Institut Ramon Llull - La Biennale di Venezia - La prehistòria d'un pavelló\nLa prehistòria d’un pavelló: Catalunya, Venezia. 2009.\nA començaments de 2007, l’Àrea de Creació de l’Institut Ramon Llull va plantejar-se la possibilitat de tenir una presència pròpia en la convocatòria de 2009 de la Biennal d’Art de Venècia. La Biennal és, sens dubte, la gran cita internacional de l’art contemporani. Ho és per la seva trajectòria històrica, centenària, però ho és, també, perquè encara ara, tot i l’aparició d’altres convocatòries amb una mateixa voluntat, continua essent un dels centre d’atenció més rellevants per a la crítica –especialment per a l’europea i la nordamericana–, el punt d’atracció d’una munió de visitants –en els mesos que els seus pavellons tenen les portes obertes, de juny a novembre, cada dos anys...\nÉs cert que, en les darreres dècades, un nombre important d’artistes catalans –i també de crítics i comissaris– han participat en diverses ocasions en alguns dels pavellons de la Biennal, majoritàriament en el Pavelló d’Espanya, però també, i molt significativament, en els d’altres estats i en l’anomenada “Exposició internacional”. Artistes ja consolidats, emergents de projecció segura. Però la voluntat de l’Institut Ramon Llull no era –no és–només la de presentar artistes catalans –de Catalunya enguany, de Catalunya i Balears en les properes edicions–, que també, sinó fonamentalment la d’obrir un observatori permanent de l’estat de les arts visuals a casa nostra, donar a conèixer les propostes innovadores, no pas presentar els artistes de manera aïllada, sinó mostrar, a la vegada, el context de la seva creació.\nDurant els diversos actes d’obertura de la Biennal de 2007, a començaments de juny, l’Àrea de Creació de l’Institut Ramon Llull planteja, de manera oficiosa i després de diverses preses de contacte prèvies, la participació de Catalunya amb un pavelló propi, que responsables de l’organització confirmen com a possible.\nDe fet, la Biennal d’Art de Venècia consta de tres seccions: els anomenats “pavellons nacionals”, conformats pels estats que tenen pavellons permanents als anomenats giardini i els estats que presenten les seves mostres en diversos espais del centre històric de Venècia; l’“exposició internacional”, formada per una selecció d’obres d’artistes de diversa procedència i nacionalitat que escull el comissari (director artístic) anomenat cada edició per la Biennal, i que té lloc a dos espais: l’anomenat arsenale i el pavelló Italia; i els “eventi collateralli”, composats per mostres organitzades per institucions internacionals –sense afany de lucre– de reconegut prestigi en l’àmbit de l’art i la cultura, que s’ubiquen, com molts pavellons en diversos espais del centre històric de Venècia, entre les quals, els darrers anys, s’hi ha anat introduint, amb reconeixement específic, pavellons de territoris amb identitat pròpia, com Escòcia, Gal·les, Irlanda del Nord i Taiwan, organitzats per institucions públiques d’aquests països. Per a participar als eventi collaterialli, les institucions candidates han de presentar un projecte que l’organització de la Biennal podrà incloure al programa oficial o bé rebutjar la seva inclusió.\nContinuant amb les gestions iniciades, la direcció de l’Institut Ramon Llull va plantejar a l’alcalde de Venècia, Massimo Cacciari, la possibilitat que el pavelló de Catalunya pogués ubicar-se en algunes sales del Palazzo Fortuny, de propietat municipal i amb la direcció del qual ja s’havien tingut converses prèvies. El 18 d’agost, l’alcalde Cacciari ens feia arribar la seva resposta oficial: “Sarei davvero felice che alla prossima Biennale potesse esservi un padiglione catalano. Appoggerò senz’altro la sua richiesta presso la Direzione dei Musei Civici per l’uso di Palazzo Fortuny”. La utilització del Palazzo Fortuny –interessant per ell mateix, certament, però també pel que significa de relació històrica en matèria d’art entre Catalunya i Venècia– va haver de descartar-se aviat: les seves obres de restauració, necessàriament complexes, no tenien data clara d’inici i menys de finalització, i la Direcció dels Museu Civici, els museus municipals, no ens podia assegurar que les sales que ens calien serien utilitzables el juny de 2009.\nEl 12 de desembre, encara de 2007, la Direcció de l’Institut Ramon Llull es va reunir amb l’alcalde Cacciari, a la seu municipal de Venècia, i aquest va oferir un dels Maggazini del Sale com a pavelló de Catalunya a la Biennal. Es tracta d’un espai cèlebre per l’exposició Aperto’80 organitzada pels comissaris Achille Bonito Oliva i Harald Szeemann, que va marcar un punt d’inflexió en la història de la Biennal. Per altra banda, la seva ubicació és immillorable: es troba al darrera de la Fondazione Peggy Guggenheim i a pocs metres del nou emplaçament de la coneguda col·lecció de François Pinault, que s’inaugurarà coincidint amb l’obertura de la Biennal el juny del 2009, en un edifici de l’arquitecte japonès Tadao Ando. En els Maggazini, de propietat municipal, a més, s’hi ubiquen els arxius de la ciutat i algunes entitats culturals, cíviques i esportives, com ara el conegut vaixell esportiu Il moro de Venezia. Es tracta, a més, d’una zona, el Dorsoduro, emergent i que l’Ajuntament vol impulsar com a nucli artístic, situant-hi algunes de les dependències docents de l’Accademia di Belle Arti. Precisament, el Maggazino triat finalment va ser el número 3, cedit pel municipi en gestió a l’Accademia veneciana.\nEl 15 de febrer de 2008, en l’acte central del Congrés de l’Associazione Italiana di Studi Catalani, que agrupa professorat universitari, filòlegs i crítics literaris, i celebrat a la Università Ca’ Foscari, de Venècia, l’alcalde Cacciari, que presidia l’acte al costat del director de l’Institut Ramon Llull, va reafirmar públicament el seu suport a la presència d’un pavelló català a la Biennal i la seva satisfacció perquè aquest s’ubiqués en un equipament municipal, a més de posar en relleu, en la seva intervenció, els lligams històrics entre el nostre país i la seva ciutat.\nDe manera paral·lela, l’Institut Ramon Llull, seguint les prescripcions del “Document de Bones Pràctiques en Museus i Centres d’Art”, va nomenar un comitè d’experts externs que va elaborar les bases de la participació de Catalunya a la Biennal i que va decidir, mitjançant un concurs públic internacional, quin seria el projecte que conformaria el pavelló català de la Biennal de Venècia 2009.\nAquest comitè va ser el jurat del concurs internacional i estava format per: Manuel Borja-Vilell, director del Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía (actuant com a president del jurat) i pels vocals Ignasi Aballí, artista convidat a l’exposició internacional de la Biennal de Venècia de l'any 2007; Daniela Ferretti, conservadora del Palazzo Fortuny (Venècia); Marta Gili, directora del Jeu de Paume (París); Chus Martínez, actualment conservadora en cap del MACBA (Barcelona) i aleshores directora del museu Frankfurter Kuntseverein (Frankfurt); i Vicent Todolí, director de la Tate Modern (Londres). És a dir, responsables d’alguns dels museus d’art contemporani més reconeguts d’Europa, a més d’una representant dels Musei Civici venecians i l’artista català escollit per la mateixa Biennal per participar en la darrera edició. Noms de prestigi, amb una clara mirada internacional, per decidir el camí que havia d’emprendre el nostre pavelló. L’Institut Ramon Llull, doncs, assumia els aspectes organitzatius, logístics i pressupostaris, i deixava en mans dels especialistes la definició del projecte i el seu contingut. El prestigi internacional del jurat, finalment, assegurava una de les nostres voluntats: no presentar en cap moment una proposta local o clàssica, sinó esdevenir un dels referents de la Biennal pel que fa a mostrar les línies de treball de l’art contemporani.\nEl 16 de maig de 2008 es va celebrar la reunió de constitució del jurat a Barcelona i es va començar a elaborar les bases que havien de regir el concurs internacional, així com el marc conceptual a l’entorn del qual els candidats a comissari del nostre pavelló haurien d’elaborar la seva proposta. El 15 de juliol es van fer públiques les bases per la contractació del comissari per l’elaboració de la proposta. El límit de presentació de projectes va quedar establert pel 2 de setembre. El marc conceptual que plantejà el jurat fou el de les noves formes de relació que qüestionen el concepte d’identitat en les comunitats contemporànies a través de l’art contemporani.\nJosep-Lluís Carod-Rovira, Josep Bargalló, el comissari Valentín Roma, els artistes i el director de l'Institut Italià de Cultura, Fortunato Ceraso. - Nicola Mesken\nEl 2 de setembre, quan va finalitzar el termini establert, l’Institut Ramon Llull, havia rebut propostes de trenta-dos professionals, alguns d’ells de manera conjunta, entrant a concurs un total de divuit projectes, la majoria procedents de Catalunya, però també d’altres indrets d’Europa i Amèrica: Itàlia, Finlàndia, Suïssa, Mèxic i els Estats Units. El 12 de setembre el jurat va cloure la primera fase del concurs, i va demanar als autors dels tres projectes finalistes que elaboressin més àmpliament la proposta que el jurat havia de valorar. Seguint amb el calendari previst, el 26 de setembre, va tenir lloc a Barcelona l’entrevista personal dels autors de les tres propostes finalistes amb el jurat, que, finalment, va decidir el seu veredicte per unanimitat, fet públic l’1 octubre.\nEl guanyador del concurs va ser el comissari Valentín Roma, que havia presentat la proposta titulada “La comunitat inconfessable”. El projecte de Roma inclou l'Arxiu post-capital, un projecte multimèdia de gairebé 250.000 documents concebut per Technologies to the People/Daniel Garcia Andujar; el Archivo F.X., un fons d’imatges fotogràfiques i cinematogràfiques al voltant de la iconoclastia anticlerical impulsat per Pedro G. Romero, i una selecció de treballs de Sitesize, una plataforma formada per Elvira Pujol i Joan Vila-Puig que explora el territori de l’anàlisi social a l’àrea metropolitana de Barcelona. El jurat va justificar l’elecció d’aquest projecte “per l’afinitat conceptual amb la filosofia de les bases, per la viabilitat de la realització de la producció i per considerar que la publicació aporta contingut teòrics i crítics que donen sentit a les pràctiques artístiques contemporànies a Catalunya”. El projecte presentava, com un tot, tres línies d’acció: un proposta expositiva, una publicació i una pàgina web.\nValentín Roma, professor de diverses escoles de creació artística (Elisava, Mecad i Esdi) i amb un ampli recorregut com a comissari, ha treballat en diverses institucions nacionals i internacionals i ha publicat nombrosos textos en revistes especialitzades. La seva tria com a comissari del pavelló de Catalunya a la Biennal de Venècia 2009 significa un reconeixement d’aquesta trajectòria, sens dubte, però, fonamentalment, la possibilitat de presentar-hi un procés reflexiu, la incardinació de plantejaments teòrics –filosòfics, polítics, sociològics... – amb la pràctica creativa. És a dir, aquella voluntat nostra de formular noves tendències, de plantejar el pavelló català com un espai de debat.\nEl 3 de novembre, tal com especificaven les bases del concurs, Valentín Roma va presentar a l’Institut Ramon Llull la proposta executiva del seu projecte, que va formar part de la sol·licitud oficial per la participació a la Biennal de Venècia, que normativament havia de ser presentada a començaments de desembre. Tancant tot el procés, el 18 de desembre de 2008, l’Institut Ramon Llull rebia la confirmació de l’acceptació del projecte per a la seva inclusió dins el programa oficial de la Biennal d’art de Venècia del 2009.\nI, a partir d’aquí, la maquinària és en marxa: el comissari Valentín Roma tanca el seu projecte, tant pel que fa a l’espai expositiu com al llibre-catàleg, dissenyat per l’estudi Nieves y Mario Berenguer a partir d’una reflexió multidisciplinar sobre l’assaig La comunitat inconfessable, el llibre de l’escriptor francès Maurice Blanchot, que va donar peu al projecte, i la seva presentació, al voltant del treball dels artistes que han estat seleccionats. Per desenvolupar la part expositiva, l’Institut Ramon Llull, que és el productor i responsable de tot el projecte, ha confiat amb el MACBA, que s’encarregarà de la producció executiva de l’exposició. També han col·laborat activament altres institucions com la KUNSTVEREIN d’Stuttgart, així com col·lectius independents com l’Ateneu Obrer Popular de Barcelona, ZEMOS98, Repensar Barcelona, DPC estudi, etc. De la mateixa manera, la distribució del llibre-catàleg ha estat confiada a ACTAR, que en serà també el coeditor.\n“Venezia-Catalunya. 2009. La comunitat inconfessable” planteja la idea d’allò que és comunitari a partir de dos territoris, el territori de l’art i el territori que és Catalunya. La comunitat de dos territoris en tensió. La tensió de la creativitat en procés.\nVenezia-Catalunya, una relació secular, com va posar en relleu, un cop més, el doctor Patrizio Rigobon, professor de la Università Ca’ Foscari di Venezia i president de l’Associazione Italiana di Studi Catalani, a començaments de novembre de l’any passat, a Mallorca, en la inauguració del curs acadèmic dels estudis en llengua catalana a l’exterior, que va organitzar l’Institut Ramon Llull i la Xarxa Vives d’Universitats. Rigobon, que recentment ha traduït a l’italià el Consolatio Venetorum de Ramon Llull, hi va pronunciar la lliçó inaugural, Ramon Llull, Venècia, Gènova i la Mediterrània, ens va recordar les tensions d’aquesta comunitat que és el Mediterrani, i el pes que hi tenien els venecians, els genovesos i els catalans.\nRamon Llull, Catalunya, Venècia... una relació que ja ve del segle XIII.\nJosep Bargalló i Valls, director de l’IRL


