de vista de la càmera no afecti a la posició real dels objectes.\nFotografia d’una part de la superfície terrestre realitzada per la tècnica de la fotografia aèria amb l’objectiu d’obtenir informació o mesures de les entitats geogràfiques, per a finalitats cartogràfiques i anàlisis de mesura.\nUna fotografia aèria és una projecció perspectiva d’una àrea del terreny des d’un centre de projecció elevat, de manera que els punts estan desplaçats i té una escala decreixent des del nadir. Segons la relació entre l’estació de càmera i l’escena, la fotografia aèria pot ser vertical, obliqua o horitzontal.\nFotografia amb escala constant i propietats d’una projecció ortogonal, formada a partir d’una fotografia en projecció central mitjançant rectificació diferencial.\nEn una ortofotografia els objectes ocupen les seves posicions horitzontals reals. Si la rectificació ha estat analògica no s’ha corregit el desplaçament de les superfícies verticals.


24 de juliol - 5 cites estel·lars dels Jocs | Fosbury\nFosbury » Jocs Olímpics » 24 de juliol – 5 cites estel·lars dels Jocs Cada dia us proposem cinc competicions que val la pena seguir en directe\nPropostes per al 24 de juliol:\n1. Ciclisme – Prova en ruta masculina (04:00h).\nPocs dies després d’acabar el Tour de França torna l’espectacle ciclista amb cromos repetits com Tadej Pogacar, Wout van Aert o Richard Carapaz entre els candidats a medalla. Eslovènia parteix com a favorita gràcies al duo Pogacar-Roglic, temible, i que pot fer estralls a l’esperada ascensió de sis quilòmetres al 10% que pot marcar una cursa amb quilometratge de gran clàssica. Bèlgica amb Van Aert – Evenepoel confia en poder aguantar aquest embat i fer valer el terreny previ per mantenir les opcions d’èxit.\nAdam Yates (Gran Bretanya), Alejandro Valverde (Espanya), Michael Woods (Canadà), David Gaudu (França), Damiano Caruso (Itàlia), Richard Carapaz (Ecuador), Joao Almeida (Portugal), Bauke Mollema (Països Baixos)… els Jocs acostumen a ser escenaris de grans sorpreses, però el favoritisme, ho reiterem, és eslovè.\n2. Tir olímpic – 10m pistola d’aire (06:00h, qualificació + 08:30h, final)\nTot i no ser una disciplina especialment mediàtica, el debut del tir a Tòquio arriba amb un al·licient indiscutible: serà capaç Jin Jong-oh de guanyar la seva cinquena medalla d’or olímpica? El veterà tirador sud-coreà només disputarà una prova als Jocs i s’ho juga tot a una sola carta. Amb tres ors en 50 metres (2008, 2012 i 2016) i un altre en 10 metres (2012), parteix entre els favorits al triomf malgrat superar ja els 40 anys. Ja és el tirador més llorejat de la història olímpica i vol portar el seu rècord encara més lluny.\n3. Esgrima – Espasa femenina (02:00h, inici de les eliminatòries + 13:45h, final)\nL’esgrima és un dels primers esports que repartirà medalles als Jocs i el primer dia cal seguir l’espasa femenina, una de les disciplines que compta amb més candidates a l’or. Entre totes elles destaquem la romanesa Ana Maria Popescu, que va guanyar l’or per equips fa cinc anys i la plata individual a Pequín 2008, però que encara no té aquest gran triomf individual que sigui el colofó d’una llarga carrera esportiva. Amb 36 anys es manté com a número 1 del món, així que Popescu és una de les millors opcions de medalla d’or per al país europeu en aquests Jocs. La coreana Injeong Choi, gran rival per l’or.