Sánchez: “Les majories absolutes es van acabar, Rajoy ha d’escoltar i treballar per un Pacte Educatiu” – PSPV PSOE\nHome Sin categoría Sánchez: “Les majories absolutes es van acabar, Rajoy ha d’escoltar i treballar per un Pacte Educatiu”\nEls socialistes valencians se sumen a la campanya ‘Deroguem la LOMCE perquè estudiar no siga qüestió de sort’ i la qualifiquen de “fonamental” per a forçar a Rajoy a escoltar a la comunitat educativa i propiciar la participació de tots per a aconseguir un acord social, polític i institucional\nEn defensa de l’educació pública, contra la LOMCE i per un nou i urgent Pacte Educatiu, aquests són els objectius marcats pels socialistes i que s’explicaran a través d’una campanya que s’inicia en tota Espanya i en la qual els socialistes valencians participaran de forma molt activa, en contacte director amb l’alumnat, les famílies i el professorat, segons ha explicat la responsable d’Educació de la Comissió Executiva Nacional del PSPV-PSOE, Inma Sánchez.\nEs tracta d’una campanya que sota el títol ‘Deroguem la LOMCE perquè estudiar no siga qüestió de sort’ pretén obrir un procés de diàleg amb pares i mares, alumnes, professors i tots el sector educatiu per a aconseguir, amb tots, un acord social, polític i institucional entorn de l’educació que assegure un model educatiu públic estable i de qualitat.\nEn el Congrés dels Diputats ja s’ha aconseguit avançar per a tombar la llei educativa de Rajoy. “La paralització aconseguida la setmana passada en el Congrés dels Diputats és el primer pas cap a la derogació quan existisca una nova llei”, ha explicat Sánchez. El segon, afig la dirigent socialista, “es va donar ahir, amb la proposta dels socialistes en el Parlament que suposa crear una subcomissió per a elaborar un gran pacte d’Estat en una futura llei educativa que compte amb el consens de tots els agents del sector educatiu”.\nPer a la responsable d’Educació del PSPV la campanya que s’impulsa ara és fonamental i molt important per a fer veure a Rajoy que, davant el nou escenari polític al que s’enfronta, amb la finalitat de les majories absolutes, ha d’escoltar a la ciutadania que clama per un canvi en el model educatiu i per un pacte educatiu. “No podem permetre’ns un ajornament d’una llei segregadora i davant la qual ens hem oposat des d’abans de la seua publicació sense consens algun. El temps polític ha canviat i el consens, diàleg i participació han de ser les bases de la nova llei educativa que demandem per a estabilitzar el nostre sistema educatiu”, ha indicat la dirigent del PSPV.\nAixí ha explicat que els socialistes van a realitzar diferents actes públics en col·laboració amb la comunitat educativa per a reivindicar la derogació definitiva de les revàlides en educació secundària i batxillerat; l’adopció de mesures d’urgència que esmorteïsquen i paralitzen les conseqüències més nefastes de l’actual norma, així com un acord social i polític i institucional per a aconseguir una nova Llei Bàsica d’Educació que permeta derogar la LOMCE.


Princesa - Realitzador audiovisual\nDiari de rodatge: Princesa.\nDesprés d'aconseguir el premi al millor curtmetratge osonenc en el dotzè Festival de Curtmetratges de Manlleu amb Santa innocència i convidat, gràcies a aquest, a inaugurar la pròxima edició amb un nou treball, em plantejava una serie de coses que personalment em feien molta il·lusió, la primera i més important és que tenia la possibilitat de crear un curt sense cap mena de condicionant extern. Ara només era qüestió de trobar una bona idea, o almenys prou atractiu com per plasmar-la amb imatges i dedicar-hi tots els esforços necessaris per portar-la a terme.\nIdees, idees, idees... aquí començava el primer i gran dilema. Si una cosa tenia clara de bon principi és que, i ja que la nova edició del Festival de Manlleu, seria la tretzena, fer un curtmetratge de terror, entre altres coses perquè el número tretze a estat des de sempre molt vinculat al genere, i sobretot, perquè em venia molt de gust tornar a un genere que sempre he estimat i que té la "culpa" de què dediqui gran part del meu temps al cinema. Tot i així no tenia gens clar quin tipus d'història atacar o explicar, la falta d'idees va fer que compartís possibles arguments amb la meva filla. Ella, per la seva part, va aportar moltes propostes, que la veritat sigui dit, són molt més esbojarrades que les que en molts casos acabo realitzant, de tota manera això em va servir per concretar moltes coses i crear una història que beu una mica de tot el que ella va proposar, però traslladat al meu terreny.\nUn cop concretat l'argument tocava la feina de reunir un equip tècnic i artístic amb ganes de sumar-se a la festa. Per sort reunir a la gent que estarien rere la càmera va ser fàcil, gran part de l'equip que hem fet possible la webserie del Solisombra i estaria present. En Jordi Crusats es faria càrrec de la càmera i la llum, en Jordi Amàrita del so directe, l'Aina Salarich a la producció, la Meritxell Aregall maquillant, en Joan Capdevila ajudant en tot el que fes falta i l'Ivan Raga i en Ramon Padros fotografiant tot el rodatge, per la seva part el mateix Ivan, juntament amb la Nuri Vigué, han estat els encarregat de fer el pòster promocional del curt. Amb un equip com aquest rés podia sortir malament, i així va ser, de nou un rodatge per recordar gràcies a tots els seus moments, divertit i professional a l'hora.\nEn l'apartat artístic cal dir que vaig tenir la sort de comptar amb quatre actors magnífics. El protagonisme de Princesa requeria d'una actriu capaç d'expressar força i por, sensibilitat i valentia a parts iguals sense el suport verbal, la seva feina seria molt física, i per descomptat gens fàcil, ja que hauria d'expressar moltes coses amb pocs mitjans. Sota aquests paràmetres vaig decidir contactar amb una de les actrius amb més futur de casa nostra, la Mònica Corral, a qui vaig conèixer gràcies a la seva participació en un dels capítols de la segona temporada del Solisombra i que va demostrar no només les seves qualitats com artista sinó la gran predisposició per participar en el projecte, sumant-se al grup i capitanejant la història de forma que aquesta pugui atrapar a l'espectador. Al costat de la Mònica i trobareu a un irreconeixible Albert Salarich, amb un personatge que res té a veure amb els que havia fet fins ara. I per tancar la llista d'actors i tenim al magnific Jordi Arqués i la joveníssima Lisa Rodríguez.\nPrincesa és un treball petit i modest fet amb molt de cor. Un curt que vol ser un homenatge al genere de terror, a les pors i els herois que tots tenim de petits o fins i tot de grans. Un curt realitzat amb una bona colla de professionals i amics, que cada un en el seu terreny, han realitzat una feina magnifica. Per la meva part només esperar que la cinta aconsegueixi que el public passi por, alguns sobresalts, i sobretot, una bona estona.\nP.D. les fotografies que acompanyen aquest escrit son de l'Ivan Raga, exepte la de portada que es d'en Ramon Padros.\nPoster de Princesa creat per Ivan Raga i Nuri Viguè.


L'ALEVÍ "A" A LA FASE FINAL DE LA MEDIAGOL CUP\nL'aleví Preferent es va classificar la setmana passada per la fase final de la MediaGol CUp Aleví, que tindrà lloc els propers dies 15, 16 i 17 de desembre a les instal·lacions de la UE Cornellà.\nEl nostre club competirà en fase de grups amb el Màlaga Cf, Ajax, Celta de Vigo, Bermudas i Mercantil.\nGREGO SERRAO, A LA XINA\nEl tècnic del club, Grego Serrao, que aquesta temporada ha estat realitzant tasques d'entrenament de porters, metodologia, i entrenament amb el Juvenil Nacional, deixa l'entitat per incorporar-se a la Beijing Normal University, a Xina.\nSerrao es trasllada al continent asiàtic per convertir-se en l'entrenador dels equips d'èlit de la Universitat xinesa, així com per realitzar tasques de formació de tècnics i de metodologia.\nMolta sort, Grego!\n[04/12/17] Comunicat oficial


El Blog de la Josefina: Destruir la immersió lingüística...L’espanyolisme està obsessionat amb el català.\nDestruir la immersió lingüística...L’espanyolisme està obsessionat amb el català.\nL’obsessió espanyola amb el català\nL’espanyolisme està obsessionat amb el català. La tara li ve de molt lluny i no sembla que remeti amb el pas del temps. Ben pel contrari, la crisi catalana ha remogut els més ferms defensors del lingüicidi que emparats per un Estat agressiu ... LLEGIR-NE MÉS\nQuè els passa a aquest grup de persones que lluiten contra la llengua catalana?


Biblioteca de sons i sorolls · TEMPORADA ALTA - Club TR3SC\nLa unió entre dues personalitats creatives singulars: l'escenògraf i mestre d'escola José Antonio Portillo i el músic Enric Monfort\nUna biblioteca és lloc màgic ple d'històries i de veus que habiten la nostra imaginació. Aquesta, a més, està plena d'estranys sons. És encara més especial que altres biblioteques. No entrareu sols en aquesta biblioteca brillant i octogonal que sembla connectada amb el nostre cervell. Us guiarà un personatge obsessionat amb els sorolls que us ajudarà a viure una aventura de la qual vosaltres sereu els únics protagonistes. Una trobada amb el món dels sons, amagats en objectes en aparença inútils. Un mapa de sorolls que, com un joc, haureu de llegir fins que us sembli que és música. Sons que caldrà recollir, reconèixer, catalogar, emmagatzemar i, després, transformar per a una missió que no es descobrirà fins al final.\n20% de descompte disponible per la sessió de dilluns 29 d'octubre a les 16:00h