Perdre la vida cobrint els estralls de la pandèmia del covid (Antoni Ribas Tur)\nUn llibre solidari amb els fotògrafs morts en països on tenien més llibertat però també més risc\n6 min. Barcelona 12/10/2020 17:13\n651x366 Jacky Muniello va retratar un enterrament a Mèxic en plena pandèmia / JACKY MUNIELLO/BLUME Jacky Muniello va retratar un enterrament a Mèxic en plena pandèmia / JACKY MUNIELLO/BLUME\nCentenars de periodistes i reporters han mort arreu del món cobrint la pandèmia del coronavirus, sobretot a l’Amèrica Llatina. El Perú encapçalava a finals d’agost la xifra de professionals morts amb 82, per davant de l’Equador (40) i Mèxic (13), i des d’aleshores ha seguit havent-hi un degoteig de morts. Per recordar-los a tots els que han mort arreu del món per ajudar els seus familiars que es troben en risc d'exclusió social, l’editorial Blume i els reporters Gervasio Sánchez i Ricard Garcia Vilanova impulsen amb una campanya de mecenatge un llibre solidari, titulat Pandemia. Miradas de una tragedia. La campanya va arrencar el dia 21 de setembre i estarà activa fins al 21 de desembre. L’edició i la producció del llibre es finançarà amb la venda d’exemplars. Un exemplar costa 36 euros, i divendres havien recaptat gairebé 7.000 euros.\n651x366 Andoni Lubaki va immortalitzar la pandèmia del covid des del punt de vista de persones que sortien a passejar animals exòtics / ANDONI LUBAKI/BLUME Andoni Lubaki va immortalitzar la pandèmia del covid des del punt de vista de persones que sortien a passejar animals exòtics / ANDONI LUBAKI/BLUME\nEl covid també s’ha emportat desenes de professionals de la informació a l’Àsia, on el reporter del National Geographic Joshua Irwandi va retratar a Indonèsia un cadàver embolicat amb plàstic, una imatge que va aixecar polseguera i que va fer la volta al món. I com es pot veure al portal Poynter.org, que està confeccionant una llista de reporters i periodistes morts, el covid s’ha acarnissat a l’Índia. El projecte de Pandemia. Miradas de una tragedia va sorgir quan Gervasio Sánchez i Ricard García Vilanova van començar a parlar de les dificultats que ells, i altres reporters en altres zones d’Espanya, estaven tenint per accedir “en els llocs clau i més sensibles on s’ha produït la pandèmia, que són les residències, els hospitals i els tanatoris”, diu Gervasio Sánchez, que va publicar els seus reportatges a El Heraldo de Aragón. “Ens vam adonar que ens estan dificultant la nostra feina fins a la censura –explica Sánchez–. I mentre parlem de tot això arriba un moment que ens plantegem la necessitat de fer un llibre on recollim la feina de diferents fotògrafs. Després ens vam assabentar que la pandèmia està matant fotògrafs a l’Amèrica Llatina i l’Àsia. Sorprenentment estan treballant amb molta més llibertat que nosaltres, però també sense les mínimes garanties, sense cap mena d’equip de protecció”.\nLa llista de 24 fotògrafs que apareixen al llibre està dividida paritàriament entre l’Amèrica Llatina i Espanya i entre homes i dones, entre els quals hi ha Rodrigo Abd i Anita Pouchard Serra (Argentina), Darcy Padilla (Estats Units), Fabiola Ferrero i Óscar B. Castillo (Veneçuela), Guillermo Arias (Mèxic), Felipe Dana (Brasil), i Sandra Balsells, Cristina García Rodero, Diego Ibarra Sánchez, Andoni Lubaki i Isabel Muñoz (Espanya). En la selecció han sigut prioritàries la diversitat geogràfica i temàtica i sobretot l’enfocament de les fotografies. “Buscàvem treballs amb una mirada personal. No només hi ha reportatges, sinó que també hi ha treballs amb una visió més d’autor”, diu Ricard Garcia Vilanova, que va treballar per a France Press, Associated Press, la BBC i altres mitjans. Precisament va llançar fa pocs dies a la web de l’ARA un interactiu sobre la seva mirada de la pandèmia titulat Ricard Garcia Vilanova: una mirada tràgica des de la pandèmia.\n651x366 Mentre el president brasiler Jair Bolsonaro restava importància al covid, el reporter Felipe Dana va retratar els estralls del virus a la capital de l'Amazònia, Manaos / FELIPE DANA/BLUME Mentre el president brasiler Jair Bolsonaro restava importància al covid, el reporter Felipe Dana va retratar els estralls del virus a la capital de l'Amazònia, Manaos / FELIPE DANA/BLUME\nEl punt de vista més insòlit és potser el d'Andoni Lubaki, que va retratar gent passejant animals exòtics pel carrer, mentre que Guillermo Arias va documentar com el covid va servir per frenar els migrants a la frontera entre els Estats Units i Mèxic. Les fotografies de Felipe Dana estan marcades pel clima negacionista del covid del president brasiler, Jair Bolsonaro: va documentar com el virus va causar el triple de morts del que és habitual a la capital de l'Amazònia, Manaos. Entre els altres fotògrafs espanyols, Juan Manuel Castro Prieto va documentar un Madrid buit i gris, i Sandra Balsells com la pandèmia va agreujar els efectes de problemes endèmics del Raval com ara la precarietat i la gentrificació.\n“No sé si parlaria de censura, però al començament de la pandèmia sí que va haver-hi un tancament mediàtic sobretot als hospitals i les residències –afirma Garcia Vilanova–. El que no té sentit és que, havent-hi 50.000 morts, només se n’hagi vist un i sí que s’hagin vist fotografies dels aplaudiments i de celebració. Aquesta és la incoherència, des del meu punt de vista. No pot ser que no tinguem aquestes imatges per a la memòria històrica. Aquesta informació ha d’existir, és la nostra feina”.\nLes traves polítiques\nLes condicions de treball dels reporters que cobreixen la pandèmia no ha millorat des del març. “Són tot prohibicions, prohibicions i prohibicions. Hi ha un tema important que cal tenir en compte: és evident que és un problema del govern central, però els autonòmics han actual igual, tant és si és el PP a Madrid, el PSOE a l’Aragó, el que queda de Convergència i Unió a Catalunya i el PNB al País Basc. Ha sigut generalitzat”, denuncia Sánchez. També subratlla que entre totes les imatges amb les quals han treballat per fer el llibre només hi ha una imatge amb un cadàver descobert i que en cap cas els treballs d’aquests reporters són “gratuïtament sofrents”. “Això trenca, parlant clar, amb tota aquesta aquesta porqueria declarativa per part d’algunes autoritats que ens han impedit treballar per salvaguardar la dignitat de les víctimes”, subratlla Sánchez.\n651x366 La ciutat de Madrid que Juan Manuel Castro Prieto va fotografiar durant l'estat d'alarma es caracteritza per la buidor / JUAN MANUEL CASTRO PRIETO/BLUME La ciutat de Madrid que Juan Manuel Castro Prieto va fotografiar durant l'estat d'alarma es caracteritza per la buidor / JUAN MANUEL CASTRO PRIETO/BLUME\nAmb prou feines s’han vist imatges de malalts i víctimes mortals de covid des del mes de març, mentre que sí que se’n van poder veure d’infectats durant en els anys més durs de la pandèmia del VIH, en tragèdies com l’oli de la colza a Espanya i en guerres i drames humanitaris arreu del món. Per a Sánchez, haurien servit per “sensibilitzar” la població sobre el coronavirus i les víctimes, i creu que aquesta opacitat mediàtica es deu a raons polítiques. “Els polítics, independentment de la seva ideologia i del lloc, han intentat maquillar el desastre organitzatiu i sanitari que s’ha produït. Ha sigut l’única manera de maquillar les dades de morts, de ferits, de desastres als hospitals, les protestes dels sanitaris i l’abandonament dels infectats. Ha sigut absolutament un escàndol el que ha passat als enterrament i als tanatoris”.\n651x366 Sandra Balsells va recórrer el Raval durant el confinament. El covid ha agreujat problemes del barri com la precarietat i la gentrificació / SANDRA BALSELLS/BLUME Sandra Balsells va recórrer el Raval durant el confinament. El covid ha agreujat problemes del barri com la precarietat i la gentrificació / SANDRA BALSELLS/BLUME\n“Impedint que es veiés la duresa de la pandèmia durant l’estat d’alarma s’ha aconseguit que una part important de la població no s’hagi pres seriosament l’impacte d’aquest virus”, explica. Per a Garcia Vilanova hi ha hagut una “infantilització” de la població.


