Text de l'article. El primer antecedent de l'escriptura. Denise Schmandt-Besserat.\nInvestigación y ciencia. Agost del 1978. Número 23.\nQuè és el que va conduir a l'escriptura?. L'art escriptural mateix és un bon exemple del que els estudiosos del passat denominen invenció independent, ja que s'han desenvolupat de forma aïllada sistemes d'escriptura en èpoques diferents i en diferents parts del món. Per exemple, pot remuntar un sistema determinat -el ideogràfic xinès- fins al seu origen en signes arcaics gravats en ossos escapulars d'ovella o closques de tortugues, en el segon mil·lenni abans de Crist, a manera d'instrument per a plantejar preguntes al cel. Uns 1.000 anys més tard, un sistema d'escriptura totalment independent va sorgir just a l'altra punta del món, a Amèrica Central. Aquesta escriptura combinava un senzill sistema de notació numèrica amb complicats jeroglífics i era emprada, principalment, per assenyalar les dates de diversos esdeveniments d'acord amb un elaborat sistema de calendari.\nTant l'escriptura xinesa com la maia van ser invencions relativament tardanes. Algun altre sistema d'escriptura ha d'haver estat el prime, i és a partir d'aquest punt inicial d'on podem començar la recerca dels antecedents de l'art escriptural. Normalment, s'assigna als sumeris de Mesopotàmia el mèrit d'haver estat els primers a escriure textos. Cap al darrer segle del quart mil·lenni abans de Crist, els funcionaris de les ciutats-estats sumèries com Uruk havien desenvolupat un sistema per assentar xifres, pictogrames i ideogrames sobre superfícies d'argila preparada a l'efecte (un pictograma és una representació més o menys realista del objecte que se suposa que representa, un ideograma és un signe abstracte).\nEn Uruk, el 1929 i 1930, un equip d'arqueòlegs alemanys dirigits per Julius Jordan va treure a la llum nombrosos exemples d'aquests assentaments arcaics. Els textos, uns mil en total, van ser analitzats per primera vegada per Adam Falkenstein i els seus col·laboradors. Actualment, descobriments addicionals han incrementat el nombre total de textos de la pròpia Uruk i d'altres llocs, però realitzats a l'estil d'Uruk, fins a la xifra d'uns quatre mil, i els esforços pioners de Falkenstein estan sent continuats per Hans J. Nissen, de la Universitat Lliure de Berlín, i la seva col·laboradora Margaret W. Green.\nEncara que les formes d'argila emprades pels escribes d'Uruk són conegudes universalment com tauletes, terme aquest que té connotacions de quelcom pla, en realitat són convexes. Cada signe s'inscrivia en l'argila mitjançant un estil o càlam de fusta, os o ivori, amb un dels seus extrems rom i l'altre agusat. Bàsicament, els caràcters eren de dos tipus. Els signes numèrics s'imprimien dins l'argila; tots els altres signes, tant els pictogrames com els ideogrames, eren incisos amb l'extrem agusat del càlam. El repertori de caràcters emprat pels escribes d'Uruk era ampli; s'estima en no menys de 1.500 signes independents.\nLes hipòtesis sobre l'origen de l'escriptura postulen, en general, una evolució des del concret a l'abstracte: una fase inicial pictogràfica que, en el curs del temps i degut potser al descuit escriptori dels mestres, es fa cada vegada més esquemàtica. Les tauletes d'Uruk contradiuen aquesta línia de pensament. La major part dels 1.500 signes (Falkenstein va compilar 950 d'ells) són ideogrames enterament abstractes, els escassos pictogrames representen animals salvatges, com el llop o la guineu, o elements de tecnologia avançada, com el carro o la maça. Els textos d'Uruk segueixen, per descomptat, sense ser desxifrats majoritàriament i continuen sent un enigma per als epigrafistes. Els escassos signes ideogràfics que han estat identificats són aquells que poden ser remuntats, fase per fase, des d'un caràcter cuneïforme conegut d'èpoques posteriors a un prototip sumeri arcaic. A partir d'aquells continguts textuals fragmentaris, que aquestes identificacions permeten, sembla que els escribes d'Uruk registren, principalment, assumptes com transaccions comercials i vendes de terres. Alguns dels termes que apareixen amb més freqüència són els de pa, cervesa, ovella, bestiar major i vestimenta.\nDesprés de les troballes de Jordan a Uruk, altres arqueòlegs van trobar textos similars en altres llocs de Mesopotàmia. Altres més es van trobar al Iran: a Susa, Chogha Mish i a paratges tan allunyats com Godin Tepe, uns 350 quilòmetres al nord d'Uruk. En anys recents, s'han exhumat tauletes escrites en l'estil d'Uruk a Síria, a Habuba Kabira i Jebel Aruda, uns 800 quilòmetres al nord-oest. En Uruk, les tauletes havien estat trobades en un conjunt de dependències del temple; de la resta, la major part van sortir a la llum a les ruïnes de cases privades, en les que la presència de segells i de taps d'argila per gerres marcades amb empremtes de segells testimonia cert tipus d'activitat mercantil.\nEl fet que els textos d'Uruk contradiguin la hipòtesi que la primera forma d'escriptura hauria de ser pictogràfica, ha inclinat nombrosos epigrafistes a sostenir que aquestes tauletes, tot i que tanquin l'escriptura coneguda més antiga, han de representar una fase ja avançada de la evolució de l'art escriptural. S'ha revitalitzat de nou, doncs, la hipòtesi pictogràfica. El fet que no hagi aparegut encara cap escriptura d'aquest tipus en jaciments del quart mil·lenni abans de Crist, i fins i tot de data anterior, s'explica bé suposant que l'escriptura dels primers mil·lennis es va registrar exclusivament en materials escriptorios peribles, temps ha desintegrats, com el pergamí, el papir o la fusta.\nPer la meva banda, puc proposar una altra alternativa. La meva investigació sobre els primers usos de l'argila al Pròxim Orient, en aquests últims anys, suggereix que diverses característiques del material d'Uruk ofereixen claus importants per saber quins tipus de símbols visibles van precedir realment als textos sumeris arcaics. Aquestes claus inclouen: l'elecció de l'argila com a material per a documents, el perfil convex de les tauletes d'Uruk i l'aparença dels caràcters que figuren en les mateixes.\nNuzi, una ciutat iraquiana del segon mil·lenni abans de Crist, va ser excavada per l'American School of Oriental Research de Bagdad, entre 1927 i 1931. Uns trenta anys més tard, en ressenyar una anàlisi dels arxius del palau de Nuzi, A. Leo Oppenheim, de l'Institut Oriental de la Universitat de Chicago, va informar sobre l'existència d'un sistema d'assentaments que feia ús de «fitxes». Segons els textos de Nuzi, aquestes fitxes s'empraven amb finalitats comptables, es deia d'elles que estaven «dipositades», «transferides» i «suprimides».\nOppenheim va imaginar un tipus dual de sistema comptable en els textos de Nuzi: a més dels elaborats documents cuneïformes dels escribes, l'administració palatina posseïa uns comptes tangibles paral·lels. Per exemple, una fitxa d'una classe determinada podria representar cada un dels animals dels ramats del palau. Quan, a la primavera, haguessin nascut nous animals, s'afegiria un nombre igual de fitxes noves, quan es sacrifiquessin animals, es sostrauria el nombre apropiat de fitxes. Es traslladaven les fitxes d'un prestatge a un altre, probablement, quan els animals es moguessin d'una pleta o devesa a una altra, quan les ovelles fossin esquilades, i així successivament.\nLa troballa d'una tauleta buida, en forma d'ou, a les ruïnes del palau va reforçar la hipòtesi d'Oppenheim. La inscripció que figura a la superfície de la tauleta va resultar ser una llista de 48 animals. Aquesta tauleta buida ressonava i, quan es va obrir acuradament un extrem de la mateixa, es van trobar al seu interior 48 fitxes. Presumiblement, aquesta combinació d'una llista escrita i fitxes comptables representava una transferència d'animals des d'un servei de palau a un altre. Malauradament, no posseïm una descripció fidedigna de les fitxes, que posteriorment es van perdre.\nEls arxius de Nuzi es daten entorn del 1.500 abans de Crist. El gran jaciment arqueològic elamita de Susa presenta nivells que són anteriors en més de 1.500 anys. L'excavació de Susa. duta a terme per investigadors francesos, va començar en la dècada de 1880 i continua fins avui. Sis anys després de l'informe d'Oppenheim (1958), Pierre Amiet, del Musée du Louvre, va poder confirmar l'existència d'un sistema comptable similar a Susa. Els receptacles de fitxes de Susa, a diferència dels de Nuzi, eren esferes d'argila buides. Amiet les va anomenar «bolles», fins avui, s'han trobat unes 70 d'aquestes. Les fitxes que contenen són pilots d'argila modelades en una gran varietat de formes geomètriques, que inclouen esferes, discs, cilindres, cons i tetraedres.\nLa troballa d'Amiet va ser de gran significació, no només va demostrar que les bolles i les fitxes existien almenys un mil·lenni i mig abans que apareguessin a Nuzi, sinó que va posar també de manifest que eren tant o més antigues que els primers documents escrits de Uruk. Més tard va quedar ben clar, per descomptat, que les fitxes al menys eren molt més antigues.\nEl 1969, vaig començar un projecte de recerca, l'objectiu final de descobrir quan i en quines formes va arribar a utilitzar l'argila al Pròxim Orient. La manufacturació de ceràmica constitueix, per descomptat, l'ús més familiar de l'argila, però, abans de l'aparició de la ceràmica, l'home ja estava fabricant comptes d'argila, modelant figures d'argila, modelant toves d'argila i emprant aquesta matèria com morter. Com a punt de partença del meu projecte, vaig visitar els museus dels Estats Units, d'Europa i de diverses ciutats del Pròxim Orient que posseïen col·leccions d'artefactes d'argila amb una datació de fins al setè, vuitè i novè mil·lennis abans de Crist. Aquest interval de temps, que té el seu principi fa uns 11.000 anys i acaba fa poc més de 8.000 anys, va contemplar l'establiment ferm dels primers assentaments agrícoles a l'Àsia occidental.\nA les col·leccions dels museus, juntament amb els comptes, toves i figuretes, que havia esperat trobar, em vaig topar amb el que per a mi va constituir una categoria d'objectes imprevista: uns petits artefactes d'argila de formes diverses. Tal com més tard vaig arribar a adonar-me, les formes eren similars a les que Amiet havia trobat a l'interior de les seves bolles de Susa: esferes, discs, cons, tetràedres, ovoides, triangles (o formes de mitja lluna), formes bicòniques (dos cons units per la seva base), rectangles i altres formes singulars de difícil descripció. Podien haver servit també de fitxes aquests artefactes, alguns dels quals eren anteriors en 5.000 anys a les fitxes de Susa?.\nVaig començar a compilar el meu propi catàleg independent d'aquestes singularitats, recollint tota fitxa de la qual es coneixia el seu jaciment específic d'origen. En resum, vaig trobar que, mentre que totes elles eren de mida reduïda, amb dimensions mitjanes d'un a dos centímetres en la seva part més gran, moltes apareixien en dos formats diferents. Per exemple, hi havia cons petits, d'aproximadament un centímetre d'altura, i cons majors, de tres o quatre centímetres d'alçada. També hi havia discs fins, de només tres mil·límetres de gruix, i altres gruixuts, de fins a dos centímetres de gruix. Altres variacions eren patents. Per exemple, a part de les esferes completes, vaig trobar quarts, meitats i tres quarts d'esfera. Algunes de les fitxes presentaven trets addicionals. Moltes estaven incises amb línies profundes; altres tenien sobre aquestes unes petites boletes o espirals d'argila i altres més portaven someres marques circulars de punxó.\nTotes les fitxes havien estat modelades a mà. Bé s'havia rodat entre els palmells de les mans una petita pella d'argila, bé s'havia estret aquesta amb les puntes dels dits. L'argila era de fina textura, però no presentava signes de preparació especial (com l'addició de substàncies reductores, una pràctica de la fabricació ceràmica que augmenta la duresa després de la cocció). Totes les fitxes, però, havien estat cuites per garantir la seva durabilitat. La major part de les mateixes presentava variada coloració, des del torrat al vermell, però hi havia algunes que van resultar grises i fins i tot negroses.\nVaig trobar que aquestes fitxes eren presents a, virtualment, totes les col·leccions dels museus d'artefactes del període Neolític de l'Àsia occidental. Un exemple extrem de la seva abundància l'ofereix la primitiva vila de Jarmo, a l'Iraq, ocupada per primera vegada fa uns 8.500 anys. Jarmo ha proporcionat un total de 1.153 esferes, 206 discs i 106 cons. Els informes indiquen, en general, que els excavadors van trobar les fitxes escampades per terra de les cases, situades en diferents llocs d'un jaciment. Si les fitxes s'havien guardat alguna vegada en recipients com cistelles o bosses, aquests s'havien desintegrat fa ja temps. No obstant això, no hi ha testimonis que suggereixin que les fitxes estaven separades d'altres artefactes i fins i tot que impliquin quina era la seva funció. Els informes indiquen que moltes van ser trobades en grups de 15 o més i que aquests grups es localitzaven a les àrees de magatzems dins de les cases.\nSegons repassava les col·leccions dels museus i els informes dels jaciments arqueològics en qüestió, vaig quedar enormement perplexa per la manifesta omnipresència de les fitxes. Es poden trobat en llocs que van des del llunyà oest, com Beldibi, en el que avui és la Turquia sud-occidental, fins al llunyà orient, com Chanhu Daro, en el que avui és Pakistan. S'han exhumat fitxes fins i tot en un jaciment del vuitè mil·lenni abans de Crist a la vora del Nil, en les proximitats de Khartum.\nAlhora, vaig trobar que alguns informes d'excavacions deixaven de prendre nota de les fitxes que es parlen recollit o les esmentaven només casualment. Quan es prenia nota d'aquestes fitxes, l'encapçalament podria resar: «objectes de finalitat incerta», «joguines infantils», «peces de joc» o «amulets». A tall d'exemple, les fitxes procedents de Tello, a l'Iraq, van ser interpretades pel seu descobridor, Henri de Genouillac, com amulets que expressaven el desig dels residents d'una «identificació personal». Un altre exemple apareix en l'informe de Carleton S. Coon sobre la Cova Belt de l'Iran: «Dels nivells 11 i 12 procedeixen 5 misteriosos... objectes d'argila, que no s'assemblen a res en el món, si de cas, a supositoris. Qualsevol pot conjecturar per a què es van emprar».\nExistien seriosos impediments per a la captació del fet que totes aquestes fitxes eren artefactes de la mateixa classe, a causa que, quan s'enumeraven als informes de les excavacions, en general, no apareixien sota un sol capítol, sinó sota capítols diversos, segons el seu format. Per exemple, s'havien descrit els cons com figuretes femenines esquemàtiques, com a símbols fàl·lics, com peces de joc i com claus, les esferes, la major part de les vegades, eren interpretades com bales o projectils de fona.\nPer haver estudiat a l'Ecole du Louvre, m'era coneguda l'obra de Amiet. No obstant això, havia compilat ja un catàleg de centenars d'aquestes fitxes, abans de reparar en com de similars a les fitxes Amiet, procedents de Susa, eren aquests artefactes d'argila de major antiguitat. Al principi, semblava impossible que pogués haver-hi una relació entre ambdós grups, un mínim de 5.000 anys separaven les fitxes d'època neolítica de les de Susa, de l'Edat del Bronze. Segons ampliava les meves investigacions per donar cabuda als artefactes d'argila més tardans, amb una datació del setè mil·lenni abans de Crist al quart mil·lenni i encara posteriors, vaig trobar, per la meva sorpresa, que s'havien trobat fitxes d'argila similars, en quantitats substancials, en jaciments representatius de tot aquest lapse de temps. Evidentment, un sistema de comptabilitat que feia ús de fitxes s'havia difós no només en Nuzi i Susa, sinó per tot l'Àsia occidental, des d'una època tan remota com el novè mil·lenni abans de Crist fins a èpoques tan properes com el segon mil·lenni.\nEl sistema sembla haver estat gairebé idèntic a molts altres mètodes de comptabilitat primitius, i fins i tot no tan primitius. Els filòlegs clàssics estan familiaritzats amb el sistema romà de fer «càlculs» amb còdols (calculi en llatí). Fins al final del segle XVIII, el Tresor Britànic operava encara amb fitxes per calcular els impostos. Quant a això, els pastors del Iraq fins avui en dia fan servir còdols per portar compte dels caps dels seus ramats, i l'àbac constitueix encara l'instrument normal de càlcul als mercats d'Àsia. El arcaic sistema de fitxes de l'Àsia occidental era, potser, només una mica més complicat que els seus correlats posteriors.