La maledicció / Ramon Monton – Els llibres del Senyor Dolent\nPublicada el 10 d'agost de 2020 7 de desembre de 2020 per Senyor Dolent\nRecull de contes, escrits, una mica de tot, un calaix de sastre força gran (300 pàgines de llibre) de l’escriptor Ramon Monton. El segueixo per facebook (no recordo el motiu) però no havia llegit mai res d’ell, suposo que aquest llibre (pràcticament autoeditat) és un punt d’inici tan vàlid com qualsevol altre. Convé vèncer la temptació d’agafar aquest llibre amb pressa, no es pot llegir amb pressa, bé, en realitat sí es pot però no té gaire sentit. Els llibres de relats o reculls de peces breus tenen aquest efecte, necessiten una atenció constant i renovada, un procés que vol el seu temps.\nLA NOIA TÍMIDA\nL’una és rosseta, nerviosa, delicada, una mica ullerosa del neguit endèmic que no la deixa dormir —el pes del món i l’univers que carrega a les espatlles— L’altra, morena, exuberant, voluptuosa, sana. Em quedo amb la rosseta i els seus turments, les seves ombres i les seves contradiccions. Per què? Doncs perquè m’agrada tot en ella. Com es recull acuradament els cabells en una cua al costat esquerre del seu rostre de pera, la seva expressió preocupada quan sospira, la decisió i fins i tot tossuderia que delaten les líniesrectes del seu nas, el seu somrís exagerat de criatura tímida, com envermelleix en adonar-se que la miro i, tot seguit em dirigeix una mirada analítica, intel·ligent i encuriosida, fet que provoca que es distregui, li caigui el llibre de Virginia Woolf a terra i em permeti recollir-lo i encetar una conversa amb ella.\nThe Blonde Girl © Arman Dz., Creative Commons.\nQuan les coses tenen sentit, no cal omplir de soroll i fum les nostres vides per ocultar-ne la buidor. Suposo que el que dóna sentit a una vida és saber on vols anar i anar-hi.\nAquest fragment és un exemple, tota una peça, n’hi ha de més llargues i també de més curtes. Petites peces de rellotgeria, mecanismes autònoms, precisos, pensats i molt poètics, i sempre amb una ironia fina o un subtil erotisme.\nEs van asseure, com sempre, al racó més fosc. El cambrer els va somriure amb la malícia que desperten les parelles sospitoses. La gent, instintivament, se n’allunyava. Qui sap què eren capaços de fer aquells dos, encara que fos un local públic o precisament per això! Els pits de la noia tensaven increïblement la brusa i apuntaven directament als ulls del seu acompanyant, mentre la seva mirada i el seu somriure d’Eva temptant Adam per primer cop al Paradís semblaven dir-li, amb una ingenuïtat horriblement incitadora: “Segur que no t’atreveixes a posseir-me aquí mateix”.[…]\ndefinition of thigh © Mario A. P., Creative Commons.\nAra vaig a posar-me a la contra. Tot el que estic llegint està molt bé, però sóc cada cop més un lector de llarg recorregut, i això frega la microliteratura. No sé, m’agradaria veure tota aquesta habilitat i estil i veu en una història amb més desenvolupament.\nLa part bona és que en aquest llibre tenim molta varietat, fins i tot hi cap una mica de crítica literària, més o menys…\nAvui he descobert que en el tinglado literari tot és una ficció estranya, almenys ara mateix, és com si tothom n’estigués fart, de llibres, els editors, els caps de premsa, els periodistes, tots ho fan com per compromís, hi ha una rutina, tots tenen ganes que passo Sant Jordi, fins i tot els escriptors, els milions d’escriptors que volen que es vengui el seu llibre, és com si la piràmide s’hagués invertit, la població escriptora ja supera la població lectora, que corre un seriós perill d’extinció.\nNo és el primer cop que llegeixo aquesta afirmació.\nSant Jordi 2018 © Ajuntament Sant Sadurní d’Anoia, Creative Commons.\nDedueixo que aquest autor és algú que passa moltes estones a la biblioteca, jo estic a l’altra banda del mostrador… no sé com prendre-m’ho. Hi ha alguns contes de 4-6 pàgines i funcionen, o siqui que em reafirmo en el desig que l’autor s’hi posi amb una ficció més convencional i més llarga i no només amb aquests apunts i aquesta microliteratura, que està bé, però que no està tan bé, no sé si m’explico… és com veure un bon partit de fútbol amistós, pot ser bon fútbol però no és real, posa alguna cosa en joc i veurem de què estan fets els jugadors.


Vicent Colonques: «El jazz valencià és un dels més potents a Espanya» - Noticias QUADERNS - El Periódico Mediterráneo\nEl pianista de jazz vila-realenc és també el director artístic del festival 'Real Jazz', que celebra la seua segona edició\nImpulsor. Colonques aposta per la qualitat dels músics valencians. - GABRIEL BOIA\nVicent Colonques va saber que volia dedicar-se al jazz quan en la seua adolescència acudia al mític Café del Mar. Allà gaudia amb les actuacions del pianista Alfredo Sanz i tants altres músics il·lustres, com Tete Montoliu, a qui va veure, emocionat, assegut als peus del seu piano quan era pràcticament un nen.\nAmb el pas del temps, sent fill de músic i amic d’altres músics, el vila-realenc estava predestinat a «sucumbir» al poder del jazz, convertint-se en un dels referents del jazz valencià en l’actualitat amb diversos projectes de rellevància —com el seu últim treball al capdavant de BRON Trio—. Colonques és, també, el director artístic del Real Jazz, un festival amb marcat accent valencià que es desenvoluparà a Vila-real del 22 al 24 de setembre i del que ja ens farem ressò.\n—Com a director artístic del Real Jazz, què pots dir-nos sobre l’aparició d’aquest festival?\n—El Real Jazz s’origina per iniciativa de la Regidoria de Cultura de Vila-real per cobrir el buit deixat per l’Avui Jazz, certamen que havia aconseguit arribar ja la seua majoria d’edat.\n—Certament, Vila-real es va quedar una mica òrfena quan va finalitzar l’Avui Jazz.\n—Va ser un període que podríem definir com de guaret. El consistori volia que la cita se celebrés fora de l’Auditori Municipal. Volien apropar-lo més a la gent, que fos molt més accessible, i canviar el format, és a dir, passar d’un cicle, en el qual les actuacions tenien lloc el primer divendres de cada mes, per a concentrar-ho tot en un festival.\n—Aquí entres tu.\n—Em van trucar per poder fer aquest canvi de proposta, si. Dins d’aquest canvi també es pretenia que hi hagués una mica de denominació d’origen valenciana dins del festival, que la programació fos més propera al públic i més propera a l’entorn valencià del jazz, que a més crec que està vivint un dels millors moments de la història del jazz a casa nostra. Aquesta és la proposta.\n—Proposta que sembla podeu fer realitat, no?\n—A dia d’avui estem concentrant el festival al Casino de Vila-real amb la idea de convertir aquest espai en un club de jazz durant un cap de setmana. D’aquesta manera, crec que sí aconseguim l’objectiu d’apropar-ho més a la gent; a més es trenca una mica aquesta barrera que el jazz pot arribar a ser «elitista», etiqueta que cal trencar, perquè en realitat no cal entendre res, o t’agrada o no t’agrada.\n—Quin objectiu us heu plantejat a curt i mig termini?\n—M’agradaria que hi hagués un increment del pressupost, la veritat. Ens agradaria tenir la seu al Casino però poder «treure» el jazz al carrer o portar-lo a altres espais de la ciutat. De fet, aquest any la presentació del festival es farà al Vilabeer aquest 15 de setembre. Això és un primer pas per dur a terme aquesta diversificació. El poder realitzar actuacions a peu de carrer seria el que necessitaria aquest augment de pressupost en haver de fer un major desplegament d’equip, etc., i per descomptat més concerts.\n—El Real Jazz és un festival dissenyat per a una ciutat com és Vila-real, sense més pretensió. M’agradaria comparar-me, això sí, al FIT Carrer, és a dir, arribar a complir més de 20 edicions, comptar amb un pressupost similar i amb una projecció semblant. Això seria ideal. Aquí podríem obrir el camí a artistes internacionals. Però això és, de moment, una idea.\n—Quina diries que ha estat la major diferència entre la primera edició i aquesta que es va a celebrar del 22 al 24 de setembre?\n—Aquesta segona edició s’ha professionalitzat una mica més, sobretot de cara a les contractacions amb els artistes. Al costat de Carlos Mata, hem realitzat les tasques de management. És una manera de donar-li més entitat al festival. Calia apostar per aquesta línia d’actuació.\n—Impossible evitar un debat que crec és de vital importància. Com sobreviu avui en dia un festival de música?\n—Partint de que l’entorn cultural a la província i en tot l’estat espanyol està destrossat... Hi ha un problema molt greu de pressupost. És per això que no es poden fer els festivals que es feien abans o de la manera que es feien abans. Tot això fa que en èpoques dures surti a la llum la creativitat; crec que és el que funciona. Ara hem tirat mà del músic proper, de casa, cosa que abans no passava. I em reitero en el fet que el jazz valencià és un dels col·lectius més potents d’Espanya.\n—Sí que és cert que molts dels jazzistes de renom avui dia són «made in València».\n—Sí, sí. Molts d’ells treballen a Madrid o Barcelona però tenen el seu origen en el nostre entorn valencià, i per això crec que hem de potenciar això.\n—Diries que Vila-real és un dels focus principals de músics de jazz a la província i a la Comunitat Valenciana?\n—Cert és que tenim a Tico Porcar, Héctor Tirado, Darío Díaz, Ernie Orts... És un bon focus, però Castelló també, on et trobes amb Jesús Gallardo o Chema Peñalver. Jordi Albert és un altre músic de la zona, Fabián Barraza... Sense oblidar-nos a la generació anterior, formada per Fernando Marco, Diego Clanchet... impulsors reals del jazz a la província, no ho oblidem.\n—Tornant al tema de l’organització... Crec que és molt important trobar un finançament de caràcter privat, cosa que potser és el gran escull avui dia.\n—Tant de bo es pogués, si. En el nostre cas, des de la Regidoria de Cultura no hi hauria cap problema a l’hora de buscar patrocini extern, però la qüestió és que finalment es pugui, que existeixi aquest patrocinador que aposti pel festival. És complicat.\n—Ha de ser-ho, però «dependre» gairebé en exclusiva de les administracions no crec que sigui la solució.\n—En termes generals, i parlant en el pla econòmic, trobe que les administracions ajuden a festivals que no necessiten aquestes ajudes perquè ja tenen una entitat consolidada i una promoció més que suficient, i que estan organitzades per empreses amb una infraestructura brutal. Crec que s’hauria de fomentar més el suport a les petites cites que estan lluitant per sobreviure i que a nivell cultural estan aportant molt més a una ciutat. Així mateix, tampoc pot ser que els festivals es concentrin a l’estiu. És un tema de focalització. Caldria aturar-se un moment per preguntar-se realment què està passant. Hi ha molta feina per fer.\n—I quina és la situació dels músics avui?\n—Sóc un dels impulsors del sindicat de músics de la Comunitat Valenciana i puc dir-te que no es pot ser professional de la música, és pràcticament impossible. Però això és un tema en el que podríem aprofundir molt més i dedicar una altra entrevista.\nUn diàleg màgic a través de la música, del jazz