La Generalitat i el vaixell C-Star, hipocresia sense límits. | SOMCAT\nLa Generalitat i el vaixell C-Star, hipocresia sense límits.\nPosted at 16:33h in Internacional, Nacional\tby\tinfo@zenzink.com 0 Comentaris\nLa Generalitat vol impedir l’atracament del vaixell C-Star.\nLa hipocresia del bonisme és total.\nQuan les activitats de “Defend Europa” van demostrar els contactes de les ONG’s amb les màfies de traficants, res a dir.\nQuan es van interceptar missatges per ràdio que demostraven aquesta il·lícita activitat, res a dir, Quan van acreditar que anaven a aigües territorials de Líbia, res a dir.\nQuan la mateixa marina d’aquest país va agrair la feina dels activistes, res a dir.\nQuan les morts a la mediterrània s’han reduït perquè han fet plegar algunes ONG’s, res a dir.\nAra que volen atracar a un port de Catalunya es neguen a permetre-ho i amb la desvergonya, supèrbia i aires directorials habituals tenen els nassos de dir que és per motius ideològics.\nLa llibertat, entesa pels multiculturalistes va només en una direcció.\n–“Segons el secretari de Mobilitat, Ricard Font, ha reconegut aquest dilluns que també se li va denegar el permís per motius polítics, ja que les seves accions no coincideixen amb la política del Govern català”\nQuina és aleshores la política del govern català, permetre la immigració il·legal i les morts de gent a la mediterrània?, sembla ben bé que sí.


Campaments d’ESO a Els Arcs |\n(Els Arcs – 3 a 11 de juliol)\nÉrem 11 nois i noies de primer i segon d’ESO al costat de la casa de colònies Els Arcs, on estaven els nens i nenes de Primària. Teníem tres tendes muntades, apart de la dels monitors i en vam distribuir en elles per tal de passar-hi les nits.\nVam tenir la mala sort que un dels dos monitors que anava amb nosaltres es va posar malalt i vam haver de reestructurar una mica les activitats. Un dels monitors de colònies va substituir-lo durant aquells dies.\nTot i això, res no ens va impedir que anéssim a Banyoles i naveguéssim pel seu estant amb unes barques. I també vam anar a fer una passejada en cavall pels voltants de Santa Pau. Així que podem dir que en general ens ho vam passar força bé.