\n4. Judo – Categoria -48 kg femenina (04:00h, inici de les eliminatòries + 10:00h, inici de la fase final)\nLa categoria més petita del judo olímpic és molt atractiva pel talent de les seves concursants. Des de Kosovo té força opcions d’èxit Distria Krasniqi, que vol donar continuïtat a l’èxit olímpic del país europeu en aquesta modalitat esportiva després de Rio 2016. Krasniqi tindrà rivals fortes com la japonesa Tonaki o la representant de Mongòlia, Munkhbat. Un altre al·licient en aquesta categoria és veure què és capaç de fer la valenciana d’adopció Julia Figueroa, que tot i no ser favorita ja ha demostrat que pot pujar al podi en grans cites internacionals.\n5. Taekwondo – Categoria -49kg femenina (03:00h, inici de les eliminatòries + 14:30h, final)\nEl taekwondo ocupa els quatre primers dies de competició olímpica i les dues cites del primer dia valen molt la pena, amb un nom com el sud-coreà Jang Jun disposat a convertir el seu talent juvenil en una primera medalla d’or. Però ens quedem amb la categoria femenina per la presència de la tailandesa Panipak Wongpattanakit, la número 1 del món i la primera del seu país que pot guanyar un or en aquest esport. Ja va ser medallista de bronze fa cinc anys al Brasil i aquest 24 de juliol vol mirar més amunt.\nCiclismeDestacatEsgrimaJocs OlímpicsJudoTaekwondotir olímpicTòquio 2021


Empreses importants – GURB I LA SEVA EVOLUCIÓ\nInformació sobre les empreses més importants de Gurb\nPublicado el marzo 12, 2020 por gurbilasevaevolucio\nFundació: Va ser fundada per Gaspar Molas al 1827, sent així una de les primeres fàbriques de la comarca i la primera de Gurb. Evolució: L’any 1963, es va construir la nova fàbrica dalt d’una muntanyeta a pocs metres de la vella ja que aquesta última s’inundava quan el...\nPublicado el marzo 12, 2020 marzo 12, 2020 por gurbilasevaevolucio\nFundació: Va ser constituïda al 13 de novembre del 1970. Què fan? Amb diverses plantes i amb la més avançada tecnologia elaboren productes orientats al mercat veterinari i ramader. Actualitat: Actualment exporten productes arreu del món, per ser més concrets, als següents països: Albània, Alemanya, Algèria, Aràbia Saudita, Àustria,...\nFundació: Va se adquirida al 19 de maig de 1086 per Guillem Armengol i va ser fundada per Ramon Pujol Grau l’any 1951. Evolució: La Granja Armengol va començar produint llet l’any 1951 i venent-la a les botigues i pastisseries de la comarca. El 1955 van obrir la primera...\nFundació: Va se fundat el 23 de març del 1968. Evolució: Va començar sent una empresa familiar, ara s’ha convertit en una empresa multinacional. Actualitat: CHOCOVIC SAU és una empresa que va ser constituïda el 23 de març del 1968 sota la forma social de SOCIETAT ANONIMA i el...\nFundació: Va ser fundada per Josep Tarradellas Arcarons l’any 1976. Es dedicaven a l’elaboració de fuets Evolució: El fundador de Casa Tarradellas, va començar fent fuets en una carretera d’Osona el 1976. Junt amb la seva esposa, ha fet construir fàbriques i granges de porcs, ha ideat màquines i...


