Posem fil a l’agulla: quatre reflexions esparses sobre tot plegat – pere cardús\nPosem fil a l’agulla: quatre reflexions esparses sobre tot plegat\nIn reflexions 24 de desembre de 2017 Pere Cardús\nHeus ací un fil amb quatre reflexions esparses sobre tot plegat… Posem fil a l'agulla! pic.twitter.com/IZwOfRwUnm\n— Pere Cardús ? (@PereCardus) December 24, 2017\n1. La fortalesa del moviment republicà és espectacular. En un context de molta repressió, de presons, exilis, campanyes amb desigualtat de condicions i l'àrbitre directament en contra, manté la majoria absoluta i encara guanya vots.\n2. Sense enquestes, el resultat hauria estat molt diferent en els dos blocs. L'efecte reclam per a un vot útil altera l'opció de vot convençut dels electors. Es fan més per a poder influir que no pas per posar el termòmetre.\n3. Després de gastar-se una morterada en campanya (la que sabem i la que no sabem), amb tots els mitjans de l'estat fent propaganda, amb una autèntica operació d'estat, la festa de la 'victòria' fou molt amarga perquè era una derrota.\n4. La CUP va ser la principal damnificada del vot útil (que va resultar inútil). També la perjudica aquest principi d'anar canviant de cares cada dos anys. Entenc per què ho fan, però potser han de trobar altres mecanismes per evitar jugar amb desavantatge.\n5. JxCat i ERC hauran de soldar algunes ferides obertes (potser inevitables) aquests dies de disputa per l'hegemonia del bloc republicà. No hi ha alternativa a fer pinya i reprendre el projecte allà on el va deixar el cop d'estat espanyol.\n6. En aquest sentit, em va preocupar l'actitud desafiant entre represaliats que es va poder veure ahir al programa FAQS de TV3 sobre el retorn de Puigdemont i la 'comoditat' de la CUP. He entrevistat i conegut uns quants torturats que són de la CUP. No vull afegir res més.\n7. El projecte es va aturar (que no pas recular ni desfer) per tres factors: el cop d'estat (principal), un convenciment d'incapacitat (important), i un punt de desconfiança i paternalisme en vers la gent (preocupant).\n8. Contra el cop d'estat, cal ser molt intel·ligents i determinats a no tolerar cap agressió més. Em temo que després de la victòria 21-D és el moment de plantar cara i no deixar passar més cops perquè el món sap que som majoria.\n9. Sobre el convenciment d'incapacitat, ara cal refer els plans i deixar la ingenuïtat i els lliris al calaix. Cal pensar en els escenaris més durs i tenir plans de contingència que no estiguin fets pensant en el compliment de la llei per part espanyola.\n10. Sobre la desconfiança i el paternalisme, no sé què més ha de fer aquest poble per demostrar que és capaç de tot. Si hem arribat aquí, és perquè la gent ho ha volgut i no s'ha deixat espantar. Si actuen amb violència, que sigui el poble que decideixi on vol ser.\n11. Si el jutge Llarena ha citat Junqueras el dia 4 i Cuixart, Sànchez i Forn el dia 11 per deixar-los en llibertat, és un desgraciat sense cor. Perquè si aquesta és la decisió, els hauria d'haver citat divendres, ahir o avui i deixar-los passar el Nadal a casa.\n12. La justícia fa temps que brilla per la seva absència a l'estat espanyol. Ja fa molt de temps que s'aplica un Dret de l'enemic, específic per a una comunitat nacional. En tenim molts exemples al llarg de la història. I acaben al Tribunal Penal Internacional.\n13. No sé si el camí s'ha fet més llarg, més curt o més costerut. Sincerament, no ho sé. Ni crec que es puguin fer previsions reals ni fulls de ruta amb sentit. Ara cal més confiança que mai, més determinació i més intel·ligència. 'Intel·ligència i caràcter'.\nVoteu República o tornen: els cartells que pots penjar i fer córrer\nUn dia important (per mi) amb Arnaldo Otegi\nEl noi del Godó\nUna història de la terra i el vi


Informació online i possibilitat de descàrrega en PDF de més de 100 ciutats del centre i est d'Europa. De cada lloc ofereix la història, el transport, els punts d'interès turístic, restaurants, hotels i activitats d'oci. Permet la cerca per...\nTu Europa. Viajes\nInformació sobre la documentació necessària per a viatjar als països de la Unió Europea, drets dels passatgers, quines restriccions d'equipatge hi ha, seguretat aèria i viària, despeses telefòniques i impostos, així com dubtes relacionats amb els...\nCercador de càmpings d'Europa. Informació sobre els serveis i característiques de cada càmping i localització GPS.\nAllotjament rural a Europa ofert per la Federació Europea de turisme rural.\nInformació dividida en tres seccions: Descubra Europa, Planifique su viaje i Compara sus experiencias.


SMARTSPACE - Solució IoT per a les indústries de l'hàbitat de Catalunya.\nPàgina inicial/Projectes Nacionals, Smart Management Systems/SMARTSPACE\nNova plataforma basada en l’Internet de les Coses (IoT, per les seves sigles en anglès) per a les indústries de l’hàbitat de Catalunya.\nEl projecte SMARTSPACE impulsa una nova solució IoT amb l’objectiu d’impulsar la indústria catalana de l’hàbitat, ampliar la seva oferta per incloure productes i dispositius connectats i a la vegada, afegir una diferenciació per als seus clients. SMARTSPACE promou que els fabricants i les marques del sector de l’hàbitat introdueixin un factor tant important i diferencial com l’IoT en els seus productes i facilitin la seva connexió a la nova plataforma desenvolupada o a altres que puguin aparèixer en el futur.\nLa nova plataforma desenvolupada en el marc del projecte permet recollir les dades de forma conjunta en tot el sector hàbitat (llars i espais col·lectius: hotels, residències, hospitals, escoles, oficines, etc.). La solució impulsada per SMARTSPACE està clarament enfocada al núvol i ha de donar una qualitat d’informació que també pugui ser explotada a nivell comercial.\nEl consorci del projecte, liderat pel Clúster de l’Equipament de la llar i contract- Cenfim, compta amb la participació de la Unitat de Smart Management Systems d’Eurecat, juntament amb Fundació i2CAT, Leitat, Bustper i Motion4.\nSMARTSPACE – Desenvolupament d’una solució IoT per a les indústries de l’hàbitat de Catalunya.\nProjecte finançat per l’acreditació de Comunitat RIS3CAT i la selecció de projectes col·laboratius de recerca, desenvolupament i innovació, emmarcats en els àmbits sectorials de la RIS3CAT de les Indústries del Disseny o les Indústries Culturals i basades en l’experiència. Aquest projecte ha estat cofinançat per ACCIÓ, l’Agència per a la Competitivitat de l’Empresa de Catalunya. (Resolució EMC/1689/2018).


