Mascaró de proa: d’octubre 2013\n"Jan Plata. La crida dels pirates", de Josep L. Badal\nHi ha històries que, més que pel que conten, interessen per com ho conten; que més que pel que fan els seus personatges, interessen per com són i com es relacionen. Hi ha històries que interessen més per com han estat escrites i no tant per saber què hi passa ni com acaben.\nL'autor de Jan Plata. La crida dels pirates, Josep L. Badal (Ripollet, 1966), no és un autor prou conegut encara dins les files del món literari per a joves, però la incursió que hi acaba de fer, amb aquesta novel.la, publicada per La Galera i guardonada amb el premi Josep Maria Folch i Torres, fa pensar que la seva obra, si es va consolidant, farà parlar a més d'un crític -si és que encara en queda algun- i sobretot seduirà un bon pilot de lectors joves que, cansats de tòpics i de fórmules ja massa repetides, busquen noves maneres d'assaborir un text i noves maneres de llegir i d'enfrontar-se a una història nova i diferent.\nJan Plata. La crida dels pirates és, sobretot, la història d'un nen somiador que viu amb la seva mare vora el mar. No sap res del seu pare i sempre que pregunta per ell es queda sense resposta. Tot un enigma. Però un dia tot canviarà per sempre, i començarà una aventura màgica i inesperada, un viatge iniciàtic en què coneixerà un munt de criatures i personatges... però, sobretot, coneixerà el seu pare i el valor de l'afecte i l'amistat... Es tracta d'una narració delicada, enigmàtica, poètica, atractiva, plena de sensibilitat i que, malgrat que es tracti d'una història de pirates, esdevé un cant al mar, a la navegació i al món dels somnis i de la fantasia. I un cant, és clar, a la llibertat.\nDels molts aspectes interessants que ens brinda la novel.la, voldria destacar la creació i la descripció dels personatges per la seva riquesa de detalls i la bona dosi d'imaginació que hi ha abocat el seu creador. Així és com ens presenta, per exemple, el protagonista, Jan Plata: ... encara era un nen, però va aprendre que cada vegada que surt el sol el món pot convertir-se en una meravella nova, acabada de fer com un pa tret del forn...\nA bord de "L'Estrella del Mar", el noi anirà coneixent tots els personatges del vaixell: alguns ben insòlits, d'altres ben màgics, però tots amb alguna peculiaritat remarcable, fins i tot sorprenent... Un d'ells, Isop, serà l'encarregat d'explicar-li una faula cada dia... o bé Atalanta, capaç de disparar una fletxa i després una altra, tan forta que la segona atrapava la primera i la partia en dues meitats... ... o Quits... que tenia uns enormes ulls blaus, amb els quals devorava el món, el cel sencer, les estrelles i la nit. Era poeta. Una vegada es va passar vint-i-una nits fent un poema a la lluna plena que, durant tot aquest temps, no va minvar... Un altre personatge singular: Ottis Sidaladis Sitto, que era un palíndrom i tenia dues vides. Quan Ottis dormia somiava la vida de Sitto i a l'inrevés... O l'Òscar, un mariner fantasma: la seva mort havia estat molt brusca: dues bales de canó el van travessar alhora. Anaven tant ràpides que van tenir temps d'endur-se el seu cos, però no l'esperit... Tota la novel.la és una fantàstica i molt atractiva galeria de retrats!\nAl llarg de l'obra hi ha descripcions molt sensibles, escrites amb una prosa poètica brillant: Un estel fugaç va dibuixar una llàgrima de llum sobre la lluna: breu com un vers. L'amor i la passió pel mar per part de Tros de Sabre, així és com es diu el pare del noi, és immens. En un moment donat, Tros de Sabre parla així al seu fill: ... el mar és com un llibre del qual només pots llegir una pàgina cada vegada, però una pàgina oberta a l'atzar. Si n'aprens, a poc a poc aniràs trobant el sentit d'aquesta gran història. És una feina d'anys, de vides senceres.\nEn un desenllaç càlid i feliç, després d'un viatge en vaixell, al costat del pare, el noi retorna a casa de la seva mare per tal d'enfrontar-se de nou a la seva vida normal, això sí, amb un enorme bagatge ple de records i d'experiències que l'hauran marcat ja per sempre... Una lectura recomanable, molt recomanable.\nAhir es va clausurar el V Congrés de Literatura Infantil i Juvenil Catalana\nAquest cap de setmana s'ha dut a terme al Born Centre Cultural el V Congrés de Literatura Infantil i Juvenil Catalana, convocat i patrocinat per l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC)\nEn el context actual de la commemoració del tricentenari del setge i caiguda de Barcelona, la ubicació del Congrés i el tema sobre el qual girarien els debats no podien ser altres: el Born Centre Cultural i la història i la ficció històrica per a infants i joves. Entorn d'aquest tema els organitzadors del Congrés han proposat debatre durant dos dies el passat, present i futur dels gèneres derivats de l'ús de la història com a referent fonamental.\nLes novel.les amb fons històric, dins la literatura per a joves han tingut una presència constant des dels anys seixanta del segle passat -Maria Novell, Oriol Vergés, Josep Vallverdú, Jaume Cabré...- i han pres una nova embranzida amb gran quantitat de títols, col.leccions i autors -escriptors i il.lustradors- que s'hi han especialitzat. El Congrés ha pretès, a través de les conferències i les taules rodones, fer un estat de la qüestió i plantejar els reptes de futur d'un gènere literari que, lluny dels adoctrinaments i altres missatges de tipus moralista, aconsegueixin introduir els lectors joves en la història del seu país per tal que coneixent-la els serveixi per estimar més el país.\nFotografies ©Carme Esteve/AELC\nCoordinat per Marta Luna, el Congrés ha atorgat la seva presidència a l'escriptor Oriol Vergés, prolífic escriptor de novel.les històriques, que va exposar la seva conferència inaugural amb el títol: La narració històrica per a infants i joves. Una segona conferència titulada: Història sense orígens va anar a càrrec de la doctora Teresa Duran. I a més de les conferències, quatre taules rodones constituïdes per diversos professionals de tots els camps, van debatre diversos aspectes de la presència de la història en els llibres per a joves.\nEl Congrés ha servit també per homenatjar dues persones centenàries: la recordada Aurora Diaz-Plaja que dóna nom a un premi d'articles sobre la literatura infantil i juvenil, i la degana i sortosament encara viva Joana Raspall, a qui tot el país dedica enguany, l'any del centenari, un llarg i emotiu conjunt d' homenatges.\nNo m'està bé fer-ne massa publicitat però he de dir que enguany el Premi Aurora Diaz Plaja, ha estat atorgat a aquest blog Mascaró de proa, del qual me'n sento orgullós (del Premi i del Blog).\nCinc Congressos de Literatura per a joves\nÉs la cinquena vegada que l'AELC organitza un Congrés com aquest. El primer fou celebrat a la Seu d'Urgell, el 17, 18 i 19 d'octubre de 1997. El segon va tenir lloc a Vilafranca del Penedès els dies 18, 19 i 20 de maig de 2001; el tercer Congrés es va dur a terme el novembre de 2004 a València i el quart, a Mollerussa els dies 8 i 9 de maig de l'any 2009, on es va homenatjar la figura de Josep Vallverdú. Cal dir que Vallverdú ja havia estat president d'honor dels dos primers congressos.\nLa conclusions d'aquest V Congrés\nMarta Luna, coordinadora del Congrés, va fer un resum d'algunes conclusions, remarcant però que més que conclusions havia de parlar d'idees i de reflexions que encara tenien possibilitats de desenvolupar-se més i que possiblement demanarien ser estudiades i resoltes en altres congressos.\nLa literatura per a joves és una activitat complexa que té molts protagonistes i l'encaix de tots aquests protagonistes no sempre és fàcil. Com cal explicar la història als joves? Cal que els escriptors siguin parcials o no quan expliquen i escriuen una narració de fons històric? Quins personatges històrics coneixen avui els nostres joves? Com els presentem? Quin paper hi té l'escola en tot plegat? Quins clàssics de la literatura oferim avui als joves? Cal descarregar l'escola del conjunt de tasques -entre elles la lectura- que entre tots li deleguem?\nCrec que si alguna cosa aconsegueix un Congrés de LIJ és plantejar dubtes i noves preguntes que obliguen als congressistes a reflexionar sobre quin és en definitiva el paper de la lectura avui i la responsabilitat de tots els professionals que intervenen al llarg de tot el procés. Un procés que no poden oblidar que ha d'acabar, sense dubte, per fomentar les bones lectures i crear lectors fidels que visquin la lectura com una possibilitat més per créixer i disfrutar.\nEn aquest sentit, el V Congrés de Literatura Infantil i Juvenil ha estat una oportunitat més perquè uns cent-cinquanta congressistes i professionals de tots els àmbits del llibre i de la lectura, debatessin i reflexionessin en veu alta i s'enriquissin mútuament amb les diverses aportacions. En els temps que vivim, potser per això sol ja val la pena organitzar un Congrés. Felicitats a l'Associació d'Escrptors en Llengua Catalana!\nPublicat per Josep Maria Aloy a 9:33 Cap comentari:\nNou manual d'ús de la literatura per a infants i joves en català\nGemma Lluch (Port de Sagunt, 1958), doctora en Filologia i professora de la Universitat de València i Caterina Valriu (Inca, 1960), també doctora en Filologia i professora de la Universitat de les Illes Balears ofereixen en aquest llibre una anàlisi crítica i objectiva especialment útil per als professionals de la literatura per a infants i joves.\nEl llibre, que combina l'anàlisi de textos i la revisió de la història de la literatura catalana per als joves, esdevé una eina perfecta per a ampliar la formació de mediadors i potenciar la capacitat crítica dels lectors.\nLa literatura per a infants i joves en català, publicat per Edicions Bromera, a part d'una interessant introducció, conté dos grans apartats: "La literatura per a infants i joves" i "La història de la literatura". L'obra acaba amb una àmplia Bibliografia sobre el tema.\nA la introducció les autores emmarquen l'objecte a tractar: la literatura per a infants, els seus inicis, la seva consolidació, posant un èmfasi especial al segle XIX per la seva importància en la creació d'una sèrie d'obres que esdevingueren els clàssics de la literatura per a joves... Però cal esperar -diuen- als primers anys del segle XX per poder parlar de l'inici de la literatura per a infants en català, un segle que a la resta d'Europa ja és de maduresa. En aquesta introducció les autores fan un repàs del que ha estat el segle XX a casa nostra, contemplant, alhora, les diferents situacions al Principat, al País Valencià i a les Illes.\nS'insisteix clarament que el llibre vol ser una eina per conèixer i aprofundir en la literatura per a infants i joves. Per aconseguir aquest objectiu, en la primera part, es descriu una metodologia per a l'anàlisi de narrativa, poesia, teatre i il.lustració que té com a objectiu la formació d'un docent, un mediador o un lector més crític, amb capacitat per avaluar de manera objectiva les característiques literàries i paratextuals dels llibres dirigits als lectors més joves, més enllà de les opinions subjectives.\nA la segona part, les autores revisen la història de la literatura catalana per a infants, complementada amb l'anàlisi d'algunes de les obres que les mateixes autores consideren més representatives ja per la seva vàlua, ja per l'interès que van tenir en el moment que van ser editades o per l'acceptació entre el públic.\nEl llibre constitueix una investigació sobre la lectura i sobre la literatura per a infants i joves i esdevé una ajuda inestimable per al docent d'infantil, de primària i de secundària, per als bibliotecaris. per als editors, autors o il.lustradors, sense oblidar els promotors de la lectura o els professionals de la cultura. I sense oblidar tampoc els pares, com a primers incitadors que són -o haurien de ser- en la creació d'hàbits positius davant el procés lector.\nFelicitats a les autores pel rigor en les seves afirmacions i per la claredat en les seves conclusions. No em puc estar, però, de fer-hi una observació: hi he trobat a faltar una atenció especial a un dels degans de la literatura per a joves: l'escriptor Josep Vallverdú. Crec que com a escriptor, pioner i dinamitzador, Vallverdú ha fet prou mèrits com per no passar tan desapercebut en cap assaig o estudi destinat a estudiar i a glossar la literatura per a joves d'aquest nostre país.\nInicis i finals d’història...\nAvui recupero un article que vaig publicar a la revista "Faristol" el novembre de 2001\nÉs probable que no hi hagi millor inici d’una història com el cèlebre «Hi havia una vegada...». Potser tampoc no hi ha millor final que «... i aquest conte s’ha fos». La saviesa popular sap que qualsevol inici d’una història és la porta d’entrada a un món de ficció que algú ha preparat per a qui vulgui escoltar-la o llegir-la. Els autors ho saben i s’esforcen des de les primeres frases no sols a aportar la informació necessària sobre el protagonista de la història, sobre on i quan s’esdevé l’acció i quina serà aquesta acció sinó també a crear expectatives propícies perquè el lector s’enganxi a la proposta narrativa.\nHi ha autors que opten més per donar la màxima informació d’entrada. Exemple d’això és l’inici d’ «El patró Gombau» de Josep Vallverdú: «Després de passar a frec de l’illa d’Ipsili, Gombau de Saona va deixar caure l’àncora a mitja tarda d’aquell dia de març al sector de Zeas, a la costa atenesa. I va desembarcar amb un dels seus llaguts; a terra l’esperava un criat amb una mula; així muntat, va adreçar-se tot seguit al palau del governador dels Ducats». (Pagès Editors, 2000). El lector té doncs una excel.lent informació sobre el lloc, el temps, els personatges i fins i tot pot intuir l’atmosfera i el tarannà que tindrà l’obra. El mateix podem observar en l’inici, per exemple, de L’illa del tresor de R. L. Stevenson o bé en el de Harry Potter i la pedra filosofal de J.K. Rowling.\nHi ha autors que opten per crear una expectació suggerent amb l’objectiu, és clar, d’enxampar el lector i de retenir-lo, fins i tot contra la seva voluntat. Són inicis com el de Les aventures de Tom Sawyer de Mark Twain:\n-Què s’ha fet aquest noi? em demano. Tom! (La Magrana, 1982)\nCriden molt l’atenció també inicis com el de Peter Pan i Wendy de J. M. Barrie: «Tots els nens es fan grans, tret d’un. Molt aviat descobreixen que s’han de fer grans i la manera com la Wendy ho descobrí fou aquesta: un bon dia, quan tenia dos anys...». (Barcanova, 1989). Em recorda l’inici de Catxumbo, d’en Pep Molist: «De tots els colors del meu estoig, jo en sabia el nom. De tots els colors, menys d’un. Tots eren del color d’alguna cosa que jo coneixia. Tots, menys un». (La Galera, 1999). És interessant en els dos casos veure la importància del «tret d’un» o «menys d’un». Es tracta no sols d’enxampar el lector sinó de fer-ho amb una gran economia narrativa.\nHi ha qui des de l’inici vol implicar-hi el mateix lector fent-lo còmplice de tot allò que veurà o viurà a continuació. Un exemple una mica kafkià és: «No us ho creureu, ningú que tingui dos dits de front no s’ho podria creure, però és ben cert, absolutament cert! Aquest matí, quan m’he despertat, m’he trobat que m’havia convertit en ma mare...». (Quin dia tan bèstia! de Mary Rodgers. La Magrana, 1982).\nSi l’inici té la funció d’introduir el lector en la narració, d’informar-lo i de crear-li expectatives, el final ha de saber tancar aquesta porta oberta de la manera més atractiva possible. És probable que per acabar un relat no calguin ni de bon tros les arts narratives que calen en el començament però també és cert que un bon final deixa el lector no sols satisfet sinó amb ganes de tornar-hi. En aquest sentit, hi ha finals que no s’allunyen ni de l’estil ni dels elements que l’autor ha utilitzat en començar. Un exemple és la mateixa història de la Mary Rodgers que acabem de veure: «Torneu enrera, a la primera pàgina. No sou uns lectors gaire atents. No recordeu què deia a la pàgina primera? La història comença així: No ho creureu, ningú que tingui dos dits de front no s’ho podria creure, però és ben cert, absolutament cert! -I la història acaba de la mateixa manera».\nRemetre a l’inici de la narració o bé destacar-ne algun element important que serveixi de resum o de record és la manera de fer de més d’un escriptor com el cas citat d’en Pep Molist: «És l’últim color del meu estoig del qual em faltava saber el nom. Anàvem de vacances. Plovia». No sols torna a referir-se al color que li faltava per conèixer sinó que ens recorda de manera escarida dos elements que dins de la narració han estat claus. I, per a més d’un, és un bon moment, també, per arrancar una petita rialla al lector. Per exemple a Interfase amb mosca de Joaquim Carbó o bé a Tres xacals a la ciutat de Josep Vallverdú, entre molts d’altres...\nTreballant la poesia de la Joana Raspall\nJoana Raspall (1913)\nLa poesia de la Joana Raspall ha donat, dóna i donarà molt de si. Ho hem pogut comprovar durant aquests últims anys i sobretot en l'any del centenari de la veterana poeta durant el qual multitud d'escoles i d'alumnes s'han submergit en la seva obra i s'han divertit amb els seus versos carregats de mots sensibles i rics.\nLa poesia de la Joana Raspall, més enllà del seu propi atractiu i interès, que ja hem comentat en diverses ocasions, ens permet també establir una xarxa de complicitats amb altres poetes catalans que han tractat, d'una manera o altra, els mateixos temes i ens permet comprovar les similituds, els diversos estils i tractaments i les formes diverses que han utilitzat per a expressar-los.\nSón complicitats que criden l'atenció ja que, tot i ser espontànies, transmeten unes sensacions molt similars. He recollit algunes d’aquestes complicitats. Només un tast de les moltes que hom pot espigolar en els diversos llibres de poesia infantil publicats al nostre país.\nComplicitats amb els poemes sobre bèsties\nEls poemes dedicats a alguna bestiola -ben nombrosos dins la poesia de la Joana Raspall- ens remeten, si hi parem atenció, a diversos poemaris i poetes com ara el Bestiolari de la Clara de Miquel Desclot o bé el Bestiari de Pere Quart, o el de Josep Carner, i també el de Mercè Rodoreda o amb llibres com Estimades feres de Ricard Bonmatí o el de Josep-Francesc Delgado, Endevina que endevinaràs, quin animal seràs..., com també al de la Lola Casas, Bestiari. Poemes i cançons.Tenim també el Bestiolari de Josep Vallverdú, el Bestiesari d'Enric Larreula, com també diversos poemes concrets d’un bon grapat d’escriptors (Núria Albó, Núria Albertí, Carles Cano, Josep M. Sala-Valldaura, M. José Orobitg, Joan Armangué, Marc Granell, Irene Verdú, Isabel Mingo, ...), fet que, entre altres coses, ens certifica que les bèsties són un centre d’interès molt atractiu per als lectors joves.\nCargols, gavines, ànecs i oques, tortugues, papallones...\nUn exemple claríssim: el poema Cargol treu banya, de Joana Raspall (a, Com el plomissol): Cargol, treu banya, / el cel té una lleganya, / quan li caurà, / l'hort es mullarà..., ens porta al poema, enginyós i divertit, dedicat al Cargol, de Miquel Desclot: ... la bicicleta m'ha perdut / un cargolet menut menut. / Si jo te'n dono una fulleta / ¿m'arreglaràs la bicicleta? També Joan Armangué (Un gira-sol es gira), té Cançó del cargol enamorat... i Enric Larreula (Bestiesari), el poema El cargol. També tenim el poema Cançó de cargol (Esqueixada de versos, de M. José Orobitg) i, encara, Caragol, caragol, de Marc Granell (El planeta que era blau) i, com no, El cargol, de Josep Carner (Bestiari). També el valencià Carles Cano dedica un poema a aquesta bestiola en el seu llibre Poemes sense diminutius. Hi ha, encara, El caragol, d’Irene Verdú (Poemes al jardí). Josep M. Sala-Valldaura també dedica un poemet al professor Cargol: -Què ensenya, Profe Cargol? / -A no caminar de presseta, / a fugir lluny del sol / i a dibuixar la closqueta. Tampoc no podria faltar, a casa d'un lleidatà com Josep Vallverdú: A Lleida fan un aplec / que en diuen del caragol. / -Del Caragol? Un aplec? / No m'ho crec. Finalment, Isabel Mingo (Sac de poemes) dedica un poema a Els caragols: Cintes de plata, /caminets lluents, / sembla una festa / per on passen ells!\nEl poema La gavina de la Joana (Bon dia, poesia!): la gavina/ d'ala fina /a la falda de les ones / fa ratlletes amb el bec... ens enllaça amb La gavina riallera, de Miquel Desclot, amb Marc Granell a Les Gavines i en Josep Carner al seu Bestiari... També Núria Albertí té un poema titulat Estol de gavines (Grill Grill i altres animalades).\nL'excel.lent poema L'aranya, de Joana Raspall (Versos amics): Aranya teixidora, / que teixeixes fils d'argent, / em faries una xarxa? / Jo la pararia al vent... ens fa pensar en L’aranya, de Núria Albó. També tenim L’aranya (D’il.lusió, Déu n’hi do!, de Mar Pavón), i encara l’endevinalla Teixit de forma sibil.lina (Endevina, endevinaràs, quin animal seràs, de Josep-Francesc Delgado). També trobarem una aranya al Bestiari de Josep Carner i encara el que li dedica Joana Bel (A la nit el bosc belluga). També Núria Albertí té el poema L’aranya (Grill Grill i altres animalades): Fora la terrassa / s'hi ha instal.lat / una aranya grassa / que ha fet un brodat; i Enric Larreula, al seu Bestiesari, també. Pere Quart dedica el poema, Aranya, a aquesta bestiola, en el seu Bestiari. Al Bestiari de Mercè Rodoreda trobem dos poemes que vénen a ser un diàleg entre una aranya i un mussol. Es titulen així: L’aranya al mussol i El mussol a l’aranya que pel seu nivell de llenguatge potser requereixen lectors més madurs. Per últim encara, tenim Aranya de sostre, del Bestiolari de la Clara, de Miquel Desclot: A la biga que fa tres / del sostre del dormitori, / una aranya es fa el dinar/ sense gaire rebombori...\nSi Joana Raspall té el poema Les oques (Bon dia, poesia!): ... patoses, feixugues / de dues en dues, / amb el coll alçat / sobre les pitreres / i el bec mig badat..., en Miquel Desclot té el divertit poema L'ànec i l'oca: Un ànec i una oca / damunt d'una roca / embullen la troca / i toca a qui toca... i Núria Albó, Oques i ànecs i Ricard Bonmatí, Ànec (Estimades feres): Que s'apartin les granotes! / Vola l'ànec ran del riu, / fa esquí aquàtic amb les potes / seu a l'aigua i després riu. Tenim L'ànec, d'Isabel Mingo i també, de Josep Vallverdú, on ens diu, l'ànec: ... en qüestió de rius i llacs / tinc la paella pel mànec.\nDe Joana Raspall tenim els poemes: La Tortuga (Font de versos i Concert de poesia) i La tortuga i el cargol (Bon dia, poesia!): ... que caminen a poc a poc / cap a l'hort /on, sempre que tenen fam, / es parteixen silenciosos, / una fulla d'enciam. Desclot ens ofereix una endevinalla sobre Tortuga o cargol: Una capsa que camina / sense beure gasolina. També una endevinalla de Delgado pretén fer-nos rumiar... La podem comparar amb La tortuga d'en Marc Granell (El planeta que era blau). També Josep Carner dedica un poema a aquesta bestiola al seu Bestiari: ... Jo sóc la tortuga, / em diuen poruga / perquè sempre he dut, / en joia i en pena, / aquest gran escut / damunt de l'esquena... Una altra poema titulat La tortuga Cuca, de Núria Albertí (Grill grill i altres animalades). Pere Quart escriu el poema Tortuga en el seu Bestiari i Isabel Mingo, el poema Les tortugues: ... Passet rere passet, / molt lenta, lentament, / avancen les tortugues, / busquen bon aliment. I, és clar, Ricard Bonmatí al poema Tortuga: A poc a poc / va fent matí, / arriba a un lloc: / ja pot dormir! / Amaga el cap, / i peus també!, tota ella hi cap / i passi-ho bé!\nJoana Raspall dedica un poema a El Ratpenat (Concert de poesia) i Miquel Desclot, una endevinalla a la Ratapinyada: Retall de paraigua / batent a mig aire. Trobarem també El rat-penat, de Josep Carner (Bestiari) i el de Joana Bel, Ratpenat al seu llibre A la nit el bosc belluga. Encara podem trobar el de Núria Albertí, Ratpenat, al seu llibre Grill Grill i altres animalades. També el poeta Pere Quart, en el seu Bestiari dedica un poema, Rata-pinyada, a aquest animal: Esparracada / negra i nocturna / rata-pinyada.... Ricard Bonmatí ho fa al seu llibre Estimades feres. Enric Larreula ens ofereix el poema El ratolí i la rata-pinyada\nEl rossinyol (Pinzellades en vers, de Joana Raspall) té complicitats amb el Rossinyol viatger de Desclot i amb El rossinyol de Josep Carner (Bestiari). Mercè Rodoreda, per a lectors més grans, té un excel.lent Rossinyol al seu llibre Bestiari: ... Rei de la negra congesta, / prop de l’aigua que no resta, / sóc tot jo pena punyent...\nIl.lustració de Manuel Cusachs\nLa delicadesa amb què Raspall descriu La papallona (Escaleta al vent) es correspon amb la que destil.la Miquel Desclot amb el seu poema Papallona quan diu: Papallona que revoles / per les branques del roser, / ets el pètal d'una rosa / o una ocella de paper? També és d’una bellesa excel.lent el poema de Josep Carner, Diu la papallona (Bestiari): Com a il.lusió tan bella, / cal no haver-me; fóra un crim. / Per als ulls só meravella / i, dins una mà, polsim. És una mostra de sensibilitat la que li dedica Josep M. Sala-Valldaura (Tren de paraules): -Què ensenya na Papallona? / -A pintar tot de flors, / a somiar una lluna rodona / i a passejar-hi colors; o bé la de Ricard Bonmatí (Estimades feres). Mercè Rodoreda també dedica uns excel.lents versos a aquesta bestioleta en el seu poema Papallona (del seu Bestiari). Un dels últims exemples és també el poema La papallona (del llibre Embolic de poemes, d’Isabel Mingo): Dolça papallona / que vas de flor en flor, / deixa'm mirar-te / i gaudir del teu vol... És Josep Vallverdú també qui ens ofereix una divertida escena a l'entorn d'aquesta bestiola en el poema Papallona: ... Si de cas l'empaites / i a terra no guaites, / t'entrebancaràs, / i cauràs / de nas.\nPodríem seguir... De material n'hi ha i prou. I si no és amb les bèsties pot ser amb el pas del temps, amb la natura, amb els sentiments... Només cal posar-s'hi i fer arribar a la mainada aquest estol de poesia que té el nostre país dedicada als infants. Un tresor que no podem menystenir i que cal donar a conèixer. Que tingueu sort!\n"Jan Plata. La crida dels pirates", de Josep L. Ba...\nAhir es va clausurar el V Congrés de Literatura In...\nNou manual d'ús de la literatura per a infants i j...