El govern espanyol pagarà dotze milions d'euros a Air Europa i Swift Air per executar deportacions massives de migrants | Directa\nLa Unió Temporal d'Empreses (UTE) formada per aquestes dues empreses tornarà a ser la beneficiària del nou contracte del Ministeri de l'Interior per efectuar vols de deportació durant els anys 2015 i 2016\nDavid Bou 21/04/2015\n“Esprémer-nos ens han espremut sempre, però ja és inviable”\nLa Unió Temporal d'Empreses (UTE) formada per Air Europa i Swiftair s'adjudicarà el nou contracte del Ministeri de l'Interior per executar deportacions col·lectives de migrants durant el present any 2015 i el 2016. Aquestes dues línies aèries percebran un import total d'11.985.600 euros, segons es desprèn d'un document al qual ha tingut accés aquest mitjà. El passat dia 9 de març, es va reunir la taula de contractació de la Subdirecció General de Gestió Econòmica i Patrimonial del ministeri que dirigeix Jorge Fernández Díaz, on es va proposar que aquestes dues companyies aèries assumeixin els serveis de “transport aeri pel trasllat de passatgers entre diversos punts del territori nacional i des d'aquests a altres països”. Tot i que encara no s'ha fet oficial l'adjudicació a aquestes empreses, el termini de presentació de sol·licituds va cloure el 23 de febrer i la d'Air Europa i Swift Air ha estat l'única oferta que s'ha presentat i la que ha estat acceptada i proposada com a beneficiària del contracte.\nExtracte de l'acta de la sessió de la mesa de contractació del Ministeri de l'Interior celebrada el dia 9 de març de 2015\nEl govern espanyol destinarà prop de set milions d'euros a aquesta licitació pública l'any 2015 i gairebé cinc l'any 2016. Les xifres desglossades dels gairebé dotze milions d'euros que guanyarà la UTE d'Air Europa i Swift Air per assumir els vols de deportació forçosa per a persones migrants s'estructuren d'acord amb quatre categories diferents en funció de la xifra de passatge que pot traslladar cada aeronau. La primera categoria, amb els avions petits de menys de 75 places, suposa un preu sense IVA de 8.750 euros per cada hora de vol i 1.500 per cada hora que l'avió romangui aterrat durant l'operatiu. La categoria número quatre, en canvi, la que contempla els vols més nombrosos de més de 200 places, tindrà un cost per a l'erari públic de 20.300 euros per hora de vol i 2.750 euros per hora d'estança a terra ferma. Finalment, la UTE ha renunciat al percentatge d'indemnització que podia percebre si es produïen modificacions o cancel·lacions dels vols, amb l'objectiu de millorar la seva oferta i guanyar l'adjudicació.\nQuadre amb les quantitats que rebran Air Europa i Swift Air per cada hora dels diferents tipus de vol de deportació\nEl mandat d'iniciar els tràmits per obrir la convocatòria de concurs públic per encarregar-se d'expulsar persones migrants en situació administrativa irregular de l'Estat va venir del Consell de Ministres que es va celebrar el 5 de desembre passat. Tot i que no se sap per què, el pressupost destinat al concurs per dur a terme les deportacions forçoses ha disminuït gairebé a la meitat respecte al període anterior, amb una xifra que s'enfilava als 24,2 milions d'euros. Al marge d'aquesta retallada, el cost per hora de vol de deportació s'encareix una mitjana d'un 10% respecte als preus de l'acord anterior. Aquest contracte pels anys 2013 i 2014 també va ser adjudicat a la UTE formada per Air Europa i Swift Air i va expirar el 28 de febrer d'enguany.\nLa quantia econòmica que rebran les dues companyies, no és l'única despesa coberta amb diner públic que es destina als vols de deportació. Cada vol va acompanyat d'un fort desplegament policial que, en moltes ocasions, dobla en efectius el nombre de persones repatriades. Durant els darrers anys, s'ha intensificat la lluita contra els anomenats vols de la vergonya arran dels nombrosos testimonis de persones deportades que han denunciat maltractes. La Campanya estatal pel Tancament dels CIE i diversos col·lectius socials exigeixen “la derogació dels contractes i la fi definitiva de les repatriacions”, al mateix temps que impulsen una campanya de boicot contra Air Europa i Swift Air. Denuncien que, en aquests vols, es permeten les sedacions forçoses i l'ús de la força contra aquelles persones que es resisteixen a ser deportades.