\nConsiderat en la seva totalitat, el sistema tenia unes 15 classes principals de fitxes, dividides després en unes 200 subclasses, basades en la mida, marques o variació fraccional, com en el cas del quart, meitat i tres quarts d'esfera. Evidentment, cada format específic posseïa un significat propi; algunes semblaven representar valors numèrics i altres objectes específics, en particular gèneres mercantils.\nNo cal teoritzar sobre alguns d'aquests significats; diversos ideogrames que apareixen a les tauletes d'Uruk reprodueixen, gairebé exactament, en dues dimensions moltes de les fitxes. Per exemple, els signes arbitraris d'Uruk per als numerals, com una petita impressió en forma de con per l'un, una altra circular per al número deu i una impressió en forma d'un con major per al 60, tenen el seu correlat en les fitxes en forma de: cons petits, esferes i cons grans. Altres exemples més d'ideogrames que es compadeixen amb fitxes inclouen, sota el capítol general de gèneres, el símbol d'Uruk per l'ovella (un cercle amb una creu al seu interior), aparellat amb fitxes en forma de disc amb una creu incisa, i el símbol d'Uruk per a una peça de vestir (un cercle amb quatre línies paral·leles en el seu interior), equiparat a fitxes en forma de disc amb quatre línies paral·leles incises. Altres exemples més són els ideogrames per a metall i oli i, més clarament, els símbols pictogràfics per al bestiar major, gossos i el que, evidentment, són vasos: cada signe de les tauletes pot ser aparellat amb una fitxa de forma i marques similars. A més, les formes de molts ideogrames sumeris encara per desxifrar semblen reflectir les d'altres fitxes.\nPer què va arribar a existir aquest repertori de símbols tridimensionals?. No pot tractar-se d'una mera coincidència el fet que les primeres fitxes apareguessin a les primeres fases del període Neolític, època de profunds canvis en la societat humana. Va ser llavors quan un model de subsistència anterior, basat en la caça i la recol·lecció, es va transformar per l'impacte del cultiu de plantes i la domesticació d'animals i el desenvolupament d'una forma de vida agrícola. La nova economia agrícola, encara que indubtablement va augmentar la producció d'aliments, s'hauria vist acompanyada de nous problemes.\nPotser el més crucial hauria estat l'emmagatzematge d'aliments. Certa porció de cada collita anual havia de ser assignada per a la pròpia subsistència de la família agrícola i una altra porció havia de separar-se per a la collita de l'any vinent. Una altra porció més podria haver-se reservat per bescanviar amb aquells que estiguessin disposats a proporcionar productes exòtics i matèries primeres a canvi d'aliments. Sembla possible que la necessitat de no perdre de vista aquestes diferents parts i transaccions va ser suficient per estimular el desenvolupament d'un sistema de registre.\nLes fitxes més antigues que es coneixen en l'actualitat són les procedents de dos jaciments de la regió de Zagros, a l'Iran: Tepe Asiab i Ganj -i- Dareh Tepe. La gent de les dues comunitats semblen haver guardat ramats i, possiblement, estaven experimentant amb collites entorn del 8.500 abans de Crist, encara que per la mateixa època continuaven practicant la caça i recol·lectant plantes silvestres. Les fitxes d'argila que van fabricar tenien formes bastant sofisticades. Hi havia quatre tipus de fitxes bàsics: esferes, discs, cons i cilindres. A més, hi havia tetràedres, ovoides, triangles, rectangles, espirals encorbades i formes animals esquemàtiques. Els subtipus comprenien mitges esferes i mitjans cons, esferes i discs amb incisions i marques de punxó. El conjunt totalitzava 20 símbols independents.\nEl període Neolític i el següent període Calcolític, o Edat del Coure, a Àsia occidental, es van estendre per espai de 5.000 anys. En tot aquest lapse de temps substancial, no es troben, sorprenentment, canvis de les fitxes, fet que pot indicar que bé s'adaptava a les necessitats d'una primitiva economia agrícola aquest sistema de registre. Cap al 6.500 abans de Crist, uns 2.000 anys després del naixement de les primeres comunitats agrícoles de Zagros, un altre llogaret d'Iran, Tepe Sarab, va començar a florir. L'inventari de fitxes procedents de les excavacions de Tepe Sarab no presenta cap augment en el nombre de tipus principals i sí, en canvi, un augment en els subtipus de només 20 a 28, entre els quals figura una piràmide de quatre costats i un bucrani estilitzat que, probablement. representa el bestiar major.\nVa ser potser durant el període Calcolític quan els excedents agrícoles de cada membre de la comunitat van començar a reunir-se mitjançant impostos en espècie, amb la supervisió de l'excedent posada en mans de funcionaris públics com els servidors dels temples. Si les coses van així, la necessitat de portar un bon compte de les contribucions individuals, evidentment, no va suposar una modificació rellevant en el sistema de registre. Les fitxes exhumades en quatre llocs que van florir entre el 5.500 i el 4.500 abans de Crist, -Tell Arpachiyah i Tell as-Sawwan, a l'Iraq, i Chaga Sefid i Jaffarabad, a l'Iran- no reflecteixen una altra cosa que desenvolupaments menors. Apareix un nou tipus de fitxa, la de forma bicònica, i entre alguns dels subtipus unes línies i punts pintats de negre han substituït les incisions i marques de punxó.\nEn les primeres fases de l'Edat del Bronze, entre el 3.500 i 3.100 abans de Crist, es van donar canvis significatius en el sistema de registre. Aquest període va conèixer un avanç econòmic gairebé tan notable, en la seva pròpia forma, com el naixement de l'economia agrícola, que va establir les bases d'aquell. El nou desenvolupament va ser l'aparició de les ciutats. Els estudis de conjunt dels jaciments antics de l'Àsia occidental indiquen un dràstic augment de la població de l'Iraq i l'Iran; centres urbans amb nombrosos habitants comencen a aparèixer prop dels anteriors assentaments vilatans.\nEn aquesta època, van aparèixer l'especialització artesana i els començaments de la producció en massa. Els broncistes i els seus productes donen nom a aquesta Edat, però, a més dels ferrers, van sorgir també altres artesans, concentrats en diverses àrees. La invenció de la roda de terrisser va permetre el desenvolupament d'una indústria ceràmica i el producte dels diferents forns de producció massiva va arribar a distribuir-se a grans distàncies. Un corrent similar es fa patent en la manufactura d'atuells petris. El desenvolupament d'una xarxa comercial ampliada està indicat per l'aparició a l'Iraq de materials tan exòtics com el lapislàtzuli.\nEl desplegament d'una economia urbana, arrelada en el comerç, ha d'haver multiplicat les demandes sobre el sistema tradicional de registre. Havia d'anotar no només la producció, sinó inventaris, nolis i pagaments de salaris, i els mercaders necessitaven guardar constàncies de les seves transaccions. Cap al darrer segle del quart mil·lenni abans de Crist, la pressió d'una complexa comptabilitat comercial sobre el sistema de fitxes es va fer patent, tant en els símbols com en la forma en què es van emprar les fitxes.\nPer considerar els símbols en primer lloc, sis jaciments de finals del quart mil·lenni abans de Crist, a l'Iraq (Uruk, Telb i Fara), a l'Iran (Susa i Chogha Mish) i a Síria (Habuba Kabira), ens han llegat fitxes representatives de la gamma completa de les formes primitives. A més, apareixen algunes formes noves, entre les quals hi ha les paràboles, els romboides i unes rèpliques d'atuells. No obstant això, encara més significatives que l'aparició de noves formes és la proliferació de subtipus, indicada per una varietat de marques incises sobre les fitxes. És també ara quan unes poques fitxes comencen a presentar marques aplicades: boletes o espirals d'argila afegides a les pròpies fitxes.\nEls sis llocs esmentats ens han proporcionat un total de 660 fitxes que daten cap al 3.100 abans de Crist. D'aquest total, 363, és a dir, el 55 per cent, estan marcades amb incisions. La major part d'aquestes incisions són profunds solcs, realitzats a l'extrem agusat d'un càlam, els solcs estan situats a llocs visibles i amb una clara cura per la simetria. Sobre les fitxes de forma arrodonida, com esferes, cons, ovoides i cilindres, les incisions usualment corren parelles al llarg de l'equador i, d'aquesta manera, són visibles des de qualsevol costat. Sobre les fitxes planes, com discs, triangles i rectangles, les incisions apareixen només sobre una cara.\nLa major part de les incisions presenten un motiu de línies paral·leles, si bé es troben incisos també creus i motius entrellaçats. El nombre de línies paral·leles no sembla deure's a l'atzar: poden existir fins a 10 incisions i les freqüències dels models d'un traç, dos traços, tres traços i quatre traços, és palmària. Cal destacar que, amb l'excepció dels models de dos traços, els models amb un nombre imparell de traços són els més freqüents.\nEncara que els models incisos són, amb molt, els més abundants, 26 de les fitxes, és a dir, un 4 per cent del total, presenten impressions circulars realitzades, en aparença, punxant l'argila amb l'extrem rom d'un càlam. Algunes d'aquestes fitxes amb puncions porten una sola impressió. Altres mostren un grup de 6 marques de punxó, disposades bé en una sola fila, bé en dues files amb tres impressions cadascuna.\nPel que fa als canvis en la forma en què es van emprar les fitxes, és significatiu el fet que 198 de les mateixes, és a dir, el 30 per cent del total, estiguin perforades. Aquestes fitxes perforades abasten tota la gamma dels tipus i inclouen els subtipus de la varietat sense marques, amb puncions i amb incisions. En efecte, això vol dir que es podia disposar de fitxes de tot tipus, tant en les seves formes sense perforacions com en les perforades. Les perforacions són tan reduïdes que només un fi cordill podria haver passat per les mateixes. D'entre les explicacions que poden imaginar-se, una és la de que tots aquests 15 tipus de fitxes i els seus 250 subtipus corresponents no eren altra cosa que amulets personals, que la gent de les ciutats dels primers temps de l'Edat del Bronze de l'Àsia occidental portava, suspesos de cordills, entorn del seu coll o al seu canell. Rebutjo aquesta explicació per dues raons. En primer lloc, cap de les fitxes perforades que he examinat presenta cap rastre d'haver-se emprat com a amulet, com pot ser el polit o erosió en entorn de l'orifici del cordill pel propi ús. En segon lloc, sembla absurd que tot aquest complicat repertori de formes, tan difós en la seva distribució geogràfica i manufacturat amb una uniformitat tan notable, hagi servit d'adorn personal, en el 30 per cent dels casos, i per a algun altre propòsit, en el 70 per cent restant.\nPrefereixo la hipòtesi que algunes fitxes representatives d'una transacció específica fossin enfilades juntes, a manera de registre. Sembla, al menys, plausible que la complexitat de guardar constàncies en una economia urbana podria haver donat lloc a duplicar fitxes idònies per al seu enfilament.\nL'enfilament de fitxes, si això és el que impliquen les fitxes perforades, seria només un dels canvis en la forma en què aquests simbòlics trossos d'argila van ser emprats a finals del quart mil·lenni abans de Crist. Un canvi molt més significatiu el constitueix la primera aparició, en aquesta època, de les bolles d'argila, o sobres, per dir, com els que Amiet va trobar com receptacles de fitxes a Susa. L'existència d'una bulla és un testimoni directe, perfectament definit, del desig de l'usuari de separar les fitxes que representen una o altra transacció. Aquest sobre podia fabricar-se amb facilitat, pressionant els dits dins d'una pella d'argila de la mida d'una pilota de tennis, si fa no fa, creant així un buit prou àmpli com perquè cabessin diverses fitxes, el sobre podia segellar després amb un pegat d'argila.\nAl meu parer, no hi ha dubte que aquestes bolles van ser inventades per proporcionar a les parts d'una transacció un tipus de superfície llisa d'argila que, segons el costum sumeri, podia ser marcada amb els segells personals dels individus implicats, a manera de validació de l'acte comercial. El fet que la majoria de les 350 bolles descobertes fins al moment portin impressions de dos segells diferents, recolza la meva convicció. Amiet ha suggerit que les bolles de Susa podien haver servit com coneixements d'embarcament. Des d'aquest punt de vista, un productor rural de, posem per cas, teixits consignaria un noli d'efectius a un intermediari urbà, enviant-li juntament amb la tramesa una bulla amb un nombre de fitxes en el seu interior descriptives del tipus i quantitat de la mercaderia embarcada. Trencant la bulla, el destinatari del noli podia verificar la naturalesa del propi noli, a més, la necessitat de lliurar la bulla intacta evitaria al transportista la temptació de cisar la mercaderia en trànsit. Aquesta transferència segellada de fitxes entre socis comercials representa una forma completament nova d'emprar l'antic sistema de registre.\nAquesta innovació tenia un seriós inconvenient. Els segells impresos sobre la superfície exterior de la bulla servien per donar validesa a cada transmissió, però, si aquestes empremtes dels segells havien de conservar-se, la bulla havia de romandre intacta. Com, llavors, podria determinar-se quines fitxes, i en quin número, hi havia en el seu interior?. Aviat es va trobar una solució al problema. La superfície de la hulla va ser marcada, de manera que, a més de les empremtes dels segells que li donaven validesa, portava imatges de totes les fitxes incloses en el seu interior.\nL'exemple més xocant d'aquesta pràctica el constitueix una bulla que va resultar contenir sis fitxes ovoides amb solcs. Cadascuna de les sis fitxes havia estat pressionada contra la superfície de la bulla, abans de ser introduïda en la mateixa; aquelles encaixen exactament amb les empremtes de la superfície de la bulla. Aquest mitjà de registrar en el seu exterior el contingut d'una bulla no es va practicar, però, d'una forma universal. Sobre la majoria de les bulles es feia la impressió amb el polze o amb un càlam, una impressió circular representava una esfera o un disc, una impressió semicircular o triangular hi era per un con, i així successivament.\nÉs clar que no es van inventar aquestes marques a la pròpia bulla per substituir el sistema de fitxes de comptabilitat. Tanmateix, això va ser el que va passar. Podem imaginar molt bé el procés. En primer lloc, la innovació va prendre auge per la seva pròpia conveniència; qualsevol podia «llegir» quines fitxes, i en quin número, contenia una bulla, sense destruir l'embolcall i les seves empremtes sigilares. El que va succeir després va ser virtualment inevitable i la substitució de les pròpies fitxes per les seves representacions bidimensionals hauria estat, pel que sembla, la baula crucial entre el sistema de registre arcaic i l'escriptura. Les bolles buides, amb les seves fitxes a l'interior, haurien estat reemplaçades per sòlids objectes d'argila inscrits: les tauletes. Els munts de fitxes en sanes, cistelles i prestatges dels arxius haurien cedit el pas a signes representatius d'aquelles, inscrits sobre tauletes, és a dir, haurien cedit el seu lloc a documents escrits.\nEl perfil convex de les tauletes més antigues d'Uruk pot molt bé ser un tret morfològic heretat de les bolles esfèriques. El mateix pot dir-se, en la seva major part, de l'elecció com a superfície escriptoria d'un material tan poc idoni com l'argila, mitjà tou i fàcilment gargotejat, que ha d'assecar o coure, si ha de ser conservat. Poc dubte pot existir sobre la relació entre les formes i les marques de les fitxes i les preteses formes arbitràries de molts dels ideogrames d'Uruk. No menys de 33 identificacions ben definides existeixen entre els ideogrames i les representacions bidimensionals de les fitxes i més del doble són possibles.\nEn resum. Els primers exemples d'escriptura a Mesopotàmia poden no ser, com molts han suposat, el resultat de la pura invenció. En comptes d'això, constitueixen, pel que sembla, una nova aplicació, a finals del quart mil·lenni abans de Crist, d'un sistema de registre, que era natiu de l'Àsia occidental, des dels primers temps neolítics en endavant. Des d'aquesta perspectiva, l'aparició de l'escriptura a Mesopotàmia representa un pas lògic en l'evolució d'un sistema de comptabilitat, que es va originar fa uns 11.000 anys.\nDins d'aquesta hipòtesi, el fet que el sistema fos emprat sense modificació rellevant fins a finals del quart mil·lenni abans de Crist sembla atribuïble a les exigències, relativament senzilles, de la comptabilitat dels 5.000 anys precedents. Amb el naixement de les ciutats i el desenvolupament del comerç a gran escala, el sistema es va veure impulsat cap a una nova via. Les imatges de les fitxes aviat van suplantar a les pròpies fitxes i l'evolució dels objectes simbòlics cap als ideogrames va conduir a la ràpida adopció de l'escriptura per tota l'Àsia occidental.