Cap Vermell - Entrevista a Bernat Palmer Vallespir, candidat a la presidència del CE Escolar\nEntrevista a Bernat Palmer Vallespir, candidat a la presidència del CE Escolar\nEn Bernat Palmer encapçala la\ncandidatura "Nou Escolar"\n– Què t'ha duit a aspirar a la presidència de l'Escolar?\n– A principis de l'actual temporada, un grup de companys ens vam reunir preocupats per la situació actual del club i vam parlar sobre la possibilitat de fer una directiva de cara a aquestes eleccions. Sabíem que en Toni Fajardo deixava la presidència i consideràrem que seria un bon moment per donar un aire nou al club. De fet, abans de l'inici de la present temporada ens vam oferir a Fajardo per a assumir la direcció del club i la seva resposta va ser que ell estava disposat a acabar el seu mandat, cosa que nosaltres vam entendre i vam acceptar amb total normalitat.\n– En què consisteix aquest aire nou del qual em parles?\n– En el transcurs d'aquests últims 4-5 anys, l'Escolar ha perdut la seva identitat, hem passat de tenir 13 equips federats a tenir-ne només 9, igualment a l'escoleta el nombre de nens ha baixat notablement, d'aproximadament 60 nens als actuals 21, i això, en un nucli urbà com el municipi de Capdepera, és un nombre molt baix. Ens preocupa enormement la pèrdua de la massa social àmpliament coneguda des de fa molts anys. Els diferents equips han lluitat per ascendir a les màximes categories de la competició o mantenir-les, però l'actual directiva ha decidit baixar aquests equips, per diferents motius que no compartim, ja que entenem que els èxits que s'aconsegueixen en el terreny de joc han de mantenir-se en la següent temporada.\n– Com solucionaries aquestes qüestions que planteges?\n– El primer i primordial és tenir un bon organigrama tècnic, un coordinador qualificat, preparadors físics llicenciats en INEFF que dissenyin i desenvolupin un pla de treball mensual, estructurat i planificat, sessió rere sessió d'entrenament, que tingui un resultat tant a curt com llarg termini. A partir d'aquí, hem de tenir TOTS els entrenadors titulats, que estiguin disposats a treballar conjuntament amb el coordinador i els preparadors físics, que aportin treball i esforç al club i se sentin orgullosos de treballar per a l'Escolar.\n– Tot això és qüestió de diners, i d'altra banda voleu abaixar les quotes de fitxa als jugadors. Això és possible?\n– És clar que sí. El nostre lema ho diu ben clar, "Venim a servir l'Escolar”. El club té aquest any al voltant de 70 socis, una xifra bastant pobra, nosaltres creim que un club com el nostren' ha de tenir com a mínim 300. És una barbaritat cobrar 60 euros de quota, nosaltres proposem baixar a la meitat, com a la majoria de clubs de la comarca, així mateix és cert que cal motivar la gent perquè col·labori amb el club i es facin socis, cal insistir. D'altra banda, una font d'ingressos ve de la publicitat de les tanques així com dels espònsors, i per tant també hem de treballar en aquest sentit, donat que en aquests últims anys s'han perdut bastants diners perquè no s'hi ha dedicat més temps. No es pot posar una publicitat a mitja temporada o mesos després d'haver realitzat la seva contribució. Desgraciadament, els espònsors del club no vénen sols. Així mateix, hem d'insistir en la sol·licitud de subvencions d'altres organismes, a part de l'Ajuntament, ja que ens consta que mai s'ha fet. Allò fàcil és deixar la quota de fitxes com estan ara, però nosaltres apostam per tot el contrari, una quota baixa i ajudar en la mesura que sigui possible mitjançant ingressos externs, es pot fer mitjançant revetlles, el Mercat Medieval, festes, sortejos... Hi infinitat de fonts d'ingressos, però, clar, s'ha de voler fer, s'ha d'estar atent per fer les sol·licituds pertinents en el seu moment, per poder estar en aquests esdeveniments, i això duu feina.\n– Què em pots dir del tema de la roba?\n– És qüestió d'imatge i d'identitat. Torn al d'abans, treballarem perquè quan una família pagui la quota del seu fill vegi que té un uniforme d'entrenament, un xandall per al dia dels partits, roba de joc, un entrenador titulat, uns preparadors físics a la seva disposició i una directiva que treballa perquè tot això sigui possible. En definitiva, sí volem ser un club i portar el nom de Capdepera per tot Mallorca, hem de treballar dia a dia- En els últims anys, la imatge de l'Escolar brilla per la seva absència\n– Deis que voleu tornar a ser un club de referència a la comarca. Com s'aconsegueix, això?\n– No hi ha cap secret: treball, treball i més treball. Fa 15 anys tots els equips de l'Escolar estaven en les màximes categories en el futbol base, i això es va aconseguir treballant dur i amb equips confeccionats per edat, que és la nostra intenció a nivell esportiu, sense discriminar per la seva qualitat. Ningú regala res i nosaltres no estam disposats a regalar allò que els nostres jugadors han aconseguit dins el camp, o el que és el mateix, baixar de categoria. Nosaltres apostam per una estructura forta i a partir d'aquí estam segurs que la resta vindrà sol. D'altra banda, caldrà revisar i adaptar les normes de disciplina del club a les circumstàncies actuals del món del futbol.\n– No m'has parlat del primer equip...\n– És la imatge del Club al màxim nivell. Els jugadors han de tenir com a meta poder jugar en l'equip amateur. Tornam una altra vegada a la qüestió d'identitat i a la il·lusió. Hem de trobar la seva motivació, l'equip ha d'estar en el lloc que esportivament es mereix, i creiem que actualment seria la Preferent. Hem de cuidar i entendre els jugadors que estudien fora i no per això deixar-los de banda. Comptam amb un entrenador que específicament es desplaçaria a Palma per a realitzar els seus entrenaments. El jugador del primer equip hauria de sentir-se il·lusionat i sobre tot valorat, i al mateix temps s'hauria de convertir en un referent per als més petits.\n– Què ens dius, de l'altra candidatura?\n– El primer lloc pensàrem en ells, cosa que ells no han fet amb nosaltres. Els hem convidat per treballar junts, creiem que amb les dues candidatures unides la feina seria més suportable per a tots.\n– Alguna cosa més a afegir?\n– Volia donar les gràcies, en nom meu i el dels meus companys, a totes les persones i entitats que de forma anònima col·laboren amb el nostre projecte, mantenint la il·lusió perquè es pugui dur a terme.