Roberta Bosco i Stefano Caldana, comissaris de 'FACES': "Miró i Picasso haguessin cregut en l'art electrònic" - El Blog de BEEP Informàtica\nRoberta Bosco i Stefano Caldana, comissaris de ‘FACES’: “Miró i Picasso haguessin cregut en l’art electrònic”\nEl dijous 31 de gener s’inaugura l’exposició FACES. Un diàleg entre la Col·lecció Es Baluard i la Col·lecció BEEP d’Art Electrònic. La nova exhibició és pionera en el món de l’art. I és que per primera vegada es planteja un diàleg al mateix nivell entre les obres d’art electrònic i les obres de disciplines tradicionals.\n“Tot i que l’art electrònic està present ja en moltes exhibicions internacionals, mai com a FACES s’han presentat en un mateix nivell obres basades en tècniques tan diverses. Per exemple, art robòtic, escultura, pintura, collage, Net Art, ceràmiques, instal·lacions interactives, fotografia i vídeo”. Els comissaris de l’exposició, Roberta Bosco i Stefano Caldana, expliquen en una entrevista a El Blog de BEEP per què és tan atractiva aquesta proposta. Així mateix, reflexionen sobre el gènere del retrat en la nostra societat tecnològica, sobre l’art electrònic i sobre la creativitat.\nL’exhibició FACES serà oberta al públic fins al 29 de setembre al museu Es Baluard, de Palma (Mallorca). El museu balear porta uns anys apostant per l’art electrònic.\nA la fotografia que encapçala aquest article, apareixen (d’esquerra a dreta) la directora d’Es Baluard, Nekane Aramburu; la comissària Roberta Bosco; el director de la Col·lecció BEEP, Vicente Matallana; el comissari Stefano Caldana; i la directora general de cultura del Govern de les Illes Balears, Joana Català.\nCom sorgeix la iniciativa d’una exposició d’art contemporani amb obres ‘analògiques’ i obres tecnològiques?\nL’exposició té els seus orígens en una trobada entre el fundador de la Col·lecció BEEP d’Art Electrònic, Andreu Rodríguez, i la directora del museu Es Baluard, Nekane Aramburu. En aquesta reunió, es va acordar el patrocini de la Col·lecció BEEP a una obra de Marcel·lí Antúnez a Es Baluard, i es va abordar la possibilitat de realitzar una exposició conjunta.\nÉrem conscients que l’exposició s’hauria de dur a terme en una situació especial. I és que Es Baluard viurà durant els propers mesos un període de transició, arran del canvi previst en la direcció de la institució. Per aquest motiu, era necessària una exposició de llarga durada, per a cobrir aquest període d’interregne. Ara bé, les peces de la Col·lecció BEEP són obres delicades, que no solen deixar-se en préstec durant massa temps.\nPerò l’aposta valia la pena. D’aquesta manera, ambdues parts tenien un alt interès en dur a terme aquesta exhibició, que serà oberta al públic entre els dies 31 de gener i 29 de setembre, inclosa la Nit Blanca [dia en què els museus obren a la nit] del mes de setembre.\nPer què és pionera aquesta exposició?\nÉs la primera vegada que s’impulsa a Espanya una exposició en què conviuen al mateix nivell obres contemporànies electròniques i no electròniques. Tot i que l’art electrònic és present ja en moltes exhibicions internacionals, mai com a FACES s’han presentat en un mateix nivell obres basades en tècniques tan diverses com art robòtic, escultura, pintura, collage, Net Art [una varietat d’art electrònic], ceràmiques, instal·lacions interactives, fotografia i vídeo. Totes les peces, amb independència dels seus autors, tècnica o disciplina, seran juntes, sense espais que es converteixin en guetos.\nNo hi haurà separacions conceptuals. El 2001, es van exposar obres d’art tradicional al costat d’una selecció de Net Art al Museu d’Art Contemporani de Barcelona (MACBA). Però unes obres i altres van estar disposades en diferents espais.\nLa idea de combinar mostres d’art contemporani analògic i electrònic és atractiva. Però era necessari buscar un discurs per a l’exposició. Com van treballar en la recerca d’aquest relat?\nCalia donar consistència a l’exposició. Calia trobar un relat. Era important trobar un tema que sintonitzés amb moltes de les obres de la Col·lecció BEEP d’Art Electrònic. Així és com va sorgir la idea del retrat. Es tracta d’un gènere artístic que ha creuat èpoques, països, cultures i moviments artístics.\nMoltes de les obres de BEEP reflexionen sobre el retrat. A partir d’aquí, calia posar a dialogar les dues col·leccions. Amb diàlegs oberts. Desitjàvem privilegiar un muntatge que suggerís diferents lectures a l’espectador. L’objectiu és que l’espectador estableixi les seves analogies, més enllà de les nostres indicacions.\nEn el disseny fluid de l’exposició, hem comptat amb l’estudi d’arquitectura POCAA, de Jordi Llàcer i Irma Arribas.\nCom s’apropa l’art electrònic al retrat?\nEl retrat i la interpretació de la imatge han canviat radicalment amb la irrupció d’internet i les noves tecnologies. Ja no es parla de fotografia, càmeres, rodets, revelat, diafragma, objectius, il·luminació o posat. Els termes ara són xarxes socials, postfotografia, ubiqüitat, autorepresentació, reproductibilitat, processos memètics, xarxes socials, remescla, selfies, retocs i viralitat.\nLa mateixa forma d’expressar-nos ha evolucionat. I l’escriptura s’ha condensat. S’ha substituït la sintaxi tradicional amb stickers i emoticones. Els rostres estilitzats de les emoticones i les seves expressions s’han imposat com un nou llenguatge universal i transnacional d’immediata interpretació.\nLes actituds davant de com ens representem han canviat. Ara solem exhibir-nos i assumim postures inèdites davant d’uns dispositius mòbils infinitament més complexos que un simple ordinador portàtil. Solem conèixer-nos a través de l’altre en un procés continu d’exteriorització. En aquest procés, els ulls dels altres i com ens miren, defineix el que som.\nLa Col·lecció BEEP d’Art Electrònic es va exposar per primera vegada en la seva integritat a Reus, entre novembre de 2017 i març de 2018. Quines lliçons van aprendre d’aquella experiència, que els puguin ser útils amb l’exposició que ara s’estrena?\nAmb l’exposició de Reus, percebem que el públic empatitza molt amb les obres d’art electrònic. Avui en dia, estem tot el dia amb dispositius a les mans, i vivim en entorns de realitats augmentades. Per a la gent, trobar-se amb tecnologia en un museu, guarda molta lògica. I són les persones més joves les que més troben a faltar els dispositius quan entren en un museu.\nEns vam adonar que molts escolars venien al matí amb l’escola i, a la tarda, amb els pares. En aquella exposició, podies tocar les obres. Els nens i adolescents eren conscients que no es tractava d’un recinte sagrat, on havies de mantenir un estricte silenci.\nL’art electrònic ve a posar al dia al món de l’art. Seria això?\nLa història de l’art es pot explicar amb l’evolució de les eines que fan servir els artistes. De forma constant, s’han descobert noves tècniques i materials.\nEl Pop-Art mai hagués existit sense la pintura acrílica. I el telèfon fix va generar tal onada de creativitat, que el 1969, al museu d’art de Chicago, es va fer l’exposició Art By Telephone. En aquesta exposició es reflexionava i es posava en valor l’impacte del telèfon en el món de l’art en els anys 40. Els visitants podien escoltar gravacions en què els artistes descrivien els seus projectes i instal·lacions al director del museu, Jan van der Marck, a través de conferència telefònica.\nQuines obres de la col·lecció BEEP podem destacar de l’exposició ‘FACES’?\nL’obra que ens dóna la benvinguda a l’exposició FACES és Mano térmica de artista, del 1973. L’artista, Lugán (Luís García Núñez), es va avançar en dues dècades al paradigma de la interactivitat. Es tracta d’una obra que convida a ser tocada. Una calor gairebé humà en una peça d’alumini i ferro.\nAmb Alfabeto, obra de Marcel·lí Antúnez, de 1999, ens trobem davant d’una pròtesi emotiva. És una columna que convida a abandonar el paper passiu per ser instrumentistes emocionals.\nM3X3, de Analivia Cordeiro, és de 1973, com a Mano térmica de artista. Coreògrafa, Cordeiro crea a través del llenguatge de la programació informàtica un moviment en una matriu de 3 × 3. Replanteja així el llenguatge de la dansa. Va ser una obra trencadora. Pensem que era el 1973, i que es tractava d’una coreografia es desplega a partir d’un programa d’ordinador escrit per una dona.\nPodem destacar també JoAn, l’home de carn, de 1992, creada per Marcel·lí Antúnez i Sergi Jordà. L’obra consisteix en un robot recobert de pell de porc i vedella que reacciona a la veu del visitant.\nAlgunes d’aquestes obres s’avancen al seu temps…\nSobretot, les obres creades en els anys 70, molt abans de l’eclosió de la informàtica personal en els anys 90. Molt abans del moment en què la tecnologia va començar a estar present en tots els àmbits de la nostra vida quotidiana.\nCom es relacionen les obres de BEEP amb les d’Es Baluard? Ens poden oferir exemples d’aquestes interaccions?\nTenim una obra d’Anaisa Franco: l’ull del visitant es reflecteix en una bola de plexiglàs. I al costat tenim una obra de Miquel Barceló que reprodueix un ull.\nEls ninots que Joan Miró va elaborar amb la companyia de teatre La Claca, es posen en relació amb JoAn, l’home de carn.\nJoAn, l’home de carn, també es pot relacionar amb Requiem, que consisteix en un exosquelet. Les parts d’aquesta estructura es mouen segons si el públic les toca. Amb aquest exosquelet es podria engabiar un cos viu, o activar un cos inert. I es pot reflexionar sobre la mort i sobre la infinita reproductibilitat d’una acció.\nRequiem ens recorda a La invenció de Morei, una novel·la d’Adolfo Bioy Casares. Escrit en els anys 40, planteja el concepte de la realitat virtual, amb una màquina que es mou al ritme de les marees.\nAlgunes obres se serveixen de la tecnologia biomètrica per convidar a reflexionar. Amb Nivel de confianza, de Rafael Lozano, el visitant és analitzat segons paràmetres biomètrics per esbrinar si és un dels 43 estudiants de Ayotzinapa, a Mèxic, segrestats el 2014.\nAmb Bioma, de Solimán López, la tecnologia de l’obra atrapa les dades biomètrics de l’espectador. El visitant s’endú una butlleta, que li ha estat impresa. I, quan arriba casa, pot accedir amb la informació d’aquest tiquet al seu perfil digital, a través del lloc web de l’obra.\nL’exposició ‘FACES’ acull obres d’artistes de tot el món. També de Reus, ciutat on va néixer la Col·lecció BEEP d’Art Electrònic. De Reus són dos dels artistes amb obres en l’exposició a Es Baluard, Jordi Abelló i Marie-France Veyrat.\nJordi Abelló aporta dues obres. Una sèrie de retrats de mantis, els insectes. I Bank, que consisteix en retrats de banquers relacionats amb els escàndols financers dels últims anys. L’artista va documentar com voltors van jugar amb aquells retrats a la reserva natural de Nonaspe, a Aragó.\nMarie-France Veyrat contribueix amb obres que fan referència als castellers, que són un retrat col·lectiu del poble català. Els castells són una excel·lent metàfora de com es poden assolir objectius col·lectius de forma col·laborativa. En el món de l’art electrònic, aquest treball en equip és especialment rellevant. I és que persones de diferents especialitats s’involucren en projectes comuns.\nA l’exposició ‘FACES’ hi ha obres de gegants de l’art contemporani com Miró i Picasso. Haurien apostat per l’art electrònic?\nHaurien cregut en l’art electrònic, perquè eren artistes oberts a la novetat ia la innovació. No sabem si ho haguessin portat a la pràctica, però s’haurien interessat per aquest gènere. Sobretot, Miró.


08 maig 2021 15:26\nAlexandre Ballester | 25 maig 2011\nLa qüestió, viva, permanent, no és qui o quin partit polític governarà la capital, ciutat, vila o poble. La qüestió és amb quina ètica -ètica social, econòmica i política- el partit -o partits responsables- dirigiran la nostra societat. I si a la resta de la nació, la societat presenta problemes, la societat de les Illes, és la més afectada per una estructuració autonòmica desequilibrada i un moment ja llosc i acomodatici.\nEl problema és greu i pareix que ningú no el vol veure. Entre sopars, mítings i altres galindaines, s'entabana el personal i, tornant a la seva condició de xotet, amb vot o sense vot, torna a aplaudir una opció que no li atorgarà més l'autonomia. Som una societat, la illenca, que en l'aparent joia d'un turisme aclaparador i malentès, serva la presència d'uns matins -mallorquins, menorquins, eivissencs i formenterers- ofegats per una pressió social i cultural forastera que, per dret de conquesta econòmica, vol imposar els seus criteris ideològics i, fins i tot, sentimentals.\nTanmateix, el món, que és una bolla que roda i no s'atura, un dia o l'altre mostrarà la cara bona per als illencs. Aquell dia, el sol sortirà ufanós pel llevant, l'indret de les velles veritats, i totes les plantes i les aus cantaran, en català, un gloriós himne lul·lià, majestuós, ferm, cerimonial. I és que, per a nosaltres, illencs, la bolla del món és aquí entre nosaltres.