studio by preen: la col·lecció del dissenyador de bargain debenhams als usuaris més interessants | inclusaodiferente.net\nLes persones interessades en la moda estan fent salvatges per a aquesta col·lecció secreta de vestits de disseny de Debenhams\nEs va convertir en una de les marques més populars de la London Fashion Week, la parella casada Justin Thornton i Thea Bregazzi van llançar Preen (nom oficial: Preen de Thornton Bregazzi) el 1996.\nI, tot i que les seves col·leccions estacionals de gamma alta sempre són un gran èxit entre editors de moda i celebritats, com Kate Middleton, Michelle Obama, Cate Blanchett i Scarlett Johansson, són grans fans: és la seva col·laboració amb un dels grans magatzems de carrer més grans del Regne Unit. pot ser un dels seus moviments més intel·ligents encara.\ncasament de joseph gordon levitt\nLlançat el 2017, el duo de dissenyador es va combinar amb Debenhams per crear 'Studio by Preen', una línia de difusió amb tota la forma i l'estil de les seves principals col·leccions a només una fracció del preu.\nDes de saltadors fins a jaquetes, faldilles fins bruses, el colblet de carrer alt ofereix un smorgasbord de peces halagadores que porten tots els retoladors de la marca de grapats (estem parlant de farcells infinites, florals i vaixells asimètrics) de les peces de preu més alt, però és el seu els vestits que tenen persones interiors de moda parlant.\nUn dels secrets més ben guardats de la indústria, si feu un cop d’ull a l’armari de cap editor de moda gairebé segur que en trobareu. Probablement serà de longitud mitjana. Gairebé amb tota seguretat es presentarà algun tipus de patró. I sens dubte haurà estat una malaurada ganga.\nLa col·lecció actual, la majoria de la qual, certament, està en venda, abasta els punts de preu des de 14,70 £ fins a 79 £, i més de la meitat són inferiors a 50 £.\nA què estas esperant!?\nPerò si us plau, no ho digueu a ningú més, no volem que es continuï venent. Pot ser el nostre petit secret, no?\nDesplaceu-vos cap avall per veure totes les grans tendències que dominaran el vostre feed d’Instagram aquest any ...\n1. GORRES MÉS FORMATS\nSi vau mirar el vostre feed d’Instagram l’estiu passat, sens dubte vau veure un barret de Jacquemus La Bomba. Ara bé, sinònim de SS18, sembla que les marques aposten per un estatus de culte similar la temporada que ve produint les seves delicioses encarnacions de les quals ja no en podem treure prou.\nVist a: Rejina Pyo (esquerra), Xiao Li (centre), Yuhan Wang / Fashion East (dreta), Ryan Lo i Simone Rocha\n2. ROBA SENSIBLE\nPot ser que els pantalons curts de bicicleta hagin robat l’espectacle l’any passat, però, i gràcies al Senyor, la temporada que ve es veuen una mica més fluixos. Es pot donar uns faldons a mida, micro, llargs de genolls ... uns quants mesos de descans ja que tots busquem l’alternativa més infantil per al nostre nou pla d’estiu.\nVist a: Alexa Chung (esquerra), Margaret Howell (centre), Rejina Pyo (dreta) i Preen de Thornton Bregazzi\nDesprés d'haver tingut èxit l'any passat, les reclamacions tornen a ser per SS19, però aquesta vegada són molt més complexes. Més estret que abans, el micro plis proporciona un màxim impacte, ja que genera no només més moviment, sinó també una silueta més fluctuant a mesura que s’expandeix i es contrau. Ciència-i, eh?\nVist a: Givenchy (esquerra), Preen de Thornton Bregazzi (centre), Balmain (dreta), Pringle i Roland Mouret\nHo sé. Tots ens vam sorprendre amb la reaparició d’aquest estampat dels anys 60, però per descomptat, sembla que el desacoblament torna a estar de moda. Cal dir que l’adopció del 2019 a la tendència és molt més elegant. Fes com Stella amb un enfocament sense restriccions i opta per una combinació en negreta de dues peces, o, si ets com nosaltres, probablement afavoriria un maxi platja més subtil.\nVist a: Stella McCartney (esquerra), Prabal Gurung (centre) i R13 (dreta)\n5. PISS DE FANÇA\nMentre que els models de Halpern, Ashish i David Koma es posaven de forma precària damunt dels talons d'estil, les coses de Valentino i Simone Rocha estaven molt més avall. A aproximadament sis centímetres més a prop de la dita terra, per ser precisos. I noi esperem passar la temporada vinent en pisos còmodes i fantàstics pel bé de #fashun.\nVist a: Valentino (esquerra), Simone Rocha (centre), Temperley London (dreta) i Burberry\n6. AIGUES D'ESTIU D'ESTIU\nSi el imprevisible clima de l’estiu passat ens va ensenyar alguna cosa, és que mai no podreu estar massa preparats. Així que sempre que porteu un bikini, ulleres de sol i unes botes ben altes de genoll al vostre costat en tot moment, aquests impermeables de bon temps us podran servir bé.\nVist a: Max Mara (esquerra), Marc Jacobs (centre), Jil Sander (dreta), Sportmax i Etro\nAmb l'obsessió de la tardor passada per la bota de vaquer, era gairebé inevitable que hi hagués una altra tendència inspirada en occident que s’infiltrés als nostres armaris la propera temporada. Adornar-ho tot, des de jaquetes fins a faldilles passant per les bosses de mà i per tot, qui sap ... potser ens haurem tallat els cabells.\nVist a: Entrenador (esquerra), Tom Ford (centre) i Cushnie\nNo hi ha cap tipus de dolent i vibrant tonalitat de zesty que torna a caure aquest any després de les interminables temporades del pack de moda ofegant sobre tot el pastel. Si us sentiu més valents, opteu per una dosi doble a la Jasper Conran.\nVist a: Natasha Zinko (esquerra), Jasper Conran (centre), Roksanda (dreta), Rejina Pyo, Casa d'Holanda i Ashish\n9. PANTALLES PUFEDES\nLes espatlles atrevides no són cap novetat, però en lloc de xifres farcides i embolcallades, la presa de la temporada que ve és molt més empenta. Sovint reunits a l'espatlla amb plisats elàstics, funcionen especialment bé amb escots quadrats en vestits femenins. A continuació, esperem que el temps ens permeti renunciar a la jaqueta, o que aquest volum pugui suposar una ensopegada.\nVist a: Col·lecció Brock (esquerra), Rodarte (centre), Saint Laurent (dreta), Mara Hoffman i Preen de Thornton Bregazzi\nAlguna vegada les paquetes no han estat de tendència? Potser no, però van ser tan freqüents en els programes d’aquest mes que no podem ignorar-los. S'ofereixen en incarnacions infinites, opteu per un estil més sensual, com el vestit verd de menta d'Ashish, per al sopar d'aniversari d'un amic, abans de canviar el vostre número similar a Halpern.\nVist a: Ashish (esquerra), Halpern (centre), House of Holland (dreta), David Koma i Roberta Einer\nNetflix llança un documental sobre els assassinats de la família Watts i el tràiler és esgarrifós\nDes que es va obrir la vida sobre antidepressius fa gairebé dos anys, ha canviat alguna cosa per a GLAMOUR Beauty Editor, Lottie Winter?\nHi ha una nova documentació sobre l’ascens i la caiguda de Victoria’s Secret