\nL'adjudicació encara no és oficial, però el termini de presentació de sol·licituds va cloure el 23 de febrer i la d'Air Europa i Swift Air ha estat l'única oferta que s'ha presentat\nTotes aquestes mesures coercitives queden perfectament recollides en un protocol que regula l'actuació de la Policia Nacional espanyola contra les persones que es resisteixen a ser deportades. Aquest protocol consta de 25 pàgines i es va crear l'any 2007, després de la mort del ciutadà nigerià Osamuyi Aikpitanyi durant la seva repatriació des de l'Estat espanyol. Al document, s'especifiquen els diferents mitjans (llaços de seguretat, granotes immobilitzadores, cascs, cinturons i cinta adhesiva) que pot utilitzar la policia per sufocar la resistència de les migrants expulsades.\nEls vols en xifres\nEls vols de deportació que surten de l'Estat espanyol poden ser de dos tipus: en col·laboració amb l'Agència Europea de Control de la Frontera Exterior (FRONTEX) o encarregats pel Ministeri de l'Interior en solitari. A més, també es duen a terme deportacions aèries en vols comercials, on les persones deportades viatgen acompanyades de la policia juntament amb la resta del passatge. En aquests vols, els darrers mesos, han començat a transcendir casos de deportacions frustrades gràcies a la negativa de la comandància de la nau o l'oposició del passatge. FRONTEX planifica les rutes i organitza els vols tan sols si comprometen diversos països de la Unió Europea, si no, és la mateixa Comissaria General d'Estrangeria i Fronteres (CGEF) de la Policia Nacional espanyola qui els organitza i qui assumeix tots els preparatius i les despeses.\nL'única institució oficial que proporciona dades del total de vols de deportació en què participa l'Estat és el Mecanisme Nacional de Prevenció de la Tortura, sota supervisió del Defensor del Poble. Segons el seu darrer informe de l'any 2013, l'Estat espanyol va impulsar (en solitari o en col·laboració amb FRONTEX) 148 vols, a través dels quals es va deportar un total de 3.111 migrants. D'aquesta xifra total, 445 persones van ser deportades en divuit vols conjunts amb FRONTEX, 648 més van ser expulsades en quinze vols internacionals organitzats per la CGEF. Aquests 33 grans vols els van fer efectius avions de la companyia Air Europa, mentre que els 115 vols restants es van dur a terme en petits avions de la companyia Swift Air amb destí al Marroc. Durant els dos anys de vigència del darrer contracte del Ministeri de l'Interior, Air Europa s'ha encarregat dels vols a l'Amèrica Llatina, l'Àfrica Subsahariana, l'Europa de l'Est i l'Àsia, mentre que Swift Air s'ha dedicat a cobrir els trajectes amb destí al Marroc i també el trasllat de persones internes entre els diversos CIE de l'Estat espanyol.\nLa xifra oficial de repatriacions de l'any 2013 va ser de 13.986 persones; per tant, el 22,2% de les expulsions es van produir en vols especials, un 5,57% en ferri cap a Algèria i un 72,2% s'haurien fet en vols comercials i en carretera i vaixell fins al Marroc\nLa xifra oficial de repatriacions de l'any 2013 va ser de 13.986 persones; això significa que el 22,2% de les expulsions es van produir en vols especials, un 5,57% en ferri cap a Algèria i un 72,2% s'haurien fet efectives en vols comercials i en carretera i vaixell fins al Marroc. Malgrat tot, no totes aquestes expulsions es fan des dels CIE, ja que gran part d'elles s'efectuen mitjançant les anomenades devolucions, expulsió de gent que acaba d'arribar i vol entrar al país de manera irregular. També es produeixen casos en què les migrants són deportades directament des dels calabossos d'estrangeria o des de les portes dels centres penitenciaris on acaben de complir condemna. Un total de 9.002 persones van ser internades als set CIE que hi ha a l'Estat durant l'any 2013. 