Més novetats literàries estiuenques 2016 a la Biblioteca de Taradell | Taradell.com\nMés novetats literàries estiuenques 2016 a la Biblioteca de Taradell\nAvui us presentem una nova selecció de les novetats que han arribat a la Biblioteca Antoni Pladevall i Font aquest estiu 2016. Recordem que a la web, a l’apartat on posa Biblioteca trobeu la pàgina dedicada a les novetats bibliogràfiques de cada mes. Esperem que sigui del vostre interès.\nManual per a dones de fer feina /Lucia Berlina\nBarcelona : L’altra Editorial, 2016\nSinopsi: Manual per a dones de fer feines és una tria dels millors contes de Lucia Berlin, una autora poc reconeguda en vida que ara està rebent, per fi, l’atenció que es mereix. Els relats, gairebé sempre autobiogràfics, constitueixen un retrat de les angoixes i aventures de l’autora, que va afrontar sempre la seva vida convulsa i complicada amb alegria i bon humor. Cada conte és una mirada lúcida sobre la fragilitat humana, tots destil·len una comprensió profunda del caràcter femení i en copsen magistralment les febleses, fortaleses i particularitats sense impostures ni solemnitat. El conjunt és d’una autenticitat i una candidesa desarmants, uns contes vitals i lluminosos que tenen la força de Raymond Carver, l’humor de Grace Paley i una mescla d’enginy i malenconia purament marca de la casa. Berlin extreu miracles de la vida de cada dia i troba escenes elegants i memorables a les bugaderies de barri, les vivendes per a expresidiaris del sud dels Estats Units, les cases de la gent adinerada de Bay Area, o entre operadores i mares que van de bòlit per arribar a final de mes.\nDits enganxosos /Rafael Vallbona\nBarcelona : Alrevés Editorial, 2016\nSinopsi: Som a l’any 1993. Al costat d’una Barcelona post olímpica i moderna s’hi amaguen també negocis clandestins, crim organitzat i l’arribada de bandes que pretenen apoderar-se d’un nou mercat emergent: la cocaïna. Sens dubte, és el preu que cal pagar pel cosmopolitisme. Mentrestant, un jove Pere Palau, acaba d’aterrar i somia en guanyar-se un lloc com a redactor en un diari de renom de la ciutat. Un aparent incendi forestal, una notícia sense massa importància, el durà a la petita localitat de Vilassís amb la intenció de fer-hi un reportatge amb un grup de veïns i alcaldes sobre les seves conseqüències. Ara bé, des del primer moment en aquella història hi ha marro: una parella jove apareix calcinada en un bosc reduït a brases i sembla ser que tot es tracta d’un homicidi. Mica en mica es van complicant les coses i la mala llet s’escampa per tot el poble: per què els han matat? què passava en aquell poble? qui protegia a qui?\nA les mans teniu una investigació on no hi ha un pam de net. Un cop més, l’autor ens sorprèn amb una piràmide de personatges sospitosos, amb el seu sentit del ritme i la mesura i unes formidables facultats de fabulació. Ara només cal esbrineu qui hi té, veritablement, els dits enganxosos.\nLa finestra de Vermeer /Pere Rovira\nSinopsi: En la pintura de Johannes Vermeer, abunden les escenes quotidianes en una habitació il·luminada per una finestra. El realisme minuciós dels seus quadres no seria possible sense aquesta font de llum. De la mateixa manera, per escriure sobre la intimitat d’una persona es necessiten llums que la il·luminin, des de dintre i des de fora, amb intel·ligència, franquesa, valentia i sentit de l’humor. La finestra de Vermeer és el diari d’un any de la vida d’un poeta culte i vital com el mateix Pere Rovira. Amb claredat i sense timidesa l’autor ofereix al lector gustos, amors, aversions i una visió del món neta com un matí ventejat d’hivern.\nL’amor fora de mapa / Roc Casagran\nBarcelona :Sembra Llibres, 2016\nSinopsi: Després de trencar una llarga relació en un hotel d’Alacant, el Llull caurà en una espiral que l’obligarà a plantejar-se el sentit de la vida que l’envolta. Però, sobretot, a valorar les tres potes en què s’ha sustentat la seva fràgil estabilitat emocional: la Clàudia, l’activista social que s’enfronta als seus traumes amb fugides endavant; l’Eldar, el guitarrista d’origen bosnià que es guanya la vida en una funerària; i la poesia, l’arma amb què el Llull dispara contra els seus fantasmes.\nSinopsi: Germinal Ibarra és un policia desencantat però amb molts remordiments. Fa tres anys que va decidir portar la seva melancolia fins a una comissaria de La Coruña, a on va demanar el trasllat després de que la resolució del sonat cas d’assassinat de la petita Amanda el convertís en l’heroi que mai va voler ser. Però el refugi i anonimat que Germinal creia haver aconseguit queda trencat quan una nit el reclama una dona ingressada en un hospital amb contusions que mostren una gran violència.\nEl Puñal /Jorge Fernández Díaz\nSinopsi: Remil és un vell soldat, excombatent de les Malvines que treballa pel coronel Cálgaris a La Casita, un dels departaments més confidencials dels serveis secrets argentins i que no apareix a cap mapa. La seva mora és elàstica i la seva ètica s’atura allà on li ordena el seu cap, com tot a La Casita, un lloc on la llei és ambigua, impera el joc brut i on tot val per aconseguir informació amb l’objectiu d’influenciar a polítics, jutges, empresaris, actors i futbolistes.\nBarcelona : El cercle de Viena, 2016\nSinopsi: En una tarda grisa i humida de febrer, com totes les de l’hivern londinenc, la senyora Wilkins, que fullejava The Times, es va trobar aquest anunci sorprenent: «Per a amants de les glicines i la llum del sol. Es lloga petit castell italià medieval a la riba del Mediterrani durant el mes d’abril amb servei inclòs.» I per uns instants es va imaginar a la Riviera italiana, lluny de la boira i, sobretot, lluny del seu marit! Publicada el 1922, Un abril prodigios és una novel·la sobre quatre dones que trien ser independents.\nLa confessió de la lleona / Mia Couto\nBarcelona : Edicions del Periscopi, 2016\nSinopsi: La confessió de la lleona ens transporta a l’enigmàtic Kulumani, un poble aïllat de Moçambic, on les tradicions i creences ancestrals es veuen amenaçades des que una lleona fantasmagòrica ha començat a matar les dones que hi viuen. Escrit en un llenguatge poderós i captivador, el relat entrellaça les veus de l’Arcàngel, el caçador encarregat d’abatre la lleona en una persecució que es convertirà en mirall de les misèries humanes, i de la seva antiga amant, la Mariamar, confinada a casa després de la mort de la seva germana petita.\nJambalaia /Albert Forns\nBarcelona : Llibres Anagrama, 2016\nSinopsi: Això és una guia per sobreviure a Montauk, un tranquil poblet de pescadors envaït per milers de surfistes i hipsters de Nova York. Un tractat teorico-pràctic sobre la masturbació i el sexe dels astronautes. Un recull de les excentricitats de diversos tipus d’escriptor mentre conviuen en una granja aïllada. Un assaig sobre el neuromàrqueting, l’obesitat i els efectes de la dispersió urbana en la salut física i mental de la població americana. Una tirallonga de postals sagnants sobre la vida literària barcelonina. La reconstrucció de la infidelitat que va fer cèlebre Max Frisch amb la novel·la Montauk. Un reportatge gonzo sobre Walmart, Amazon i l’alcoholisme dels escriptors. Una galeria de retrats d’emprenedors de tota espècie que agradarà a la gent de dretes. Un estat de la qüestió sobre la pornografia en l’era d’Internet. La crònica d’una revolta ciutadana contra el turisme low cost. Un combat de diversos rounds dialèctics entre un dramaturg llegendari i cinc aprenents d’autor. Un manual per prevenir la malaltia de Lyme. Un elogi de l’arquitectura-objecte i una classe magistral de fotografia documental. I també una història d’amor; o unes quantes. Amb tots aquests ingredients i gèneres, una bona dosi d’humor i una prosa àgil i lluent, Albert Forns fa un pas més en la seva recerca sobre els mecanismes de l’autoficció i dissecciona el procés d’escriptura d’un llibre. Un making of que és, en realitat, una senyora novel·la sobre la síndrome de la segona novel·la.\nUn cop morta / Laura Tejada\nBarcelona : RBA La Magrana, 2016\nSinopsi: “Voler matar la mare no va ser una idea brillant. I més quan la mare en qüestió és la Dolors Planas, la meva. Ara, si miro enrere, queda clar que no hi havia més opcions“. Tot hauria pogut ser molt diferent. La Dolors hauria pogut ser una mare com totes, que estima la filla; i la Clara, una filla com totes, que estima la mare. Però no és així. I quan la filla s’ha de fer càrrec de la mare, gran i malalta, entra en una espiral diabòlica.\nEres com eres / Melania G. Mazzuco\nSinopsi: Després d’una accidentada disputa en el metro de Milà amb els seus companys de classe, Eva Gagliardi decideix marxar a la recerca del seu pare, Giose, un músic punk-rock que va abandonar la seva carrera per cuidar d’ella i a qui no veu des de fa tres anys.\nJonàs /Isabel Clara Simó\nSinopsi: Àlex és llatinista i viatja a Nova York per participar en un congrés. Hi coneix Jonàs, un fotògraf hàbil i creatiu, i hi descobreix la seva sexualitat oculta. Àlex és culte, neuròtic, pedant i enormement sensible; Jonàs és una bellesa, que commou tots els qui el coneixen. L’amor sorgeix entre tots dos i decideixen viure en parella. Aviat, però, la tragèdia marca la seva relació. La mort de la mare el fa tornar a Barcelona, on s’ha d’enfrontar a una família hostil i a una societat que no l’acaba d’entendre. Amb una escriptura sòbria i continguda, plena de diàlegs i introspeccions, Isabel-Clara Simó ha escrit una novel·la alhora realista, psicològica i intimista sobre la crisi contemporània del jo, la pèrdua de la innocència i el descobriment de l’homosexualitat.\nEl llibre de la senyoreta Buncle / D. E. Stevenson\nSinopsi: La senyoreta Buncle, una soltera de poble que ja quaranteja, s’ha quedat sense estalvis i ha de trobar urgentment una solució. Entre escriure una novel·la o criar gallines, acaba triant la primera possible font d’ingressos. I resulta que hi té traça, però li falta imaginació. Així que escriu sobre el que coneix millor: els seus veïns, però perquè no es noti tant té la precaució de canviar-los el nom i signar la novel·la amb un pseudònim, per si de cas… Encara que és tan improbable que ningú del poble llegeixi el seu llibre!\nConsulting /François Thomazeau\nBarcelona : Alrevés, 2016\nSinopsi: Aquesta és una història cruel. I ho és en la mesura que ho són els homes i el sistema. Perquè, excepte les víctimes, els personatges d’aquesta novel·la semblen menysprear totes les formes de sinceritat i idealisme de la nostra societat . I és que el protagonista d’aquesta novel·la, l’Antoine Jacob treballa de consultor a “La Boîte”, una mena d’agència sindical que recorre als mètodes més reprovables per netejar paràsits i aconseguir la “pau social” a les empreses. Un bon dia, però, les coses canvien. La trobada fortuïta amb Pascal, un aturat sindicalista farà que tots dos es trobin encadenats en una història de violència, tractant de sobreviure en un món hostil, on els llops sempre devoren les ovelles. Una demostració de les relacions socials actuals servit amb un cinisme malsà, ple de girs i paranys per totes bandes. Un cop de destral a la societat podrida que ens envolta. En aquest cas és aconsellable malfiar-se i esperar el pitjor. Si no us ho creieu, jutge-ho vosaltres mateixos.\nAntologia de contes / David Foster Wallace\nBarcelona : Edicions El Periscopi, 2016\nSinopsi: Aquesta antologia recull les millors peces breus de Foster Wallace, reunides per primera vegada en un únic llibre a partir de la tria que n’ha fet Vicenç Pagès. Els relats, hipnòtics i pertorbadors, retraten la coherència increïble, la normalitat insòlita, l’absurditat hilarant i l’estranyesa familiar, i donen una mostra molt representativa de l’habilitat i la multiplicitat de recursos amb què Foster Wallace va radiografiar el nostre temps i bona part de les seves obsessions, alhora que revelen una mirada lúcida, irònica i inclement sobre la realitat i les relacions humanes. La seva lectura ens permet acompanyar l’autor en un descens vertiginós als indrets més ocults de l’ànima, armats amb l’humor càustic i la ironia mordaç d’aquesta veu inconfusible de la literatura contemporània.\nBarcelona : Ara libres, 2016\nSinopsi: A la Irlanda rural de la dècada dels seixanta del segle passat, Nora Webster es queda vídua. Als quaranta anys i amb quatre fills dels quals ha de tenir cura, ha perdut l’amor de la seva vida, en Maurice, l’home que la va rescatar del món opressiu on va néixer. Ara, sense prou recursos econòmics per fer front a la nova situació, haurà de buscar un far que la guiï i la il·lumini a través de la foscor que l’envolta; una llum que trenqui el silenci de la seva solitud i que dibuixi un futur amb esperança.\nMendelsson és a la teulada / Jiri Weil\nBarcelona : El cercle de Viena, 2015\nSinopsi: Amb una anècdota que, inevitablement, fa somriure, arrenca una novel·la que retrata la transformació de la vida quotidiana dels txecs durant l’ocupació nazi. Weil, que la va patir molt directament, hi descriu la lluita de la població civil per sobreviure en un règim en què el coratge, com l’humor, eren condicions necessàries per mantenir l’esperança i la humanitat.\nFirst love. Nada que perder / James Patterson i Emily Raymond\nBarcelona : Grup 62, 2015\nSinopsi: Amy és una adolescent que treu excel·lents, la típica llesta de classe que de tot sap. Un dia es dóna compte que està cansada de la seva vida, d’estudiar i de cuidar el seu pare, així que decideix organitzar un viatge per carretera travessant Amèrica amb el seu millor amic Robinson. El viatge serà per ells la gran escapada, però hi ha coses de les que no és possible escapar.\nParaules de Júlia /Joan Butos\nBarcelona : Edicions del Bullent, 2016\nSinopsi: Júlia & Helena. Dues amigues, des de sempre i per sempre. Bojament enamorades (o no) del professor d'anglès. És estiu i la Júlia marxa als Estats Units, mentre que l’Helena ha de recuperar els suspensos. Però al setembre no es retroben, tot i les promeses que res no canviaria: la Júlia no vol saber res de l’Helena. Ni de ningú. Què va passar aquella nit de besos robats, just abans del viatge? Mentre no hi hagi respostes, quedaran les paraules. Paraules de Júlia.\nNits blanques /John Green, Maureen Johnson i Lauren Myracle\nBarcelona : Editorial 62, 2016\nSinopsi: Una tempesta inesperada la Nit de Nadal enterra els habitants de Gracetown sota diversos peus de neu i causa una mica de caos. Una aventurera valenta surt del seu tren encallat durant la tempesta i posa en marxa una cadena d’esdeveniments que faran canviar algunes vides…\nÒmnia. Tot allò que puguis somiar /Laura Gallego\nSinopsi: Tothom sap que a Òmnia, la gran botiga virtual, s’hi pot comprar qualsevol cosa. Al catàleg hi trobaràs tot allò que puguis imaginar i, fins i tot, objectes que ni tan sols sabies que existien. Per això, quan en Nico llença per accident a les escombraries el peluix preferit de la seva germana petita, no dubta a buscar-ne un d’igual a la web per substituir-lo. Però un error informàtic inesperat el conduirà fins al cor mateix d’Òmnia, un magatzem immens i extraordinari on la cerca del peluix serà només el començament d’una aventura molt emocionant.\nL’herència del vell pirata / Llorenç Capdevila\nBarcelona : Editorial Cruïlla, 2015\nSinopsi: L’avi del Met acaba de morir i, poc després del funeral, a la biblioteca de l’avi, el noi hi descobreix un sobre amb el seu nom. El sobre conté un enigma que el portarà a iniciar una aventura que li farà descobrir un passat del seu avi que desconeixia.\nAdam i Thomas / Aharon Appelfeld\nBarcelona : Editorial Cruïlla. 2015\nSinopsi: Aquest relat, basat en fets reals viscuts per l’autor durant la Segona Guerra Mundial, ens explica les aventures i les peripècies de l’Adam i el Thomas, dos nens jueus de caràcters i actituds molt diferents que es veuen obligats a amagar-se al bosc. Allà, no només han d’esmolar constantment l’enginy per poder sobreviure i enfrontar-se als perills que els envolten, sinó que també tenen temps per contemplar tot allò que els ofereix la natura i aprofundir en l’amistat que els uneix.\nL’art de ser normal / Lisa Williamson\nBarcelona : Editorial 62, 2015\nSinopsi: En el seu primer dia de curs, en Leo només té un objectiu: passar desapercebut i que ningú s’assabenti del seu passat. Però les coses es compliquen: la noia més guapa de la classe s’enamora d’ell i, a més a més, comença a fer-se amic d’en David, el raret de la classe. Els secrets, però, són difícils de guardar…\nLa venjançan dels panteres negres / Gemma Lienas\nBarcelona : Edicions Bromera, 2015\nSinopsi: L’Òscar és un adolescent sense gaires perspectives de futur. Les seves úniques il·lusions són la seva germana petita, la Mabel, i els col·legues de la banda, els altres panteres negres. Amb ells se sent part d’alguna cosa. En canvi, el Baldo, el líder dels Black Panthers, sembla segur d’ell mateix, seductor i carismàtic. Però el mouen la violència i el desig de venjança: carregar-se en Daniel, el traïdor que fa un any el va denunciar i va fer que l’inspector López l’humiliés davant dels seus. Després d’haver fugit de la ciutat quan van passar els fets, en Daniel es veu obligat a tornar. Qui el trobarà primer, l’inspector López o els panteres? Al costat de qui es posarà l’Òscar?