Nuria i Alberto in Pittsburgh: 07/01/2012 - 08/01/2012\nEstiuet a Pittsburgh\nHola, ja tornem a estar aquí, i es que aquest inici d'estiu esta sent molt interessant.\nLa calor ja ha arribat a Pittsburgh, i amb la calor, Sant Joan! L'Ariadna i el Juan (amb les seves dues nenes, la Mar i la Maia) ens van invitar a passar la revetlla a casa seva.\nEns vam reunir una bona colla de gent. La Zoe s'ho va passar pila jugant amb els petits de la casa.\nVam menjar molt i molt be, cadascú va porta alguna coseta. La Itziar i el Juanma una empanada que va durar molt poc, l'Eli i el Carles una amanida de cuscús que els petits devoraven, l'Arola i el Roger s'ho van currar molt i van fer una super coca i nosaltres vam portar una truita de patates i una d'espinacs i el nostre limoncello casero, que com a mínim no va desagradar i no va matar ningú (tot un èxit) Com podeu veure, no heu de patir per la nostra nutrició.\nVam estar tota l'estona al jardí bevent, menjant, xerrant, jugant... Quan el sol ja marxava, els nens van descobrir les bengales i els petards, tots ells es quedaven encantats mirant les espurnes de foc i de colors. També els hi feia molta gracia tirar al terrar els "allets" de pólvora i xafar-los.\nEns ho vam passar genial! Fins i tot l'Eli es va animar i va fer d'enxaneta amb en Joan! Jajajaja ja veieu que portem les tradicions catalanes allà on anem. Ja cap a les 10, els peques de la casa estaven força cansats, i tot i que els adults haguéssim estat allà mes estona, vam retirar cap a casa.\nAixi va quedar inaugurat l'estiu.\nEns hem tornat a treure el passe de temporada de Sandcastle, el parc aquàtic de la ciutat, i hi anem un parell de cops per setmana. A la Zoe li encanta jugar a l'aigua i baixar per els tobogans dels petits. S'ho passa pipa i a la vegada ens refresquem, que mes podem demanar?\nCom us podeu imaginar, continuem anant als museus on sempre tenen l'aire condicionat a tope i activitats d'aigua. I continuem quedant per jugar amb l'Aran, que cada vegada esta mes gran i mes guapo! Xerra per els descosits i sempre vol que juguis amb ell, ens te el cor robat.\nI aixi han anat passant els dies i el temps, i quan ens hem volgut adonar, ja estàvem celebrant el segon aniversari de la Zoe! Si,si, la nostra pitufa ha fet dos anyets de vida!\nEls pares li han regalat un tricicle que li encanta! Va rebre molts regalets de familiars i d'amics i per la tarda, vam comprar un pastís, vam invitar a uns quants amics íntims amb nens i vam bufar les espelmes. L'Eli, el Carles, l'Aran, l'avi Joan i l'avia Àngels (si,si, aquesta nena te molts avis) van regalar-li una canasta! S'ho passava molt be jugant a bàsquet jijijiji a veure si ens retira a tots quan sigui gran...\nVa disfrutar molt de la resta de regals (llibres, bitlles, roba) però sobretot de la companyia i de la festa! Ens ha sortit molt marxossa aquesta nena.\nUna vegada recuperats de la festa, al cap de setmana següent vam planejar una escapada al Racoon Creek Park, un parc natural a una hora de la ciutat al que es pot anar de càmping. Aixi que vam carregar de valent el cotxe i vam anar a passar un parell de dies en contacte amb la natura. Per desgràcia, ens va fer moooolta calor, en molts moments no podíem parar de suar i suar, ja que feia molta xafogor i vam arribar als 37C.\nEns vam anar a refrescar al llac del parc, on hi ha una mena de platja artificial, amb sorra i tot.\nL'aigua del llac no estava molt freda, tot i aixi, la vam agrair. La Zoe no parava de jugar amb la seva regadora i amb altres joguines de nens que hi havia per allí. Això si, de lo que mes va disfrutar es del seu papi, que la feia volar per els aires.\nVam tornar caminant cap al càmping i ja ens vam preparar per descansar. Just sortir de la dutxa es va ficar a ploure! Aixi que res, una horeta tancats a la tenda veient Dumbo al iPad, lo pitjor va ser la calor! La pluja va fer que refresques una mica l'ambient i, per sort va parar i vam poder fer algo de sopar fora. Agotats, vam anar a dormir aviat i al dia següent vam desmuntar la paradeta i vam tornar a anar a la "platja" del parc.\nLa nostra petita aventura, tot i la calor, va ser un èxit! Els tres vam disfrutar molt i ho tornarem a repetir quan les temperatures siguin mes agradables.\nAlberto, Núria i Zoe.\nVisita de l'avia\nNomés van passar unes poques hores d'arribar el vol de Barcelona a Pittsburgh, que la Maria Teresa, la Núria, i la Zoe, ja tornaven a fer maletes per marxar 4 dies a New York! Les tres vam agafar el justet i necessari i de bon de mati estàvem de nou al aeroport per agafar el vol. L'àvia Maria Teresa s'esta convertint en una experta viatgera. No li queda cap altre remei, tenint a una filla i una neta al altre costat del món.\nEl vol a New York es mes curt que venint de Barcelona, el que no vol dir que no es faci també pessat, ja que després d'aterrar, has d'arribar d'alguna manera o altra a Manhattan. El trio vam decidir agafar el metro i caminar una mica, de manera que quan vam arribar al hotel ja era l'hora de dinar.\nVam dinar a Times Square, a prop d'on estava el nostre hotel i de camí al que teníem planejat visitar aquella tarda. Aquesta plaça tan emblemàtica mai et deixa indiferent. Les llums de les pantalles gegants, els grans edificis i l'ambient de la gent et contagia ràpidament d'un sentiment únic.\nAprofitant que feia un bon dia, vam anar a veure Manhattan des de l'observatori de l'Empire State, ja que la previsió del temps ens amenaçava amb pluges per la resta de dies. De camí a "la gran joguina de King Kong" vam fer una parada al parc de la Biblioteca publica de la ciutat (també surt a moltes pel.lícules). Allí la Zoe va jugar amb l'aigua i va pujar al carrusel amb l'àvia! D'aquesta manera nosaltres també fèiem un descans.\nVam agafar una bona hora o un bon dia, el cas es que no vam haver de fer molta cua per agafar els ascensors del Empire. Anar amb nens amb cotxet també ajuda, ja que normalment et donen preferència (alguna avantatja havia de tenir anar amb la Zoe, oi?)\nLes vistes, com sempre, eren molt impressionants. Ja es distingeix molt be la Freedom Tower a la zona de negocis de Manhattan, aquesta es la torre que substituirà a les Torres Bessones. Cap a l'alta banda de la ciutat, i just per sobre de Central Park, vam veure un banc de núvols amenaçant amb la seva negror des de la distancia. Després de un parell de voltes per el mirador, vam baixar i continuar passejant per la 5ena avinguda.\nCom ja havia anuncia el nuvol negre, de seguida ens va agafar la pluja, però per sort no va durar molt i vam continuar passejant. Vam entrar a la Catedral de Sant Patrick, visitar la plaça del Rockefeller Center, ... però a mesura que avançava el dia, les forces ens anaven abandonant, aixi que ven aviat vam posar rumb de nou cap a l'hotel. Per suposat, primer passant per un McDonalds i agafant un menú molt saludable per a sopar tranquil·lament a l'habitació :) Aviat a dormir i a recuperar forces per al següent dia de ruta per la ciutat.\nAl mati següent no vam necessitar despertador, el jetlag i la Zoe ens van fer aixecar a les 6:40am. Tot just després d'anar a esmorzar va començar a ploure de valent i, com semblava que la pluja no ens volia abandonat, vam anar a compar un paraigües, que unit al que ja teníem, i al "cubre" del cotxet de la Zoe, van salvar el dia. De camí cap al sud de Manhattan, vam parar per veure el Flatiron, un edifici molt prim i fotografiat a la intersecció de la 5ena Avinguda amb Broadway. Vam continuar fins a la zona de la NYUC, la universitat de Nova York on, a mes de un bon ambient universitari es famosa per la porta romana que hi ha en la plaça central.\nTot i que no va parar de ploure i que teníem els peus mullats, vam continuar caminant cap al Soho on vam pendre un cafetó per entrar en calor, i vam passejar per algun carrer de Little Italy i Chinatown. Un cop a Canal St vam anar a trobar de nou la famosa Broadway i vam seguir direcció sud, per acabar davant dels jutjats i del ajuntament.\nAllí la pluja va fer una treva per deixar-nos entrar a Downtown. Una mica mes descansades, vam visitar l'església famosa de la zona zero i el Memorial als atemptats del 11 de setembre. Després de trobar el lloc on donen els tickets (que son gratuïts, que raro...) i trobar la porta del complexe que encara esta en obres, vam passar un control de seguretat digne del "Pentagono" i vam anar a mirar les dues fonts quadrades que estan situades en els fonaments on abans estaven les dos torres.\nLa veritat es que son molt impressionants.\nAl costat, veiem com la Freedom Tower (la torre de la llibertat) esta creixent a un molt bon ritme, ja te uns 70 pisos acabats i es podien veure molts mes en construcció. Al costat hi ha un altre gratacels casi acabat! Es impressionant veure el munt de terreny que hi ha en aquella zona, encara tenen previst construir mes gratacels i un museu.\nVam dinar en un restaurant típic americà i, tot i que estàvem cansades, vam anar a passejar una mica per el Pont de Brooklin. De tornada al hotel, vam passar per Tribeca, el barri "pijo" on vam veure la façana del edifici de la sèrie Friends i les escales dels casa de la protagonista de Sexo en Nueva York.\nCom veieu, el dia, tot i el mal temps, va estar ben aprofitat. Com us podeu imaginar, a les 9 de la nit ja no ens aguantàvem de peu.\nEl tercer dia va ser mes tranquil. Després de veure que el hotel no ens donava una nit mes a un preu raonable, vam trobar una bona oferta per passar la ultima nit a un hotelazo també a Times Square. Solucionat el tema hotel, vam anar a passejar per Central Park, amb els paraigües a la ma per si el temps es girava en contra nostra.\nEns vam passar el mati passejant per el park i també per els columpis. La Zoe s'ho va passar pipa donant de menjar als ànecs i corrent. Per dinar, vam menjar un bocata i, un cop la Zoe dormia tranquil·la vam ficar el turbo per passejar per la 5ena avinguda. La primera parada, Tiffanys on l'àvia no es va poder estar i es va comprar un capritxet per ella i un altre per la Zoe, això si, a la secció de la plata, eh? Jijiji I després vam anar entrant a totes les botigues que ens cridaven l'atenció, sense saltar-nos les botigues de joguets, on la Zoe podia córrer i tocar-ho tot.\nLa ultima nit vam sopar al Ellen Stardust, un restaurant bastant conegut a la zona Broadway, ja que els cambrers que et serveixen es passen l'estona cantant en directe cançons típiques americanes i sobretot de molts musicals i obres de teatre. Els grans ho vam disfrutar molt! La Zoe no tant, estava cansada i no ho acabava d'entendre, però ella no diu mai que no a una nit de juerga :) Al sortir del hotel vam estar una estoneta contemplant les llums de Times Square, la Zoe estava enamorada de les pantalles amb els colors, els anuncis i els M&Ms gegants.\nDesprés d'una nit molt agradable al nostre super hotel i de fer maletes, vam anar a donar un ultim passeig per la zona. Vam pujar a la noria de dins de la botiga ToysRUs, vam anar al Macys i al Desigual per a que la Núria s'emportes un capritxo i, després de dinar pel centre, de tornada al hotel a agafar maletes i a aventurar-nos de nou al sistema de transport públic newyorkí perquè es molt complicat trobar un taxi que et porti al aeroport amb cadireta per a un nen... Va ser una mica complicat pujar i baixar escales amb maletes i carrito de la Zoe, però ens en vam sortir força be, i per sort la Zoe es va adormir de seguida i ens va facilitar el camí al aeroport. Vam arribar amb temps de sobra i després de berenar per allí, vam agafar l'avió de tornada cap a Pittsburgh on ens esperaven mes aventures (i l'Alberto).\nEl primer dia vam descansar una mica de tant jaleo, vam organitzar el pis, netejar roba i passejar per el barri. Tot molt rutinari. Però no vam desaprofitar la resta de la setmana. Li vam ensenyar a l'àvia els museus on tantes i tantes hores passem.\nEl primer va ser el museu d'història natural. La Zoe ens va guiar entre mig dels dinosaures, els mamuts i la zona d'exploració. També vam veure la zona dels minerals i de les joies. A l'hora de dinar, vam aprofitar el solet que feia al jardí del museu per descansar una estoneta.\nAl següent dia vam anar al museu dels nens, per a que la Zoe pogués jugar i jugar sense parar amb l'àvia i, al cap de setmana, vam anar de compres als Outlets! Com veieu, hi han activitats per a tots els membres de la família :)\nNo ens vam deixar l'altre museu al que anem, el de la ciència, aquesta vegada fins i tot ens vam atrevir a entrar dins d'un submarí de guerra que tenen ancorat al costat del museu. Era molt espectacular, i les vistes de la ciutat des del riu eren molt boniques.\nTant àvia com neta s'ho van passar molt be. No van faltar les tardes de columpis o de jocs familiars. Vam anar als centres comercials, als parcs i als restaurants que mes ens agraden per ensenyar-li a l'àvia tot allò que fem durant el dia a dia.\nPerò, per desgràcia tot lo bo s'acaba. Aviat va arribar el dia en el que ens tocava acompanyar a l'àvia al aeroport. Allí ella va viure la seva mini-aventura en solitari de tornada cap a Espanya, que per sort, va anar molt be.\nEsperem que tingui ganes de repetir l'experiència. I si algú de vosaltres s'anima a provar-ho al igual que va fer la nostra aventurera, ja sabeu on trobar-nos :D