El noi que va caure d'una grua va dir que anava a fer un volt - Diari de Girona\nEl noi que va caure d'una grua va dir que anava a fer un volt\nlloret de mar | acn 30.08.2014 | 00:00\nEl noi que va caure d'una grua va dir que anava a fer un volt ACN\nEl noi que va caure de dalt d'una grua de Lloret de Mar aquest dijous havia dit als seus amics que anava a fer un volt i es va colar tot sol a l'obra. Els fets van passar cap a tres quarts de sis de la tarda a una obra d'unes cases adossades situades a la plaça Adolf Sisquella, a Fenals. Els operaris no van sentir cap soroll ni van veure ningú entrar a l'obra -que està tota rodejada per tanques i tancada amb clau- i, directament, es van trobar el jove ja sense vida als peus de la grua, d'uns 25 metres d'alçada. El jove, un croat de 17 anys, estava passant uns dies a un hotel del centre de la població amb familiars i amics i tenien previst marxar ?diumenge. Els Mossos desconeixen encara les causes de l'accident.\nAixí, els Mossos d'Esquadra continuen amb la investigació per esclarir què va dur aquest noi a pujar dalt la grua d'aquesta obra. El noi, que s'allotjava amb familiars i amics a un hotel del centre de Lloret, va dir que anava a fer un volt i va marxar tot sol. Ningú sabia on havia anat ni quines intencions tenia.\nEn el moment de l'incident, hi havia diversos operaris treballant a l'obra. Aquests han relatat que no van sentir cap soroll i que no van detectar que ningú entrés dins el recinte. Per això, de cop i per sorpresa, quan van acostar-se a la grua van descobrir que al peu hi havia el cos sense vida d'un noi.\nVan ser aquests treballadors qui van alertar els equips d'emergència. El SEM va activar un helicòpter medicalitzat i una ambulància, però no es va poder fer res per salvar la vida del jove, que va morir a causa del fort impacte. El jove va caure d'una alçada de 25 metres.