“Vivir el Sexo. El hombre que aprendió a vibrar” és un llibre de Francesc Granja que de manera molt valenta i sincera, explica la transformació de la seva vida sexual i personal , després de tenir un accident de cotxe l’any 1994 que el va condicionar a viure en cadira de rodes des d’aleshores: “Em vaig quedar tetraplègic , sense la capacitat d’estimular un sol muscle des del pit fins als peus”, explica en iniciar el relat de la seva història.\nDes de la visió personalíssima de la seva experiència , el llibre ens obre la porta a tot un nou univers de la sexualitat, fet d’energia i emoció més enllà de la genitalitat . Per a poder explicar aquesta transformació, el Francesc ha trencat tabús i prejudicis antics des dels quals havia construït una visió peniscèntrica de la seva sexualitat, però sobretot ha fet un profund viatge al seu interior i ha despullat la seva ànima. Així ha pogut reescriure un guió que semblava immutable fins llavors i en fer-ho ha descobert un concepte superior de l’amor: “el que sí que m’atreveixo a deduir és que la metamorfosi de la meva sexualitat, més enllà de la tetraplègia, o potser gràcies a ella, ha passat inel.ludiblement per a la presa de consciència. Pel despertar energètic i emocional” ens diu.\nA banda de recomanar la lectura d’aquest llibre transformador que no deixa indiferent, el relat de Francesc Granja ens aporta reflexions per a les nostres particulars vivències sexuals des de les quals podem descobrir la influència que hi han exercit els nostres sistemes de valors i de creences , la majoria de vegades apreses en els entorns des dels quals hem crescut. Quan ens adonem del pes que hi han tingut , ens preguntem si tenim la sexualitat que volem, si és la que necessitem i sobretot des de quin model de referència l’estem construint. Jo no puc evitar preguntar-me per la sexualitat dels nostres joves: quins són els valors o creences i models de referència des d’on estan vivint les seves experiències sexuals?\nFa temps que detectem una revifalla significativa de les actituds masclistes , de control i domini entre les parelles adolescents . També veiem, com tot l’entorn mediàtic que els envolta s’ha erotitzat de manera aclaparadora: crida molt l’atenció el tipus de publicitat predominant en la que la seducció i la incitació al sexe apareixen de manera constant. En aquesta publicitat , la noia és bàsicament un objecte de desig per als ulls d’un mascle que espera ser caçat. Aquestes imatges impregnen la realitat adolescent. Les aules adolescents també s’han erotitzat. Lluny de voler satanitzar el sexe entre adolescents, sí que em sembla que els models de referència actuals convoquen més cap a una sexualitat del gaudi immediat més que no pas cap a la descoberta entre dues persones que comparteixen una intimitat des del respecte més absolut per l’altre.\nDiria que de sexe en saben molt menys del que ens imaginem, fet que no vol dir que no el practiquin, al contrari: s’inicien força d’hora però hi arriben poc alfabetitzats. Què han après de la sexualitat? La seva fisiologia, alguns perills, el preservatiu en alguns casos i poca cosa més. I tot els empeny a practicar-lo: les seves hormones, els entorns d’amistats, les ganes de traspassar límits, un món erotitzat al seu voltant.\nEls parlem de sexe més enllà d’intentar protegir-los del perill, alguna vegada? Tinc la intuïció i gairebé la certesa que el coit i la penetració són les formes preeminents de la pràctica sexual jove. Els models que reben els condueixen cap aquí. No hauríem de trobar els moments i la manera de parlar obertament de la sexualitat en majúscules entre els nostres joves? La seva arribada al món del sexe seria més feliç si abans coneguessin l’alfabet que ofereixen els sentits humans per a descobrir-nos: tacte, petons, abraçades amb totes les sensacions associades que hi van relacionades. Infinitat de formes de compartir-se que no passen únicament per la penetració. Formes de descoberta de la sexualitat més properes a la satisfacció mútua i que van més enllà del gaudi físic. Potser es cremen etapes perquè hi ha el convenciment que l’únic sexe que val és el que acaba amb coit? No és fruit d’una concepció de domini més que de connexió, aquesta? Diria que els models de referència actuals són cecs al reconeixement de l’altre, d’algú que és mereixedor d’unes atencions i respecte i premia més la satisfacció immediata d’una pulsió física individual més que la satisfacció plural.\nM’agradaria molt estar equivocada en aquest terreny, però crec que ens hem de despullar de prejudicis i dels tabús que ens impedeixen parlar, compartir i reflexionar amb els nostres joves de la seva i de la nostra sexualitat. Rebre models més amorosos sempre contribuiran a definir una bona autoestima sexual i personal i de retruc a una millor salut relacional i social.\nFrancesc Granja diu que el seu canvi de paradigma va esdevenir-se quan va passar “del veure al mirar, del sentir a l’escoltar, del menjar a l’assaborir, del tocar a l’acaronar, del sexe instintiu al sexe conscient. De l’ésser instintiu , a l’ésser emocional. Aquest és el repte, aquesta és la possibilitat.” Tot un model de referència que ens inspira a mirar-nos de nou, l’educació de la sexualitat.


III Jornades Nacionals de Psicoteràpia, a Madrid, el proper 22 de juny | COPC - Col·legi Oficial de Psicologia de Catalunya\nIII Jornades Nacionals de Psicoteràpia, a Madrid, el proper 22 de juny\n07-05-2018 | Barcelona\nSota el lema Contra l'intrusisme? Qualitat, ètica, regulació i informació es duen a terme al Centro Universitario Cardenal Cisneros.\nEl Consejo General de la Psicología, el Colegio Oficial de Psicólogos de Madrid y el Centro de Enseñanza Superior de la Cardenal Cisneros (adscrito a la Universidad Complutense) organitzen conjuntament les III Jornades Nacionals de Psicoteràpia el proper 22 de juny al Centro Universitario Cardenal Cisneros. Aquestes III Jornades estan dirigides a tots aquells psicòlegs i psicòlogues col·legiats amb interessos en l'àrea de la psicoteràpia.\nEn aquesta ocasió, les Jornades abordaran l'intrusisme, una important xacra per a la comunitat i, especialment, per a totes aquelles persones necessitades d'intervencions psicoterapèutiques que els ajudin a superar els trastorns que afecten la seva salut. Abunden els xarlatans i, per això, es fa necessari transmetre a la població que els psicòlegs especialistes en psicoteràpia no es troben entre ells.\nL'intrusisme que pateix la professió de la psicologia parteix, d'acord amb aquesta perspectiva, d'una sèrie d'amenaces, com són l'exercici de les funcions pròpies de la psicoteràpia sense una formació rigorosa que aporti qualitat a les intervencions, la manca d'ètica en el exercici professional, i sobretot, una manca de regulació en el nostre àmbit nacional i europeu de la psicoteràpia que hi reconegui el paper central de la psicologia.\nEl programa d'aquestes Jornades ha estat dissenyat per debatre profundament sobre els aspectes anteriorment esmentats. Es tracta de comprendre aquells aspectes que preocupen tot un sector de la psicologia i que recull d'una manera comprehensiva el lema: Contra l'intrusisme? Qualitat, ètica, regulació i informació.\nPodeu disposar de tota la informació sobre les jornades, el programa, la inscripció i els ponents en l’enllaç al seu lloc web.\nEtiquetes: Activitats externes , Consejo General de la Psicología de España\nEl III Congreso Internacional de Psicología y RR.HH. espera la vostra participació a Las Palmas de Gran Canaria del 20 al 23 de maig de 2020\nFins al 31 de gener de 2020, l’organització anima els psicòlegs i psicòlogues col·legiats a presentar taules rodones, comunicacions orals, pòsters o simpòsiums.\nUna iniciativa a Change.org reuneix més de 440.000 signatures a favor de la inclusió de psicòlegs i psicòlogues en atenció primària i hospitalària\nLa petició comparteix diversos arguments que tant el COPC com el Consejo General de la Psicología han traslladat a l'administració competent en múltiples ocasions.\nEtiquetes: Consejo General de la Psicología de España , Activitats externes , COPC\nEl Consejo General de la Psicología emet un manifest pel Dia Mundial de l’Alzheimer\nL’OMS va escollir el 21 de setembre per sensibilitzar i conscienciar sobre la malaltia l’any 1994.\nEtiquetes: Consejo General de la Psicología de España , Activitats externes


Entrades - Moritz Feed Dog\nCinemes Aribau Multicines. C/Aribau 5, Barcelona\nCARREGA 3 SESSIONS AL TEU COMPTE\nVÀLID PER LA INAUGURACIÓ\nES POT COMPARTIR\nNO VÀLID PER A D'ALTRES SESSIONS ESPECIALES\nCARREGA 6 SESSIONS AL TEU COMPTE\n8€ ANTICIPADES / 8.5€ DURANT EL FESTIVAL\nA partir de quin dia es podran comprar entrades senzilles i abonaments?\nEls abonaments (bescanviables per sessions) ja son a la venda. Les entrades senzilles es posaràn a la venda quan s’anunciïn els horaris el 22 d’abril.\nA partir de quin dia es podràn comprar les entrades a les taquilles?\nA partir del primer dia del festival (12 de maig) podràs comprar les entrades en les taquilles dels cinemes Aribau Multicines. La venda d’abonaments només està disponible a través de la nostra web, no es venen a taquilles.\nDijous 12 de maig: de 18.30 a 20:30h\nDivendres 13, dissabte 14 i diumenge 15: des de les 15:30h fins a les 21:30h\nPots comprar entrades a la nostra pàgina web o a les taquilles del cinema. Si vols comprar les entrades anticipadament només podràs fer-ho a través de la nostra web Obrirem les taquilles el primer dia del festival.\nCom accedeixo a la compra d'entrades i abonaments per Internet?\nPots comprar abonaments i entrades senzilles a través de la nostra web. Seleccionat el tipus d’abonament que vulguis comprar o les entrades senzilles que desitgis. Hauràs de registrar-te o fer login a la pàgina de venda de tiquets (All In) i procedir a la compra.\nQuan podré bescanviar el meu abonament per entrades senzilles? Com ho faig?\nEls abonaments ja poden bescanviar-se per entrades senzilles seguint aquests passos:\nSelecciona les localitats del documental al qual vulguis assistir i en el pla prem “continuar” per a tornar a la pàgina anterior.\nUna vegada seleccionades les butaques, vés a “comprar”.\nApareixerà la pàgina de venda d’entrades “All In” en la qual hauràs de fer “login”.\nAl fer “login” apareixerà la teva comanda. Només hauràs d’acceptar les condicions d’ús i donar-li al botó “canviar per crèdits”.\nApareixerà una pàgina amb les entrades ja reservades i si ho desitges podràs descarregar ja la teva entrada o accedir més tard al teu compte (All-In) per a fer-ho.\nTambé t’arribarà al correu un email amb les entrades que hagis bescanviat.\nNOTES IMPORTANTS SOBRE LA COMPRA I BESCANVI D’ENTRADES:\nA l’ésser un sistema de venda amb selecció de butaques, la reserva de les mateixes és per un temps limitat abans de fer el bescanvi. Si trigues molt a fer-ho, perdràs el que tenies reservat i hauràs de tornar a començar.\nTant el bescanvi d’abonaments com la venda d’entrades senzilles es podrà realitzar per dies o per passis individuals. Si selecciones diversos documentals de dies diferents i no els vas “bescanviant i/o comprant”, perdràs la selecció de butaques i hauràs de començar de nou.\nCom puc comprar entrades senzilles per a unes quantes sessions a la vegada?\nPots comprar diverses entrades senzilles per al mateix dia d’una sola vegada. Si selecciones documentals de dies diferents, hauràs de canviar-los i comprar-los d’un en un. No s’acumulen entrades de passis de diferents dies del Festival.\nCom puc consultar els abonaments que he adquirit?\nPer a consultar els abonaments que has adquirit, has d’iniciar sessió a la pàgina de venda d’entrades d’All-In amb l’usuari i contrassenya que vas emprar en realitzar la compra.\nHaig d'imprimir-me l'entrada a casa?\nPots mostrar la teva entrada en el teu smartphone, però comprova que se t’obre el document correctament i tingues-lo llest abans d’entrar. Recorda que el comprovant de compra NO serveix com a entrada, has de tenir el PDF de l’entrada.\nNo puc anar a alguna sessió de la qual he adquirit entrades, puc canviar l'entrada o retornar-la?\nSí, no es reserva cap quantitat d’entrades per a taquilles.