Esquerra i Ciutadans demanen ampliar l'espai per terrasses a la ciutat | Ràdio Sabadell\nEsquerra i Ciutadans demanen ampliar l'espai per terrasses a la ciutat\nEsquerra i Ciutadans demanen ampliar l'espai per terrasses a la ciutat | Roger Benet\n07.05.2020 17:53 Helena Molist\nEsquerra Republicana de Sabadell i el grup municipal de Ciutadans han presentat, de forma paral·lela i independent, tot un paquet de mesures per ajudar econòmicament el sector de la restauració. Des dels dos partits, consideren que l'Ajuntament hauria d'impulsar una nova normativa on es reimpulsés i s'ajudés a la restauració a tirar endavant.\nLa proposta d'Esquerra\nEsquerra Republicana ha presentat un paquet de sis mesures per impulsar la reactivació econòmica del món de la restauració. En primer lloc, l'ampliació del nombre de terrasses: "S'ha d'ampliar l'espai perquè si no els sortirà a compte l'obertura de terrasses", ha defensat Gabriel Fernández, portaveu d'ERC a Sabadell. Aquesta mesura però, ha d'anar acompanyada de l'habilitació de nous carres i vies per als ciutadans. Fernández afirma que "retirar el cotxe de l'espai públic" és el més indicat per guanyar espai a la ciutat, tant per les terrasses com també pels vianants.\nLa tercera mesura passa per no cobrar la taxa de terrasses del 2020 i la quarta passa per simplificar la tramitació de la llicència de noves terrasses. Des d'Esquerra també posen sobre la taula la necessitat de crear ajudes econòmiques per a tots els comerços que hagin hagut de realitzar ERTOs i reclamen un paquet de mesures per dinamitzar la creació de llocs de treball.\nDes de Ciutadans també han presentat avui un paquet de mesures per activar econòmicament el món de la restauració. Adrián Hernández, portaveu del grup, es mostra a favor d'ampliar l'espai per a terrasses, això sí, sense treure protagonisme als vianants: "Hauran de ser propostes que dependran de l'espai on estiguin situades les terrasses", i afegeix, "s'haurà de jugar amb espais d'aparcament, amb llocs que no estaven visualitzats per terrasses o vianants".\nLa segona proposta de Ciutadans és agilitzar les llicències d'obertura de noves terrasses i finalment, des del partit taronja proposen l'exempció de la totalitat de la taxa del 2020. Hernández defensa que és el moment de posar "tota la carn al foc" i que l'Ajuntament lideri la resposta econòmica a la crisi.


115 habitatges en compra de\nFINCOMBAT, SL - FONOLL FALIP, RAMON\nCervera - Pl. sant miquel, 12 - baixos\nTotal anuncis 115\n152.00 m² - 730 €/m²\nCasa en venda de 152m2. Distribuits en 5 habitacions, una gran cambra de bany, cuina i menjador - sala d´estar amb llar de foc. ...\n150.00 m² - 1.334 €/m²\nAltura pis 2n, pis superficie construida 150, sup.útil 130, nº hab.individ.: 1, habitacions dobles: 3, hab. dobles amb suite: 1, 2 banys, aire acondicionat (fred i calor) , antigu ...\n244.00 m² - 448 €/m²\nAltura pis 1r, pis superficie construida 244, sup.útil 144, nº hab.individ.: 2, habitacions dobles: 2, 1 banys, antiguitat entre 30 i 50 anys, calefacció (central) , estat conserv ...\n72.00 m² - 562 €/m²\nAltura pis 3r, pis superficie construida 72, sup.útil 72, nº hab.individ.: 2, habitacions dobles: 2, 1 banys, antiguitat entre 30 i 50 anys, estat conservació: a reformar, orientac ...\nPis situat a Cambrils. Davant del mar. 2 habitacions dobes, 1 bany cuina - sala d´estar - menjador. ...\n50.00 m² - 1.460 €/m²\nAltura pis 1r, pis superficie construida 50, sup.útil 50, nº hab.individ.: 1, habitacions dobles: 1, 1 banys, antiguitat entre 5 i 10 anys, estat conservació: bon estat, nº de plan ...\n110.00 m² - 728 €/m²\nAltura pis 2n, pis superficie construida 110, sup.útil 100, nº hab.individ.: 1, 1 banys, antiguitat entre 20 i 30 anys, balcó (tancat) , calefacció (gasoil) , estat conservació: ...\npis, 76.80 m²\n76.80 m² - 807 €/m²\nPisos en venda de 76,8m2. DISTRIBUCIÓ: cuina, menjador - sala d´estar, 2 dormitoris i 1 bany. CARACTERÍSTIQUES: terres de gres, doble vidre, calefacció de gas natural. Opció d´adqu ...\npis, 83.90 m²\nunifamiliar aïllada, 208.40 m²\n208.40 m² - 241 €/m²\nCasa adossada de 208m² distribuïda en 2 dormitoris, 2 banys i golfes. Situada al centre històric de la població i proper a la capital. Situada en zona dotada de serveis i equipamen ...\nEstic interessat/a en el seu Pis en venda de 208 m2 a Arbeca, Lleida\nPis en venda de 208 m2 a Arbeca, Lleida


eportfolio de l’Enric Nadal | Bloc funcionant amb el WordPress\nA projecte hem fet grups per a respondre unes preguntes. A mi m’ha tocat amb el Nil i el Martí. L’informació l’hem buscat bé a diferents pàgines d’internet , aquest treball m’ ha servit poer a saber més coses sobre EUA com :els seus monuments (lincon memorial, Estatua de la Llibertat…), el nombre d’habitants, la ultima goerra,…\nAouí teniu el Power Point.\nA engles em fet un treball sobre un pais e apres molt sobre el respectiu pais.\nPrimer ens van fer buscar l’informació a casa i despres l’em portat aqui vem tindre tres sesions per a ferlo en la primera jo vaig acabar de buscar l’informació en la segona comencar a fer el prezi i en la tercera penja-ro per a que o pugis veure espero que t’agradi adéu ja penjarem altres treballs.\nEn el seguent treball English he apres: com buscar l’informació i a seleccionar la mès important ,he apres molt sobre el basquet . Peró el més important es que he apres a treballar en grup.\nA sigut molt divertit!!!\nBrillante como el sol i valioso como la vida.\nUna pista de aterrizaje para los aviones y helicópteros de juguete.\nEn el llibre de mates de 6è ens proposava que fesim un histograma sobre les altures de la classe però com que a la classe sóm molts pocs nens vem decidir fer-ho de tota l’escola ,per fer-ho vem anar abuscar els nens de totes les classes i per poderlos mesurar els posavem en un lloc de la paret en el que aviem marcat les altures amb un metre i un permanent llavors anvem recollint les dades que despres vem ficar al’ordinador en un programa que es diu ceit a graph.\nen aquest treball he apres molt.\nA anglès em fet un mapa conseptual a sigut molt divertit i e apres molt.Que guai!!!\nEls de CS hem fet grups , cada grup ha fet una a una persona.El meu li hem fet\nl’entrevista a la Mercè.El trevall en equip va costar però despres de discutir una\nestona ,jo crec que ens va quedar una molt bona entrevista ,quant la vem tindre\nfeta amb brut la vem pasar a net, mentre dos l’escrivien a l’ordinador els altres\ndos penssavem com contactar amb ella.Em va costar apendre a grabar\nl’entrevista però al final men vaig sortir.\nens va explicar moltes cosses em va agradar molt .


VÍDEO: Colpeja el cotxe d'un home amb una barra de ferro després d'un accident\nLes imatges de vigilància van capturar el moment que un home protagonitza un brutal atac amb una barra de ferro a un conductor després d'un accident automobilístic en l'estacionament d'una licoreria a Houston, Texas.\nEl vídeo mostra dos homes junts a la licoreria abans que tingués lloc l'incident. A continuació, pugen als seus respectius cotxes i surten de l'estacionament a la vegada.\nLa víctima no va veure l'altre conductor i va xocar accidentalment amb el para-xocs. Segons després, es veu el sospitós sortint del cotxe i trencant dues finestres del vehicle de la víctima. També intenta entrar per la finestra trencada i colpejar el conductor. "Tot el que va necessitar va ser un lleuger frec amb l'automòbil. Literalment, això va ser tot", ha dit la víctima. "Sé que si ell em va fer això, algun dia tornarà a fer-ho a una altra persona".\n"No es pot atacar així a les persones. Això no està bé", ha dit el propietari de la tenda Kamh Vinh a ABC News. L'incident, que va tenir lloc dimecres al voltant de les 7.00 hores en l'estacionament de King Cole Liquor, al veïnat Montrose de Houston, ha estat reportat a la policia. La víctima ha resultat lleument ferida.