Alternativa: «Relaxar d’aquesta manera les mesures sembla una mesura per a contagiar els alumnes»\nEl sindicat Alternativa ha expressat preocupació per la tornada a l’escola aquest dilluns i han remarcat que les autoritats sanitàries i escolars «proposen mesures que no es poden complir».\n«Si bé la millor manera (potser l’única) d’ensenyar és la presencial, les Autoritats sanitàries i educatives haurien d’haver apostat per prendre mesures que protegissin la salut del conjunt de la comunitat educativa», han remarcat.\nA més, han explicat que tot i que s’han reforçat algunes mesures sanitàries, augmentar la distància de seguretat a 1’5m a 3r i 4t d’ESO (fins ara era d’1’2m) sempre que sigui possible, són «clarament insuficients per la manca d’espais que reitaradament venim denunciant».\nEls protocols s’han flexibilitzat per a Educació Infantil (ja no es posarà en quarantena un grup fins que hi hagi 5 casos) que, veient la situació, per a Alternativa «sembla una estratègia per a contagiar els alumnes». A Secundària, els alumnes vacunats no hauran de fer quarantena preventiva, no així els no vacunats.\nEl Govern, en una carta enviada als centres recomana l’ús de màscares FFP2 i la correcta ventilació dels espais on es duguin a terme les classes «sense tenir en compte les baixes temperatures d’aquests mesos que han de venir».\nEn un altre aspecte, «els permisos per a tenir cura de fills confinats continuaran sense retribuïr com ja vam denunciar el passat mes de desembre», han destacat.\nA més, denuncien que les informacions han «arribat a darrera hora i, per tant, no s’ha pogut preveure com serà la nova situació fins que s’hi han trobat».\nL’alternativa a tot això, remarquen, és «reduir els grups i mantenir distàncies en tot moment, però per a això cal augmentar la plantilla de docents significativament, cosa que per motius pressupostaris no es podrà dur a terme».\nEls alumnes? I es mestres, i els pares dels alumnes, i els familiars dels alumnes... i augmenatar la pressió sanitària... etc.\nAmb quina part del cos pensen? Potser que amb el cul?