1.La Fiscalia i la sentència dels fets d'Octubre\n2.El judici a Francesc Macià\n3.Els fets d'Octubre\nRecordem els judicis i les sentències pels fets d'Octubre i pels fets de Prats de Molló, pels quals van ser condemnats Lluís Companys i Francesc Macià\n1. L'informe de la Fiscalia de l'Estat i la sentència dels fets d'Octubre\nL'informe final de la Fiscalia de l'Estat en l'anomenat Judici al Procés va arribar en la setmana en què es complien 84 anys de la sentència pels fets d'Octubre, per la qual Lluís Companys i la majoria de membres del seu govern van ser condemnats a 30 anys de presó pel delicte de rebel·lió militar. Aquell 6 de juny de 1935, el Tribunal de Garanties Constitucionals recordava que Companys i els seus consellers s'havien aixecat “en armas contra esa Constitución, proclamando el Estado Catalán de la República Federal Española [...]” i sentenciava: “Condenamos a cada uno de los procesados [...] autores de un delito de rebelión militar, a la pena de treinta años de reclusión mayor”. A més, condemnava a la pena de mort per rebel·lió militar el capità Frederic Escofet i el comandant Pérez i Farràs, una pena que després commutaria el president de la República Niceto Alcalá Zamora.\nVuitanta-quatre anys més tard, és molt difícil no comparar aquella sentència amb el Judici al Procés. En el seu informe final, la Fiscalia de l'Estat continua defensant l'ús de la violència i el delicte de rebel·lió i assegura que els fets succeïts entre el setembre i l'octubre del 2017 van ser un cop d'estat comparable al conduït el 23-F pel tinent coronel Tejero. I tot, basat en l'atac a una altra Constitució, en aquest cas la del 1978.\nPerò els paral·lelismes entre el Procés i els fets d'Octubre van més enllà del judici. Els contextos i moments històrics en què es van produir tots dos fets són molt diferents, però el càstig per la proclamació de l'Estat Català dins de la República Federal Espanyola per part de Companys va incloure mesures com la suspensió de l'Estatut d'Autonomia, la depuració de bona part dels funcionaris de la Generalitat, la dissolució de 129 ajuntaments o l'empresonament de més de 5.000 persones. Llegiu-ne més a 'La condemna pels fets d'Octubre i el Judici al Procés'.\n2. Les conseqüències del judici a Francesc Macià\nEl gener del 1927 s'iniciava a París el judici a Francesc Macià pels fets de Prat de Molló, l'intent frustrat d'alliberament armat de Catalunya dirigit per l'Avi des de la Catalunya del Nord el novembre de 1926, en plena dictadura de Primo de Rivera. En la seva declaració, l'Avi va exposar que l’acció es devia al desig d’assolir una “República Catalana Independent [...] que anàvem a implantar per la violència, ja que és aquest l’únic mitjà pel qual Espanya pot entrar en raó”.\nUn ressò mediàtic sense precedents\nEl judici va despertar una gran expectació i va obtenir un ressò mediàtic sense precedents: la premsa hi va dedicar primeres planes, comentaris, fotografies i acudits. Macià i l'advocat principal de la defensa es van saber posar a la butxaca l'opinió pública. La seva defensa va ser política. No va negar mai els fets, sinó que els va justificar. Van defensar les raons polítiques de la sublevació i també van justificar la lluita per la independència de Catalunya.\nEl procés va ser una extraordinària campanya de propaganda a favor dels independentistes catalans i del seu líder. La intel·lectualitat més compromesa amb els drets humans va signar un manifest en què figuraven noms de primera línia: Paul Valéry, Vielé-Griffin, Romain Rolland i, naturalment, la comtessa de Noailles, que definí Macià com “el cavaller de l’ideal”. Macià i els finalment 17 processats van ser condemnats a dos mesos de presó (ja complerts aleshores durant la presó preventiva) i a uns quants francs de multa per tinença il·lícita d’armes. Una condemna pràcticament simbòlica, cosa que reforçà encara més el prestigi dels insurrectes catalans. En aquells moments es va fer realitat la frase que Macià va dir als seus homes arran de la detenció: “Perdent, guanyarem”. Us ho expliquem amb tot detall a 'Les conseqüències del judici a Francesc Macià'.\nTot i que es fa difícil poder calibrar amb precisió la repercussió real que l’afer va tenir en una Catalunya que patia la dictadura de Primo de Rivera, és indubtable que l’extraordinari impacte mediàtic del judici va ser la base sobre la qual s’erigí, a partir d’aleshores, el mite de Francesc Macià com a líder carismàtic de la causa catalana.\nMoment del judici a Francesc Macià. L'Avi és el primer d'esquerra a dreta de la primera fileraArxiu Montserrat, Tarradellas i Macià\n3. Els fets d'Octubre\nCom hem dit abans, és molt important tenir en compte el moment i el context històric en què es van produir els fets d'Octubre del 1934 i, també, saber què i per què va passar. Per això us convidem a llegir aquest article, en què revivim l'intent fallit de proclamació de l'Estat Català l'any 1934.\nSoldats a la plaça de Sant Jaume amb un dels canons que van disparar contra la Generalitat