Un estudi de l’ICS conclou que la immunitat a la Covid-19 es perllonga en el temps | NacióBerguedà\nUn estudi de l’ICS conclou que la immunitat a la Covid-19 es perllonga en el temps\nEls resultats suggereixen que la immunitat generada per les vacunes també serà duradora\nper Redacció, 1 de juliol de 2021 a les 17:08 |\nAnna Ruiz i Anna Ramírez durant l'estudi | ICS Cat Central\nUna de les claus per a entendre l’evolució de la pandèmia de la Covid-19 és la durada de la resposta immunitària generada contra el virus. Per conèixer els anticossos entre el personal de l’Institut Català de la Salut a la Catalunya Central, dues investigadores de la Unitat de Recerca van fer un seguiment continuat a 173 treballadores i treballadors amb Covid-19. L’estudi va estar codirigit per l’ICS, l’Institut de Salut Global de Barcelona (ISGlobal) i l’IDIAP Jordi Gol, amb la col·laboració de la Fundació Privada Daniel Bravo Andreu.\nLes investigadores de l’estudi COVID CATCentral, Anna Ramírez i Anna Ruiz Comellas, publiquen els resultats preliminars d’aquest treball, que conclou que un 92,49% del personal avaluat (amb resultats positius de PCR per coronavirus SARS-CoV-2 del 10 de març al 10 d’abril de 2020) són immunes com a mínim els 5-9 mesos després d’haver-se contagiat. Durant l’estudi no es va detectar una disminució significativa dels nivells d’anticossos des de l’aparició dels símptomes. A més, un subconjunt de 64 treballadors i treballadores sanitaris (que l’abril de 2021 no s’havien vacunat) tenien una seropositivitat del 96,88% al cap de 12 mesos i mig després d’haver-se contagiat, fet que indica una persistència d’anticossos molt estable.\nSegons Anna Ruiz Comellas, metgessa i investigadora: “Els resultats obtinguts fins ara ens fan pensar que la immunitat al virus SARS-CoV-2 és més llarga del que intuíem a l’inici de la pandèmia. Al ser un virus tan nou, és molt important poder analitzar-ne el comportament i l’afectació en les persones”.\nL’objectiu de l’estudi era avaluar la durada dels anticossos contra l’antigen espiga de SARSCoV-2, els determinants basals i l’aparició de reinfeccions en un grup de 173 pacients i personal de l’atenció primària de l’ICS a la Catalunya Central, que van rebre un seguiment durant 12 mesos i mig després d’haver-se infectat de Covid-19. La majoria dels participants de l’estudi van ser Covid-19 lleus-moderats, amb 24 hospitalitzacions i 64 pacients amb seqüeles. La mitjana d’edat va ser de 49 anys, 137 eren dones i hi havia 13 persones fumadores i 31 exfumadores.\nEls factors basals associats a una resposta d’anticossos més elevada van ser presentar una infecció més greu: haver estat hospitalitzat/ada, presentar més quantitat de símptomes i una durada més llarga d’aquests. L’edat també es va correlacionar positivament amb la resposta dels anticossos, amb nivells 1,39% més elevats amb cada any d’edat més gran. Les persones fumadores presentaven nivells més baixos d’anticossos, respecte a les no fumadores.\nHi va haver quatre casos sospitosos de reinfecció: presentaven nivells baixos o negatius d’anticossos després de la primera infecció, per tant, es conclou que la manca de resposta d'anticossos és un factor de risc per a la reinfecció simptomàtica.\nDes de fa uns mesos, la mostra de l’estudi COVID CATCentral, que contribueix a generar coneixement sobre el virus des de l’atenció primària, s’ha ampliat amb pacients que es van infectar durant la segona i tercera onada de la pandèmia i amb personal de l’ICS a la Catalunya Central que no va passar la Covid-19, però ja està vacunat. Els resultats es publicaran properament.\nSocietat, coronavirus, salut, ICS Catalunya Central, covid-19, estudi, Anna Ramírez, Anna Ruiz Comellas