4.726 d'elles van ser repatriades als seus països d'origen.\nSegons les autores de Paremos los vuelos, un llibre editat per la Campanya Estatal pel Tancament dels CIE fruit d'una investigació coordinada entre activistes, aquestes i altres dades deixen en evidència que aquest “no és un model per regular els fluxos migratoris”, ja que el nombre de deportacions forçoses és irrellevant si s'observen les xifres totals de retorn als països d'origen, en ascens a causa de l'aprofundiment de la crisi econòmica. Afirmen rotundament que “les deportacions massives no es duen a terme per buidar els CIE, sinó per tenir espai per tornar a omplir-los” i destaquen que aquestes pràctiques destrueixen de manera fulminant els vincles de les persones deportades amb el seu territori d'acollida, a més de bloquejar el seu projecte de vida.\nEl govern espanyol pagarà dotze milions d'euros a Air Europa i Swift Air per executar deportacions massives de migrants Flattr donate!\nEl president d'Air Europa es va enriquir transportant migrants de l'Estat espanyol a Suïssa\nDavid Bou dimarts, 21 abril, 2015\nEls vols especials de deportació massiva de migrants que surten des de territori de l'Estat espanyol, porten el segell de les línies aèries Air Europa i Swift Air&


Taller de Tecno-Antropologia i eSalut Noves Tecnologies – Etnologia.cat\n04 agost 2014 xarxesDeixa un comentari\nTaller de Tecno-Antropologia i eSalut Noves Tecnologies per a fomentar la mobilitat entre la gent gran\nInici al setembre, inscripció oberta (veure formulari)\nLloc d’impartició: Barcelona (espai pendent confirmació)\nDurada del taller: 15 de setembre a 15 de novembre\nModalitat d’impartició: Semi-presencial (4 Sessions presencials 15/09, 22/09, 13/10, 10/11, dilluns de 16:00 a 19:00)\nPreu del taller: Tarifa general: 155€ (Socis/es ACPA: 115€)\nPer a donar resposta a aquesta pregunta posarem en pràctica una de les hipòtesi de la eSalut: Si la gent gran se sentís més segura en el moment de desplaçar-se, probablement es desplaçaria més. En aquest taller explorarem un instrument que s’està dissenyant i desenvolupant amb aquesta finalitat en el marc del projecte Com’on (http://www.comon.lu), un projecte d’I+D+i de la UE dins del programa de la AAL (Assistant Ambient Living) (http://www.aal-europe.eu/) dirigida des del Coopehangen LivingLab (http://copenhagenlivinglab.com/) i on participen cinc països. Catalunya, hi participa des del livinglab de salut i2Health-Sant Pau (http://www.i2healthsantpau.eu/) a través de Livinglabing (http://livinglabing.com). L’instrument que explorarem és elComp’anion, una aplicació per a mòbil que permet acompanyar i comunicar-se virtualment amb als viatgers d’edat durant els seus desplaçaments.\nFORMAT, DINÀMICA DEL TALLER I CALENDARI DE SESSIONS\nPer les característiques de l’experiència, aquests taller té un format obert i semi-presencial. Hi haurà quatre sessions presencials, la d’opertura, la de tancamente i dues sessions de seguiment durant el taller. Paral·lelament l’activitat es coordinarà de manera no presencial fent servir eines de la Internet social. Les sessions seran les seguents\nS1 (Dilluns 15 setembre 16:00 -19:00) – Presentació del taller: Què farem i com ho farem. Tema: Introducció a món de la eSalut i la recerca amb usuaris. Instal·lació de l’aplicació al mòbil (Android), proves de connectivitat i exploració de l’aplicatiu.\nS2 (Dilluns 22 setembre 16:00 -19:00) – Història del projecte Com’on, recerques relacionades i discussió dels diferents informes generats. Seguiment de les primeres experiències\nS3 (Dilluns 13 Octubre 16:00 -19:00) – Seminari de seguiment\nS4 (Dilluns 10 Novembre 16:00 -19:00) – Seminari de tancament, conclusions i valoració de l’experiència\nQui són? qui som? Freginals en blanc i negre