Jaume Dulsat: «Els que creiem en un estat propi estem condemnats a entendre'ns» | NacióGirona\nEleccions catalanes 14-F: entrevista\nper Germà Capdevila, 6 de febrer de 2021 a les 07:00 |\nJaume Dulsat, candidat del PDECat | Cristina Botey\nAquesta informació es va publicar originalment el 6 de febrer de 2021 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nJaume Dulsat, alcalde de Lloret de Mar i cap de llista del PDECat per les comarques gironines reivindica un paper decisiu del seu partit en la pròxima legislatura, per centrar unes polítiques del Govern actual, que considera massa escorades cap a l’esquerra.\nTé clar que seran claus per a la governabilitat, ja sigui des de dins com des de fora. Hi hem parlat.\n- Molt companys seus van seguir la crida de Carles Puigdemont i es van integrar a Junts, però no és el seu cas. Per què decideix romandre al Partit Demòcrata?\n- Jo em quedo al Partit Demòcrata per coherència. Crec que la coherència a mitjà i a llarg termini no té preu, i jo vull seguir defensant un model de país, vull defensar que hem de prestigiar les institucions catalanes, cosa que darrerament no ha passat, i vull gestionar bé. Tot això no està renyit amb voler la independència del meu país, que la vull com el que més, però el que no vull fer és crear falses expectatives, perquè crec que no és bona una frustració col·lectiva com la de 2017. Llegeixo segons quines propostes electorals i no veig coherència. El que no vull és deixar orfe un espai de centre que em sembla clau, que si no el defensa el PDECat ningú no el defensarà al Parlament. Per aquesta coherència i per totes les coses bones que s’han fet aquests quaranta anys, que n’hi ha unes quantes de dolentes, però hi ha moltes coses bones que s'han fet i que han ajudat aquest país. Per això em quedo en aquest projecte, i entenc molt que hi ha altres companys que han decidit transitar cap a un altre projecte i tenen el meu respecte i la meva estima.\n- Si aconsegueixen representació parlamentària, han de participar en el futur govern de Catalunya o han de donar suport extern?\n- Nosaltres optem a ser claus en la governabilitat d’aquest país. Jo tinc clar que no guanyarem les eleccions, tot i que m’encantaria que l’Àngels Chacón fos la pròxima presidenta del país, perquè té tota la capacitat per ser-ho, però evidentment no passarà, malauradament. Però sí que crec que tindrem un paper clau en decidir la governabilitat, ja sigui des de dins o des de fora. Això a mi no em preocupa, ara mateix no és el nostre anhel, estar a dins o fora del pròxim govern.\nEl nostre anhel és centrar el pròxim govern, perquè la governabilitat en aquest país és molt clara, hi ha uns pols que no es toquen massa, o van a l’eix dels socialistes i el 155, del qual no hi volem participar, o van a l’eix d’Esquerra i Junts. No sé qui dels dos es quedarà amb la presidència, però hi ha dos eixos que estan molt clars. Esquerra ha dit que no vol parlar amb els socialistes, evidentment Junts no vol fer-ho. Al que aspirem, per tant, és que si governa l’eix d’Esquerra i Junts, nosaltres tinguem la clau de la governabilitat i puguem centrar les seves polítiques, que creiem que estan massa escorades a l’esquerra. La CUP ha delimitat massa la política d’aquest país en tots els sentits, aquests darrers anys. A més a més ara hi ha un tripartit de facto, en què hi ha ERC i Junts al Govern, i els comuns condicionant des de fora totes les polítiques.\n"Dir-li a la gent que, si el 50,1 per cent dels vots són independentistes, proclamarem la república en un espai curt de temps, és mentir-los"\n- Però quin horitzó li dona a la independència de Catalunya? Li hem de dir a la gent que a l’octubre del 17 ho tenien a tocar que ara han d’esperar dues generacions?\n- Crec que els hi hem de dir la veritat. El que no podem és alimentar falses expectatives per crear més frustració. Dir-li a la gent que, si el 50,1% dels vots són independentistes, proclamarem la república en un espai curt de temps, és mentir-los. Per ser independent no n’hi ha prou que tu ho diguis, fa falta que t’ho reconeguin, i això ara mateix no està passant ni sembla que a curt termini pugui passar.\nNo podem crear més frustració, perquè ja hem passat per un 155. L’1 d’octubre va ser una victòria col·lectiva de tot l’independentisme català, és una gran fita assumida. Però van passar altres coses, malauradament. Encara hi ha gent a la presó, encara hi ha gent a l’exili. El president legítim del meu país és a l’exili i altres consellers i conselleres són a la presó. Sumem-hi una crisi pandèmica molt important en tres àmbits, sanitari, social, i econòmic, que van directament lligats.\n- La candidata del seu partit ha patit en carn pròpia com a consellera el que implica no disposar dels recursos per fer polítiques actives. Quin és el camí?\n- Això és molt dur i és cert, no tenim els recursos que necessitem, però els que tenim, no sempre els equilibrem com toca. A principis de curs es va decidir que s’incorporaven vuit mil mestres nous, era necessari. Però la despesa que comporta no està equilibrada amb la despesa que cal per ajudar el forner, el petit bar, la petita cafeteria que ha hagut d’obrir i tancar cinc vegades, el turisme, els gimnasos, les petites empreses culturals. Si tot aquest teixit productiu català cau, no podrem ajudar a la gent que realment ho necessita perquè hi haurà més gent a ajudar que no gent que genera recursos.\n- Com es combat el desànim dels que estan decebuts amb l’evolució del procés i la por a contagiar-se de la Covid als centres de votació?\n- El dret de vot ha costat molts anys aconseguir-lo. Jo soc nascut als 80 i per tant jo ja he nascut en democràcia. Bé, això ho discutiríem molt, però he nascut en un moment en què ja hi havia com a mínim dret de vot. Hi ha molta gent que va viure 40 anys de franquisme, on no podies opinar, no podies votar, per tant exercir el dret de vot és clau. Més encara en un moment que tots ens hi juguem tant, tant en l'àmbit nacional com en el de la pandèmia. Necessitem que les millors persones gestionin les institucions, i necessitem que hi hagi un equilibri territorial, perquè la força d’una gran ciutat com Barcelona segueix pesant molt, les decisions a Barcelona segueixen pesant molt, i no té cap sentit, per exemple, que confinin el Ripollès, que té 19 poblacions, 11 de les quals no tenien cap cas de Covid. Això és fruit de prendre decisions amb un mapa a la paret i no trepitjant el territori.\n"Les decisions amb les restriccions s'han pres amb un mapa a la paret i no trepitjant el territori"\n- Parlem de territori. Quina és la seva visió de la situació de les comarques gironines i quines són les seves propostes?\n- Les comarques gironines pateixen molt, com pateix tot el país i tot el món. Estan molt inclinades al sector serveis i al sector turístic, per tant quan tu tens un impediment de la mobilitat, quan la gent no es pot moure, hi ha una afectació directa de l'experiència turística i de serveis. Estem patint encara més que la resta de territoris, que tenen un índex d'industrialització més gran. Parlem d’un territori molt divers amb reptes molt diferents.\nTenim una oportunitat a comarques gironines, i és que la qualitat de vida és molt bona, és excel·lent, i aquesta pandèmia, després de tantes coses dolentes, també deixa algunes oportunitats, com és el desig de molta gent de viure en un entorn més rural i menys urbà. Per això calen dues línies de treball molt importants. Una: telecomunicacions, infraestructures diàries i ferroviàries, millors connexions amb Barcelona i entre les mateixes comarques gironines. Dos: l’arribada de la fibra òptica a tot el territori gironí, cal capil·laritat i que arribi a totes les poblacions. Si em demanes exemples concrets, podem parlar de la variant d’Olot, on la indústria ha de travessar la ciutat per transportar les mercaderies, o la carretera de la vergonya d’Anglès, que cal acabar. També l’accessibilitat de la C-32, que ha de connectar Tordera amb Lloret i Blanes. Cal que l’aeroport de Girona estigui connectat amb l’AVE, i cal una millor gestió perquè AENA fa una gestió centralista des d'un despatx de Madrid.\nJaume Dulsat, candidat del PDECat. Foto: Cristina Botey\n- Esmenta moltes coses que depenen directament de Madrid.\n- Hi ha algunes que depenen de Madrid i altres no. Els manteniments de les carreteres no depenen de Madrid, l’aeroport sí, i és una cosa a batallar. Nosaltres volem ser independents, i tant que sí, però mentre no ho som, per què no podem assumir la gestió dels aeroports?\n- Reivindica el peix al cove dels governs de Jordi Pujol?\n- No. Jo reivindico que mentre siguem administrats per l’estat espanyol, al qual paguem els impostos, lluitem per tal que se'ns doti d’allò que ens pertoca. Jo vull tenir un estat propi dins d'Europa, jo ho vull i per tant no ha de ser tan difícil gestionar les dues coses, treballar per l’estat propi, i treballar per tenir estructures d’estat, per tenir reconeixement internacional i a la vegada perquè els trens estiguin al nivell al qual han d’estar. Treballem per assolir uns ideals nacionals, que en cap cas hi renunciem, en cap cas, ni pensem fins d'aquí dues generacions no em truqui, no, no, de cap de les maneres, això és una feina constant.\nEn paral·lel, però, cal un govern que treballi dia a dia en la millora de l’autogovern, de les infraestructures, etcètera. El PDECat, en la negociació pressupostària a Madrid, va aconseguir un milió d’euros d’inversió per al tren de Puigcerdà i Ripoll, i va aconseguir un acord per poder salvar la Universitat Oberta de Catalunya. Això no han entès moltes forces polítiques, com ara la CUP, que abans no anava al Congrés i ara hi va.\n"El país està per sobre dels partits, de les persones, i de les picabaralles"\n- Creu que la relació entre les forces independentistes ha quedat massa trinxada perquè un acord sigui possible?\n- Jo vull pensar que no. El país està per sobre dels partits, de les persones, i de les picabaralles. La política és molt intensa, però les idees i el sentit de país, també. Per tant, els que creiem que la millor solució per aquest país és un estat propi estem condemnats a entendre’ns, encara que cadascú des de la seva postura. El país que vol la CUP no és el que vol el PDECat, perquè jo no vull un país on es promogui les ocupacions. Arran fa uns dies, publicava un manual per com punxar la llum.\n- Però potser s'han d'asseure a una taula amb ells per pactar un govern, o un suport a un govern. Hi estan disposats?\n- Una cosa és el suport al govern i l’altre és què farà aquest govern, quines polítiques impulsarà. Evidentment, des d'un punt de vista nacional ens podem entendre amb la CUP perquè són demòcrates igual que ho som nosaltres, però la seva visió de país no és la nostra, i el que no volem és que la CUP decideixi com ha de ser el futur del país i el que creiem és que cal centrar-lo una mica més.\nPolítica, Jaume Dulsat, comarques gironinens, eleccions catalanes 14-F, campanya electoral, PDECat, eleccions, procés català, 14-F