Les conductes suïcides entre adolescents augmenten un 30 %\nEl Consell Assessor de Salut Mental i Addicions demana posar l'accent en la salut mental, ara que la pandèmia remet\nGuillem Martínez | dilluns, 18 d'octubre del 2021, a les 13.01\nLa pandèmia de la covid-19 ha tingut un fort impacte en la salut mental de la població, especialment entre els adolescents. De fet, el president del Consell Assessor de Salut Mental i Addicions, Joan Vegué, ha explicat que han detectat un increment entre un 20 i un 30 % de les conductes suïcides en menors d’edat. Això, però, no ha suposat un augment dels suïcidis.\nVegué ha posat aquesta xifra d’exemple de la importància de posar l’èmfasi en la salut mental, ara que la pandèmia comença a remetre. De fet, tant és així que el Centre per a la Integració de la Medicina i les Tecnologies Innovadores (el CIMTI) ha decidit centrar el seu repte d’enguany en la salut mental.\n“Quan un jove truca al Telèfon de Prevenció del Suïcidi és perquè no vol morir”\nEl Telèfon de l’Esperança i de Prevenció del Suïcidi es compementen amb una línia de WhatsApp per als més joves\nSolucions innovadores i tecnològiques per a la prevenció en menors\nEl director del CIMTI, Manel Balsells, ha explicat en una roda de premsa conjunta amb el conseller de Salut, Josep Maria Argimon, que el repte consisteix en una crida a emprenedors, “start-ups”, empreses del sector de la salut i centres de recerca, entre d’altres, perquè els facin arribar projectes d’innovació amb solucions tecnològiques i organitzatives per la prevenció i cribratge de casos de salut mental en infància i adolescència i, també, en gent gran.\nDe totes les propostes que es rebin se n’escolliran cinc, les que tinguin més possiblitats de ser implantades en el sistema i que tinguin un impacte social. Els projectes guanyadors rebran l’acompanyament del CIMTI per trobar finançament i seran incorporades al sistema. “Busquem propostes que al final del camí es puguin aplicar al sistema i tranformar-lo”, ha explicat Balsells.\nLa pandèmia ha empitjorat la salut física i mental dels treballadors\n— adolescència — covid — infància — salut mental


Les clavegueres del PSC La República\nÉs cert que a l’oasi català existeix un pacte no escrit que evita fer mala sang d’aquells càrrecs polítics imputats o perseguits per la justícia. La màxima ‘cadascú es renta […]\nÉs cert que a l’oasi català existeix un pacte no escrit que evita fer mala sang d’aquells càrrecs polítics imputats o perseguits per la justícia. La màxima ‘cadascú es renta la roba a casa seva’ funciona, sobretot quan l’exposició pública de les misèries de cada partit només fa que malmetre la imatge que la societat té dels polítics. Només així s’entén que no s’hagi fet més sang dels diversos imputats d’Unió, només així s’entén el silenci al voltant de la maragallada del 3%, només així s’entenen les reticències a l’Oficina Antifrau proposada per Esquerra.\nTot i això, l’enorme operació de maquillatge que ha orquestrat l’aparell del PSC per amagar que un dels seus càrrecs havia estat detingut durant una operació antiterrorista mereix trencar el mutisme polític i dedicar-hi una mica d’atenció. Si no fos per la tasca del Setmanari la Directa, a dia d’avui ningú sabria que el secretari de la Comissió Executiva del PSC a Ciutat Vella, Abdul Razzaq Sadiq, va ser detingut per Garzón per una suposada vinculació a una cèl·lula terrorista d’Al Qaeda.\nL’escàndol comença ben lluny del carrer Nicaragua, concretament al Ministeri de l’Interior. Després de la detenció, que d’airejar-se tenia tots els punts per esdevenir una bomba informativa, algun funcionari ben adoctrinat del Ministeri deuria seguir les consignes urgents dictades des de Barcelona i va capgirar l’ordre dels cognoms d’Abdul Razzaq Sadiq, el socialista detingut al Raval en l’operació contra el terrorisme islamista. L’error no és casual, ja que els cognoms de Razzaq Sadiq, secretari de la Comissió Executiva del PSC a Ciutat Vella, apareixien correctament als diversos informes policials, i només és a partir de les notes d’Interior que Razzaq Sadiq passa a ser Sadiq Razzaq. Els cognoms de la resta de detinguts no reben cap alteració.\nPerò la bola és més grossa, i tant bon punt es va destapar la notícia aquest dimarts, els socialistes van córrer a esborrar qualsevol rastre d’Abdul Razzaq Sadiq al seu lloc web. Fins la setmana passada a socialistes.cat només hi havia una entrada amb el nom de Razzaq Sadiq, concretament a la notícia que informava dels nomenaments de càrrecs a Ciutat Vella, una nota publicada el novembre passat. Ara, però, a la mateixa nota no hi ha ni rastre d’Abdul Razzaq Sadiq. Com si mai hagués estat secretari, com si mai l’haguessin escollit. Talment com si reescrivissin la història a l’estil del ‘1984’ de George Orwell. Sort de Google, que a la seva còpia en memòria ens permet veure la notícia original tal com es va publicar al novembre, abans que la modifiquessin aquest dimarts. Gràcies a Google podem llegir el comunicat original que, com no podria ser d’una altra manera, compta amb la presència d’Abdul Razzaq Sadiq com a secretari.


Comportament animal/Hipòtesi dels Quatre Perquès - Viquillibres\nComportament animal/Hipòtesi dels Quatre Perquès\nA la dècada de 1960, Niko Tinbergen va proposar una modificació de la teoria de la causalitat d'Aristòtil, per tal de ser aplicada a l'estudi global del comportament animal. Aquesta hipòtesi ha esdevingut un marc principal per diferents disciplines del comportament, com l'etologia o la sociobiologia. Es basa en qüestionar-se els comportaments observables en base a quatre causes:\nCauses pròximes: Les causes pròximes són totes aquelles que permeten el desenvolupament del comportament. Són causes pròximes, per exemple, l'estructura del sistema nerviós de l'animal (que permet, entre d'altres, l'execució d'instints), les hormones que presenta, i la presència d'estímuls.\nCauses últimes: correspon a la causa final aristotèlica, i s'ha d'observar des d'una òptica darwinista. Les finalitats que persegueix l'execució del comportament són, en el fons, passos necessaris perquè l'individu se sotmeti favorablement a la selecció natural. De fet, d'entre totes les teories científiques, l'evolució a través de la selecció natural és la única que explica amb solidesa l'aparició de comportaments "ben dissenyats", comportaments que sense aquesta "causa última" no tindrien cap mena de sentit. Per exemple, i com més endavant exposarem, la migració anual dels ocells no s'explica convincentment degut a un coneixement per part d'aquests de terres amb més aliment; només s'explica de forma plausible a través de llargues exposicions de les espècies a la selecció natural.\nCauses filogenètiques: són aquelles que es poden observar als organismes emparentats, i que acoten les possibilitats del comportament. La naturalesa de les diferències entre individus, de la mateixa forma que permet l'evolució, en limita els canvis radicals en un breu període de temps. Les característiques preexistents seran la base sobre la qual es desenvoluparan les noves característiques, i només desapareixeran amb el temps si així s'aconsegueix una major eficiència. El fet que les diferents formes en què s'expressa el comportament comparteixin, per exemple, l'estructura del sistema nerviós, fa que no siguin completament independents. És possible que un comportament ancestral ja no tingui utilitat, que es vegi reduïda o bé que sigui negatiu per a l'individu, però que no desaparegui perquè, si ho fes, interferiria amb altres comportaments aportant més problemes que solucions. Així doncs, la filogènia ens mostra la retenció de certs caràcters al llarg de l'evolució, interferint junt amb d'altres processos a la fita del disseny òptim.\nPer a més informació, vegeu : w:en:Tinbergen's four questions\n↑ Mayr 2001:140-143; Buss et al. 1998\nObtingut de «https://ca.wikibooks.org/w/index.php?title=Comportament_animal/Hipòtesi_dels_Quatre_Perquès&oldid=39458»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 nov 2014 a les 16:15.