Rizhao Haohao Hotel Rizhao Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nShanhai Tiandu Holiday Resort,Feijia Zhuang Village, Donggang, Rizhao, Xina, 276800 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Rizhao Haohao Hotel\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Rizhao, Rizhao Haohao Hotel és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nRizhao Haohao Hotel ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, visites turístiques, servei de llançadora, àrea de TV/saló compartit.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, ventilador, aparell de televisió per satisfer els clients més exigents. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de esquí, pesca, esports d'aigua (no motoritzats). Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Rizhao Haohao Hotel és una selecció idònia per a la vostra estada a Rizhao.


Estatuts - Associats de Pòlio i Postpòlio de Catalunya\nAmb la denominació APPCAT (Associats Pòlio i Postpòlio de Catalunya) es constitueix aquesta entitat, que regula les seves activitats d’acord amb el que estableix la Llei 4/2008, de 24 d’abril, del llibre tercer del Codi civil de Catalunya, relatiu a les persones jurídiques; la Llei orgànica 1/2002, de 22 de març, reguladora del dret d’associació, i els seus estatuts.\n1.- Defensar la problemàtica de totes les persones amb seqüeles de Pòlio, que pateixin o no la Síndrome Postpòlio.\n2.- L’eliminació de tots els entrebancs que impedeixin executar lliurement els drets fonamentals i llibertats públiques reconegudes per l’Estatut de Catalunya i la Constitució Espanyola, en conformitat amb la Declaració Universal dels drets humans i els Tractats i acords Internacionals sobre matèria ratificats per Espanya actualment i en un futur.\n3.- La millora de la qualitat de vida mitjançant la realització d’activitat física i esportiva dels associats\n1.- Potenciar i mantenir relacions constants entre entitats privades, organismes locals, autonòmics, estatals i internacionals relacionats amb aquesta associació, amb la fi de divulgar i solucionar la problemàtica que afecta aquest col·lectiu humà.\n2.-Organitzar cursos, conferències, publicacions i altres medis lícits de publicitat per informar, divulgar i difondre la problemàtica existent entre les persones afectades per la Síndrome Postpòlio, utilitzant tots els mitjans de comunicació presents i futurs.\n3.- Potenciar les mesures perquè la Síndrome Postpòlio sigui reconeguda com una malaltia invalidant i sigui inclosa als barems del Reial Decret 1971/1999 per aconseguir que el reconeixement, declaració i qualificació del grau de disminució sigui a fi a la malaltia.\n4.- Constituir pels afectats/es de Pòlio i la Síndrome Postpòlio un entorn d’ autoajuda i suport permanent amb intercanvi d’experiències i informació, buscant solucions i actuant amb la fi de donar resposta a les necessitats morals i materials del col·lectiu i potenciar la participació de tots els associats/es\n5.- Copsar l’interès de les autoritats sanitàries, les comunitats científiques, mediques i polítiques perquè es realitzin investigacions sobre l’origen de la Síndrome Postpòlio i es desenvolupin els millors tractaments possibles per la mateixa.\n6.- Executar quantes accions judicials siguin necessàries per defensar els interessos i drets fonamentals dels afectats/es de Pòlio i la Síndrome Postpòlio.\n7.- El foment i la pràctica de l’activitat física i esportiva\n8.- Qualsevol d’altra activitat o procediment lícit que faciliti els propòsits i la finalitat d’aquesta associació.\n1. El domicili de l’associació s’estableix a Barcelona, i radica al carrer Virgili , núm. 18.\n2. Les funcions d’aquesta associació s’exerceixen majoritàriament a Catalunya. No obstant això, també es considera indicativa de l’àmbit activitat qualsevol altra referencia geogràfica (sigui de caràcter local, estatal o internacional) relacionada amb les activitats de l’associació)\n1. La Junta Directiva regeix, administra i representa l’associació. Componen aquest òrgan el president, el vicepresident 1er,el vicepresident 2on, el vicepresident 3er, el secretari, el tresorer i els vocals, càrrecs que han de ser exercits per persones diferents.\n1.La Junta Directiva queda constituïda vàlidament si s’ha convocat amb antelació i hi ha un quòrum de la meitat més un dels seus membres.\n2. El president és substituït, en cas d’absència o malaltia, pels vicepresidents o bé el vocal de més edat de la Junta, per aquest ordre.\nBarcelona, 20 de Maig de 2017


La plaça de l'Ajuntament de Figueres es converteix en una biblioteca "humana" - Diari de Girona\nL'entitat Xarxa de Convivència ha liderat el projecte on han participat vuit dones que han narrat les seves vivències\nacn 23.04.2018 | 20:23\nUna de les taules amb una de les participants al projecte ACN\nLa tradició estableix que per Sant Jordi es comprin i regalin llibre i roses. A Figueres, però, aquesta diada han decidit posar en pràctica una experiència nova: substituir els llibres per persones que carreguen a les seves esquenes històries de superació personal.\nEl projecte l'ha liderat, amb el suport de l'Ajuntament de Figueres, la Xarxa de Convivència, una entitat creada fa vuit anys a Roses per fomentar la integració entre diferents col·lectius i que des de fa dos anys compta amb una delegació a Figueres. El seu promotor, Mohamed El Amrani, diu que la idea va néixer a Copenhagen fa uns anys i que va decidir exportar-la a l'Alt Empordà.\nEs tracta d'una mena de prova pilot que no descarten impulsar a d'altres poblacions i que han volgut provar per primera vegada aprofitant la jornada d'avui. A partir de les cinc de la tarda, la plaça de l'Ajuntament de la ciutat s'ha convertit en una biblioteca humana on vuit dones han explicat a desconeguts les seves vivències i els problemes que han hagut d'afrontar al llarg de la seva vida.\nÉs el cas de l'Iris Mar. Va partir diversos trastorns alimentaris fins que va tenir divuit anys. Entre ells, bulímia, anorèxia i afartaments. Fa uns cinc o sis anys que va "superar-los". Quan li van explicar el projecte no va dubtar i va decidir participar-hi. "Crec que és una iniciativa molt potent que permet conscienciar sobre uns trastorns encara molt desconeguts però que afecten a moltíssima gent", assegura. Els problemes li van canviar la vida i avui ha volgut explicar la seva lluita i també el seu triomf als assistents. Ho ha fet en forma de conte i en presència de la seva mare.\nTambé hi ha participat l'Amal, una musulmana de Figueres que ha crescut aquí però que durant tot aquest temps ha viscut diverses situacions de discriminació que l'han fet sentir "diferent" i, alhora, han forjat el seu "caràcter".\nNo són les úniques. L'exregidora Mar Casas també s'ha convertit aquest dilluns en un llibre obert per narrar la seva història sobre com ha après a conviure amb un sol braç. Una altra de les participants ha explicat com la poesia la va ajudar a superar un càncer. 'Tranformant Figueres a través de l'art' o 'Del Marroc a Figueres' han estat les altres històries que aquesta tarda s'han pogut escoltar de primera mà i de la boca dels seus protagonistes.\nEl Amrani assegura que l'objectiu de la iniciativa és aconseguir que la ciutat "interactuï" i que persones "anònimes" es puguin asseure unes davant de les altres i conèixer-se. "Planteja una cosa molt senzilla i, a la vegada, molt poderosa", remarca.


Cap Vermell - Distribució de l'arena dels captadors de Cala Agulla\nDistribució de l'arena dels captadors de Cala Agulla\nEnguany hi ha hagut una gran captació d'arena als canyissos de Cala Agulla. Ara s'escampa per la platja.\nDes de fa un bon grapat d’anys, i durant els mesos d’hivern, es col·loquen canyissos a les dunes de Cala Agulla, que actuen com a captadors d’arena. Aquest any han resultat especialment efectius, ja que han retingut una bona quantitat de sediments. Ara, aquest dies, s’ha passat a escampar l’arena recollida per diverses zones de la platja, com s’ha fet en anys passats.\nMentrestant, a la redacció de Cap Vermell ha arribat una agra queixa per com es duu a terme aquest procés i pel fet que sigui l’empresa concessionària de les platges l’encarregada de realitzar l’operació. El nostre comunicant comenta, a la seva nota, que aquesta operació beneficia a qui la fa. Visitant la platja, es pot observar com, efectivament, hi ha molta arena acumulada i com s'estan “buidant” les àrees de canyís.\nPosats en contacte amb el regidor de Medi Ambient, Albert Llull, ens ha comunicat que, certament, s'està escampant l’arena acumulada, abocant-la a les zones on fa més falta. Llull ens ha informat que a la passada visita dels responsables de la Demarcació de Costes, encapaçalada encara per Celestí Alomar, es va plantejar què fer amb l’arena acumulada. Les solucions eren augmentar l’alçada dels canyissos o buidar-los, ja que es trobaven al límit de la seva capacitat i, una vegada “plens”, ja no realitzaven la funció per la qual s’havien posat, és a dir captar arena.\nD'aquesta manera, la Demarcació de Costes, mitjançant els seus tècnics, suggerí la necessitat d’escampar l’arena acumulada i això és el que s’està fent.\nLa feina es duu a terme al dematí, de 8 a 11 hors, ben prest, per evitar molèsties als usuaris, tot supervisat pel coordinador de platges..


La Federació Llull valora accions conjuntes per afrontar el «Judici a la Democràcia»\n18 maig 2021 03:36\nLa Federació Llull ha explicat aquest dimarts que és «conscient del repte democràtic que representa el judici als líders sobiranistes que, amb tota probabilitat, tendrà lloc al 2019». Les tres entitats que engloba la Federació Llull -Acció Cultural del País Valencià (ACPV), Obra Cultural Balear (OCB) i Òmnium Cultural (OC)- han fet una reunió de treball aquest dilluns a Barcelona a la seu d’Òmnium Cultural.\nDurant la trobada, la Federació Llull ha començat a treballat en accions conjuntes que agermanin els Països Catalans en la lluita en defensa de la democràcia i els drets fonamentals. Una lluita que ha duit a la presó el president de la federació i d’Òmnium Cultural, Jordi Cuixart. A la reunió hi ha participat Joan Francesc Mira, Anna Oliver, Toni Gisbert (ACPV), Josep de Luis, Jaume Fiol (OCB), Blanca de Llobet i Roser Sebastià (Òmnium).\nEls representants de les tres entitats han parlat sobre la situació política que es viu a Catalunya però també sobre la situació de la llengua catalana, els espais de comunicació i la reciprocitat TV3- À Punt-IB3. També s'ha valorat molt positivament l'impacte dels Sopars Estellés que aquest setembre s'han celebrat arreu dels Països Catalans.\nAquesta reunió s'emmarca en el seguit de trobades periòdiques entre les tres entitats.