Llach, sense joguina - Notícies Confidencial - e-notíciesLlach, sense joguina -\nConfidencial · 26 de Juliol de 2019. 00:35h.\nDissolt el seu 'xiringuito' independentista\nEl cantautor Lluís Llach amb el president Torra, en una imatge d'arxiu\nEls independentistes van desmuntant de manera molt discreta tota la parafernàlia d'organitzacions destinades a crear una mena d'administració paral·lela a la Generalitat de Catalunya. Gran part d'aquesta maquinària burocràtica catalana estava destinada a que fos utilitzada per Puigdemont i el grup de Waterloo, per controlar des de la ciutat belga l'actuació del Govern i de la Generalitat i incidir sobre l'activitat política a Catalunya.\nAlguns santons de l'independentisme van assumir la direcció d'aquests organismes, com a Lluís Llach, que presidia un fantasmagòric consell assessor del fòrum cívic i social per al debte constituent. Ara, aquest consell es desmunta, i la versió oficial és que s'ha produït un canvi d'estratègia. D'aquesta manera, Llach es queda sense la seva joguina política.\nLa realitat és que el progressiu enfonsament del projecte independentista està provocant que la maquinària que es pretenia crear s'estigui desmuntant. La majoria de la militància independentista ja passa d'aquest tipus de muntatges, i a més, les dificultats financeres per mantenir aquests aparells són cada vegada més grans. És un nou signe que la dinàmica del projecte independentista cap a la seva fase final és irreversible.\nGovern, Catalunya, Puigdemont, Generalitat, Lluís Llach


T3 Valoració del 26M a Palma « L'Altra Mirada\nT3 Valoració del 26M a Palma\nLes eleccions del passat 26 de maig a Palma deixaren una nova correlació de forces a Cort. D’un costat, el PSOE recuperà posicions respecte de les altres opcions d’esquerres, obtenint 9 regidors. D’aquesta manera, els socialistes han aconseguit ser la primera força a Palma, un fet que no succeïa des de fa 32 anys amb Ramon Aguiló. Però els seus socis de govern (Podem i MÉS per Palma) hem patit una forta davallada de dos regidors cadascun, sumant-ne un total de sis. De l’altre costat, la fragmentació de la dreta ha causat una davallada important del Partit Popular, que passa de tenir 6 regidors respecte dels 9 anteriors, i una entrada amb força a Palma de l’extrema dreta amb 4 regidors. Per tant, continuarà governant l’esquerra a Palma amb uns resultats relativament ajustats.\nEn aquest sentit, hem de celebrar que la suma de les forces d’esquerres hàgem aconseguit que la dreta i l’extrema dreta no hagin accedit al govern de Cort i que per primera vegada hàgim revalidat governs progressistes a les tres principals institucions del país. Però això no vol dir que aquesta situació no ens creï un regust agredolç pels nostres resultats, i com a MÉS per Palma hem de ser capaços d’analitzar les conseqüències d’aquesta baixada i de fer autocrítica.\nPer començar, el PSOE ha sabut rendibilitzar l’efecte Sánchez, tant a les Illes Balears com a Palma, i ha recuperat els votants que fa quatre anys havien confiat en nosaltres. És una situació que també s’ha reproduït al conjunt de l’Estat, amb la pèrdua del poder per part de la majoria de ciutats del canvi, amb les excepcions de València i Cadis. Cal tenir en compte que a Palma les eleccions municipals sempre han estat molt marcades per les dinàmiques de vot estatals (recordem, per exemple, que una batlessa tan ben valorada com Aina Calvo va perdre la batlia davant un PP que presentava un candidat desconegut fruit d’una onada estatal).\nEn aquest context a MÉS hem patit un desgast evident per qüestions relacionades amb la gestió del dia a dia de la ciutat. Tot i que hi hem posat molts d’esforços, els resultats encara no són prou visibles en neteja i recollida de trastos, en manteniment de l’espai públic i dels parcs, en control de les terrasses, en limitació dels excessos turístics, en reforma de barris vulnerables i en construcció d’habitatge públic. Són temes per als quals hem posat les bases però els resultats es veuran a mitjà termini.\nEl fet de tenir la batlia ha fet que se’ns responsabilitzàs d’aquesta situació, encara que sovint les àrees fossin gestionades per altres partits. És evident també que les contradiccions que suposa tenir el PSOE com a soci de govern ens han passat factura. En l’àmbit de Mallorca hem tolerat la política de carreteres dels socialistes i altres aspectes de la seva gestió amb els que no estàvem d’acord, i aquestes contradiccions han afectat també els resultats de Ciutat, encara que d’una manera menys acusada que al Parlament o al Consell.\nAltres temes que ens han suposat desgast han estat el no enderrocament de sa Feixina (aturat, no ho oblidem, per ordre judicial), que ha fet que les múltiples iniciatives. a favor de la Memòria Històrica, impulsades els darrers anys hagin quedat deslluïdes. O la no prohibició de les galeres, que ha provocat insatisfacció en alguns votants animalistes que fa quatre anys varen confiar en nosaltres. O les crítiques a les polítiques culturals, malgrat que les millores impulsades no han estat trobades suficients per part d’un sector encara molt precaritzat.\nA tot això potser hi hauríem d’afegir que no hem estat capaços de transmetre que teníem un projecte de ciutat per als pròxims anys, del qual només s’han posat les bases aquesta legislatura, però les propostes del qual encara no s’han materialitzat. Estic parlant, per exemple, d’un Pla General que aviat passarà a l’aprovació inicial o d’altres projectes, com el bosc urbà, la reforma del Passeig Marítim, el centre de circ de Can Ribas o l’antiga presó, entre d’altres, que suposaran un abans i un després per a Palma\nMés enllà de totes aquestes qüestions, durant els mesos vinents ens tocarà fer una reflexió més en profunditat i amb calma per encarar els quatre anys que vénen. Amb la voluntat de rectificar tot el que hàgim fet malament i de continuar impulsant les polítiques d’esquerres i ecologistes que hem començat aquesta legislatura.\nEns comprometem a fer feina des d’ara per recuperar la confiança de la ciutadania


Holiday home Jørgensvej Sæby I Saeby Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Jørgensvej Sæby I\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Saeby, no busqui més enllà de Holiday home Jørgensvej Sæby I. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Holiday home Jørgensvej Sæby I és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes.\nL'ambient de Holiday home Jørgensvej Sæby I es reflexa en cada habitació. calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera, forn microones són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com bany. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Holiday home Jørgensvej Sæby I.


Com es fan les coses? – Llegir Cruïlla\nAutor/a: Christiane Dorion\nTraductor/s: Raquel Valle Bosch\nIl·lustrador/a: Beverley Young\nPreu amb IVA: 15.95 €\nEdat: Entre 8 i 12 anys\nMida: 28.0 x 26.0\nD’on ve la roba que portem? Quina relació hi ha entre els goril·les i els mòbils? La xocolata creix als arbres? En aquest llibre interactiu s’explica com es fabriquen les coses que fem servir cada dia. Una guia pràctica amb desplegables per descobrir d’on vénen el objectes més quotidians fent especial èmfasis en la importància de preservar els recursos naturals de la Terra.\nQuin vincle hi ha entre els goril·les i els mòbils? | Llegir Cruïlla 04/01/2013 en 14:01- Respondre\n[…] conèixer com es fabriquen les coses que tantes persones fem servir cada dia us agradarà el llibre Com es fan les coses?, de l’autora canadenca Christiane Dorion, que escriu llibres per a infants en què els anima a […]\nAndrea 05/07/2018 en 8:36- Respondre\nHola! M’agradaria saber si puc trobar algun exemplar de com es fan les coses, i de com funciona el temps? Gràcies


Oferta formativa · Cicles formatius\nLlistat horitzontal »\nConducció d'activitats fisico-esportives en el medi natural\nPer cursar un CFGM és necessari tenir complir com a mínim 16 anys durant el curs acadèmic i complir amb un dels següents requisits formatius:\nGraduat en Educació Secundària ( ESO)\nTítol de Formació Professional I (FPI)\nBUP (almenys el 2on curs complert)\nSuperar la prova d'accés a la universitat per a majors de 25 anys\nSuperar la Prova d´Accés a CFGM.\nL'actual model de Formació Professional està orientat bàsicament a la professionalització i no inclou assignatures generalistes. Es tracta d'una formació específica, intensiva i orientada a l'aprenentatge professional i l' inserció laboral.\nEls Cicles Formatius de Grau Mig pertanyen als estudis de Formació Professional i tenen com a objectiu capacitar l'estudiant, d'una manera pràctica, dels coneixements i destreses necessàries per poder incorporar-se al món laboral exercint un treball qualificat dintre d'una especialitat professional determinada\nLa titulació obtinguda és la de Tècnic o Tècnica de la professió corresponent al cicle cursat. Aquesta titulació permet l'accés a altres cicles formatius de grau mig o als cicles formatius de grau superior superant una prova d'accés o el batxillerat.\nMitjançant un aprenentatge teòric i pràctic, amb formació pràctica directa en empreses del sector, s'aconsegueix la inserció laboral de l'alumne en professions que requereixen la realització de tasques de manipulació d'eines i aplicació de tècniques que exigeixen nivells adequats d'aplicació de procedimets i habilitats professionals.\nAquesta formació tècnic-pràctica condueix a una titulació professional, vigent i amb futur, que prepara per a tasques de comandaments intermedis. Els titulats obtenen la qualificació necessària per realitzar treballs tècnics propis de la professió.\nTècnic en cures d'infermeria