e-BUC: Publicació 978-84-370-2678-7\nEn aquest text s’introdueix l’àlgebra a partir de la paradoxa de Russell i es construeix la teoria de conjunts i els distints tipus de nombres amb estructures que permeten evitar-la. L’autor es recrea en el desenvolupament de les àlgebres tensorials i exteriors introduïdes a partir de l’estructura de mòdul, per a continuar amb les d’espais vectorials i àlgebres associatives. Finalitza l’obra amb l’estudi de les àlgebres de Clifford i s’obté una classificació de les mateixes.\nValència: Publicacions de la Universitat de València, 1996 · Educació. Sèrie Materials, 16 · 568 p. · 17 x 24 cm · rústica, butxaca · ISBN 978-84-370-2678-7 · 26 € · castellà\nBernabeu Soler, Pablo Andrés;Camacho García, Andrés;Llinares Llopis, Raúl;Igual García, Jorge\n(Universitat Politècnica de València, 2003) · 202 p. · 17 €\n(Publicacions de la Universitat de València, 2017) · 6 €


Tarragona Digital | Una cultura amagada sota casa\nper Antoni Veciana 06/11/2019\nLes xiques occitanes de Cocanha, fent una espècie de parkour. — (a)phònica de Banyoles\nFlassada és un nom de casa amb ressons de Ferrater, del Mas Ferrater del Picarany al Mas de Flassada hi van quatre salts, tot i que una carena entremig fa que no es puguin vigilar l’un a l’altre. Mas de Flassada és un mas enorme del terme de la Selva del Camp, un mas que sembla transplantat de la Catalunya Vella al Baix Camp, deu ser per això que l’empresa vitivinícola Torres la va comprar fa anys, en va arrencar els vellaners i hi va plantar vinya. Els Flassada també tenien un casalot al carrer de la Carnisseria al nucli de la Selva que ha passat a ser un centre cultural privat. A les golfes hi han posat una sala d’assaig per practicar-hi dansa, ioga i coses d’aquestes que quan ets jove et penses que mai faràs, i que la roda et porta a fer per trobar-te i suportar-te millor. Als baixos, arreglats fa poc també, el diumenge que va seguir el dia de difunts es va estrenar com a teatret privat, com a sala d’exhibició particular, gestionada pel Club. Ja us en parlaré més avall d’aquest club.\nL’estrena es va fer amb unes ben escollides Cocanha. Les Cocanha la nit abans havien estat a l’església de Santa Maria de Siurana en el marc del festival Terrer Priorat 2019 i van aprofitar el seu pas pel Camp per fer-hi un concert de butxaca a Ca Flassada. Cocanha és una formació musical de polifonies occitanes tradicionals. Maud Herrera, Caroline Dufau i Lila Fraysse són les tres intèrprets que només amb les seves veus i picant algun objecte aconsegueixen omplir i fer ballar poliesportius a la seva Occitània. A Ca Flassada n’érem uns quants menys, potser trenta, quaranta a tot estirar. Les tres xiques són jóvens, però tenen hores de vol per poder-se posar l’auditori a la butxaca, ja estigui format per friquifolquis, intel·lectuals de comarques, o simples interessats en la cultura.\nTot i que van esforçar-se en presentar la primera cançó en català, vista la bona predisposició de la sala, la resta de presentacions van ser en occità, de manera que el públic havia de sortir de la comoditat mental per entendre l’entorn de la cançó. La qüestió és que les Cocanha parteixen de la tradicionalitat, però la passen per un sedàs contemporani perquè pugui ser deglutida per qualsevol persona amb un mínim de sensibilitat artística. Cocanha ens van cantar cançons polifòniques de mal maridades, romanços que blasmen la crueltat governativa o exaltacions de l’erotisme totes barrejades amb ritmes ballables. Finalment bisos amb les més conegudes M’an dit Martin o Dempuèi Auriac i s’acaba l’acte amb una copa de cava o got d’aigua, i cap a casa fer dutxes i biquinis.\nCocanha només fa servir l’occità per les seves cançons, una llengua que es parla en privat va servir per estrenar un model de club de cultura privat, per escollits. Com si es tractés d’una sessió de teatre de sala i alcova vuitcentista calia fer mans i mànigues per aconseguir una entrada per aquesta representació. Aquest model de club cultural s’entén com que els consumidors de cultura es programen i es paguen els espectacles dels quals volen disposar. Res de nou tampoc, als foscos anys cinquanta del segle passat Bonaventura Vallespinosa va fundar a Reus el Teatre de Cambra que programava al teatre Bartrina, i més tard, el 1979 es va crear crea l’Associació d’Espectadors de Teatre AET que programava al teatre Fortuny les millors obres del circuit professional. Amb el suposat adveniment de la democràcia es va produir el miratge que la cultura es popularitzava, però vist on estem, queda clar que van ser pampallugues.\nSense seccions de cultura als mitjans de comunicació, sense pressupostos públics mínims, i amb l’ofensiva confusió entre turisme i patrimoni, la cultura està passant a ser com una religió, com a creença, com les capelletes de visita domiciliària de la Mare de Déu. Com els “tu” del Totes les bèsties de càrrega de Pedrolo, o com “entendre” en l’ambient, la minoria interessada en cultura ens reconeixem i ens adonem que si no ens ho fem entre naltros, ningú no ho farà.\nOstres Veciana, no t'ho podies currar una mica més? Amb una mica de gràcia i sense aquesta estructura de paràgrafs estil treball de ciències del meu nebot de 10 anys.\nEnhorabona als promotors!\nFelicitats per la iniciativa, valenta , generosa i comptomesa.\nLa iniciativa molt bé, però l'article és illegible. Si us plau demano una mica més de nivell, no poseu a un assistent social a fer feina de periodista amb "nivell parvulitus".


Que es i perquè es fa servir el microciment? | Materials de construcció a Banyoles i Empuriabrava\nEl microciment, com ja diu el seu nom, es un ciment especial que esta format per 2 components. El microciment en pols i la resina liquida, que barrejats, formen una pasta que podem aplicar a tot tipus de superfícies, com terres, sostres, parets o escales. Es pot aplicar de manera artesanal a sobre de materials com el pladur, ciment, guix, plàstics… Normalment s’aplica en capes de 2 a 3mm.\nActualment, el microciment es un material que té molt bona acceptació en el sector de la construcció i la decoració, i que cada vegada, es mes utilitzat degut a la seva facilitat d’aplicació i resistència a l’aigua, humitat i altes temperatures.\nMolts decoradors el fan servir a les seves creacions ja que pot tenir diferents colors, i es pot combinar en tot tipus d’espais de manera artística, oferint altes possibilitats de personalització.\nUn altre avantatge, es que el microciment es pot aplicar ràpidament a qualsevol tipus de superfície, podent arribar fins a 30 metres quadrats per dia. Una vegada aplicat a la superfície, ja es pot fer servir només passades 4 hores. Ideal per a reformes d’espais ràpides i econòmiques.\nLa forma d’aplicació del microciment consta de varies parts. Primer haurem de netejar i reparar la superfície perquè el microciment quedi ben assegurat. A continuació es pot aplicar fibra de vidre, seguit de varies capes de microciment segons la superfície.\nFinalment, s’haurà de segellar el microciment amb una altre capa per evitar que es pugui tacar o deteriorar amb el temps, i també per aplicar-li l’acabat, que pot ser brillant, setinat o mat.\nEl microciment es un material molt nou i actual, i que segurament en un breu període de temps, encara es farà servir molt mes.


Baza Otdykha Ozero Zerkalnoe Poselok Zerkalniy Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nBaza Otdykha Ozero Zerkalnoe33 Km Primorskogo Shosse, Poselok Zerkalniy, Poselok Zerkalniy, Rússia, 188820 - Veure al mapaBé6,9Basada en153comentarisBaza Otdykha Ozero ZerkalnoeVeure més fotosVestíbulVeure més fotosVeure totes les 50 fotosMolt bona ubicació 8,2Veure al mapa8,2UbicacióParticularitats que li encantaranplatja privadaWi-Fi gratuït en totes les habitacionssaunaRestaurantsaparcament de cotxessala de jocs\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Baza Otdykha Ozero Zerkalnoe està situat idealment a Poselok Zerkalniy; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Baza Otdykha Ozero Zerkalnoe també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Poselok Zerkalniy. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal·lacions per a reunions i banquets , habitació familiar, instal.lacions de barbacoa són només algunes de les comoditats que fan que Baza Otdykha Ozero Zerkalnoe sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Platja privada, centre esportiu, sauna, esquí, pesca de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Baza Otdykha Ozero Zerkalnoe.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxeslloguer de bicicletes Fitnes i recreaciósala de jocs Coses a fer, maneres de relaxar-secentre esportiupescasaunaesquíping pong karaokeplatja privada Àpats, begudes i refrigeriinstal.lacions de barbacoaRestaurants Serveis i comoditatsbibliotecazona de fumadors Per als nenshabitació familiarParc Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantL’establiment es posarà en contacte directament amb vosaltres amb relació al pagament per avançat, que s’ha d’efectuar com a màxim 5 dies després de fer la reserva. L’establiment es reserva el dret de cancel·lar la reserva en cas que el dipòsit no s’hagi abonat. Cal que informeu el Baza Otdykha Ozero Zerkalnoe de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.Mostrar més\nAllotjaments a Poselok Zerkalniy