Terrassa es mobilitza per defensar unes pensions dignes - Created by Redacció malarrassa - In category: Destacats, Moviments socials, Política / Societat - Tagged with: CCOO, iaioflautes, Marea Pensionista, Moviment per unes pensions dignes, pensions, sistema públic, UGT - malarrassa - El periòdic independent i gratuït de Terrassa\nYou are here: Home / Destacats / Moviments socials / Política / Societat / Terrassa es mobilitza per defensar unes pensions dignes\nEl Moviment Per unes Pensions Dignes vol que tothom s’hi sumi a lluitar per aquest dret bàsic, el qual va perdent cada cop més poder adquisitiu per a més de cinc milions de persones a l’Estat.\nDes de la plataforma creada es convoca cada primer dilluns de mes a una concentració, i exigirà a l’Ajuntament que es posicioni per garantir unes pensions públiques i dignes.\nCom un moviment de força que s’està impulsant arreu de l’Estat, també a Terrassa es vol empènyer per contrarrestar l’atac a les pensions públiques. Per això, avui dilluns unes 300 persones han acudit a la crida a concentrar-se al Raval per reivindicar i mobilitzar-se per unes pensions dignes.\nTot prové d’una concentració espontània que va tenir lloc el passat 15 de gener, i una reunió amb representats de la Marea Pensionista, Iaioflautes, els sindicats CCOO i UGT i altres agents, que varen convocar aquesta assemblea d’avui, a través d’una plataforma que han anomenat Moviment Per unes Pensions Dignes, davant la «mala llet que ens provoca un augment del 0,25%» de les pensions, anunciava Pepe Ruíz. «Som molts i moltes que volem unes pensions dignes, i no ens creiem els arguments de que no hi ha suficients diners, o de que hem d’allargar l’edat de vida laboral», sentenciava aquest històric activista i líder veïnal.\nEntre les diverses intervencions que s’han succeït en aquesta «assemblea», com han anomenat a la trobada els organitzadors de la mateixa, l’advocat Plácido Lordan – «sóc un pensionista més com vosaltres, i no pertanyo a cap grup o sindicat» – ha manifestat que «no podem quedar-nos quiets i sords davant el que està passant». En la seva opinió, «el sistema públic de pensions és un bon sistema, el que han de fer és crear més llocs de treball, amb sous raonables i que així augmentin les cotitzacions.»\nDurant l’assemblea no s’han estalviat crítiques al govern central del PP. «Qui incompleix l’article 50 de la Constitució, que diu que els poders públics han de garantir unes pensions adequades a la gent gran?». Un dels arguments compartits pels presentes, és la intenció de potenciar que la gent es faci pensions privades a través de la banca. «A qui volen enganyar? Som jubilats, no tontos!».\n«Hem de lluitar pels drets dels nostres fills i néts»\nJosep Guinot, de la Plataforma Unitària de Gent Gran, ha afirmat que després de quatre anys en què les pensions s’apugen un 0,25%, «calculem que hem perdut un 30% de poder adquisitiu». En la mateixa línia, El Manel Tórtola Tetetato, de la Marea Pensionista de Terrassa, ha destacat el dèficit que han provocat en la caixa de les pensions, la qual s’havia creat amb el Pacte de Toledo. «Ja amb el govern de Zapatero es van endur 14.000 milions que mai no han tornat», afirmava. «Pretenen que ens ho empassem tot, i que anem a la banca a obrir-nos pensions privades!», ha denunciat de nou.\nMoltes dones també hi eren presents, i ha estat cridades a sumar-s’hi a les mobilitzacions donat són les més afectades. «Cobrem per sota dels pensionistes homes, i això no ho podem permetre, ha destacat la Isabel. La Gabriela també ha recordat: «Rajoy ha gastat 66.000 euros i ens hem quedat sense fons a la guardiola de les pensions». Entre altres dades proporcionades: de 5 milions de pensionistes a l’Estat, 1,9 milions reben menys de 600 euros al mes com a paga.\nConcentració cada primer dilluns de mes\nTambé han intervingut membres de la Plataforma en Defensa de la Sanitat, que criden a mobilitzar-se també el proper dijous en una marxa que comença a la Mútua, així com dels Iaioflautes de Terrassa. En Josep Lluís Charles ha indicat les principals reivindicacions del col·lectiu: que s’apugin les pensions en funció de l’IPC “tal com marca el Pacte de Toledo”, que es compensin les pujades amb els pressupostos de l’Estat, i la negativa a la nova Llei de Pensions que el govern central està tramant.\nCom que la batalla es preveu llarga i es pretén sumar el màxim de persones a aquesta lluita, un altre dels acords és que cada primer dilluns de mes, a les 11 hores, hi tingui lloc una concentració, al mateix Raval, per fer un seguiment de les exigències plantejades i per no aturar la lluita per les pensions dignes. La propera trobada, el matí del 5 de febrer.\nD’altra banda, una comissió creada a l’efecte ha anunciat una trobada, tot seguit en acabar la concentració, amb l’alcalde Alfredo Vega, per transmetre-li aquestes demandes, i de passada plantejar l’entrada una moció al ple municipal, per tal que els grups municipals del consistori es posicionin en favor d’unes pensions dignes.


La Meva F700GS | Motoristes.cat\nData d'inici 30 Ago 2017\nbmw bmw 700 f700gs les nostres motos presentacions\nAbans de la F700, tenia la R1200GS, però per la meva talla era massa gran i en moltes ocasions em penalitzava per fer maniobres simples com donar la volta, amb la 700, tot i que realment es 800, estic molt content, aquesta moto uneix la capacitat d'anar per on vulguis amb una potència justa i necessària, que em permet fer viatges amb dos persones tres maletes sense tenir que pensar en res més.\nEl Seu consum és molt baix en condicions normals de conducció està per sota dels 4 litres, amb un dipòsit pots arribar a fer 400 quilòmetres tranquil·lament, és una moto que em permet arribar bé el terra amb un pes relativament lleuger i amb els extres que vaig agafar el comprar-la fa que em trobi molt còmode circulant amb ella, em facilita molta informació durant els viatges llargs, com la pressió dels neumàtics, el consum mig, la velocitat mitja, la temperatura exterior, etc\nTambé porta el sistema de just de la suspensió del darrere (ESA) en quant a hidràulic, la precarga es pot fer amb un pom sense eines i la regulació del hidràulic des del manillar amb un botó,no cal ni parar la motocicleta, ho pots fe en marxa, té tres modes de conducció esport confort i normal en tots ells la diferència es nota.\nTambé porta l'ABS i el control de tracció els dos es poden desconnectar des del manillar de de la pinya de comandaments de l'esquerra, això va bé si penses fer algo de pista de muntanya.\nTambé porto instal·lats els punys calefactables tenen dos modes de funcionament, 50% i 100%.\nA l'hivern li poso les Manyoples i juntament amb els punys no hi ha fred que es resisteixi, de fet porto uns guants prims i d'aquesta manera no perdo tacte a les mans.\nAra com ara, estic molt satisfet d'ella, no m'ha donat problemes, només satisfaccions, així que la puc recomanar a tothom sense problemes, és la moto més equilibrada de totes les que he tingut, que son unes quantes ja.\nDoncs res, si teniu dubtes o curiositats, pregunteu\nHola Dani! Moltíssimes gràcies per presentar-nos d'una manera tant completa la teva moto. És fantàstic conèixer de primera mà les impressions dels propietaris sobre les seves motos, i més encara si en el teu cas ja venies de la germana més gran de la família GS de BMW.\nSe'ns dubte vas escollir la opció correcte decantant-te per la 700 (800 com bé comentes). I és que erròniament sovint pensem que una moto com més gran i potent és, millor ens va, quan en realitat depèn més aviat del que busquem i del que ens ofereix una moto el que determinarà quina és l'opció correcte.\nEt seguirem d'aprop a l'Instagram ja que aquesta moto promet moltes aventures al teu costat. Aqui estarem encantats de llegir-les i compartir-les!\nPer cert, impressionants les fotografies! Es nota que la gaudeixes\ntot el que puc la gaudeixo, la GS1200 m'encanta, que quedi clar, però pel que faig i la meva talla (1'68) aquesta la porto com vull i no es la moto la que em porta a mi, que es el que em passava amb la 1200.