El drac del pavelló de Sant Salvador: homenatge a Domènech i Montaner | Coralí Pagès\nEl drac del pavelló de Sant Salvador: homenatge a Domènech i Montaner\nEl Pavelló de Sant Salvador, l’últim edifici restaurat del recinte modernista, acull el nou espai expositiu de Sant Pau. El discurs de l’exposició explica la història de l’Hospital de la Santa Creu i Sant Pau i ret homenatge a la figura i obra de Lluís Domènech i Montaner.\nEl drac d’Ignasi Cristià és un regal sorprenent pel visitant | Foto: Coralí Pagès\nQue la intervenció arquitectònica i museogràfica conservés l’essència de Domènech i Montaner. Aquest era el repte de l’equip encarregat de la rehabilitació del pavelló encapçalat per l’arquitecte Carles Gelpí i l’escenògraf Ignasi Cristià. Objectiu complert: l’edifici ha recuperat el seu valor artístic i patrimonial respectant els seus orígens arquitectònics, i a més a més guarda en el seu interior un homenatge molt especial a Domènech i Montaner.\nLa rehabilitació del pavelló s’ha fet en dues fases. Una primera va consistir en la consolidació d’estructures i rehabilitació de façanes i cobertes, que va acabar al novembre del 2011, i la rehabilitació interior, que ha finalitzat al febrer del 2017. La voluntat de l’arquitecte Carles Gelpí al moment de plantejar el projecte de rehabilitació era que la seva intervenció no es notés. En paraules de l’arquitecte, “el resultat és que s’ha deixat allò que se sabia que hi havia i s’han adaptat alguns espais als nous usos expositius”. A més a més, la rehabilitació que s’ha fet permet que si en algun moment es vol canviar d’ús, tota la intervenció expositiva es pot extraure sense que l’estructura del pavelló i el seu interior pateixi.\nDiàleg entre arquitectura i museografia\nIgnasi Cristià, l’escenògraf encarregat de la proposta expositiva, ha vestit les dues plantes del pavelló amb dos llenguatges ben diferenciats. La primera planta, on comença la visita, trobem un recorregut cronològic per la història del recinte hospitalari. Una primera projecció en una pantalla panoràmica situa al visitant en els principals continguts que es trobarà al pavelló: l’hospital dins la història de la medicina a Barcelona; el llegat i la contribució del banquer Pau Gil i de la societat civil catalana a l’hospital; i la creativitat de l’arquitecte modernista Lluís Domènech i Montaner al servei del nou Hospital de la Santa Creu i Sant Pau. El recorregut permet que el visitant viatgi per la història, des del primer hospital unificat al Raval l’any 1401 (Santa Creu) fins al segle XXI. Vitrines amb material mèdic de l’època, plafons informatius, maquetes i pantalles interactives serveixen per presentar una part de la rica col·lecció patrimonial conservada.\nLa planta superior aprofundeix en la figura i obra de Lluís Domènech i Montaner mitjançant una instal·lació d’autor, la de Ignasi Cristià. En paraules de l’artista, “la segona planta és una invitació a descobrir el protagonista de tot plegat, Lluís Domènech i Montaner, la seva obra i tasca erudita”. La personalitat de l’arquitecte i la seva curiositat per tot allò que tenia a veure amb la història, l’arquitectura, la política i la cultura, es presenta de manera polièdrica i simbòlica amb una recreació contemporània de l’estructura d’un drac, figura característica de la iconografia modernista.\nEl Pavelló de Sant Salvador és l’últim edifici restaurat del recinte modernista | Foto: Coralí Pagès\nEl drac d’Ignasi Cristià és un regal sorprenent pel visitant. Les seves escates són diferents plafons amb fotografies dels edificis de Domènech i Montaner col·locats de manera que dialoguen amb l’espai i la llum. De fet, el moviment de la llum a través dels plafons produeix la sensació que el drac estigui respirant. Combinada amb recursos audiovisuals, la instal·lació permet aprofundir en tres aspectes troncals de Domènech i Montaner: l’erudit, l’arquitecte i l’ideòleg. És un homenatge deliciós a Montaner que sintetitza amb una única instal·lació tota la seva obra.\nLes visites individuals costen 13 euros i les visites en grup 18 euros; però aquest diumenge 12 de febrer de 10 a 14:30h, aprofitant les festes de Santa Eulàlia 2017, l’entrada serà gratuïta.


Etnologia.cat » General\nEtnologia.cat » General RSS\n184 APUNTS\tSou a: Inici Cercant 'General'\nL’exposició “Construint el territori. Arquitectura tradicional i paisatge a Catalunya” arriba a Palamós\nEl proper 12 de febrer s’inaugura a la Capella del Carme de Palamós l’exposició “Construint el territori. Arquitectura tradicional i paisatge a Catalunya”. Inaugurada el passat 27 de novembre a Cervera i que comença la seva itinerància per diversos museus i espais patrimonials de Catalunya, posa en valor l’arquitectura tradicional catalana en tota la seva diversitat territorial i tipològica. Mostra des d’una perspectiva etnològica la relació home-medi-arquitectura, amb una aproximació a diferents paisatges i entorns històrics, culturals i productius rurals de Catalunya. Vol reflexionar sobre com el medi, les formes de vida, la tecnologia, les relacions socials i les maneres d’entendre el món es combinen per donar forma als nostres paisatges humans a través dels elements arquitectònics com a peces fonamentals.\nPodeu trobar més informació sobre l’exposició i el calendari de la seva itinerància en aquest enllaç. https://goo.gl/5iYVCg\nSobre la capella del Carme http://goo.gl/CzG6Lo


Tanques, els murs del jardí | Consumer\nTanques, els murs del jardí\nMitjançant la poda es poden retallar les tanques amb formes geomètriques o estructures naturals\nLes tanques són formacions vegetals que delimiten, voregen, protegeixen i decoren el jardí. Estan composts per grups alineats de plantes, arbustos i arbres, de la grandària dels quals dependrà l’altura de la tanca. Mitjançant la poda, es poden retallar amb formes geomètriques o estructures naturals. Quant a les necessitats de substrat , reg i abonament, depenen en gran manera de l’espècie vegetal.\nTriar el tipus de tanca\nQuan es vol plantar una tanca al jardí, és aconsellable fixar-se en uns altres de la zona per a conèixer quina espècie s’adapta millor a les característiques climàtiques i del sòl. L’elecció d’espècies autòctones assegura la supervivència de la tanca amb unes cures mínimes. El següent pas és decidir el tipus de tanca, per a triar l’espècie.\nSi la tanca delimitarà una finca o jardí, aquest ha de mesurar més de dos metres. En aquest cas, s’han de triar arbres o arbustos que aconsegueixin aquestes dimensions, com el carpe comú, arbre de fulla caduca que admet una podar regular, o el xiprer, ja sigui el comú, l’horitzontal o el piramidal. Una altra espècie molt habitual és el leilandi, una conífera semblant al xiprer i de ràpid creixement.\nSi la tanca delimitarà una finca o jardí, ha de mesurar més de dos metres\nUn segon grup de tanques està format per plantes que no superen els dos metres d’alt. Entre elles destaquen el boix i el teix, molt habituals en la formació de tanques geomètriques. La grandària d’aquestes formacions vegetals també permet l’ús d’espècies amb flor, com el baladre, la lantana o la rosa de Síria.\nLes tanques més baixes no superen el metre d’altura. Entre les espècies més aptes per a aquestes formacions destaca també el boix. Altres opcions molt decoratives són l’escalonia, el cotoneaster, la murta, la fúcsia, la jara i diversos tipus de rosers.\nPer a delimitar parterres i vorejar camins s’utilitzen les borduras, una espècie de tanca molt baixa, que no aconsegueix els 50 centímetres d’altura. El romaní, la farigola, les roses en miniatura, la santolina o els narcisos són plantes molt apropiades per a realitzar borduras.\nLes espècies que formen les tanques, en general, no són molt delicades. A l’hivern, poden sobreviure amb l’aigua procedent de la pluja, mentre que a l’estiu cal procurar que a la tanca no li falti aigua. En les zones on els estius són secs, cal extremar les precaucions.\nLa tasca indispensable quan hi ha una tanca al jardí és la poda\nA la primavera convé afegir als arbustos un abonament compost, mentre que a la tardor convé utilitzar un preparat descompost. Quant al substrat, aquest s’ha d’adaptar a la mena de planta utilitzada.\nUna altra labor de manteniment passa per retallar les puntes de la tanca amb regularitat, per a mantenir controlat el seu creixement i impedir que envaeixin un espai major del desitjat. Per a estalviar temps i treball, convé optar per tanques de port informal, que exigeixen menys cures i les seves puntes són de tall fàcil.\nNo obstant això, la tasca indispensable quan hi ha una tanca al jardí és la poda. Una poda regular de la tanca no sols dóna forma a aquest, sinó que estimula el creixement i millora la forma dels arbustos. Com més es podi una tanca, més espès serà en el futur.\nJardín-ca Planta-ca tanca


Empreses turístiques fan una Descoberta de l'entorn de Montmeló\n22:10 | 16/08/2018\nMés d'una vintena d'empresaris turístics del Vallès Oriental han participat a la Descoberta de l'Entorn, a la localitat de Montmeló\nAquest dimecres dia 9 d'octubre s'ha celebrat la Descoberta de l'Entorn 2013 amb l'objectiu que els empresaris turístics de la comarca es coneguin entre ells i tinguin un intercanvi de bones practiques. Aquesta acció és un complement de la part de formació en que han de participar obligatòriament al llarg de l’any aquells empresaris que participen en el programa SICTED (Sistema Integral de Qualitat Turística).\nl'Objectiu d'aquesta Descoberta de l'Entorn de Montmeló, ha estat posar en valor i donar a conèixer els recursos de la nostra comarca i, en aquest cas, el punts referencials i de major interès turistic del municipi. El Museu de Montmeló ha estat l'anfitrió de la jornada, ja que aquesta instal·lació municipal compta amb el segell de qualitat SICTED.\nLa visita s'ha prolongat durant tot el dematí: en primer lloc s'ha fet una recepció al restaurant Can Major, que ha ofert els seus productes de proximitat. Allà, l'alcalde de Montmeló ha donat la benvinguda a tots els assistents. Més tard, Montse Tenas ha estat l'encarregada de mostrar el Museu Municipal i el jaciment romà de Mons Observans. Des de Can Tacó, els participants s'han traslladat en un bus 4x4 de l'agència Ramasan fins les instal·lacions de Circuit, on han realitzat diferents activitats lúdiques.\nLa visita ha comptat amb la presència municipal de l'alcalde, Antoni Guil i del el regidor de promoció econòmica, Lluis Esteban, a més dels representants de la Diputació de Barcelona i del Consell Comarcal del Vallès Oriental.