Lorenzo aconsegueix la pole\n06 maig 2021 04:40\nEl mallorquí partirà avui des de la primera posició per cercar una nova victòria al seu circuit “talismà”. Amb aquesta ja són 43 les vegades que el pilot palmesà surt des del capdavant de la graella\nAgències | 01 maig 2011\nJorge Lorenzo aconseguí una valuosa pole position amb la vista a la cursa d'avui al Gran Premi de Portugal.\nEl pilot mallorquí Jorge Lorenzo (Yamaha YZR M 1) féu bons els pronòstics que el donaven com a favorit per al Gran Premi de Portugal de MotoGP i va ser el més ràpid en la sessió oficial d'entrenaments per a la cursa que demà es disputarà al circuit d'Estoril. L'italià Valentino Rossi (Ducati) fou la nota negativa dels entrenaments esmentats després d'obtenir com a millor resultat la novena posició, però, malgrat tot, fou la millor Ducati en pista, a més d'un segon del millor temps de la categoria.\nL'italià Marco Simoncelli (Honda RC 212 V) va ser el dominador dels entrenaments lliures i va fer la impressió que "Súper Sic" també seria el més ràpid en els oficials, però es va haver de rendir a l'evidència de la superioritat del campió del món en títol, a més de rodar pel terra en la darrera part. Simoncelli va començar comandant també en les proves lliures, però, una vegada més, la seva fama d'agressiu i excessivament fogós el va precedir i va acabar fent-lo rodar pel terra com sol ser habitual, és a dir, en perdre adherència la roda davantera de la moto, fet que va provocar que es tancàs la direcció de l'Honda i que la moto i el pilot caiguessin.\nEn aquells moments, Simoncelli ja s'havia vist relegat de la primera posició pel gran especialista d'Estoril, el campió del món Jorge Lorenzo, encara que no arribà als temps que li permeten mantenir el rècord del circuit portuguès. Dani Pedrosa (Honda RC 212 V) i l'australià Casey Stoner (Honda RC 212 V) sortiran tercer i quart, respectivament. Entre tots ells amb prou feines hi va haver dues dècimes de segon de diferència, cosa que no els permetrà cap descans demà quan s'apagui el semàfor d'Estoril.\nLorenzo, home record\nAmb la pole aconseguida ahir, Jorge Lorenzo es convertí en el pilot de l'Estat espanyol amb més primers llocs de la història i superà els 42 que recollí el famós Jorge Martínez Astar. Aquesta és la 43a primera posició de la trajectòria professional del pilot palmesà, qui ja va deixar enrere pilots de la categoria de Dani Pedrosa, que actualment n'acumula 35; Àngel Nieto, que en va aconseguir 34, i Ricardo Tormo, que va sortir des del primer lloc de la graella en 23 ocasions.\nPer santos, fa mes de 10 anys


by Laia Díaz | 27 febr. 2019\nFinalment, després de molt buscar entre l’allotjament al Japó, vam acabar fent bona part de les reserves a través Booking (si reserveu els vostres hotels fent clic al banner de Booking que teniu a la dreta ens estareu ajudant a mantenir aquest blog), pagant una mitjana d’uns 125 € la nit amb esmorzar.\nCom trobar allotjament al Japó bo, bonic i barat\nL’oferta d’allotjaments a les grans ciutats del Japó és infinita. Per tal de no tornar-vos bojos buscant i buscant, us recomanem que abans que res decidiu en quin barri de cada una de les ciutats voleu estar allotjats i d’aquesta manera se us facilitarà molt la feina de recerca.\nUn cop decidit el barri, marqueu un límit de pressupost per nit i comenceu a buscar algun allotjament que estigui a prop d’alguna estació de tren o de parada de transport públic. El fareu servir sí o sí a totes les ciutats.\nDe seguida comprovareu que l’oferta d’allotjament al Japó és molt variada. Tingueu en compte que, si el vostre objectiu és estalviar diners, els hostels tenen molts tipus diferents d’habitacions, privades o compartides, i acostumen a ser força barats, en comparació amb els hotels.\nD’altra banda, si sou atrevits i voleu provar alguna cosa nova, sempre teniu l’opció de dormir en un hotel càpsula. Més barat que això no trobareu res!\nAllotjament a Miyajima\nAllotjament a Osaka\nThe b tokyo asakusa, al barri d’Asakusa. No hi hem estat personalment, però ens l’han recomanat uns coneguts. Està ubicat en una zona que ens va encantar i molt ben comunicada.


El regidor d'Igualtat de Paiporta qualifica "d'intolerables" els comentaris masclistes d'un oficial de la Guàrdia Civil sobre l'alcaldessa - El Meridiano de L'Horta\nEl regidor d’Igualtat de Paiporta qualifica «d’intolerables» els comentaris masclistes d’un oficial de la Guàrdia Civil sobre l’alcaldessa\nEl regidor d’Igualtat de l’Ajuntament de Paiporta, Guillem Montoro, ha qualificat «d’intolerables» els comentaris masclistes d’un oficial de la Guàrdia Civil sobre l’alcaldessa de Paiporta. «No es pot tolerar que una persona amb una responsabilitat de la seua categoria faça aquests tipus de comentaris, i menys cap a l’Alcaldessa», ha afegit Montoro, que ha expressat tota la seua solidaritat i suport a l’alcaldessa i ha argumentat que «no parlem de càrrecs, parlem de masclisme, d’una actitud de superioritat que socialment se’ns ha atribuït i permés als homes sobre les dones, i que no podem tolerar com a societat que intenta construïr-se desde el feminisme».\nLes declaracions de Montoro arriben després que se sapiguera que una investigació interna de la l’institut armat haja tret a la llum que el comandant en cap de la Guàrdia Civil de Paiporta va dir sobre l’alcaldessa que «esta roja de mierda qué se cree» i que «esta me va a comer el nabo».\nPer al responsable d’Igualtat de l’Ajuntament, «al món de la politica, especialment, veiem cada dia com moltes dones són desqualificades no per la seua capacitat de gestió, sinó per ser-ho. Perquè el masclisme ens educa en que tots els llocs de poder, força o serietat han d’estar ocupats per homes, quan sabem perfectament que les dones estan perfectament capacitades per a desenvolpuar qualsevol tasca a aquesta societat». Per això, ha conclòs el regidor, «hem de seguir reivindicant la lluita feminista, seguir lluitant per construir un món més igualitari i sense masclismes».\nTags: Ajuntament de Paiporta alcaldesa de Paiporta guardia civil Guardia Civil Paiporta insultos machismo


L'antic Hospital de pobres (actualment Fundació Fiella) i la Mare de Déu de Gràcia. - goigsdelignasi jimdo page!\nMare de Déu de Valldeflors.\nL'antic Hospital de pobres (actualment Fundació Fiella) i la Mare de Déu de Gràcia.\nEl primitiu poblat de Tremp es situa en el lloc anomenat PEDRERA, actualment conegut amb el nom de PEIRÓ. Els seus habitants veneraven la Mare de Déu de Gràcia en una capella que, més tard, quedà inclosa dins del convent dels PP Caputxins, edificat l’any 1627 pel Dr. Antoni de Berenguer, sacerdot, devot del P. Sant Francesc, a qui volia agrair, d’alguna manera, el retrobament de la seva fe cristiana i el do de la seva vocació sacerdotal.\nEl 9 d’Agost de 1835 la Comunitat de PP. Caputxins es obligada per ordre governativa a desallotjar i abandonar el Convent.\nL’any 1836 el Convent es destina, eventualment, a Hospital Militar; i, el dia 26 de Juliol de 1842, es cedeix al sacerdot, Dr. Fiella, per a instal·lar-hi el seu hospital de pobres, que, a través del temps i de les millores fetes, esdevé l’Hospital actual.\nPlaca que ens recorda que en aquest lloc existí el convent dels PP Caputxins fundat l'any 1627.\nLa Mare de Déu de Gràcia veié reconegut novament el seu patrocini i el seu lloc de veneració l’any 1971 al esser instal·lada la seva imatge, de fusta tallada, a la Capella de l’Hospital actual. La seva memòria i la seva festa te lloc el dia 8 de Setembre, en que també es cel·lebra la festa de la Verge de Valldeflors, patrona actual de la ciutat.\nCapella de l'Hospital actual o Fundació Fiella.\nLa Lloa a la Mare de Déu de Gràcia vol recollir la gratitud dels trempòlins a la que és portadora de totes les Gràcies, salut dels malats, consol dels més afligits i ajut de tots, servint-se d’aquelles filles seves, que, fidels a la crida dels Senyor, des de 1912, procuren fer realitat l’amor de Jesús i la gràcia protectora de Maria.\nFont: extret del revers dels goigs.\nLA IMATGE DE LA MARE DE DÉU DE GRÀCIA.\nL'any 1971 es va instal·lar a la capella del Sant Hospital una imatge de la Mare de Déu de Gràcia de fusta tallada. Fa uns quants anys, 1995, es va inaugurar una nova capella i la talla de la Mare de Déu va ser susbstituida per la imatge actual, obra de l'escultor i sacerdot jesuïta Cinto Casanoves. La nova capella és d'unes dimensions molt més àmplies que l'antiga, la qual ocupava l'espai que actualment constitueix l'altar. Totes aquestes obres es van dur a terme gràcies a la iniciativa de mossèn Josep Mª Mauri.\nLa imatge que va presidir l'altar de la capella entre 1971 i el 1995 es pot veure avui dia al vestíbul del Sant Hospital.\nFont: Els Goigs de Tremp de Jordi Sansa LLovich. Ed. Mediterrània 2006


El portaveu de Ciutadans (Cs) Alzira, Miguel Vidal, ha celebrat que “el ple aprove la moció de Cs per crear una entitat que funcione com una cooperativa elèctrica a Alzira”. Vidal ha destacat que “amb esta iniciativa es reduirà la factura de la llum i es fomentarà el consum responsable i sostenible”.\nTambé ha explicat que “la proposta estava inclosa en el programa electoral de Ciutadans”. “Seguint el principi de servei públic hem considerat necessari compartir esta iniciativa i fer tot el possible per posar d’acord a tots els grups polítics“, ha assenyalat el representant de Ciutadans a l’Ajuntament d’Alzira.\nAixí mateix, ha advertit que “encara que no s’han acordat terminis tancats, s’espera que abans que acabe la legislatura puguem estar celebrant que el cost de l’energia a la nostra ciutat ha disminuït”. D’altra banda, Vidal ha manifestat “la seua satisfacció perquè l’acord inclou que l’oposició estiga representada en la comissió que estudiarà la creació d’esta entitat, les seues característiques i el posterior desenvolupament”.