Andorra ja té més de 78.000 habitants - Poble Andorrà\nAndorra ja té més de 78.000 habitants\nS'ha produït un increment de la població del 0,8% respecte a l'any passat\nEn data 30 de novembre del 2020, la població resident al Principat d’Andorra ascendeix a 78.072 persones, el que suposa un augment del +0,8% (+615 persones) respecte al 30 de novembre del 2019, informa aquest divendres el departament d’Estadística. Aquest creixement es concentra principalment a les parròquies de la Massana (+206 residents, +2,0%), Canillo (+171 residents, +4,0%) i Andorra la Vella (+120 residents, +0,5%). Les parròquies que menys han crescut han estat Encamp (+72 residents, +0,6%), Ordino (+71 residents, +1,4%) i Sant Julià de Lòria (+38 residents, +0,4%). Escaldes-Engordany perd 63 residents (-0,4%).\nAndorra i Catalunya esperen vols xàrter aquest hivern


els veterans troben una pau duradora després de realitzar aquests viatges gratuïts a la natura durant mesos - Totes Les Novetats\nAmb innombrables membres dels ex-serveis nord-americans que lluiten per reajustar-se a la vida civil després del seu desplegament, cada vegada hi ha més veterans que troben èxit sense precedents en formes alternatives de rehabilitació i teràpia.\nExpedicions guerreres és una organització sense ànim de lucre que ha demostrat ser un tractament eficaç per als veterans que pateixen de TEPT. L’organització ajuda els veterans a superar el seu trauma enviant-los a excursions a la natura a llarg termini de dos a sis mesos.\nL'organització benèfica, que també proporciona tot l'equipament i subministraments necessaris per als viatges, sol ajudar de 30 a 40 veterans cada any amb prop de 10 expedicions diferents, totes facilitades sense cap cost per als veterinaris.\nEl recent recorregut de 53 dies de l’organització per Carolina del Nord és la primera vegada que Warrior Expeditions incorpora el rem, la bicicleta i el senderisme en una de les seves excursions.\nRELACIONATS: Amb la teràpia de flotació que s’utilitza com a tractament ptsd pioner, la clínica ha donat 3.000 sessions gratuïtes a veterans\nEl veterà del Cos de Marines, Sean Gobin, es va inspirar en el llançament de l'organització benèfica després de tornar als Estats Units el 2012 després de diversos desplegaments de combat a l'Iraq i l'Afganistan. Després va trobar la pau i la curació recorrent els 2.185 quilòmetres del camí dels Apalatxes i sabia que volia compartir l’experiència amb altres veterans com ell.\nNo falten proves sobre com pot passar temps a la natura incidir positivament en la salut física i mental . Per als veterans que participen a les sortides de Warrior Expedition, aquests avantatges terapèutics també es complementen amb els avantatges de exercici , meditació , i dormint a l’aire lliure .\nAra, des que la Cambra de Representants dels Estats Units va aprovar HR 2359, dirigint el Departament d'Afers dels Veterans a estudiar serveis de salut alternatius que podrien cobrir-se a través de l'Administració sanitària dels veterans, aviat cada vegada més veterans com Gobin podrien experimentar els mateixos efectes transformadors de la natura a en lloc de medicaments amb recepta.\n(VEUREel curtmetratge Freehink a les expedicions següents) -Foto de Pensament lliure\nDoneu una bona notícia als vostres amics compartint-la amb els vostres amics a les xarxes socials ...\nEspectacle de Llums amb 300 drons sorprèn a la multitud al Centre Espacial de la NASA celebrant el 50è aniversari de l’aterratge de la Lluna –Vídeo\nAprovat per a la venda de cor artificial més avançat a Europa, que genera esperances per als qui esperen trasplantaments\nCicles estudiantils a tot el Canadà per donar suport al tema tabú: Mort amb dignitat\nLa Universitat de Tòquio descobreix una solució als problemes de la producció de combustible d’hidrogen: utilitzeu l’òxid\nCom curar-se de la por\nDesprés que els veïns van córrer per salvar la vida d’un home, va posar un cartell per agrair-los el final feliç


La Policia Local porta els deures a les cases dels escolars\nAmb l'objectiu que cap alumne ni cap alumna es quede desconnectat a causa del tancament de les aules pel COVID-19, des de la Policia Local d'Ondara s'està repartint dossiers de deures i tasques escolars a una vintena de famílies d'Ondara. Els deures es porten directament als domicilis per part de les patrulles de la Policia Local. El repartiment s'està realitzant per a aquelles famílies que no disposen d'accés a Internet o tenen especials dificultats per al maneig de les TIC, així com per a alumnat amb necessitats especials. Aquesta mesura va dirigida a l'alumnat del Primària del CEIP Sanchis Guarner principalment, encara que s'ha inclòs també a algunes famílies que, a més, tenen algun fill o filla en l'etapa infantil (Col·legi de Les Marjals) amb les mateixes dificultats per a accedir al material online.\nEs tracta d'una mesura que ha impulsat el professorat del CEIP Sanchis Guarner i la Regidoria d'Educació de l'Ajuntament d'Ondara, dirigida per Mar Chesa, i que s'està duent a terme gràcies a la implicació del Gabinet Psicopedagògic Municipal, a través de la seu responsable Chelo Castellano. En primer lloc, els professors han detectat en les seues tutories quines són les famílies que s'han quedat fora del sistema per estar sense accés a internet; o que tenen especials dificultats per al maneig de les TIC, així com l'alumnat que té, a més, necessitats especials. En total, es tracta de vint famílies d'Ondara. Els professorat prepara dossiers amb les tasques per a aquest alumnat, i des del Gabinet Psicopedagògic Municipal s'imprimeix el material en l'Ajuntament d'Ondara. Llavors, s'entrega a la Policia Local per a que els agents porten els dossiers als alumnes, directament als seus domicilis.\nEl repartiment va començar el divendres de la setmana passada i continuarà en aquesta. El material s'ha planificat amb la duració d'un mes, i per al pròxim mes de juny es tornarà a realitzar el repartiment.


REFUGI EN CONCERT - Teatre de Sant Hipòlit de Voltregà\nREFUGI EN CONCERT\nDes de finals de l’any 2006 en Joan Reig (bateria d’Els Pets i dels Mesclat) defensa com a cantant el projecte REFUGI acompanyat pel pianista Joan-Pau Chaves, el bateria Pep Solà i el Dani Peña al contrabaix.\nDurant aquests anys han portat l’excel·lent repertori de la Nova Cançó (Llach, Serrat, M. Del Mar Bonet, Pau Riba, Ovidi Montllor, Pi de la Serra, Raimon, Sisa i molts altres) per molts escenaris de tot el país.\nAra ens presenten una revisió del mític disc de LLUÍS LLACH “VIATGE A ÍTACA” de l’any 1975, un dels treballs més rellevants i significatius de la història de la música catalana.\nEspectacle emmarcat als actes del Voltracat, Art i Tradició Catalana\nENTRADA GRATUITA! ENS VEIEM A LA PISTA!!\nPàrquing de la Pista de Sant Hipòlit de Voltregà\n2019-05-31 22:00 2019-05-31 00:00 Europe/Andorra REFUGI EN CONCERT REGUGI EN CONCERT al Pàrquing de la Pista de Sant Hipòlit Pàrquing de la Pista de Sant Hipòlit de Voltregà Teatre de Sant Hipòlit de Voltregà


Apartments Nada Pag Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAl visitar Pag, vosté es sentirà com a casa a Apartments Nada, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartments Nada és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos habitació familiar, servei de bugaderia.\nL'ambient de Apartments Nada es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera, forn microones són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Apartments Nada és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Pag.


Restauració de cartró per a catifa, guaix de molt gran format |Rita Udina. Conservació i restauració d'obra gràfica\nObjecte: Cartró per a catifa. Es tracta d’un dibuix preparatori de gran format a guaix sobre paper. Mesura 190 x 55 cm.\nDanys: Ondulació, estrips molt importants, cintes autoadhesives al revers, restes de cola a l’anvers, capa pictòrica pulverulenta, brutícia superficial.\nTractament de restauració: Neteja en sec, consolidació i laminació (reforç pel revers en paper japó, washi). Aplanat, retoc de les llacunes (reintegració “estètica”). Llegeix l’ENTRADA sobre aquest projecte si t’has quedat amb ganes de més.\n↑Foto de l’abans (a dalt): Pep Soler, la de després Rita Udina.\nEl vídeo té subtítols en català, s’activen fent clic a la icona en forma de cargol -“configuració”-, a sota, a la dreta).


Un 36% dels carrers de Rubí són inaccessibles\nUna vorera de Rubí amb un pas de vianant inaccessible. FOTO: Redacció\nL'Ajuntament analitza voreres, trams de carrers i edificis municipals per dur a terme un pla d'actuació que costaria 7 milions d'euros\nper Redacció Rubí. 18 d’octubre de 2021 12:58\nMillorar l’accessibilitat dels carrers de Rubí i facilitar la vida a persones amb diferents graus de discapacitat és un dels reptes pendents de la ciutat.\nEn aquest sentit, l'Ajuntament de Rubí ha analitzat l’estat actual de més de 2.000 trams de carrers, la seva tipologia, pendent, amplada de pas lliure, guals de vianants i el nivell d’accessibilitat. La conclusió és que un 36,79% són inaccessibles, i un 30,73% també ho són, però són convertibles. De la resta, un 7,25% dels trams són accessibles segons l’Ordre VIV/561; un 11,24% estan adaptats segons el Codi d’accessibilitat; i un 13,99% es consideren accessibles, si no fos pel pendent excessiu que presenten.\nTots aquests nivells d'accessibilitat millorarien en cas de portar-se a terme les propostes d’intervenció que recull el Pla de mobilitat urbana sostenible en 370 trams de carrers. En cas d'executar-se aquest pla, aprovat en el 2020, no hi hauria cap tram inaccessible, a excepció d'un 24,75%, que es considerarien accessibles si no fos pel pendent excessiu.\nEn el cas de la via pública, el Pla d’accessibilitat planteja com a actuacions prioritàries ampliar la xarxa per a vianants, especialment a la zona centre, mitjançant la plataforma única; i realitzar actuacions de millora d’accessibilitat en eixos de connexió entre barris.\nEl cost estimat d’aquestes actuacions ascendeix a prop de 7 milions d’euros. Ara, l’Ajuntament haurà d’analitzar detalladament cada proposta concreta, que tenen un caràcter orientatiu.