Tourmalet: d’abril 2009\nPublicat per Rafael Vallbona a 22:28 Cap comentari:\nPublicat per Rafael Vallbona a 7:24 Cap comentari:\nPublicat per Rafael Vallbona a 20:11 1 comentari:\nAmb sortida al bellíssim palmerar de Tazarine, avui ha començat la quarta edició de la Nissan Titan Desert, que durant cinc dies i 500 quilòmetres portarà els 190 participants pel desert del sud del Marroc fins Ouarzazate, la capital africana de la indústria del cinema. Enguany la ruta està dissenyada per recórrer les zones de l’altiplà de l’Jbel Sarjo i la extraordinària Vall del Dra’a. Les zones de pistes dura i pedregoses seran majoritàries en aquesta edició, raó per la qual l’organització ha anunciat que augmentaran els trams de navegació. La muntanya, que va debutar l’any passat, també guanya presència. A més enguany l’etapa marató sumarà els temps dels dos dies que s’inverteixen en fer-la.\nL’etapa d’avui, Tazarine-Zagora, és de 87’7 quilòmetres pràcticament tots per pista principal amb domini del sol pedregós típic de la hamada d’Jbel Sarjo i amb un petit coll, que fa que el desnivell acumulat sigui d’uns 30 metres mal comptats.\nMalgrat que aquest any no correrà el guanyador de l’anterior edició, Roberto Heras i que el nombre de participants ha baixat a pràcticament la meittat de l’any anterior, la Titan acull un bon nombre de ‘repetidors’ de prestigi, entre els quals destaca en Melcior Mauri, guanyador l’any 2007, Abraham Olano, Miquel Àngel Iglésias, Andrés Jiménez, Raúl Hernández o Peio Ruíz Cabestany. Enguany,a més, també hi participen alguns destacats corredors de BTT com Israel Núñez o Ismael Ventura.\nEl Tourmalet us mantindrà informats de l’avenir de l’edició d’enguany de la Titan Desert. L’etapa de demà, de 89 quilòmetres, serà la primera part de l’anunciada com a molt dura etapa marató.\nPublicat per Rafael Vallbona a 9:56 Cap comentari:\nPublicat per Rafael Vallbona a 8:24 1 comentari:\nEntre el Maresme i la depressió del Vallès Oriental, el Montnegre és una serralada salvatge, impenetrable i abrupte, tot i que de relleu més aviat suau, amb un paisatge modelat per una antiga presència humana i cobert de boscos mediterranis exuberants. Amb la veïna serralada del Corredor, més arrodonida i amable, conformen el Parc del Montnegre i el Corredor, un espai de 15.000 hectàrees que aplega a 13 municipis de les dues comarques i quin pla especial es va aprovar l’any 1989.\nEl verd és el color del parc..Degut al progressiu abandó de l’activitat agrícola des de primers del segle XX, avui prop del 95% de la superfície del parc és forestal. Els boscos són de caràcter mediterrani: suredes, alzinars i pinedes A les obagues i parts més altes hi ha nuclis de caràcter atlàntic amb avellanedes, rouredes i, fins i tot, faigs. Les extenses plantacions de castanyers de molts vessants obacs han estat obra de l’activitat humana. I és que l’ésser humà es va establir des de molt antic aquí. A les darreries del neolític, la situació geogràfica i la riquesa dels recursos naturals van portar les primeres persones a establir-s’hi, com ho evidencien el dolmen de la Pedra Gentil i el de la Pedra Arca.\nSols foscos com el sutge, ermites minúscules, llogarrets indòmits i una vegetació i climatologia entre la marina i la depressió central, fan d’ell un territori idoni per projectar una bona excursió ciclista, llarga però amb pendents poc durs. La ruta us portarà a través de les dues vessants de la serralada, descrivint un vuit amb el creuament situat a l’indret conegut com l’Esplai, cruïlla de tots les camins del Montnegre. Sortirem de l’hospital de Calella. S’hi accedeix des de la N-IIm en ple nucli urbà de la vila.\nEls primers 5’4 kms són per una carretereta asfaltada que ens servirà per escalfar. Contempleu la vall, verda i rural amb el blau del mar al fons. Si no fos per l‘sky-line dels hotels al fons ningú no diria que sou en un lloc tant turístic. Un cop s’acaba l’enquitranat seguim pujant fins el Pla de Sant Andreu (7 kms), després esquerra cap a la creu dels Tres Termes (7’6 kms) i una mica més endavant a la dreta, baixant i pujant, cap a la font de Rupit (9’8 kms). Dos quilòmetres després som a can Portell, havent deixat can Borra a la dreta. Als 12’8 kms som al coll de Sant Benet o l’Esplai, des d’on tenim magnífiques vistes del Montseny. La pista d’enfront diu Montnegre, seguim-la baixant per la riera dels Fuirosos fins un petit pantà. Ull, 17’6 kms, desviament a l’esquerra direcció Sant Martí de Montnegre. Al quilòmetre 22 som a Sant Martí de Montengre, el cor de la serralada. Ermita i restaurant on podem fer un bon esmorzar de forquilla. Seguim la pista principal fins a 24.9 kms, on un trencall a l’esquerra diu l’Esplai. Seguim pujant fins el 28’9 kms, que som de nou a la cruïlla. Tirem cap a can Portell (29’9 kms). Recte amunt fins un trencall petit a la dreta que agafem (30’7 kms), tres cents metres després som a Hortsavinyà, hi ha un centre d’interpretació del Parc i una ermita. Si voleu visitar-ho baixeu pel camí que hi mena i recupereu després la ruta. Capelleta de la Mare de Déu de l’Erola (31’6), i tot seguit una baixada empedrada i vertiginosa fins el 35’6 kms que, en una cruïlla de quatre camins, agafareu a la dreta cap a Pineda. Recte també hi aneu a parar tot passant pel pintoresc llogarret de Sant Pere del Bosc. Deixeu sempre els trencalls i sortireu a la riera de Pineda (41’2 kms). Seguint la N-II a la dreta arribareu a Calella i al cotxe (44 kms).\nDificultat. Mitjana. Distància. 44 kms Temps: 4h Desnivell.900 metres. Contacte: http://www.diba.es/parcsn/parcs/, p.montnegre@diba.cat.\nPublicat per Rafael Vallbona a 9:24 Cap comentari:\nPublicat per Rafael Vallbona a 18:31 1 comentari:\nPublicat per Rafael Vallbona a 0:36 Cap comentari:\nPublicat per Rafael Vallbona a 12:33 Cap comentari:


Curs Creu Roja 2016-2017 |\nCurs Creu Roja 2016-2017\nLa primera actuació davant d’un accident és primordial per aconseguir una possible recuperació de la persona accidentada. El futbol català convoca setmanalment un número important de pares, jugadors, entrenadors, àrbitres, aficionats que omplen els camps de futbol. Per això, és molt necessari que sempre hi hagi gent del futbol preparada per a practicar els primers auxilis a un accidentat en un terreny de joc en qualsevol moment.\nPer tal de que aquests coneixements puguin salvar una vida en un moment determinat, la Mutualitat Catalana de Futbolistes, i la Fundació Catalana de Futbol, en col·laboració amb la Creu Roja, proporcionen aquests cursos de primers auxilis a la pràctica esportiva. La Creu Roja de Catalunya té una experiència centenària impartint aquests cursos d’atenció sanitària immediata amb titulació homologada.\n– Adquirir coneixements i habilitats bàsiques per poder respondre davant de situacions d’emergència en la pràctica esportiva.\n– Aprendre a prevenir accidents. Aplicar procediment i tècniques més adequades per l’autoprotecció i suport als primers auxilis. Identificar i resoldre situacions d’urgència.\nEl curs serà impartit per personal docent de Creu Roja amb amplia experiència professional i pedagògica adequada. El rati docent alumne serà 1/20.\nAlumnes per curs:\nEl número d’alumnes per curs serà un màxim de 20 alumnes per seu.\nEls cursos s’impartiran en les seude la Creu Roja a Lleida.\nExposició teòrica dels continguts.\nDemostració i pràctica posterior amb material de simulació.\nAssistència 100 % de la formació.\nAvaluació continuada per part del docent.\nPer tal de poder realitzar la certificació corresponent, d’acord amb l’establert al sistema de qualitat de gestió de la formació, es necessari registrar els cursos i l’alumnat a la base de dades de la Creu Roja, per tal cosa, Creu Roja facilitarà la fitxa d’inscripció de l’alumne al curs (amb l’autorització pel tractament de les dades personals).\nTemporització de la Formació:\nHorari a la seu de Lleida. (C/ Henri Dunant, 1)\nDissabte dia 26 de Novembre: De 10:00 h a 14:00 h i de 15:00 h a 19:00 h\nAl descans s’oferirà un càtering fred.\n35 € (Exempt IVA article 20.1.9 Llei 37/92 de 28 de desembre).\nNom i Cognoms de la Persona (Obligatori):\nEmail de Contacte (Obligatori):\nMáxim 20 assistents, per ordre de inscripció.