Aigues vives – Hope Media Catalunya\nEls essers vius son producte d’un procés depenent del atzar o… a cas tenen un disseny? Què ens porta a la conclusió de que la natura està o no dissenyada? La planificació, previsió o disseny, son aplicables als essers vius?\nAcompanya’ns en aquesta impressionant recerca, que de ben segur no et deixarà indiferent.\nGéneros: Aigues vives, Videos Ciència i cristianisme


Societat Civil Catalana fitxa Linde\nL'exgovernador del Banc d'Espanya va alertar del risc de 'corralito' a una Catalunya independent\n4 min. Barcelona 27/06/2020 11:26\nANNA MASCARÓ / XAVIER GRAU\n651x366 Luis María Linde, exgovernador del Banc d’Espanya, en una imatge d’arxiu Durant una compareixença al Congrés de Diputats. / EMILIO NARANJO / EFE Luis María Linde, exgovernador del Banc d’Espanya, en una imatge d’arxiu Durant una compareixença al Congrés de Diputats. / EMILIO NARANJO / EFE\nL’exgovernador del Banc d’Espanya Luis María Linde s’incorporarà al consell assessor consultiu de Societat Civil Catalana, segons va avançar El Confidencial i va confirmar l’ARA. A més de Linde, també formaran part d’aquest consell l’exdelegat del govern espanyol a Catalunya Enric Millo i el periodista Albert Castillón.\nLuis María Linde va ser governador del Banc d’Espanya entre el 2012 i el 2018, és a dir, el seu mandat va coincidir amb el govern del PP liderat per Mariano Rajoy i, com a banquer central, va haver d’enfrontar-se a una part de la crisi del deute. El 2015 Linde va advertir que hi havia un risc de corralito si Catalunya s’independitzava d’Espanya.\nUnes declaracions que xocaven frontalment amb la premissa de prudència i contenció amb la qual ha d’actuar el responsable d’un banc central, que té com un dels principals objectius crear confiança. De fet, Linde es va adonar de la seva relliscada. El 21 de setembre del 2015 alertava del risc d’un corralito, però dos dies després es retractava a mitges. El 23 de setembre, al Senat, qualificava d’“improbable” i “quasi impossible” un corralito a Catalunya, tot i que no ho veia impossible.\nLinde, en la seva compareixença al Senat, va dir que les seves paraules no eren una amenaça a Catalunya. Fins i tot, l’aleshores senador del PSC i expresident de la Generalitat, José Montilla, li va demanar explicacions per les seves paraules.\nTot l’enrenou es va produir a només una setmana de les eleccions catalanes del 27 de setembre del 2015, cosa que va generar fortes crítiques dels partits independentistes a Linde, que va matisar les seves declaracions, malgrat que admetia la possibilitat del risc d’un control de capitals que impediria que els estalviadors catalans, en cas de declarar-se la independència, poguessin disposar dels seus fons, a l’estil de l’Argentina de finals del 2001.\nLuis María Linde, nascut a Madrid el 1945, és el clar exemple d’alt funcionari de l’Estat. Llicenciat en econòmiques per la Complutense, va entrar al Cos Superior de Tècnics Comercials i Economistes de l’Estat amb el número 1 de la seva promoció. Va ocupar diferents càrrecs a l’administració i el 1983 va entrar al Banc d’Espanya. De fet, va ser de les poques persones que sabien amb antelació quan entraria la pesseta a la moneda única, però tot i això no hi tenia gaire fe, fins al punt que el 1996 va publicar Los mercados de divisas: virtualidad del SME y posibilidades de la moneda única europea, en què considerava que “la implantació de la moneda única planteja problemes tècnics, legals i polítics i no és del tot segur que finalment es dugui a terme de la forma prevista en el Tractat de Maastricht”.