Bloc Empotrat: Rosaura als Plecs del Llibre.\n-Ressenya: Nosaltres dúiem aquesta del Romanticguerrer i ens va anar molt bé. Merci Lluís!!!!:\n-Material: Nosaltres hem utilitzat els estreps, Camalots del 0.5 al 2, un tascó,unes 18 cintes exprés ( si en teniu de dissipadores porteu-ne ) i quatre plaquetes recuperables.\n-Aproximació: Nosaltres l'hem fet per la Cara Sud. Hem de pujar al Coll del Musset, per fer-ho cal aparcar a la pista que va de la Vinya Nova a Can Jorba. Aparquem força a prop de Can Jorba, a l'entrada del camí que puja al Coll del Musset. Aquest te una tanca a l'entrada i està marcat amb pintura. Un cop al Coll del Musset, si no fa boira ja veurem la paret. Cal baixar al torrent del Migdia i seguir-lo de pujada. De seguida passem entre dos blocs caiguts i al cap de poc hem de prendre una traça a l'esquerra ( hi havia una fita ) que es fot a dins d'un torrent. Aquesta traça és la que ens portaria al peu de l'Aresta Arcarons. No hi hem d'acabar d'arribar, hem de deixar la traça a l'esquerra i enfilar-nos per una placa tombada en direcció a la base de la paret a la qual arribem després d'embardissar-nos uns pocs metres. El peu de via es reconeixible per tenir una alzina i es veuen els burins.\n-Via: A nosaltres ens va agradar força, més variada que la veïna Sagitari. Si ja heu fet l'Aresta Arcarons i la Sagitari repetireu tres llargs. La roca en general bona però hi trobarem el típic tramet llastrós i algun tramet de díedre on cal anar al tanto. La dificultat obligada la marca la primera tirada i deu estar a l'entorn del 6a+. La via està pràcticament equipada amb burins ( en general sans ), claus ( alguna argolla xunga ) i algun parabolt. Al segon llarg no hem fet el que marcava la ressenya, a sobre del darrer burí que marca la ressenya n'hi ha un altre ( a un metre ) que ajuda a acabar d'arribar a la reunió, no cal seguir flanqueijant.A la quarta tirada el tram del plom l'hem trampejat posant el peu a l'últim escaló de l'estrep penjat al buril de sota el plom i anant a enganxar una fissura ( sembla ser que hi entra l'Alien groc ) , d'aquí ja es trinca el clau.\nPer tant no hem traccionat del plom, suposo que aguanta. Al cim no hi ha cap reunió homologada, tant sols una arrel. Nosaltres el que hem fet és enganxar la instal.lació de ràpel i allargar-la perquè sinó amb el fregament era impossible moure les cordes ( queda al cantó oposat ).\n-Descens: Del cim fem un ràpel d'uns vint metres fins a una bretxa.Hem de continuar crestejant per l'aresta dels Plecs del Llibre, millor encordats ja que hem de grimpar un parell de ressalts de IV. Un cop acabada la grimpada trobem una instal.lació de ràpel en un arbre. Nosaltres hem seguit fins a trobar una segona instal.lació d'on hem tirat un ràpel de 30 metres a l'esquerra. D'aquí buscant el camí més evident retornem al Torrent del Migdia per sota la Cajoleta.\nPublicat per Bloc Empotrat a 15:13\nPalauenc 30 de novembre de 2012 a les 15:56\nCom mola, aquesta via és molt guapa!\nEsteu fets uns cracks!!\nBloc Empotrat 2 de desembre de 2012 a les 22:19\nPalauenc de Palau Saverdera?.\nA la cordada només n'hi havia un de crack que era el colega que es va currar el primer llarg...l'altre els llargs fàcils i de xapa a xapa,jajajaja....


19, 20 i 21 de juliol: piscina, Mas de les Gralles, Diada castellera, festa a la Masieta i Festa Major Xica | Blog d'Agnès Ferré\nDivendres 19 de juliol és el nostre aniversari de casament, 16 anys que vam iniciar aquest camí junts! I per celebrar-ho anem al vespre al Mas de les Gralles. S’hi organitza una festa amb música on avui és un tribut a Paco de Lucía. No m’entusiasma el flamenc però els dos guitarristes ens ofereixen una actuació espectacular que, compaginat amb l’entorn i la companyia, fan que sigui una gran vetllada.\nDissabte 20 de juliol és Santa Margarida i a la Bisbal era la Festa Major xica. Fa uns anys que la Societat ha recuperat aquesta festa i la Colla castellera de la Bisbal els Bous també organitzen una diada avui.\nComencem el matí i migdia a la piscina, amb dinar inclòs amb la Nina, molt recomanable!\nI a les 6 de la tarda ja som a la finestra de la Societat per gaudir de la diada castellera amb la colla local, els castellers de Mediona, els matossers de Molins de Rei i els castellers de Cornellà. Una gran diada amb molt bon ambient, gràcies colla castellera per oferir-nos-la!\nHi hem vist els següents castells:\nColla Castellera de la Bisbal, els Bous: 2d6, 3d6, 4d6 i intents del 4d7 i del P5.\nCastellers de Mediona : 5d6 amb agulla,2d6, 4d6 amb agulla i P4.\nMatossers Molins de Rei : 3d6, 2d6, P5 i P4.\nCastellers Cornellà : 3d7, 4d6amb agulla, 4d6 i dos P4.\nPel vespre anem a sopar a la Masieta, preparat pel bar de l’Esplai i després amb ball, molt animat. Gran dia!\nDiumenge 21 de juliol comencem a les 9 del matí amb les matinades del grup de grallers de la Societat, per la Festa Major Xica. I al migdia cercavila amb els gegantons Jordi i Cristina.\nDinem també a la Societat amb musclos i paella fets pel Pere i la Cristina, garantia que és molt bo!\nI per la tarda acabem els actes de la Festa Major Xica amb un espectacle de màgia amb el mag Santos Margaz, que ens fa passar una bona estona.\nGràcies a la Junta de la Societat i al grup de geganters i grallers de la Societat per oferir-nos aquest gran dia!\nAgnès FerréAl govern (2019/23), Alcaldessa, Treballem per la BisbalBisbal, castells, cultura, entitats, estiu, festa, Festa Major, gegants, Masieta, música, piscina\nDilluns 22 de juliol: formació pels nous regidors i regidores, Junta de Govern i benvinguda als nous empadronats Dijous 18 de juliol: anem al Liceu!


La Boocassina, llet d'ametla ecològica del Maestrat ⋆ Terra Golosa\nQuan es pronuncia la paraula ametla, el sentit gustatiu indueix a que ens imaginem les dents mastegant. Però aquesta no és l’única forma de consumir els nutrients que té aquest fruit sec. La llet o l’orxata d’ametla són dos maneres més de degustar el seu sabor. L’elaboració i distribució d’aquest tipus de begudes, que ja es consumia en època medieval, són part del projecte d’Isabel Albalat, denominat La Boocassina.\nLa iniciativa té com a principals objectius donar-li un valor afegit a l’ametla i posar en valor el producte de proximitat. Isabel va iniciar amb altres tres socis aquesta iniciativa ara fa uns 3 anys, i des d’aleshores ha anat experimentant i produint a demanda llet i orxata d’ametla, amb una matèria prima que fins ara adquiria a les empreses ‘trencadores’ d’ametles ubicades a Albocàsser. Ara, el seu repte, en solitari, és començar a elaborar aquesta beguda amb les ametles ecològiques de la seua pròpia collita. “La d’enguany serà la primera collita ecològica després que les terres estiguen ja certificades”, segons Isabel, qui explica que “podrà recollir uns 4.000 quilos per a poder elaborar 4.000 litres de la beguda d’ametla”.\nFins ara, Isabel s’ha dedicat a promocionar el seu producte en les diferents fires que es realitzen a les comarques de Castelló: “La gent que visitava la paradeta provava el producte i el comprava, i sí que semblava que agradava, inclús es va interessar l’Escola d’Hostaleria”, assenyala. Ara, també intentarà introduir la llet d’ametla i l’orxata a tendes i establiments de restauració. Si parlem de preferències, Isabel assegura que té més èxit “la que denominem orxata d’ametla, però es pot comercialitzar tant la llet com l’orxata”, diu. En aquest sentit, s’ha de dir que el sucre que utilitza per a elaborar la beguda més dolça també és ecològic.\n‘La Boocassina’ té les condicions necessàries per a produir el producte tant fresc com pasteuritzat, encara que l’elaboració en fresc té el condicionant d’una vida curta. No obstant, per a Isabel el més important és anar adaptant-se al mercat i així poder portar el producte directament al consumidor sense intermediaris.\nAl mateix temps, Isabel està valorant la possibilitat d’elaborar i comercialitzar massapà utilitzant la farina d’ametla que es queda després de finalitzar el procés de producció de la llet, així hi hauria un doble aprofitament del fruit i no es generen residus. Ara només falta esperar al més de setembre per a iniciar la segona part d’un projecte que creu en la sostenibilitat i l’ecologisme i que vol fer visibles les possibilitats que hi han de portar a terme iniciatives viables al món rural.\nNo Replies to "La Boocassina, llet d'ametla ecològica del Maestrat"