Feina digna | Viure vol dir prendre partit\n"Una oportunitat per a la classe treballadora, l'oportunitat amb la classe treballadora"\nEls drets socials no neixen de les institucions sinó de les mobilitzacions. Els drets civils col·lectius no neixen de parlaments sinó de la desobediència civil i la capacitat dels pobles per mobilitzar-se.\nEl proper 1-0 se’ns crida a participar en una votació que podrà plasmar el nivell de suport que té la construcció d’un Estat independent al Principat en forma de república. La República catalana no es construirà en un acte de formalitat institucional; només podrà ser realitat fruit de processos de mobilització i construcció de contrapoders reals als actualment existents. Lluny d’una visió en la que l’opinió d’elits econòmiques i polítiques són determinants, els processos només tenen una naturalesa de ruptura quan es fan efectius amb la participació conscient de la majoria de la societat. Hem de recordar que a dia d’avui la majoria continua sent la classe treballadora i, en aquesta realitat, únicament la seva participació podrà fer efectiu un procés de construcció d’una República catalana.\nIgual que diem que la República catalana només serà amb la classe treballadora, afirmem que la construcció de la mateixa és una oportunitat per a la classe treballadora. El trencament amb el Règim del 78 en la seva realitat laboral (únicament dos drets laborals com a fonamentals i Pactes de la Moncloa) obre el pany per a la construcció d’un Estat més social i la reversió de les retallades dels darrers anys.\nHi ha dos elements que faciliten que la nova República pugui ser una realitat política amb més drets laborals. El primer el configuren les característiques i el nivell d’organització del moviment obrer i el moviment sindical al Principat. La classe treballadora catalana ha demostrat al llarg de la Història (i també en l’actualitat) un gran nivell de combativitat i d’organització el que ha suposat una aportació fonamental per la conquesta de drets tant socials com civils. No es tracta pas de fer la nostra guerra separant-nos de la classe treballadora espanyola o francesa, al contrari la conquesta de drets en qualsevol territori del món juga un paper positiu en els països del seu entorn, més si tenim en compte els lligams històrics, familiars i organitzatius amb els treballadors i les treballadores més propers geogràficament. El segon element serà el nivell de participació popular en el procés constituent i la discussió que hi haurà al voltant del que cal considerar drets laborals fonamentals així com les bases d’un nou codi del treball. La representació institucional del Principat facilita que les peticions i reclamacions avançades en dret laboral puguin transformar-se en llei, és a dir, una majoria política a les institucions que permetria recuperar drets i una república més social que l’actual Estat espanyol.\nEns trobem així amb una realitat per la qual l’efectivitat de la construcció de la República necessita de l’aportació i implicació de la majoria de la classe treballadora i alhora que aquest procés, que no pot ser tancat, secret ni fruit de pactes d’elits, aporti una nova realitat de drets laborals. Els treballadores i les treballadores prendran un fort compromís amb la independència només si aquesta representa un avenç en els drets socials i una potencial millora en la seva qualitat de vida. Pel contrari, no esperem que la classe treballadora surti massivament en defensa del nova república, davant d’una eventual repressió de l’Estat espanyol, si seguim sotmesos al jou econòmic i social de la Troika.\nDes d’alguns sectors del sindicalisme ja s’està treballant en una Carta de Drets Socials de Catalunya; li correspon al món sindical identificar els elements que n’hauríem de formar part però ja en podem avançar alguns necessaris: derogació de les contrareformes laborals de l’Estat espanyol, mesures per la igualtat efectiva de gènere, igualtat retributives entre empreses principals i contractistes, recuperació de la gestió pública dels serveis públics, l’opció a la readmissió en cas d’acomiadament, increment del salari mínim i limitació de la contractació temporal. Igual de cabdal i necessària resulta una regulació democràtica del dret de negociació col·lectiva i de vaga. Que aquests drets es transformin en realitat dependrà de l’existència de mobilitzacions respecte als mateixos així com que les forces polítiques representants del neoliberalisme no tinguin un paper determinant en el nou escenari institucional.\nEl simple exercici d’avançar en una organització política més democràtica (república vs monarquia) i de respectar les nacions (república catalana vs Estat unitari hereu del franquisme) és un element més que suficient per lluitar per una república. Però la majoria de la classe treballadora és pragmàtica i està disposada a lluitar si observa que això es una garantia de futur digne. Que l’alliberament nacional i social són indestriables no és una frase feta o consigna. És un fet i qui no l’entengui no serà capaç de copsar la importància real de les possibilitats que representa aquest moment històric.\nAdvocat laboralista del Col·lectiu Ronda. Professor de Dret del Treball de la UAB.\nQuin ha de ser el model socioeconòmic de la República catalana? Si entenem que fundar una república no ha d’ésser un procés exclusivament formal, sinó que ha d’encarar qüestions materials fonamentals per la reproducció ampliada i transformadora de la vida, aquest és un dels debats importants a abordar al llarg del procés constituent. Sobirania és, sobretot, preguntar-nos i decidir com volem afrontar col·lectivament la satisfacció de les necessitats econòmiques, socials i culturals dels i les habitants del nostre país.\nDe quins recursos naturals i socials disposem? Com volem transformar-los, preservar-los, gaudir-los? Què entenem per riquesa? Com volem (i podem) cuidar-la, produir-la, distribuir-la? Quines relacions de propietat estem disposats a consentir? Quin treball productiu i reproductiu volem afavorir? Quin rol atorguem a l’Estat, al Mercat, al Patriarcat, a la Cooperació Social, a l’hora de produir béns i serveis que sostinguin dignament la vida?\nQuin pes polític, doncs, han de tenir en el conjunt del procés econòmic, l’administració pública, el capital privat, el treball assalariat, l’activitat cooperativitzada, les tasques de cura, l’acció comunitària? Ens abandonem a la mà invisible de l’intercanvi mercantil, tan eficaç –diuen- com poc equitativa? Confiem en la redistribució estatal, que pal·lia desigualtats i blinda jerarquies? Ens atrevim a la reciprocitat solidària, construint un nosaltres socioeconòmic i confiant tothora en que no serem traïts? Seguim naturalitzant el treball reproductiu, esclavitzant les dones a la ideologia de l’amor domèstic; o bé el mercantilitzem, alleujant-nos nosaltres i descarregant-lo en les altres (les migrants, les pobres); o bé aprenem a col·lectivitzar-lo entre tots i totes? Fem emergir, complementàriament, una economia comunitària del compartir, no monetària i basada en vincles socials, contra el parasitisme lucratiu de certa economia “col·laborativa” del capital?\nEls interrogants són nombrosos, per la diversitat de formes econòmiques presents en la societat. En tot cas, si volem que la nova República no es fonamenti en els pressupòsits econòmics de la vella autonomia, hem d’empènyer el debat i ampliar la sobirania política a la possibilitat de sobirania econòmica. Problematitzar doncs l’Economia: lluny de ser una ciència única i objectiva, és el conjunt de decisions polítiques i ètiques que, en l’àmbit dels recursos, articulen conflictivament els interessos de les diferents classes socials.\nEn el debat constituent, doncs, i en la seva traducció normativa (Constitució de la República catalana), s’ha de reconèixer en primer lloc la pluralitat econòmica amb que ja fem front les nostres necessitats. I en segon lloc, s’ha de dirimir políticament i èticament com fem bascular els diferents àmbits econòmics, orientant-los al bé comú i a la democràcia econòmica i social.\nA més, si volem sostenir materialment la sobirania del poble català i facilitar l’autoorganització socioeconòmica de les classes populars, cal el reconeixement i foment constitucional d’una nova Economia Social i Solidària. Això és, impulsar una nova estructura socioeconòmica amb major centralitat de les iniciatives col·lectives, cooperatives, associatives, mutualistes i comunitàries, que incentivin la propietat social dels mitjans de producció, consum, distribució i estalvi, s’administrin amb una gestió participativa i democràtica, i que assentin les bases per a limitar i/o abolir el lucre, tot promovent la socialització de l’excedent.\nIvan Miró. Article publicat a La Directa.


Normatives d'úsQui SomEl nostre compromís\tJa està en marxa el nou trimestre del Centre Cívic de 2017\nEl trimestre d’hivern 2017 del Centre Cívic del Parc Esportiu Llobregat ja té en marxa la nova programació. En total s’impartiran més d’una trentena de cursos. S’han programat 34 cursos entre els que es presenten algunes novetats com ara “Improvisació Teatral” o “Balls Llatins” o “Dansa del Ventre” com a cursos d’Expressió. Pel que fa a Recursos es farà ”Costura Creativa” i aquest trimestre tornen tres cursos temàtics breus dedicats a la cuina: “Arrossos”, “Cuina Catalana” i “Cuina Japonesa”. També, pel que fa al camp de la Creativitat s’ha programat “Escriptura Creativa - Els Microrrelats” i en el camp de la Salut i el Creixement Personal torna “Meditació per a Gent Ocupada”, el “Coaching” o un curs de “Salut i Benestar de les Emocions”\nCom cada trimestre es podran fer tres cursos gratuïts i d’una sola sessió relacionats amb el Medi Ambient: “Bijuteria i Complements”, “El Menjar s’ha d’Aprofitar”” i “Puntades a Mà a l’Abast de Tothom”\nI continuen els cursos de “Dibuix i Pintura”, “Fotografia Digital Rèflex” en els seus tres nivell i Retoc Digital, “Enganxa’t al Ganxet”, “Parlem Anglès”, “Cuina Art-Sana”, “Relaxació i Meditació” i “Abdominals Hipopressives” i “Tast de Vins”\nEls més petits poden assistir als cursos de “Cuina en Família”, en els quals, els infants d’entre 4 i 12 anys podran aprendre receptes senzilles juntament amb els seus pares.\nClica aquí per veure l'oferta completa


Prensa - Mediterranean Day\nSi vols fer un reportatge sobre el Dia de la Mediterrània, o sobre algun aspecte de la Mediterrània que pugui formar part de les celebracions, fes-nos-ho saber!\nPodem proporcionar cites, entrevistes i contribucions de la nostra llista d’experts i socis. Si vols ser col·laborador oficial del Dia de la Mediterrània, posa’t en contacte:\nEstarem encantats d’incloure el teu logotip al lloc web i de promocionar i compartir-ne el contingut.\nEstan parlant del #mediterraneanday\nEntrevistes i informació addicional\nAquest dia no és només una oportunitat per tornar la mirada enrere i fer balanç del que hem aconseguit. És també una gran ocasió per recordar allò que ens fa ser mediterranis, allò que ens uneix i forja la nostra identitat comuna. Per això, hem tingut la sort de comptar amb la col·laboració d’eminents polítics, músics, xefs amb estrelles Michelin, empresàries i molts més, els qui ens van confessar allò que els fa sentir-se “mediterranis” i van compartir les seves il·lusions per al futur de la regió. Les imatges en brut dels testimonis estan disponibles amb traducció per a tots els mitjans de comunicació.\nDescarregar els vídeos\nEl Secretari General de la UpM, Nasser Kamel, la llista d’experts de la UpM i els experts de l’ecosistema mediterrani en general, estan a la teva disposició per fer qualsevol pregunta o comentari, així com els promotors de projectes de les més de 50 iniciatives suportades. Posa’t en contacte amb nosaltres a media@ufmsecretariat.org\nEnergia i Acció Climàtica\nAigua, Medi Ambient i Economia Blava\nAssumptes Socials i Civils\nDesenvolupament Econòmic i Treball\nTransport i Desenvolupament Urbà\nEnsenyament Superior i Investigació\nPots trobar una llista completa dels nostres socis institucionals i promotors de projectes aquí.