\nIncorporació de Millo i Castillón\nEntre el 2005 i el 2008 va ser director executiu del Banc Iberoamericà de Desenvolupament, i el 25 de maig va entrar com a conseller al Banc d’Espanya, on va arribar a governador el 7 de juny d’aquell any després de la dimissió de Miguel Ángel Fernández Ordóñez. Linde complia 70 anys el 2015 i hauria d’haver deixat el càrrec segons el reglament del Banc d’Espanya, però una reforma del PP va permetre allargar el seu mandat fins al 2018, quan amb el PSOE al govern espanyol el va substituir Pablo Hernández de Cos.\nEn el cas d’Enric Millo, les fonts consultades per l’ARA destaquen el seu paper com a delegat del govern espanyol a Catalunya, especialment durant l’1 d’Octubre, com un dels motius que van portar l’entitat a buscar el seu fitxatge. Durant el judici de l’1-O, Millo va reforçar en la seva declaració les tesis d’una violència sostinguda a Catalunya entre el setembre i l’octubre del 2017 i va parlar d’“assetjaments, amenaces i accions violentes”. Un dels moments més polèmics de la seva declaració al Tribunal Suprem va ser quan va assegurar que durant l’1-O els activistes van llançar Fairy a terra perquè la policia rellisqués.\nAlbert Castillón és un periodista català que va obtenir rellevància mediàtica des del programa Espejo público d’Antena 3. Els últims anys s’ha significat a favor de la unitat d’Espanya i el febrer del 2019 va fer la lectura del manifest a la concentració de les tres dretes a Madrid contra Pedro Sánchez.\nEl president de SCC, Fernando Sánchez Costa, va impulsar a principis d’any el consell assessor consultiu preocupat per la crisi de credibilitat que en els últims mesos ha patit l’organització pels conflictes interns, reflex de la desunió del bloc unionista abans format pel PP, Cs i el PSC. L’objectiu de l’organisme és dotar de prestigi l’entitat. Fonts de SCC expliquen que ara treballen per afegir alguna figura de perfil europeu al consell assessor.


No et perdis la nova exposició de Philippe Shangti a Caldea\nPhilippe Shangti torna a Caldea. Nova exposició!\nEtiquetes biennal de Venècia, caldea andorra, Philippe Shangti\nL’artista Philippe Shangti torna a Caldea per exposar la seva nova obra No Animal Killer Here. A través d’aquesta exposició, que compta amb 20 peces i 6 escultures, l’artista denuncia el maltractament animal. Pots gaudir d’aquesta nova mostra d’art al hall de l’edifici de Caldea fins al 30 d’abril.\nLes obres de Shangti no deixen a ningú indiferent. I no només per les temàtiques que tracta, sinó per l’originalitat dels seus treballs. Innovadors i transgressors, el mestre utilitza l’art per denunciar temes tabús de la societat, però també amb recursos com l’humor i el glamur. No Animal Killer Here dona suport a la causa animal. En aquesta exposició podràs veure quadres contra el comerç de pells, les curses de braus o del maltractament de la selva, entre d’altres. Segur que et sorprendrà!\nAnteriorment ja vam poder gaudir les obres d’aquest artista amb la seva col•lecció Art is my Hope, que l’any passat va tenir molt èxit. A través d’aquesta col•lecció, també provocadora, denunciava la manca de conscienciació envers la natura i el planeta exposant una societat que viu d’excessos.\nL’autor Philippe Shangti és d’origen francès i actualment viu a Andorra. És reconegut a escala internacional, i ha exposat el seu art en galeries d’Europa, els Estats Units i Àsia. L’any 2019 va ser el representant del Principat a l’exposició internacional d’art de Venècia amb The Future Is Now, exposició amb la qual també ha collit molts èxits. Aquesta obra va ser catalogada per experts del món de l’art i la premsa internacional com a una de les deu essencials de la Biennal.\nEn les seves obres, Shangti es caracteritza per utilitzar colors vius, la simetria, la perspectiva i l’equilibri, uns elements molt presents en la seva creació.\nCom pots veure, Caldea és un spa. Però també és un spa que no té res a veure amb un spa. Aquí, a més de banyar-te entre aigües termals, pots gaudir de l’art d’autors moderns i innovadors. T’animes a descobrir-los?