Trangoworld Brigach Negre comprar i ofertes a Trekkinn\nDescripció Trangoworld Brigach\nSi estàs buscant Forros polars de la millor qualitat, la nostra àmplia selecció de Forros polars t’interessa. Et recomanem Trangoworld Brigach. El seu preu és de 37.49 $ i ara mateix està disponible. trekkinn és la millor opció per comprar online material de muntanya al millor preu. I si trobes el Trangoworld Brigach més barat a una altra botiga online, te l’igualem!\nCaracterístiques Trangoworld Brigach\nAquesta jaqueta Trangoworld és de bona qualitat, està molt ben tallada, així que satisfeta amb la meva compra.\nBona marca excel lent preu\nde les millors marques del mercat calenteta a preu reduït, excel·lent\nJaqueta trangoworld brigach\n$ 100.7 $54.99


L'Informatiu - Xavi Mira: "Sense el confinament no estaria pintant els quadres que estic fent actualment"\nXavi Mira: "Sense el confinament no estaria pintant els quadres que estic fent actualment"\nUna vintena d'obres de mig i gran format conformen l'exposició Transformació cap al color que es pot visitar fins al 12 de desembre a l'Espai 1 de la Granja, espai cultural. He quedat amb el seu autor, l'artista Xavi Mira, just el dia que les descarrega a la sala d'exposicions i, en primícia, puc observar-les i gaudir-les. Em crida l'atenció la representació de la figura humana i entenc el títol de l'exposició, aquesta transformació cap al color, quan el Xavi em respon a la primera pregunta de l'entrevista. M'explica que uns dies abans de que ens confinessin va anar a una galeria de Barcelona a la inauguració d'una exposició on hi havia més de 50 artistes. “Jo fins aquell moment feia dibuixos en rotulador, en blanc i negre, mida foli. Vaig pensar que la meva obra encaixaria però canviant el format”, diu el Xavi i afegeix que “dos dies després ens van confinari vaig pensar: ara és el moment, tinc temps”. No només va canviar el format sinó que també es va atrevir amb el color i especialment amb dos colors. “El vermell sempre m'ha agradat molt, l'utilitzo molt, i ara he trobat el blau turquesa que combina amb gairebé tots els colors” ens explica. De fet, és una de les coses que crida l'atenció en visitar l'exposició. Aquesta línia cromàtica envaeix l'espai i convida l'espectador a apropar-se a gaudir dels petits detalls de cada obra. El Xavi reconeix que en aquest pas del blanc i negre al color ha de trobar l'equilibri, però ens confessa que “si no el trobo no passa res perquè m'agrada aquesta explosivitat de color, que es vegi alegre i viu”.\nEl Xavi Mira va aprofitar el confinament per reinventar-se com artista i crear noves obres\nSens dubte el confinament va ser un punt d'inflexió en la trajectòria artística i laboral del Xavi. La Covid-19 va canviar les seves rutines fins al punt que reconeix que “sense el confinament no estaria pintant els quadres que estic fent actualment”. El Xavi dibuixa des de molt petit. Amb 8 anys els seus pares el van apuntar a classes de dibuix; als 11, anava sol a Granollers en tren a estudiar els caps de setmana i amb 12 anys tenia un professor particular de dibuix amb perspectiva. No ha parat de fer cursos i ha estudiat a escoles com la Llotja o la Massana, tot i que confessa que mai ha acabat els estudis. “M'hagués anat bé acabar els estudis? Segur! Perquè s'aprèn molt. No ha sigut el meu cas, però no he parat mai de dibuixar”, ens explica el Xavi que diu que sempre ha sigut un extra, mentre treballava d'altres coses. Durant el confinament va perdre la seva feina però “ara em dedico exclusivament a pintar”, afirma satisfet i torna a veure en aquesta crisi sanitària mundial, una oportunitat per a la seva obra.\nJO CREC QUE A DIBUIXAR S'APRÈN DIBUIXANT. I JO MAI HE DEIXAT DE FER-HO\nQuan li pregunto pel seu procés creatiu m'explica que busca per internet (a Instagram, a Google...) i a llibres i revistes, quelcom que li agrada i després ho transforma totalment. “Li poso la cara d'un altre personatge, li canvio les cames de posició, el fons...”, diu el Xavi i m'explica que altres obres, com Amor perdido, sorgeixen de converses profundes amb amics. També treballa amb models que posen (és el cas de l'obra Mireia). Ell fa la foto o pren apunts a llapis i després a casa fa tranquil·lament el quadre.\nTotes les obres de Transformació cap al color estan a la venda. La mostra es pot visitar de dimecres a divendres de 17 a 20 hores i els dissabtes d'11 a 14 hores.\nFotografia: El Xavi davant d'algunes de les obres exposades a l'Espai 1 / l'Informatiu


Tot un poble: Tot Un Poble 12-6-12\nUn programa ben farcit el què us proposem per avui. En primer lloc, us parlem dels premis dels Jocs Florals Escolars de Barcelona, una edició en que han sortit premiades dues noies de Sant Andreu, per les seves obres. I qui se'n recorda a hores d'ara de l'Harmonia? Aquesta federació d'entitats que fa uns dies va oferir una mostra de les seves activitats. Doncs, avui, també en parlem. I ja us ho comentàvem ahir, Sant Andreu vol cinema. I enllestirem aquest primer repàs de notícies, amb un apunt esportiu.\nEn l'apartat d'entrevistes, avui, parlem amb la tècnica d'educació del Districte de Sant Andreu, na Pilar Lleonart. Ens parla de la matriculació en les diferents etapes de l'ensenyament, que ja s'han posat en marxa. I per acabar, també ens fa menció de les dues guardonades als Premis dels Jocs Florals de la ciutat, que són de Sant Andreu.\nAvui, també obrim àrea de servei, parlem amb l'Oficina de Relació amb la Comunitat dels Mossos d'Esquadra, que ens acosten a la relació que podem tenir amb els anomenats gossos potencialment perillosos.\nTanquem programa amb la nostra habitual agenda d'actes i activitats que podeu gaudir, aquests dies, als nostres barris.\nPublicat per Tot un poble a 5:01


Programes de concerts de l'Auditori Josep Carreras\nPROGRAMES CONCERTS AUDITORI JOSEP CARRERAS\nAquesta secció mostra els programes de les darreres temporades de concerts de l’Auditori Josep Carreras. Per accedir als programes de concerts pressiona la imatge principal de cada bloc d’informació. Visualitza tota la informació del programa, i si ho desitges descarrega-t’ho en format pdf.\nPrograma Concerts Primavera 2018\nPrograma Temporada Primavera 2018\nPrograma Primavera 2020:\nTota la informació de la Temporada en un arxiu de descàrrega en format pdf del programa de concerts Primavera 2020 de l’Auditori Josep Carreras.\nPrograma Concerts Tardor 2019\nPrograma Temporada Tardor 2019\nPrograma Tardor 2019:\nTota la informació de la Temporada en un arxiu de descàrrega en format pdf del programa de concerts Tardor 2019 de l’Auditori Josep Carreras.\nPrograma Concerts Primavera 2019\nPrograma Temporada Primavera 2019\nPrograma Primavera 2019:\nTota la informació de la Temporada en un arxiu de descàrrega en format pdf del programa de concerts Primavera 2019 de l’Auditori Josep Carreras.\nPrograma Concerts Tardor 2018\nPrograma Temporada Tardor 2018\nPrograma Tardor 2018:\nTota la informació de la Temporada en un arxiu de descàrrega en format pdf del programa de concerts Tardor 2018 de l’Auditori Josep Carreras.\nPrograma Primavera 2018:\nTota la informació de la Temporada en un arxiu de descàrrega en format pdf del programa de concerts Primavera 2018 de l’Auditori Josep Carreras.\nPrograma Concerts Tardor 2017\nTota la informació de la Temporada en un arxiu de descàrrega en format pdf del programa de concerts Tardor 2017 de l’Auditori Josep Carreras.\nPrograma Concerts Primavera 2017\nPrograma Primavera 2017:\nTota la informació de la Temporada en un arxiu de descàrrega en format pdf del programa de concerts Primavera 2017 de l’Auditori Josep Carreras.\nPrograma Concerts Tardor 2016\nPrograma Temporada Tardor 2016\nPrograma Tardor 2016:\nTota la informació de la Temporada en un arxiu de descàrrega en format pdf del programa de concerts Tardor 2016 de l’Auditori Josep Carreras.\nPrograma Concerts Primavera 2016\nPrograma Temporada Primavera 2016\nPrograma Primavera 2016:\nTota la informació de la Temporada en un arxiu de descàrrega en format pdf del programa de concerts Primavera 2016 de l’Auditori Josep Carreras.\nPrograma Concerts Tardor 2015\nPrograma Temporada Tardor 2015\nPrograma Tardor 2015:\nTota la informació de la Temporada en un arxiu de descàrrega en format pdf del programa de concerts Tardor 2015 de l’Auditori Josep Carreras.


AQUÍ PODEU VEURE COM FER UN DELS DOLÇOS MÉS TÍPICS DE MALLORCA.\n100 g saïm de porc\n30 g d'oli d'girasol\nComencem picant la patata amb una forquilla i la barregem amb la farina, el\nsucre i la mantega.\nUn cop pastat tot bé, li afegim els ous i el llevat dissolt en una mica\nBarrejar de nou fins que quedi una massa una mica enganxosa. La tapem amb un\ndrap net i deixem que pugi durant una hora.\nPassat el temps, la tornem a amassar i la deixem reposar una altra hora\nperquè pugi de nou.\nDe nou amassem en forma de pasta i ja podem posar la pasta en una font\nde forn untada amb oli d'oliva.\nQuan reposi de nou i pugi, la fiquem uns 45 minuts a forn a 175 graus fins\nque es dauri.\nINGREDIENTS: (Suposem que es fan 18 unitats)\nFarina de rebosteria (o fluixa) 500 g\nSucre en pols 60 g\nSuc de taronja 1 tassa de cafè\nAigua 3/4 de tassa de cafè\nMantega de porc a temperatura ambient 100 g\nEl primer és barrejar l'oli d'oliva amb la mantega amb les mans, desfent aquesta última fins a aconseguir una barreja cremosa.\nAfegim la resta dels ingredients menys la farina i tornem a barrejar fins que obtinguem una massa homogènia. Finalment, afegim la farina, tota de cop i amassem bé fins que ens quedi una barreja uniforme.\nFormem una bola, l'emboliquem amb paper film i la deixem reposar mitja hora guardada a la nevera.\nPassat aquest temps, l'estirem amb un corró, deixant la massa amb un gruix considerable, i amb els talladors de crespells (que tenen forma de flor, estrella o cor) formem les pastes.\nLes coem a forn precalentat a 180º durant uns 20 minuts o fins que estiguin daurades.