I Festival Mangatuna a l'Ametlla de Mar - Socpetit.cat\nI Festival Mangatuna a l’Ametlla de Mar\nDe l’1 al 4 de maig, no us perdeu la primera edició del Festival Mangatuna a l’Ametlla de Mar. Manga, anime, cosplay, concerts i activitats gratuïtes!\nEl programa d’activitats inclou tallers de manga a càrrec de l’Escola de Còmic Joso i projeccions de pel·lícules d’animació japonesa que tindran lloc al local de la Societat Cultural, Esportiva i Recreativa.\nLes actuacions musicals, exhibicions de balls asiàtics, karaoke i cosplay se celebraran al Poliesportiu Municipal. També hi haurà un espai dedicat als videojocs que munta Expert Serafí. Al Centre d’Interpretació de la Pesca tindran lloc conferències sobre diferents aspectes del manga i l’anime i també es podrà veure l’exposició Manga a la carta, sobre la presència de la cuina en el còmic japonès. A més es realitzarà una gimcana manga a l’Ametlla de Mar.\nMés informació a Ametlla de Mar www.ametllamar.cat


Quadern d'idees : A l'escola, com a casa\n"L'entorn de l'aula pot afectar el progrés acadèmic d'un nen\ndurant un any fins a un 25%" (Font)\nVaig trobar la referència a l'estudi que conclou amb l'afirmació anterior al blog de l'Anne Knock. Anne és la directora del SCIL (Sydney Centre for Innovation in Learning), una unitat de recerca i innovació pedagògica a Austràlia. Un dels temes que tracta és el disseny dels espais d'aprenentatge (i de treball), i per aquest motiu he passat moltes estones enganxada al seu blog. Quin descobriment!\nThere is no sense of ‘place’ that is greater than ‘home’.\nAnne defensa amb aquesta afirmació que els espais físics acollidors i agradables, on ens sentim com a casa, afavoreixen la creativitat, la col·laboració i la motivació, i això proporciona millors resultats. Afirma que "quan la gent s'apassiona pel que fa i està motivada per aconseguir els seus objectius, ningú no necessita que el facin 'passar per l'adreçador'".\nAixò serveix tant per la feina com per l'escola, i en aquest sentit és interessant la seva reflexió sobre com han canviat els espais de treball amb el temps, a mida que canviava la forma de treballar, i com moltes escoles, en canvi, han quedat ancorades en el passat. "L'edifici escolar tradicional va ser originalment ideat per acomplir amb les expectatives laborals de la primera meitat del segle XX", afirma. Espai i metodologia van de la mà, i ho il·lustren algunes imatges:\nOficines de la primera meitat del segle XX:\nUn pas més enllà, oficines de Google, Pixar...\nEscola de principis del segle XX:\nNo podria ser aquesta, amb petits canvis estètics, perfectament una escola del segle XXI?\nNo hauríem de plantejar-nos alguns canvis equivalents als que han experimentat els llocs de treball, d'acord amb les noves formes de treballar, les noves tecnologies disponibles i les noves maneres de relacionar-se i col·laborar?\nAnne fa aquestes recomanacions al seu post There’s no *place* like *home* – why comfort and community matter when we work, learn, play & create:\nPoseu a prova cada suposició sobre l'escola - que sempre haguem disposat d'aules, pupitres, cadires i un professor al capdavant, no vol dir que siguin elements necessaris.\nIdentifiqueu el que és realment necessari - cal tenir present l'objectiu.\nTingueu en compte els temps que vivim - com ho fan els vostres estudiants per connectar, aprendre i comunicar-se?\nDesfeu-vos de les coses que ja no importen - quantes coses les fem només perque és el que sempre s'ha fet?\nCentreu-vos en les relacions - a tots els nivells i en tots els punts de connexió.\n... I sigueu valents.\nTambé reflexiona sobre el fet que estèticament un entorn bonic i agradable estimula molt més l'aprenentatge que un visualment avorrit (quan no directament desagradable). Comparem aquestes dues imatges d'escoles de secundària i pensem quines sensacions ens desperta cadascuna...\nSpace matters. Why must high school students endure bland, ugly, boring classrooms?\nLa idea de que a l'escola ens hauríem de sentir com a casa, també és compartida per Francesco Tonucci, a qui vaig sentir afirmar en una conferència que l'escola hauria de proporcionar un entorn ric, que només entrar allà suposés un acte educatiu, i que els espais hauriem de ser adequats amb el mateix criteri i estimació amb el que decorem casa nostra.\nAl blog d'Anne he trobat aquestes imatges que ens donen algunes idees de les línies que ella proposa:\nEscoles amb ambients cassolans (Kunskapsskolan):\nEscoles sense aules (Vittra Schools):\nEspais compartits, on posar en comú idees, on es troben les arts i les ciències:\nSi us heu quedat amb ganes de més, visiteu el blog:\nAnne Knock. Learning everywhere today.\nInspiring change for tomorrow.\nPublicat per Elena a 19:08\nEtiquetes de comentaris: adolescents, arquitectura, escola, espais escolars, nens


Espai Isidor: La moda del wuxià\ndilluns, de febrer 14\nLa moda del wuxià\nDesprés de Hero, amb La casa de las dagas voladoras el director Zhang Yimou torna a provar sort amb el wuxià, gènere literari i cinematogràfic molt popular a la Xina que combina les arts marcials amb les històries de cavallers. Els dos films formen un inevitable díptic ja que comparteixen, a banda del gènere, la mateixa protagonista –Zhang Ziyi- i la preocupació estètica de la que Yimou ha fet gala des de que es va donar a conèixer amb Sorgo Rojo.\nYimou torna a concebre La casa de las dagas voladoras com un regal pels sentits, de la mateixa manera que ho era Hero, però amb més coreografies i balls, més música i més colors al servei d’un escuet argument que comença com una intriga d’estat i que deriva cap a un triangle amorós. La història, de fet, importa poc en aquest film que només busca impressionar amb lluites cada vegada més espectaculars i fantàstiques. Després del boom que va suposar Tigre y dragón, de la pròpia Hero i fins i tot de productes tan genuïnament americans com Kill Bill o fins i tot Matrix, el gran públic busca un cóctel de coreografies, lluites i efectes especials i això és, precisament, el que Zhang Yimou està decidit a oferir-los.\nAixí, el ball amb els tambors i els mocadors o la persecució entre els bambús són escenes de gran força que demostren que el director coneix la matèria prima amb la que treballa. Yimou, que té un sentit estètic molt desenvolupat, cuida fins al mínim detall els enquadraments, els colors i les composicions dels plans. En aquest sentit La casa de las dagas voladoras és una pel·lícula que es gaudeix –i molt- per la vista. Però aquesta virtut s’acaba transformant en defecte quan, a mesura que avança el metratge, la bellesa de les imatges no aconsegueix ocultar l’autèntica finalitat del film: servir com entreteniment de consum ràpid i digestió fàcil, abans que a Occident la moda de les arts marcials d'autor hagi caducat.


Cafeteries, capelles o gimnasos habilitats per a ingressos davant la saturació hospitalària | Valencia Extra\n28/01/2021 - Europa Press\nLa saturació generalitzada de les UCI i l’augment de la pressió assistencial ha portat a les gerències a habilitar altres espais als hospitals, com a cafeteries, capelles, sales d’actes o gimnasos de rehabilitació, per a ingressar a pacients i aprofitar quiròfans i unitat de reanimació (REA) per a crítics, segons han assenyalat fonts sindicals.\nSobre aquest tema, el secretari sindical de SATSE, Carlos Bucho, ha assenyalat que entre “el 60 i el 75% dels llits d’aguts ja estan plens per pacients covid”, mentre que els recursos de crítics es troba entre el 120-150% perquè a la Comunitat Valenciana “hi ha 400 llits pròpiament d’UCI mentre que hi ha un total 624 pacients covid i entre 150 i 200 ingressats crítics d’altres patologies”.\nPer això, “s’han d’habilitar altres espais per a ingressar als crítics, com els quiròfans atés que s’han suspés l’activitat no urgent, i es comptabilitzen com a llits covid totes aquelles amb respiradors” amb independència d’en quina unitat o espai s’hagen habitat.\nEn eixe sentit, CCOO ha apuntat que a l’Hospital Clínic de València s’ha actualitzat el pla de contingència i s’ha procedit a l’obertura de nous espais assistencials per a crítics i semicrítics i s’han adaptat les infraestructures, a més de dotar-les amb l’equipament necessari.\nD’aquesta manera, es farà una UCI en el gimnàs de rehabilitació i ja s’ha destinat l’àrea de paritori a crítics mentre que en Observació de pediatria han posat les urgències de pediatria i de ginecologia i de fet anit va haver-hi un part allí. A més, en la sala d’espera de triatge per a pacients d’urgències han posat 7 llits per a no covid.\nPer part seua, els paritoris de Vinaròs s’han passat als que ja existien anteriorment, “completament” dotats amb tot l’equipament, de manera que els que s’usaven en l’actualitat i estaven en l’ampliació de l’hospital s’empraran per a pacients crítics que requereixen presa d’oxigen d’alt flux.\nA l’Hospital d’Elx s’han habilitat huit llits en la Capella i 20 en la Cafeteria encara que en aquests moments no estan ocupades i a Elda s’estan habilitant llits en la zona del hall de consultes externes i s’han habilitat cinc quiròfans, segons CCOO.\nPer part seua, en el departament de salut de l’Arnau s’han habilitat 50 llits extra, en Llíria els quiròfans també estan preparats per si fera falta per a crítics i en el Moliner (HACLE) s’ha reubicat al personal d’infermeria de consultes externes i de centres d’especialitats per a reforçar altres serveis.\nHABITACIONS EN CONSULTES EXTERNES\nAixí mateix, l’Hospital General d’Alacant ha habilitat habitacions en les consultes externes de la setena planta i ja hi ha 17 pacients no covid a les habitacions, “fins i tot alguna habitació de quatre llits”, mentre que Manises, igual que Alzira, són exemples de l’aprofitament de les unitats REA (Reanimació) i les UCSI (Unitat de Cirurgia Sense Ingrés) per a crítics, segons les mateixes fonts.\nA Gandia, segons el sindicat, hi ha cinc plantes -D2 pneumologia, D1 curta estada, C1 medicina interna 1, C2 especialitats quirúrgiques, més trauma- totes per a pacients covid amb les habitacions doblegades. Així mateix, hi ha UCI covid en UCI, CMA (quiròfan sense ingrés), URPA (el despertar) i en quiròfans “hi ha llits UCI covid i no covid separades per paret de pladur”, segons les mateixes fonts.\nDe la mateixa manera, a Dénia encara que han baixat els ingressos en planta han pujat en UCI, que està plena i s’han habilitat altres estades. No obstant això, de moment no es plantegen trasllats o derivacions.