Encontre especial entre els germans Llopis Giménez | Club Bàsquet Genovés · Club Bàsquet Genovés\nEncontre especial entre els germans Llopis Giménez\nCategories: Sèniors Etiquetas: Jose Llopis, Resum - Crònica, Jesús Llopis\nLa setmana passada va tindre lloc al nostre pavelló del Genovés un d'eixos encontres especials sobretot per als protagonistes però també per a tota la gent que els estima, i és que resulta que els germans Llopis Giménez, Jose i Jesús s'enfrontaven en partit oficial de lliga.\nPer una banda Jose Llopis Giménez, jugador del CBG Sénior Zonal i per l'altra Jesús Llopis Giménez, el que fóra durant bastants temporades, malgrat la seua joventut, base del primer equip, i que va decidir penjar les botes momentàneament la temporada passada. El seu nou equip, EB L'Olleria qui en diverses ocasions insistiren (i qui no?) en contractar-lo per a jugar, finalment aconseguí l'ansiat sí de Jesús el passat Nadal:\nJesús: Al principi de temporada l'entrenador de l'Olleria, Adolfo, ja m'ho va comentar, però jo no volia juga. Despres en Nadal m'ho va tornar a dir i jo sabia que encara quedava per jugar un CBG - Olleria, en el pepsi center, I no vaig poder declinar l'oferta jajaja. La motivació de jugar contra els amics i sobretot contra Antoni i contra Jose.\nAixí doncs una nova etapa de Jesús com a jugador i primera en la que no juga defensant els colors del Genovés. Des d'ací li desitgem el millor per a ell i per al seu nou club, l'Escola de Bàsquet Olleria.\nPer suposat, també volíem saber com va ser l'encontre i com ho va viure l'altre germà, el gran Jose Llopis, actual entrenador del Genovés Aleví Zonal:\nJose: El partit estava prou igualat. La primera part vam anar davant en el marcaor, entre 4 i 8 punts davant crec, pero al final del 2on quart ens vam desinflar un poc i vam acabar perdent d'un punt al descans.\nL'eixida del tercer quart va ser roin i ens van agarrar un avantatge considerable, no recorde de quant, pero el meu germa va estar encertat en linea de tres, cosa que nosaltres no. Així i tot al minut 3 o 4 de l'ultim quart estavem a quatre punts, després ja no sé més... vaig anar a la dutxa.\nResulta que Jose, va patir una esquinç de grau dos al turmell restant pocs minuts per acabar l'encontre amb la lògica impotència de no poder ajudar als seus companys en el partit. Un partit que al final guanyaria l'Olleria (61-68).\nLi vam preguntar a Jose si durant l'encontre va haver algun "pique" entre germans...\nEs van picar més Jesús i Antoni, jajajajaja.\nAutor: Jesús i Jose Llopis Giménez\nFoto: Cintia Sanchis Torres


Trobada Xarxa DHES a la Universitat Austral de Xile: drets humans de grups vulnerables - Xarxa Drets Humans i Educació Superior - DHES - ALFA - ( UPF )\nInici > Actualitat > Trobada DHES a Valdívia\nTrobada Xarxa DHES a la Universitat Austral de Xile: drets humans de grups vulnerables\nLa trobada de la Xarxa DHES a Valdivia tindrà lloc del 9 al 12 d'abril a la Universitat Austral de Xile. En aquesta ocasió, aquesta iniciativa es centrarà en analitzar els drets humans dels grups vulnerables.\nDrets humans de grups vulnerables\nPer aquest propòsit, s'han programat diferents ponències sobre la base d'àmbits d'interès. En concret, la trobada tractarà la protecció dels drets humans dels infants i adolescents, en la primera jornada; les condicions d'igualtat en relació a les persones amb discapacitat, el segon dia; el gènere i els pobles originaris i afrodescendents, el dijous 11; i, finalment, s'analitzarà el vincle entre drets humans i diversitat sexual, en l'última jornada.\nAquest esdeveniment, en el marc de les trobades programades per la Xarxa DHES, tindrà una organització similar pel que fa a les diferents ponències. En aquest sentit, es realitzaran ponències de context general, altres que aportin la perspectiva del sistema internacional, i, d'altra banda, les que proporcionaran la visió des del Sistema Interamericà.\nActualització de la Intranet\nEls membres de la Xarxa DHES ja poden trobar a la Intranet diferents continguts relacionats amb els esdeveniments de Valdivia: el programa provisional i altra informació útil. Així mateix, en els pròxims dies estarà disponible per a descàrrega els diferents documents de cada ponència.


Benefit Cosmetics | Amarilli, Mia Bella\nPublicat el 26/02/2012 per Amarilli, Mia Bella\nAquesta és una marca de cosmètica dels Estats Units centrada en el maquillatge . Naix a Sant Francisco creada per les germanes bessones Jane i Jean Ford i ara la porten les filles d’aquesta última, Annie i Maggie Ford Danielson.\nBenefit es caracteritza per dues coses: uns envasos retro que ens recorden a l’estètica dels ’50 i un maquillatge molt natural.\nNo busqueu colors cridaners dins dels envasos, entre els colors d’ombres d’ulls i llavis sempre guanyen els colors naturals semblants a la pell, el que en anglés diuen nude o naked.\nEs van començar a comercialitzar ací en stands dels grans magatzems El Corte Inglés pel 2007, i al poc de temps ja estava en alguns Sephora. Encara però, no hi ha botigues de la marca com aquesta de Londres, al mercat de Spitalfields, a White Chapel\nAl principi de comercialitzar-se Benefit ja vaig comprar algunes coses, però la meua col·lecció va créixer a partir que vaig mirar per la seua pàgina web dels Estats Units. Allí vaig comprar diversos colps pels següents motius:\nEl preu era prou més barat perquè es paga en dòlars i el canvi sol afavorir-nos, a més hi ha packs de productes que ixen molt bé de preu i no sempre arriben a Espanya. I per si no hi haguera prou, fan ofertes a la seua secció de Buh-Buhs.\nAlguns productes que ací no hi són, allí sí. I les novetats estan prou més abans.\nSempre t’envien dues mostres en cada comanda, ara són més menudes però podeu triar les que vulgueu entre una llista.\nSi t’apuntes a la seua newsletter t’envien novetats i promocions en forma de codi que inclou un regal per un mínim de compra. El codi pot ser un descompte, un producte de grandària de venda, una minitalla o accessoris com necessers, bosses o agendes. A més, hi ha diverses pàgines que recopilen els codis de promoció ja que no sempre envien els mateixos a tots els seus clients.\nNo hi ha problema amb les duanes.\nLes despeses d’enviament però ara són més altes, uns 19$ pel que no compensa si no es fa una compra gran. Per altra banda, si la comanda arriba als 125$ són gratuïtes i si es té un codi d’enviament gratuït a voltes és suficient amb 85$, això sí, sols es pot introduir un codi, pel que no es pot tenir cap producte de regal.\nAcí us deixe la pàgina dels EUA: www.benefitcosmetics.com\nUs recomane la següent pàgina pels codis de descompte i regals: www.retailmenot.com/view/benefitcosmetics.com\nI la de Regne Unit encara que no venen fora del seu territori, perquè si hi viatgeu podreu vore els preus que són sensiblements menors, a més allí és molt accessible en diferents grans magatzems pel que sempre hi ha millors preus i ofertes. També podreu comprar per internet a diferents pàgines de Regne Unit que pot ixir bé de preu si les despeses són baixes i no feu una comanda prou gran perquè us interese la dels Estats Units. www.benefitcosmetics.co.uk\nPer últim us done un consell, no és massa recomanable comprar per ebay, hi ha moltíssimes falsificacions d’aquesta marca. He vist pàgines de la Xina on venen aquests productes falsificats a l’engrós per preus irrisoris. Si voleu arriscar-vos mireu que siguen venedors de Regne Unit, Estats Units o Canadà perquè si són de segons quins països i segons quins preus és més que probable que siguen falsos.\nL'entrada va ser publicada el Benefit, Maquillatge, Viatges i Pots i etiquetada benefit, cosmetics, el corte inglés, londres spitalfields, maquillatge, market, naked, nude, sephora per Amarilli, Mia Bella. Guarda l'enllaç permanent.\n5 pensaments sobre “Benefit Cosmetics”\nDemona el 26/02/2012 a les 11:24 pm va dir:\nVaja quantes cosses tens de Benefit!!Jo no he probat res d’aquesta marca encara, però moltes gràcies per les recomanacions!!Un bes!\nAmarilli, Mia Bella el 26/02/2012 a les 11:31 pm va dir:\nUff! Tinc unes quantes cosetes, sí… A vore si escric sobre els meus imprescindibles…\nmisspresque el 03/03/2012 a les 8:49 pm va dir:\nJo tinc moltíssimes ganes de probar aquesta marca, i en gran part, ho reconec, és per la imatge tan atractiva que tenen, m’encanta l’aire retro!\nJa fa temps que vull probar el benetint però el preu em tira cap arrere… aaayy que mala és la vida de l’estudiant!\nAmarilli, Mia Bella el 05/03/2012 a les 3:46 pm va dir:\nJo al benetint no li he trobat la gràcia, em fa mania això d’embrutar-me els dits a l’aplicar-lo.\nEl to però sembla xulo, i la gent que l’usa està molt contenta per la seua duració.\nRetroenllaç: Cargo Smoky Eye Kit | Amarilli, Mia Bella