El doctor Joaquín Mateo, investigador principal del Grup de Recerca Translacional en Càncer de Pròstata\nEl doctor Joaquín Mateo, investigador principal del Grup de Recerca Translacional en Càncer de Pròstata | ACN\nVall d’Hebron ha participat en un assaig clínic en fase III que ha permès registrar el primer fàrmac basat en perfils genòmics per a pacients amb càncer de pròstata metastàtic que han progressat a tractament hormonal. Aquest nou fàrmac per al càncer de pròstata avançat és l’olaparib, que s’utilitza habitualment en el tractament d’alguns subtipus de càncer de mama, d’ovari o de trompes de Fal·lopi. Com a conseqüència d’aquest assaig clínic, les guies clíniques internacionals, com la de la Societat Europea d’Oncologia Mèdica (ESMO) o la National Comprehensive Cancer Network (NCCN), entre d’altres, recomanen realitzar tests genòmics en pacients amb càncer de pròstata avançat per detectar quins es podrien beneficiar del tractament. L’olaparib -un inhibidor de l’enzim poli ADP-ribosa polimerasa (PARP)- ha demostrat que també és efectiu per al tractament de casos de càncer de pròstata metastàtic avançat amb perfils genòmics caracteritzats per mutacions en els gens de reparació de l’ADN. Això n’ha suposat l’aprovació per part de l’Administració de Medicaments i Aliments dels EUA (FDA, pel seu nom en anglès) per al tractament d’aquest tumor. La teràpia amb olaparib millora la taxa de supervivència comparada amb els fàrmacs que s’utilitzen en el tractament estàndard per al càncer de pròstata metastàtic avançat, en pacients que abans ja hagin rebut un antiandrogen. A més, aquest assaig clínic, en què ha tingut un paper destacat el Vall d’Hebron Institut d’Oncologia (VHIO), que forma part del Campus Vall d’Hebron, ha suposat un segon canvi en el tractament estàndard dels pacients d’aquest subgrup de càncer de pròstata.\nDes d’ara, les guies clíniques internacionals com la de l’ESMO, l’NCCN i l’Associació d’Urologia Americana recomanen la seqüenciació genòmica dels tumors de pròstata en els casos de malaltia avançada per detectar quins pacients es podrien beneficiar d’aquest tractament i dur-ne a terme un maneig clínic més precís. L’olaparib ha mostrat resultats positius en la fase III de l’assaig clínic obert PROfound, que n’avaluava l’eficàcia i la seguretat en dues cohorts de pacients de càncer de pròstata metastàtic avançat amb mutacions en gens de la reparació de l’ADN. “Els resultats d’aquest assaig clínic són tan rellevants que l’FDA ja ha autoritzat l’ús de l’olaparib per al tractament de càncer de pròstata metastàtic avançat i s’espera que el dictamen de l’Agència Europea del Medicament faci el mateix al llarg de les properes setmanes”, explica el doctor Joaquín Mateo, investigador principal del Grup de Recerca Translacional en Càncer de Pròstata del VHIO i segon autor de l’estudi. Aquest estudi és un pas important en la medicina de precisió per tractar el càncer. Queda molt camí per recórrer. Ara bé, per al doctor Mateo, aquest assaig és l'”avenç més important cap a una medicina de precisió contra el càncer de pròstata avançat fins ara”. Pel seu impacte en el tractament d’aquests pacients, aquest estudi ha merescut formar part de la sessió presidencial al congrés de la Societat Europea d’Oncologia Mèdica (ESMO), l’organització professional líder en oncologia mèdica a escala europea.\nEl congrés, una de les cites més importants en la recerca i tractament del càncer, se celebra de manera virtual a causa de la pandèmia del coronavirus. Aquests resultats seran publicats de manera simultània en un article de la prestigiosa revista ‘The New England Journal of Medicine’.\nMillora en la taxa de supervivència en dues cohorts\nL’estudi, en què han participat un total de 387 pacients amb càncer de pròstata metastàtic avançat, va comparar la taxa de supervivència del tractament amb olaparib davant el tractament amb enzalutamida o abiraterona –fàrmacs pertanyents al grup dels antiandrògens, la teràpia estàndard per a aquest tumor– en pacients que abans ja havien rebut un antiandrogen. A causa dels múltiples gens de reparació de l’ADN que poden estar alterats en un tumor de pròstata, els pacients participants en l’assaig clínic es van dividir en dues cohorts, la cohort A i la cohort B. La cohort A va constar de 245 pacients que presentaven alteracions en els gens BRCA1, BRCA2 o ATM, les mutacions més comunes i conegudes en aquest subtipus de tumors de pròstata. Per la seva banda, la cohort B va incloure 142 pacients que tenien alteracions en algun dels altres dotze gens de la reparació de la recombinació homòloga que es volien estudiar. Alteracions en aquests gens, la funció dels quals està relacionada amb el BRCA1 o el BRCA2, es troben presents en total entre un 10 i un 15% dels pacients amb càncer de pròstata metastàtic avançat. La relació entre pacients tractats amb olaparib i pacients tractats amb els fàrmacs estàndard va ser de 2 a 1, de manera que 256 pacients van ser tractats amb olaparib, mentre que 131 van ser tractats amb tractament hormonal (enzalutamida o abiraterona més prednisona). Tots els pacients ja havien rebut un tractament hormonal prèviament. Els resultats d’aquest assaig, els promotors del qual van ser Astra Zeneca i Merck, van mostrar que la mitjana de supervivència va augmentar, sobretot en la cohort A.\nEn la cohort A, la taxa de supervivència va passar de 14,7 mesos en el tractament estàndard a 19,1 mesos al braç de l’estudi que emprava l’olaparib, fet que suposa una reducció del risc de mort del 31%, mentre que en la cohort B la taxa de supervivència va créixer d’11,5 mesos a 14,1 mesos. “Sembla que aquests resultats indiquen que l’olaparib funciona en pacients amb mutacions de gens reparadors d’ADN, però que, fins i tot dins d’aquest grup, hi ha diferències segons el gen concret de cada pacient, i les mutacions a BRCA1 i BRCA2 són les que s’associen a més benefici. Per a aquells gens les mutacions dels quals són poc prevalents, caldria fer més estudis”, assenyala el doctor Mateo. “Aquest estudi suposa un canvi en la manera com tractem als pacients amb càncer de pròstata avançat, ja que demostra que certs perfils genòmics es beneficien del tractament amb olaparib. S’haurien de fer tests genòmics als pacients amb càncer de pròstata avançat que progressin al tractament hormonal. Aquest és el gran repte que tenim per davant, la implementació de tests genòmics en la pràctica clínica, sobretot perquè, a diferència del càncer de mama o d’ovari, aquestes mutacions de BRCA1 o BRCA2 no són necessàriament hereditàries, per la qual cosa cal seqüenciar biòpsies del tumor per trobar-les, no només teixit normal o sang del pacient”, destaca el doctor Mateo.


La Vegueria del Penedès ja té el suport de 54 ajuntaments, el 87% de la població La República\nEl suport a la Vegueria Penedès continua creixent, malgrat Montilla vulgui obviar-ho. Després de ser aprovades per unanimitat les mocions als ajuntaments d’Argençola (Anoia) i Carme (Anoia) la setmana passada i la de Sant Pere de Ribes (Garraf), la Plataforma per una Vegueria Pròpia ja compta amb el suport d’un total de 54 ajuntaments, cosa que representa el 87% de la població d’aquestes comarques. Al Garraf és on la Plataforma té més suport i arriba al 97%, al Baix Penedès és del 96% i a l’Alt Penedès del 85%. El lloc on el suport és menor és a l’Anoia on, de moment, només representa el 67%.\nA l’Alt Penedès, vint ajuntaments ja han aprovat la moció per incloure la comarca dins la Vegueria del Penedès, mentre que quatre ho han votat en contra i tres més resten pendents.\nPel que fa al Baix Penedès, dotze ajuntaments han manifestat el seu suport, mentre que encara en queden pendents dos més. A cap dels ajuntaments on s’ha presentat la moció per la Vegueria del Penedès s’hi ha votat en contra.\nLa comarca del Garraf compta amb el suport de cinc municipis i encara n’hi ha un que està pendent d’aprovar la moció.\nFinalment, dels 33 municipis que hi ha a l’Anoia, setze estan a favor que l’Anoia formi part de la Vegueria del Penedès mentre que encara n’hi ha disset que estan pendents de presentar la moció al seu ple municipal.\nLes quatre capitals de les comarques, El Vendrell, Vilafranca del Penedès, Vilanova i la Geltrú i Igualada ja han aprovat la moció per a la integració de la seva comarca a la Vegueria del Penedès, així com els quatre consells comarcals. La Plataforma per una Vegueria Pròpia, a més, compta amb el suport de 1.500 empreses, més de 100 entitats i quasi 12.000 ciutadans a títol personal.


La força d’estimar\nL’evangeli de Sant Joan no és igual que el dels altres evangelistes. No està tan capficat en narrar la història de Jesús, que quan el va escriure era ja prou coneguda pels seus seguidors, com en posar de relleu el nucli central del seu missatge, un missatge que Joan va anar descobrint a poc a poc, a mesura que recordava i reflexionava sobre les paraules, els fets i, sobretot, la vida i la mort de Jesús, el seu amic. En el seu cor bategà sempre la sentència de Jesús: “No hi ha amor més gran que la d’aquell que dóna la vida pels seus amics”. Descobrir que lliurar-se pels altres, fins a l’extrem de donar la pròpia vida, és la garantia de posseir vida per sempre, és una descoberta necessària per als qui volen seguir Jesús. I aquesta convicció apareix constantment en els escrits de Joan.\nDes de la distància, pot semblar una màxima ideal, però Joan sap que no són només paraules. Ell coneix molt bé el sentit final de la vida de Jesús i és justament aquest sentit el que vol transmetre als qui se’n volen fer seguidors. Aquests només tenen una manera de donar testimoni: “Per l’estimació que us tindreu entre vosaltres tothom coneixerà si sou deixebles meus”. No hi ha cap altra mesura. No es tracta d’observar preceptes, lleis o manaments, ni de fer o participar en grans rituals, ni de donar lliçons morals a tort i a dret, ni tan sols pretendre donar consol als desvalguts. Es tracta d’estimar.\nNo és una estimació qualsevol, és l’estimació que Jesús ens mostra just al moment de la seva Pasqua. Joan ho ha descobert i, per això, sap que Ell és viu i continua present, perquè “Déu és glorificat en Ell”, és a dir, perquè Déu ha aconseguit, finalment, fer-se entendre en la persona de Jesús. Joan vol que compartim la seva visió d’esperança: “Vaig veure un cel nou i una terra nova”. Només l’Esperit de Jesús, l’Esperit de vida, l’Esperit que el rescatà de la mort i de l’oblit, pot fer que “tot sigui nou”. En uns moments, en què ens avergonyim d’unes democràcies que cerquen de justificar legalment l’expulsió dels més desvalguts cap a terres de fam i de mort, als cristians no ens queda cap altra sortida que donar testimoni del què vol dir estimar. S’acosta la festivitat de la Pentecosta i hem de cridar amb tota la força: “Veniu Esperit Sant!”.


Adults 12, 50€\nReus, capital de la comarca del Baix Camp, compta amb 107.000 habitants.\nLa ruta comença a la Plaça de Prim. Visitarem 7 comerços històrics de diferent gènere, entre ells un celler i una queviures on ens endinsarem en la cultura i en la història del Vermut de Reus, producte que també degustarem.\nCada divendres a les 17:30. També els dies 27 de novembre, 4, 11 i 18 de desembre a les 11:00.\n12, 5€ adults, 7€ nens (8-14 anys), menors de 8 anys gratuït.\nPerfumeria i ganiveteria Cavallé\nEl punt de partida és la Plaça de Prim, davant del Teatre Fortuny\nRaval Santa Anna, Reus, España\n10:27 am - September 17, 2018.\nEncantats d’haver disfrutat d’aquesta visita guiada per els comercos historics de Reus. Molt interessant, amena i tambe els hi ha agradat molt als nens. Gracies!!!!


* el 67% de l'augment de nous habitatges a Barcelona s'ha destinat als turistes.\n* en conseqüència, el tant per cent restant, destinat a lloguer de pisos per autòctons, ha disparat el preu, fent que molta gent hagi de marxar de la ciutat.\n* la plaga d'Airbnb està darrera de tota aquesta situació que va en contra de la gent amb menys poder adquisitiu. He llegit que hi ha un únic usuari que té 230 anuncis a la pàgina d'aquesta web. Ciutat Vella ofereix 212 places turístiques per cada 1000 habitants.\n* els hotels de Barcelona han incrementat un 50% els seus preus en els darrers set anys, però això no ha afectat als treballadors d'hosteleria, que tenen un sous precaris, en termes generals.\nsón dades que corren per internet, que la gent denuncia per les xarxes socials, no conec ningú que no vegi que això és un problema d'antonomasia (i això sense treure ara a col.lació els contrastos amb la pobresa alarmant d'una gran franja de població de la ciutat, amb el mode de vida de la gent reclosa en el CIE, dels deportats, dels qui sobreviuen amb les amenaces d'il.legalització, etcètera)...\nI amb tot això, tothom es queixa, però ningú no fa res (o quasi ningú, que segur que hi ha persones i grups que ho intenten), però quan un col.lectiu com Arran decideix fer alguna cosa, una acció hostil, la majoria es giren cap a ells i els ataquen per violents, pel vàndals, aviat els diran terroristes... El conseller Santi Vila (ens el trobem arreu, quina legislatura tan llarga, amb Vila a Cultura, ara en un altre negociat!) fa unes declaracions contundents, en la mateixa línia que el ministre d'Interior Zoido, al qual li he sentit dir "que això tanca la imatge de Barcelona de cara al turisme", deixant ben clar que ni un ni l'altre han entès res.\nJa n'hi ha prou d'hipocresia. És com quan els alumnes d'universitat tallen carreteres i es manifesten per la pujada abusiva de les taxes que han de pagar, un fet objectiu, assumit per tothom, i reben les denúncies de tots els falsaris de la societat, començant pels periodistes que voldrien que mai no passés res (més enllà dels fitxatges amb preus obscens del món del futbol). Si hi ha una realitat injusta, per més que un pengi queixes als murs de facebook o de twitter, la realitat continuarà sent injusta. I, per tant, jo celebro que hi hagi persones disposades a passar una mica la línia de l'educació imperant per a contrastar, per a suscitar debat.\nSí, ja sé que si jo hagués estat en un bus turístic i un grup de persones l'haguessin aturat i haguessin fet unes pintades, potser m'hauria espantat. Però la violència real no és la de les accions que realitzen els d'Arran. La violència real és la d'una ciutat que diu que viu del turisme (l'Ajuntament té un departament especial amb el nom de Barcelona Turisme). Però aquí és on trobem la trampa, el turisme es torna violència quan fa fora de la ciutat a molts barcelonins que no poden pagar els lloguers i, en canvi, permet que s'enriqueixi una minoria, que potser no viu ni a Barcelona ciutat. Aquesta és la violència real del problema de la turistificació de la capital catalana.