el blog de la prèvia: Superioritat manifesta\nPublicat per La prèvia a les 20:04\nS'ha guanyat i objectiu aconseguit. A més les quatre places de descens ja estan concedides. Només cal estar el més adalt possible.\nEls equips que ja han aconseguit la permanència i que no dispiten l'ascens pot beneficiar perqué ja no es juguen res però pot perjudicar perquè els rivals directes se'n poden beneficiar. És el cas del Santfeliuenc que avui a perdut amb el Masnou i això fa que se disputin places amb el Vf.\nRepeteixo tranquils que el Vf no baixarà no ha estat mai en descens.\nalgú sap que li passa el davanter Mario, fa tres partits que no juga quan estava en un bon moment de forma.\nJo ahir l'hagués fet jugar doncs l'Owono no serveix pel joc directe que a vegades es fa servir, a més a més, estava molt sol. De totes formes l'important era guanyar. Ara tenim quatre partits a casa claus: Masnou, Castelldefells, Santboià i Cerdanyola. Si no fallem en els partits de casa i esgarrapem algun puntet fora (Gavà, per ex.)crec que l'objectiu s'haurà assolit.\nPerò s'ha d emillorar.\nLa posició 16a amb 38 punts s'aconsegueix per les dinàmiques que hi ha dels equips.\nAquesta posició és insegura, a 2B és segur el descens del Prat i fa que la posició 17 es converteixi en zona de descens però si un altre equip català baixa llavors la 16a\ntambé ho és. És clar també s'ha de mirar els ascensos en la promoció.\nSi no és així em corregiu.\nCasualitat o no quan el vf perd els comentaris i opinions pujen a 24-18-14 pero si guanya costa molt mes no hauria de ser aixi anims vf i a molt de resentit i tots saben qui son : molt bon partit de Medina Adri comença a despuntar Ivan tecnica personificada Owono golejador Mario treballador Marcos el millor del partit Antolinez un crak tots un 10 i encara faltava Boira Triguero vargas Valerio sens dupta millor equip i grup ara que abans i aquili piqui que rasqui\nSense dubtes als nous han estat un acert,son tots grans jugadors,la parella de centrals,eric y medina se esta afiançan,al migcentre comença a controla amb autoritat la parcela,davant al adri li falta partits a tercera,pero te detalls de qualitat,al owono experiencia y efectivitat,al mario rapidesa,força y clase .\nEn resum a mi me agradan tots y amb la base que ya estaba,boira,antolinez,lora ,marcos, triguero,al nostre gran porter,etc,crec que acabarem força be la temporada,amunt VF\nMalauradament la rapitenca va juga amb 10 jugadors cuasi tot el partit.m'agradaria veure com quedarien amb 11 jugadors tot 2 equips.Sense dubte el vilafranca estara lluitant per no descendre de categoria fins l'ultima jornada\nQuants partits ha hagut de jugar el Vilafranca amb deu jugadors aquesta temporada? Uns quants\nEstarà lluitant per no descendre igual que la temporada passada, i a l'igual que uns quants equips més: Rapitenca, Masnou, Castelldefells, Cerdanyola, Santboià, Vilassar, etc.\nCrec que l'objectiu no és altra que la permanència.\nY una M..... con los dos lumbreras de entrenador que han pasado esta temporada , lo tenéis negro , fuera no conseguiréis ni un punto y como pinchéis solo un partido de casa , sentenciados\nLa clau està als partits de casa, on no es tindria que escapar ni un punt tot i que és complicat. Si es pogués esgarrapar algun puntet fora...\nSanti D: ha dit...\nA anònim: 11:34\n(Comentari a regust de jugador rebotit o similar)\nJa t'agradaria a tu que el Vilafranca estigués sentenciat ...\nI quan aconseguim algun punt a fora de casa ja t'ho recordaré.\nJo tampoc estic d'acord amb moltes de les decisions dels entrenadors que hem tingut, ni molt menys, però això no significa que vulgui que el FC VIlafranca vagi malament, no entenc aquesta rencunia.


Regala i tasta Girona - Diari de Girona\nDiferents «food trucks» ompliran dissabte el carrer del Migdia perquè els vianants puguin degustar diferents productes, tot amenitzat amb música\nLa proposta gastronòmica ?\nLa ciutat de Girona s'omplirà aquestes festes de Nadal de llums, màgia, activitats i, també, propostes gastronòmiques. Aquest cap de setmana arriba una edició més del Regala i tasta Girona, conegut anteriorment com el Girona Street Food Market.\nDurant tot el dissabte, els visitants podran gaudir d'una original proposta de tastets al carrer acompanyada d'actuacions musicals. Diverses food trucks (camions de cuina sobre rodes) ompliran el carrer del Migdia, de les 10 a les 22 h, perquè els vianants puguin degustar menjar de tot tipus. Tot amenitzat amb bona música.\nLa Girona Banda Band serà el primer grup que pujarà a l'escenari a les dotze del migdia amb un concert-vermut. Es tracta d'una banda de vent i percussió amb un repertori molt ric i variat i amb un ampli ventall d'estils i procedències. Des de la música més clàssica adaptada per a una formació de banda simfònica fins a la música popular, les bandes sonores del cinema i peces de jazz.\nA les cinc de la tarda es durà a terme un concert per als més petits de la família a càrrec del grup Els Atrapasomnis.\nLa banda d'animació infantil està formada per músics de les contrades de la Cellera de Ter que fa més de 15 anys que treballa en el món de la música, tocant en diferents formacions musicals de dia i de nit. Estan vinculats en el món educatiu i del lleure, treballant en escoles, casals, colònies, fent tallers, impartint classes i explicant contes.\nFinalment, un discjòquei acabarà d'amenitzar la vetllada a les vuit del vespre.\nLa proposta gastronòmica es combina amb la Fira de Nadal, que acull des del 25 de novembre la plaça de la Independència i que s'allargarà fins al 5 de gener. En aqesta s'hi poden trobar els típics dolços del Nadal com són els torrons o els polvorons, així com diferents productes elaborats artesanalment.


El Congrés engegarà la reforma de l'Estatut a finals d'octubre després d'un bloqueig de set anys - Diari La Veu\nEscriba el número 758403\nLa moció pactada entre el PP, Ciudadanos i Foro Asturias remarca la necessitat que es garantisca la "igualtat", l\_'equitat i la transparència en el model de finançament.\nEl Congrés preveu activar a finals d'aquest mes la reforma de l'Estatut amb la reunió de la ponència que haurà de discutir les esmenes presentades pels grups parlamentaris, un debat al qual s'incorporarà també una delegació de les Corts, segons han informat a Europa Press fonts parlamentàries.\nFa dos anys que el Ple del Congrés va tornar a donar via lliure a la tramitació d'aquesta proposició de llei per a introduir en l'Estatut una nova disposició addicional perquè les inversions de l'Estat en aquesta autonomia siguen equivalents al pes de la seua població i que es coneix com a 'clàusula Camps', atés que va ser l'expresident popular, Francisco Camps, qui la va aprovar en 2009.\nEixa va ser la tercera vegada que el Congrés admetia a tràmit aquesta reforma; les dos anteriors no van servir de res perquè les Corts es van dissoldre en convocar-se eleccions generals, així que la iniciativa va haver de tornar a debatre's i votar-se en octubre de 2016, a l'inici de la present legislatura.\nUna vegada admesa a tràmit, es van ampliar els terminis per a la presentació de les esmenes durant un any i mig i finalment els grups les van registrar el passat mes de març. No obstant això, des d'aleshores no s'ha pogut donar cap pas més perquè era necessària una resolució de la Presidència del Congrés.\nLa modificació de la norma autonòmica fonamental de 2006 va establir que, per a futures modificacions, el parlament valencià hauria de nomenar una delegació que participara en els debats durant la tramitació de la reforma en el Congrés.\nNo obstant això, aquesta previsió no tenia encaix reglamentari en la Cambra baixa espanyola, les regles de la qual fins ara només recollien la participació d'una delegació de l'assemblea proponent per a la revisió dels estatuts d'autonomia aprovats a l'empara de l'article 152.1 de la Constitució, com és el cas del català, el basc, l'andalús i el gallec.\nLa participació d'eixa delegació es regula mitjançant una resolució de la Presidència del Congrés de 1993 que era necessari adaptar per a donar cabuda als representants que envien les Corts Valencianes per a la reforma del seu estatut. La setmana passada va ser quan la presidenta del Congrés, Ana Pastor, va dictar una nova resolució per a actualitzar la de 1993 a les noves circumstàncies.\nAixí doncs, les Corts procediran en els pròxims dies a nomenar als seus integrants i la previsió és que la ponència de la Comissió Constitucional que tramitarà la reforma estatutària es puga reunir a final de mes per a començar a debatre les esmenes juntament amb els diputats autonòmics.\nEscriba el número 550303