Quantes targetes em porto de vacances? | Consumer\nLes targetes bancàries a l’estiu estan entre els millors aliats dels viatgers. I no solament per la seva comoditat, sinó perquè eviten haver de portar la cartera plena de bitllets, un risc que ja no hem de córrer. En l’actualitat, els espanyols tenim, de mitjana, al voltant de dues targetes cadascun, segons dades de l’Institut Nacional d’Estadística (INE) i del Banc d’Espanya. Però són suficients? Quantes targetes hauríem de portar amb nosaltres quan viatgem? Més d’una. A partir d’aquí, dependrà de quantes targetes tinguem, de les seves condicions i de la destinació del viatge.\nPortar una targeta de recanvi\nEncara que no hi ha un nombre exacte de targetes amb les quals hàgim de viatjar, el recomanable és portar, almenys, dues. Així, si perdem una d’elles, ens la roben, s’espatlla o la hi empassa un caixer automàtic (una possibilitat que no podem passar per alt), podrem recórrer a la de recanvi.\nSi tenim més de dos o tres plàstics, tampoc és convenient que els portem tots amb nosaltres de viatge, ja que si els perdem, a més de que haurem de cancel·lar-los i sol·licitar-los tots de nou, quan tornem a casa no tindrem cap que puguem utilitzar mentre esperem els duplicats.\nCrèdit o dèbit?\nNo sol val la pena portar almenys un parell de targetes en la cartera, sinó combinar una de dèbit amb una de crèdit. Cadascuna té els seus avantatges i ambdues poden resultar-nos útils.\nPer abonar les compres en comerços, ens serviran tant les de dèbit com les de crèdit. Això sí, si en la nostra destinació no usen l’euro, l’idoni serà utilitzar una que no tingui comissió per canvi de divisa. Si paguem amb una targeta de crèdit, haurem de verificar que tenim activat l’abonament total a principis de mes, perquè no ens cobrin interessos.\nEn treure diners d’un caixer, necessitarem una de dèbit, ja que les de crèdit, excepte excepcions, sempre cobren comissions per retirar efectiu d’un caixer, sigui espanyol o estranger (fins i tot si és del nostre propi banc). En canvi, amb les de dèbit tindrem més opcions de lliurar-nos d’aquestes despeses o, com a mínim, de reduir-los.\nDavant una emergència, una targeta de crèdit pot treure’ns d’una dificultat, ja que ens permetrà prendre diners prestats. Si, per exemple, tenim un imprevist i no disposem dels diners necessaris en el nostre compte corrent, podrem usar el de la línia de crèdit i retornar-ho després.\nD’altra banda, en alguns establiments solament ens serviran les targetes de crèdit. Per exemple, per llogar un cotxe a Estats Units, el més probable és que ens exigeixin un plàstic d’aquest tipus.\nCura amb les targetes que escollim\nHauríem de triar targetes que tinguin els millors avantatges. D’aquesta manera, si viatgem fora d’Espanya, l’idoni seria ficar en la cartera una de dèbit sense comissió per canvi de divisa i sense comissió per retirar efectiu en caixers automàtics internacionals. Aquestes comissions solen ser del 3 % en el primer cas i del 4 % amb un mínim d’uns tres euros en el segon, per la qual cosa si portem un plàstic que no les tingui, estalviarem en el nostre viatge. Avui dia, hi ha més d’una desena de targetes disponibles a Espanya que ens permetran estalviar aquests costos, tal com s’explica en ‘La guia definitiva per saber amb quines targetes viatjar’ (gratuïta) d’HelpMyCash.\nSi, per contra, tenim intenció de realitzar un viatge domèstic, podrem seguir usant els mateixos plàstics de sempre sense por a pagar comissions extra.\nD’altra banda, ens poden resultar molt útils les assegurances d’accidents i assistència en viatges a l’estranger de les targetes de crèdit, així que el millor és portar la que tingui els millors. Això sí, solament podrem beneficiar-nos d’ells, si hem abonat els bitllets del mitjà de transport amb la targeta de crèdit. Així mateix, si necessitem prendre prestat diners del plàstic i retornar-ho en quotes mensuals per fer front a un imprevist, agrairem que el seu tipus d’interès sigui el menor possible.\nD’altra banda, si tenim intenció de viatjar per Espanya amb cotxe, una targeta de dèbit o de crèdit amb descomptes en gasolineres ens servirà per estalviar cada vegada que repostem.\nEl pagament mòbil, una alternativa en cas d’emergència\nEl nostre smartphone també pot ajudar-nos en cas d’emergència. Mentre que el nombre de targetes que portem en la cartera estarà limitat, els wallets ens deixaran vincular moltes i gestionar-les des d’una sola app.\nSi, desafortunadament, perdem o ens roben les nostres targetes, podrem recórrer al pagament mòbil i usar altres plàstics que tinguem operatius sense necessitat de portar-los damunt.\nCom evitar la pèrdua o robatori de la targeta aquest estiu


L'Ajuntament de Manises, a través de la Regidoria d'Educació, ha signat el conveni juntament amb els instituts d'Educació Secundària "Ausiàs March" i "Pere Boïl" per a l'execució del Programa Aula Compartida durant el present curs, 2018-2019, amb un pressupost d'aproximadament 12.000 € des de setembre a juny.\nAquest programa, la finalitat principal del qual és combatre l'absentisme escolar, es va posar en marxa per primera vegada el curs passat. Tretze alumnes dels IES Ausiàs March i Pere Boïl, pertanyents a 1r i 2n d'ESO, van participar en aquesta innovadora proposta que té l'objectiu d'atendre l'alumnat amb dificultats d'adaptació a l'entorn educatiu, tendència a l'absentisme escolar i falta de motivació i d'expectatives acadèmiques o personals. Aquest programa compta amb la col·laboració de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport.\nSegons la valoració dels tècnics implicats en aquesta activitat, els resultats van ser molt positius, ja que dels tretze estudiants que van començar, huit van finalitzar el programa. Set van aconseguir un informe favorable per a continuar els seus estudis en FP bàsica i un per a seguir la seua formació en un programa de qualificació bàsica.\nAula Compartida oferirà un total de 30 hores lectives, de les quals 15 hores s'impartiran en els instituts, amb dos àmbits acadèmics (científic i lingüísticosocial) i amb recursos humans i materials propis dels centres escolars; i les altres 15 hores, en un Aula taller, que oferirà el consistori, amb professorat vinculat laboralment a l'ajuntament, i que impartirà continguts propis sobre la integració social, actuació mediambiental en espais públics, els serveis a la comunitat, a més de tots aquells que siguen d'interès al llarg del curs.\n«El Programa Aula Compartida està orientat a reconciliar a aquests estudiants amb l'entorn acadèmic i amb el seu aprenentatge. L'objectiu és reencaminar-los per a entrar en el món laboral, així com combatre i reduir el fracàs escolar. A més, aquesta iniciativa optimitza determinats aspectes de la convivència en els centres que també milloren el rendiment acadèmic de tots els alumnes. Per això, ha sigut imprescindible continuar amb aquest programa com a mesura d'atenció a la diversitat en els centres educatius i com a prevenció d'exclusió social en el municipi», segons ha explicat la regidora d'Educació de l'Ajuntament de Manises, Pilar Molina.\nManises explica les obres del desdoblament de la N-220\nManises uneix gastronomia i ceràmica per a la seua candidatura com a Ciutat Creativa de la UNESCO\nBien por la Sra Concejala ahora podra\n← TORNAR A LA NOTICIA Manises combat l'absentisme escolar amb el Programa Aula Compartida


Esmolada com la fulla d’una vella destral que talla sense pietat , “Suite borgenca”, escrita per Eduard Batlle, és una obra contundent que arrenca de la passió filosòfica – de la veu de la passió inútil, ara menystinguda, de saber, de conèixer, d’escrutar- i creix com un arbre retorçut, poderós, de branques llargues, ple nafres i pell morta fins a una alçada que mira un penya-segat boirós batut pel mar. Hi ha obres que naixen amb l’alè de l’esperança. N’hi ha que naixen amb l’alè del sentit de la tragèdia. “Suite borgenca” és en aquest costat : el de la música tràgica. El de les ametlles amargues.\nÉs una obra que naix en la més negra, silenciosa i privada aigua de la intimitat, amb un gran fred interior – el fred gèlid que ve de les cavitats la terra, que sol donar fruits lluny del coneixement lluminós, perfumat i atònit. És un llibre que no cerca la llum meravellosa del sol de l’esperit i la feliç conjunció del moviment i de la companyia d’una dona. O de diverses. Presenta sovint la idea d’acarar-se a un mateix doblement : com a individu mortal, com a espècie estúpida . Narcís mirant-se en l’aigua negra de l’estany, que fa onades.\nL'escriptura se'n ressent, a vegades d'aquesta fondària més atenta al pensament que la veu melodiosa.\nÉs a molts quilòmetres lluny de les autopistes del vigor juvenil que solem atorgar, dogmàticament, al progrés i a la cultura mèdica. No hi ha salvació. Ni progrés de les societats ni felicitat humana . Som això : productes arrenglerats en rengs homogenis, com columnes de combat.\nSuite Borgenca és el que el poeta i editor Joan Sales, amb lucidesa d’ex-combatent republicà, n’hauria dit ”una obra massa literària “. Ell, que havia vist la cara de la revolució, no l’hauria publicat a “El club dels novel·listes”. Però el seu temps d’editar- els primers seixanta -, malgrat tot, va ser un temps iniciàtic. El nostre és un pur esgotament. “ Millor que moris abans no et facis vell”.\n“Suite borgenca” és la voluptuositat somrient del vertigen . És un altre símptoma, que no volem oir, del nostre temps i de la nostra classe social , desenganyats.\nI tanmateix, “Suite borgenca” és com aquelles pel·lícules que naixen amb l’estigma d’obra perillosa. D’aquelles cintes que no triaria pas de veure amb una infermera morena que surt un dissabte al vespre a esbargir-se.\n“Suite borgenca” no és pas una obra per esbargir-se. És una obra per mirar-se de fit a fit a l’espill i adonar-se que hom s’ha fet irremissiblement gran ; que el progrés té la cara boteruda; i que aquest article tampoc no ha estat una decisió conscient del tot .\nArticle aparegut a la revista Lectura de Segre. 5 de juny de 2016.\nEduard Batlle Filosofia poesia premi de poesia Jordi Pàmias de Guissona prosa poetica Suite borgenca


PROMO - Entrades a 10€ per veure 'On és la fada alegria?' - Aquitània Teatre - Teatre Barcelona\nEntrades a 10€ per veure l’espectacle familiar ‘On és la fada Alegria?’ a l’Aquitània Teatre\nOn és la fada alegria? és un espectacle familiar que combina comèdia, musica i màgia, en una proposta interactiva on els petits poden entrar directament dins de l’obra i interactuar amb els actors. Tots els caps de setmana de novembre a l’Aquitània Teatre.\nTeatre Barcelona t’ofereix entrades a 10€ per a totes les funcions. El preu de l’entrada sense descompte és de 14€.


El banc d'on? - Diari de Girona\nEl banc d'on?\njesús badenes 16.01.2017 | 10:12\nMont-real és la principal ciutat del Quebec. Sabadell és una de les grans ciutats catalanes. El Banc de Mont-real es fa fundar el 1817. Però té la seu financera a Toronto, a l'estat d'Ontario, des de 1977. Set anys després, el 1984, el Banc de Mont-real compra el seu primer banc als Estats Units. Des de llavors, sota la marca BMO Harris Bank, l'entitat financera nascuda al Quebec obté un terç dels seus beneficis als Estats Units. El Partit Quebequès, que propugna la sobirania del Quebec, va arribar al govern de la regió canadenca el 1976 i ja anunciava que convocaria un referèndum per decidir el seu futur respecte al Canadà.\nEl president de Banc Sabadell, Josep Oliu, s'ha pronunciat obertament sobre les possibilitats reals de trasllat de la seu social de l'entitat en cas que el procés d'independència de Catalunya avanci de tal manera que pugui posar en risc el futur del banc.\nEl Banc de Mont-real i el Banc de Sabadell pertanyen als mercats. Difícilment cap ciutadà ni de Sabadell ni de Catalunya condicionarà els seus gestors ni podran dir què convé més al seu compte d'explotació. En els mercats, no compten ni les pàtries ni els cognoms. Per què no ho anem assumint?


La Crònica de Muntaner: Neocolpistes\nEscrit per Muntaner a les 8:15 p. m.\nEleuteri diumenge, 22 d’abril, 2012\nEstic totalment d'acord amb tú,Montaner.Inclòs aniria mes lluny ens tenen a les seves mans, ja si com jo defense a les persones més febles al treball i li plantes cara a la dictadura de la empresa, el "govern legítim" democràticament, encara que cada vegada son més els abstencionistes, pot ser la mort social, ja que et tanquen totes les portes per a que sigues conformista. En realitat es una situació inconcebible i necessitem ser crítics i despertar amb la solidaritat dels nostres veïns i d'ahi cap a l'esser humà i el planeta Terra o Gaia.solidaridadpostal\nMuntaner dilluns, 23 d’abril, 2012\nSí, és molt dur veure on hem arribat. Salut.\nDES DE SUÏSSA: CATALUNYA. A L'ASSALT DE LA DEMOCRÀCIA, ON SÓN ELS RESISTENTS? - *Pots seguir el Canal de Telegram de Boladevidre: https://t.me/BoladevidreOficial* *Stéphane Riand* *Traduït al castellà per: Anyeline Hernández* Hi ha ...\n"CORRUPTES I TAMBÉ IMMORALS" - Levante-EMV - 17.02.18 - *Durant molt de temps, vostés ho saben, vaig ser regidor de l'ajuntament de Castelló (#ElNomÉsCastelló), i habitava els incòmodes bancs de l'oposició. Sem...\nL'espatlla dels déus - Temps era temps d'un temps al qual el colesterol encara no havia nascut. Sempre m'ha sorprès l'antiguitat amb que el càncer es va diagnosticar. El colest...\nEl llibreter Castiñeira i el jueu Blumenfeld - Després de l’assassinat a Varsòvia d’un oficial de les SS, els nazis van aplicar la seua lògica racial i perversa. La vida d’aquell alemany ari en valia ce...\nLes primeres fulles del calendari - El 2017 passarà a la Història com un any ple de contrastos. Quasi com un petit penjoll del ying i el yang, aquest passat any ens tenia preparats mesos mol...


Amb vetusta gonella: Maragall - La ciutat del perdó\nLa ciutat del perdó (fragment)\n[...] ¿El cor no vos diu res, ara, mentre estan afusellant gent a Montjuïc solament perquè en ella es manifestà amb més claredat aquest mal que és el de tots nosaltres? ¿El cor no vos diu anar a demanar perdó, a genollons si convé, i els més ofesos els primers, per aquests germans nostres en desamor que volien aterrar per odi aquesta mateixa ciutat que nosaltres els deixàrem abandonada per egoisme? Estem en paus, doncs. ¿I ells han de pagar la pena només perquè la seva acció cau dintre un codi, mentre la nostra inacció és tan baixa que ja no pot caure enlloc? Aneu a demanar perdó per ells a la justícia humana, que serà demanar-ne per vosaltres mateixos a la divina, davant de la qual sou potser més culpables que ells.\n¿Com vos podeu estar així tranquils a casa vostra i en els vostres quefers sabent que un dia al bon solet del dematí, allà dalt de Montjuïc, trauran del castell un home lligat, i el passaran per davant del cel i del món i del mar, i del port que trafiqueja i de la ciutat que s‘aixeca indiferent i poc a poc, ben poc a poc, perquè no s’hagi d’esperar, el portaran a un racó del fossar, i allí quan toqui l’hora, aquell home, aquella obra magna de Déu en cos i ànima, viu, en totes ses potències i sentits, amb aquest mateix afany de vida que teniu vosaltres, s’agenollarà de cara a un mur, i li ficaran quatre bales al cap, i ell farà un salt i caurà mort com un conill... ell, que era un home tan home com vosaltres... potser més que vosaltres!\n¿Com vos podeu estar a casa vostra, i asseure-us a taula voltats de fills i posar-vos al llit amb la muller, i atendre els vostres negocis, i que aquesta visió no se us posi al davant i no us nuï el mos de pa en la gola, i no us glaci el petó als llavis i no us privi d'atendre a tota altra cosa que no sia ella?\nI això no us despertarà l'amor? ¿Encara preguntareu quin pugui ésser son objecte, ara, de seguida? ¿Doncs quin altre que aquest? ¿Com podeu pensar en res més del món ara com ara? ¿Ni com heu pogut deixar passar tant temps? I mentrestant ja han mort així tres homes,i els que s'esperen...!\nNo la sentiu, la germanor amb aquests infeliços? [...]\nArticle escrit per Maragall el 10 d’octubre de 1909 i que va enviar per publicar a ‘La Veu de Catalunya’ demanant clemència davant les execucions que s’estaven duent a terme a condemnats pels fets de la Setmana Tràgica, i en especial per a Francesc Ferrer i Guàrdia, que seria afusellat tres dies després. El diari, que dirigia Enric Prat de la Riba, no va publicar l’escrit, cedint a les pressions del govern central d’Antonio Maura.\nAvui ha fet 159 anys del naixement de Francesc Ferrer i Guàrdia, pedagog fundador de l’Escola Moderna, que va ser acusat injustament de ser el promotor dels fets de la Setmana Tràgica (26 de juliol – 2 d’agost de 1909); jutjat per un consell de guerra sumaríssim, va ser condemnat a mort. El judici va estar ple d’irregularitats i arbitrarietats, amb proves insuficients i fins i tot falses. Els testimonis de l’acusació no eren presencials: tots parlaven per altres persones que “deien que havien sentit a dir”; no es va admetre ni un sol testimoni favorable o de descàrrec; el sumari, de més de 600 folis, es va instruir sense l’advocat defensor, que no el va rebre fins el dia abans de la vista, sense temps per estudiar-lo a fons... I els suposats indicis més desfavorables van ser filtrats a la premsa integrista i conservadora de Madrid i de Barcelona, que van intoxicar l’opinió pública amb una campanya de premsa ferotge, a fi de contrarestar el moviment internacional de repulsa contra el processament de Ferrer. (Coses que passaven aleshores, no com ara).\nA l’estranger hi va haver una forta campanya a favor seu, però res no va aturar la maquinària judicial. Ferrer va ser afusellat a Montjuïc el 13 d’agost de 1909. Sobre el seu cas, ‘The Times’ va dir: «Per negligència o estupidesa, el govern ha confós la llibertat d'instrucció i consciència, el dret innat a raonar i expressar el seu pensament, amb el dret d'oposició, assimilant a una agitació criminal». L’escriptor parisenc Anatole France va publicar un article on deia: «El seu crim és el de ser republicà, socialista, lliurepensador; el seu crim és haver creat l'ensenyament laic a Barcelona, instruït a milers de nens en la moral independent, el seu crim és haver fundat escoles». I l’escriptor escocès William Archer va afirmar: «Tota la vida activa de Ferrer hauria fet menys mal al catolicisme espanyol que el que li fa en l'actualitat la mera menció del seu nom».\nEls anys 1910 i 1911 es va debatre al Congrés dels Diputats de Madrid una petició de revisió del procés a Ferrer i Guàrdia, presentada pels diputats republicans i pel diputat socialista Pablo Iglesias, però en ambdues va ser rebutjada gràcies als vots dels dos partits dinàstics, el Conservador i el Liberal, i (sí, també) els de la conservadora Lliga Regionalista de Catalunya.\nSobre la Setmana Tràgica hi ha molta bibliografia, i a més una impressionant obra teatral “La Setmana Tràgica”, de l’Escola de Teatre de l’Orfeó de Sants, estrenada el gener de 1975 al Casino de l’Aliança del Poble Nou, que em va colpir profundament; i la pel·lícula “La ciutat cremada”, d’Antoni Ribas (1976).\nImatges: a) Joan Maragall, per Ramon Casas. b) Ferrer i Guàrdia. c) Ferrer i Guàrdia és traslladat a Montjuïc per la guàrdia civil. d) Manifestació a París en protesta per la seva execució. e) Làpida al cementiri de Montjuïc (de Viquipèdia).\nHelena Bonals 12 de gener de 2018 a les 19:58\nCom ressonen aquestes paraules de Maragall en les nostres consciències!\nKRT 12 de gener de 2018 a les 22:32\nBen cert, Helena. I no aprenem de la història.


Membres de Ràdio Bricura us recomanen llibres per Sant Jordi | CFP Maresme\nMembres de Ràdio Bricura us recomanen llibres per Sant Jordi\nPublicat a les 15:29h a Cultura, Sant Jordi 2020\tper\tCFPMaresme\nEl Joan Francesc us proposa llegir aquest llibre biogràfic. Segons comenta Gala és un dels personatges femenins més intrèpids i atractius que ens ha deixat la història antiga. Filla, germana i mare d’emperadors, va éss sense cap dubte una de les dones més importants dels seus temps.\nL’Emilio us recomana llegir aquesta novel·la. Segons el tertulià, combina una fantasia bastant onírica, amb temes com l’amor paterno filial i romàntic.\nLa Lola us proposa aquesta novel·la autobiogràfica. L’Àngela i Malachy viuen a Nova York i, quan arriba la depressió dels anys 30, tornen a la seva Irlanda natal amb els seus fills. La situació no millora i Malachy “beu” els pocs diners que cobra i Angela intenta mantenir la família gràcies a subsidis i la caritat.\nTal i com comenta la Lola, l’autor relata la seva vida des d’un punt de vista infantil. Un bestseller molt interessant.


Tags: Cultura i joventut, Arts visutals, fotografía, suport a la creació, exposicions\nEl projecte de Suport a la creació neix de la voluntat de donar suport a la creació fotogràfica local i de posar en valor tot un seguit d'iniciatives creadores d'artistes novells en el camp de la fotografia.\nAquest any dins la nostra línia de suport a la creació i a la pràctica "Fotògrafs Emergents" hem volgut apropar-nos a la Fundació Rubricatus, centre de referència de la ciutat, que treballa amb persones amb diversitat funcional.\nDins del seu servei de Centre Ocupacional, s'imparteix un taller de fotografia a càrrec d'en Rubén Álvarez. Aquest jove professional i, exalumne dels tallers de fotografia del Centre Cívic Jardins de la Pau, imparteix actualment un taller fotogràfic conjuntament amb els seus companys Cristina Martínez i David Laguna per dotar als seus dels coneixements, les eines i els procediments necessaris perquè adquireixin les capacitats per realitzar fotografies.\nAquesta és una activitat creativa i lúdica i té com a finalitat afavorir tant el desenvolupament personal dels usuaris i usuàries com la de donar una oportunitat diferent per explorar les seves capacitats expressives i artístiques. Alhora permetrà als usuaris millorar l'observació de l'entorn i els dóna la capacitat de poder veure les coses des de diferents angles i perspectives i d'explorar noves realitats.\nDonar suport als fotògrafs emergents locals.\nPosar-los en contacte amb altres creadors per estimular feedbacks i col·laboracions entre ells, així com projectes i/o accions conjuntes.\nDonar visibilitat a les seves creacions amb la cessió d'espai expositiu al centre.\nFer-los agents actius en els processos propis de foment de la fotografia del centre.\nL’eix del projecte es basa en la creació d’un projecte fotogràfic comú i participatiu que posi en valor els actius creatius dels fotògrafs emergents de la ciutat i de l'entorn associatiu.\nEl projecte contempla donar suport en diferents aspectes:\nPromoure el coneixement mutu de les inquietuds culturals.\nEstablir punts de trobada i relació entre i amb ells/elles.\nCedir espais i infraestructura per possibilitar la creació col·lectiva.\nEstablir relacions amb els joves creadors per a la realització de diferents accions dins del foment de la fotografia.\nPer avaluar i fer seguiment dels processos de treball, s’estableix un sistema d'indicadors i documents (Taules de treball i actes) que permet seguir el fil del procés creatiu i establir un calendari i un ritme de treball.\nDescarregueu-vos aquesta informació en PDF\nFotògrafs emergents - Descripció del projecte (pdf - 47859 bytes)


Tres detinguts pel crim de l'home que va aparèixer mort al pantà de Darnius - Diari de Girona\nTres detinguts pel crim de l'home que va aparèixer mort al pantà de Darnius\nacn | llinars del vallès 08.03.2019 | 08:11\nArxiu: Localitzen el cadàver d'un home al pantà de Boadella amb pedres lligades al cos i senyals de violència\nTres detinguts pel crim de l'home que va aparèixer mort al pantà de Darnius Diari de Girona\nEls Mossos d'Esquadra han detingut tres persones pel crim de l'home que va aparèixer mort al pantà de Darnius Boadella (Alt Empordà) el 24 de novembre passat. Són un pare i els seus dos fills, a qui la policia ha arrestat al Vallès Oriental. La principal hipòtesi dels investigadors és que l'autor material del crim va ser el pare, que hauria mort la víctima –un rus de 55 anys- després de discutir-se amb ella. Els Mossos situen el crim la nit del 23 de novembre; és a dir, poques hores abans que es localitzés el cadàver llastrat amb pedres a l'embassament. Segons fonts properes a la investigació, els fills es desvinculen del crim; reconeixen, però, que van acompanyar el seu pare amb una furgoneta fins a Boadella per desfer-se del cadàver.\nDos pescadors van localitzar el cos sense vida de la víctima el 24 de novembre passat al pantà de Darnius. El cadàver estava llastrat amb pedres i tenia signes de violència. L'autòpsia posterior va confirmar que l'home havia mort com a conseqüència d'una pallissa. Faltava, però, identificar-lo.\nSegons fonts properes a la investigació, els fills es desvinculen del crim i asseguren que estaven dormint en el moment en què es va produir la baralla mortal. Reconeixen, però, que van acompanyar el pare amb una furgoneta fins al pantà de Darnius Boadella, on van intentar desfer-se del cadàver.\nEl pantà de Darnius és a només un hectòmetre cúbic d'entrar en sequera.