Activitats per celebrar el 17 de maig el Dia d'Internet - Una guia per l'espectador crític\nPublicat en Internet el 11/05/2016 11/05/2016 per Álex Estébanez\nEl proper 17 de maig se celebra el Dia d’Internet a tot el món. Durant aquests dies, del 9 al 17 de maig, s’organitzen concursos, es lliuren premis, es desenvolupa la Setmana d’Internet per promoure el comerç electrònic i es programen moltes activitats, amb l’objectiu comú d’apropar les tecnologies als ciutadans i promoure el seu bon ús.\nL’agenda es pot consultar al portal de l’esdeveniment: www.diadeinternet.org.\nEls col·legis poden participar al certamen “Cuéntanos cómo ves Internet” amb concurs de dibuix, poesia i relat adreçat a nens i nenes de primària, amb el tema central de com millorar la privacitat a Internet. Organitzat per l’Agència Espanyola de Protecció de Dades, INCIBE i INTEF, que proporcionen alguns materials com a base per la reflexió dels participants. Els col·legis que hi vulguin participar han d’omplir el següent formulari i són els professors els encarregats de publicar els treballs dels seus alumnes.\nD’altra banda, els aficionats a la fotografia poden aspirar a emportar-se un premi al Concurs Mòbil Dia d’Internet, que en aquesta ocasió té com a tema “La tecnologia en la meva vida quotidiana”.\nEl mateix dia 17 tindrà també lloc el debat Plenari al Senat, al que es pot assistir de forma gratuïta inscrivint-te al següent formulari.\nComerç electrònic i menors\nEls ídols mediàtics i l’espectador idòlatra


“Marcarem el rumb per intentar que Catalunya avanci i construeixi consensos” - Socialistes | Partit dels Socialistes de Catalunya\nLa portaveu del grup Socialistes i Units per Avançar, Alícia Romero, ha afirmat avui que “al Debat de Política General marcarem les nostres prioritats. Estem decebuts per les divergències al Govern i per la seva incapacitat de fer una política útil. Ho hem vist en temes com l’ampliació de l’aeroport”.\nAlícia Romero ha explicat que “al Debat farem el nostre paper d’oposició dura però també constructiva. Plantejarem les nostres solucions a problemes importants que creiem que té Catalunya. Mostrarem el nostre enfocament respecte a la recuperació meconínica, la seguretat, les infraestructures i la indústria, temes que hem anat tractant al Govern alternatiu”. “Marcarem el rumb per intentar que Catalunya avanci i que construeixi consensos per millorar la qualitat de vida de les ciutadanes i els ciutadans de Catalunya”, ha afegit.\nEn roda de premsa al casal socialista Joan Reventós després de la reunió de la Permanent, Alícia Romero ha volgut “felicitar el candidat del SPD, Olaf Scholz, per haver guanyat les eleccions alemanyes, i desitjar-li tota la sort i encerts per configurar un govern”.\nRespecte als aldarulls a Barcelona, ha indicat que “creiem que hem de denunciar amb contundència aquesta violència i aquesta falta de respecte. Donem tot el suport als cossos i forces de seguretat i als serveis d’emergència. Convenen menys retrets i més col·laboració. Ens agradaria que aquest cap de setmana haguéssim tingut el President de la Generalitat col·laborant per resoldre el problema”.\nVídeo complet de la roda de premsa del PSC amb Alícia Romero\n"Farem el nostre paper d'oposició dura, però constructiva":\n✅ Farem les crítiques que pertoquin.\n✅ Plantejarem les nostres solucions a problemes importants que té Catalunya.\n👉🏻 Marcarem el rumb per intentar que Catalunya avanci i construeixi consensos.\n🗣 @aliciarll#PSC/❤ pic.twitter.com/wTZZoMvxxw\n— Socialistes PSC/❤ (@socialistes_cat) September 27, 2021


Ahir 25 de maig es complia el 6é aniversari de la mort d'una de les figures mes carismàtiques i un dels més importants artistes dins la música jamaicana, Desmond Adolphus Dacres més conegut com Desmond Dekker.\nEl "Rei del Ska" va naixer a Jamaica el 16 de juliol de 1941, cantant i compositor, va ser un dels pioners en exportar els ritmes jamaicans fora de l'illa caribenya, principalment a Anglaterra, on es va convertir en figura mediatica.\nMembre dels The Aces junt Wilson James i Easton Barrington Howard, amb qui enregistrà un del seus majors exits, el tema "Israelites", tema que arriva al numero 1 de les llistes d'Anglaterra.\nAl 1961 va fer les primeres proves sense molt d'exit, per als segell de Coxsone Dodd (Studio One), Duke reid (Trasure isle) però va ser al segell Beverley Records de Leslie kong, principal impulsor d'un nou ritme per aquelles dates conegut com Ska, on enregistrà les seves primeres gravacions, un single amb els temes, "Honour your Father and Mother" a la cara A i "Madgie" a la cara B.\nAmb la gravació "King of ska"els seu quart single, Dekker es va convertir en l'estrela més gran de Jamaica, es tractava d'un tema amb ritme frenètic per a l'epoca, que convidava a moures al més estàtic, per aquella epoca Desmond Dekker anava acompanyat dels germans Carl, Patrick, Clive i Barry Howard, tots plegats sota el nom de The Four Aces, amb qui gravaria temes com "Get Up Edina", tema en la linea de "King of ska".\nCap a l'any 66 la banda es va reduir a dos membres, pasant a nomenar-se Desmond Dekker & the Aces, epoca en la que gravaria l'himne per excel.lència dels Rude Boys Jamaicans, "007 Shanty Town", ademés d'altres exits com "Rudie got soul" o "Rude boy train".\nJa en 1968 es quan va crear el tema abans mencionat i que potser siga el que mes repercusió va tindre, "Israelites", canvi notable en la base ritmica del tema, respecte a la resta dels seus anteriors exits, amb Israelites començava una nova forma d'entendre la música jamaicana, era el naixement del Rocksteady i més tard el Reggae, però això es una altra part de la història.


La punyalada/Capítol IX - Viquitexts\nLa punyalada/Capítol IX\nLa punyalada Capítol X →\nQuan, un poch revingut del meu entontiment, remuntava'l marge, vaig adonarme de la Coralí que, mitx cayguda, plorava amargament abrassada a una soca, com una Magdalena al peu de la creu. El llastimós espectacle de la pobra noya, plorant el rebregament de la seva honra per la baba d'un galifardeu, que ni conciencia tenía de la dignitat humana, va tocarme fondament, per més que va semblarme, que'l penediment de la seva lleugeresa acceptant y preparant aquell encontre, que tan car podía havernos costat a mi y a n'ella, entrava per molt en son desconsol.\nAb tot, no tinch pas d'amagar que en el fons de la meva ànima, hi sentía una satisfacció extranya per tot lo succehit. De moment ja tenía esbargit aquell malehit dubte que havía comensat a rosegarme les entranyes. Nó, no era cert que totes les dones fossin unes, com sostenía l'Ibo. N'hi havía d'honrades y que sabían ferse respectar, y una d'elles era aquella, la meva escullida. El mateix Ibo podría donarne fè. Després, el fantasma pahorós aquell, del rival desbancantme per sa gallardía y robantme l'amor per virtut de sos propis prestigis, quedava esvahit també. Encara més; la Coralí y jo'ns havíam fet mutuament deutors y acrcedors; ella potser me devía l'honra y jo li devía la vida. Axò y la circunstancia de quedar abdós per un igual, sots les terribles amenasses d'un mateix enemich, havía d'ajustarnos per forsa, establint una mancomunitat d'interessos que, fins per sa matexa gravetat, afalagava mon cor enamorat. No hi havía dubte, donchs, de que'l meu plet qedava, desde molts punts de vista, en mellor situació, y axò pesava més en el meu ànim que la consideració dels nous y grans perills que m'havía tirat a sobre.\nTocat d'un relligiós respecte vers aquella noya, a la que, moments abans havía vist tractada tant desconsideradament y qu'ara mon amor me presentava rodejada de la lluminosa aureola de les verges màrtirs, ni tan sols gosava atansarmhi, dexant caure mon cos capolat, arran d'una altra soca, a tret de paraula d'ella, desde hont comensí a recrearme en la contemplació de la seva adorada imatge, trista y esllanguida, però més que may dignificada a mos propis ulls.\nElla als per fi sa testa despentinada, com cercant quelcom, y al vèurem s'animà sa fesonomía esblaymada y humida pel plor.\n—¡Albert, vína fins ací! ¿Perquè t'allunyas? ¿Es que no'm perdonas la mala passada? Si jo pogués, vindría a tu de genolls a demanarte perdó; vína, donchs, fins ací, que som malalta.—\nAquella veu llastimosa y sincera, sortida d'un cos decaygut, espellofit de roba, part de la que havía dexat a trossos entre les urpes del Esparver y les espines dels esbarsers, però dolsa y hermosa com d'una penitenta, sonà a mes orelles com una música celestial. Volía anarhi, vaig probarho, la meva ànima s'hi enfugía, mes el cos no obehía a la voluntat y restava clavat a terra com si fos de plom.\n— ¡Albert! ¡Albert!— anava cridant la veu; però'l meu cos seguía com mort, apretat contra la soca, per més que sentía l'ànima saltironarme per dintre, com un aucell debatentse contra'ls ferros de la gavia.\nLes notes del meu nom, que may havía sentit tan armonioses, ressonavan ara ab matisos d'angunia y ab dexos de desesperació, però esvahintse, esvahintse poch a poch, fins que ja no eran perceptibles més que com aquells ecos que desperta en l'ànima'l recort d'una dolsa cantarella. Lo que crexía de més en més, era una brahó sorda que'm ressonava al cervell com les trompes d'una orga aviada; un pessigoleig me resseguía totes les extremitats, com si fos la vida que se n'enfugís; una suhor llafiscosa y freda amarantme tot el cos, sentía regalimarla pels polsos y pitrera avall, y un defalliment, acongoxat y voluptuós ensemps, me postrava les darreres forses. Després la llum del día s'unificà en una sola tinta difusa, en la que s'hi confonían els arbres y les roques y tot, ab un moviment de rotació vertiginós. Sols me quedà per uns moments la conciencia d'una pressió bestial a sobre'l crani que tenía apoyat contra la soca, semblant que s'hi encastés per virtut d'un moviment centrífuch ò que gravités sobre d'ell el pes de l'alzina a punt de caure.\nLes potencies semblaren aclarirsem una mica; tot aquell vèrtich anà fixantse y concentrantse en un sol punt, en una fòrmula, com si diguessim, qu'acabà per pendre proporcions determinades; era la fesomía de la pobra Coralí que, corvada sobre meu y tenint empunyat el devantal xop d'aygua de la gorga, me l'anava escorrent a raig fet sobre la cara y el pit.\nVaig sentir qu'una mitja rialla se m'escorría pels llavis; mitja rialla que va reflectarse compassivament en el rostre adolorit d'ella.\n— ¡Albert, fill meu, me pensava que't morías!— me digué.\n¡Deu meu, y quin recort més fondo y més llunyà, van despertar en mon cor aquelles paraules y aquella mitja rialla; van transportarme a n'aquell día de noy, en que, portat a casa ab el cap mitx obert de resultes de la cayguda del roure, en que, incitat pel mateix Ibo, follava'l niu de gafarrons, ma pobra mare me rebía en sos brassos y'm retornava fentme pitimes. Un cert perfum de la llar semblà retornarme'ls esperits.\n—¡Jesús, María, y com estàs! y quin mal punt ha set el meu!— exclamava la pobra Coralí, allargantseli més y més la cara, quan, una mica revingut, m'ajudava a redressarme un poch.\nEra veritat; del cap als peus, apenes tenía un pam del cos que no estigués macat, esgarrinxat ò llagat.\nEn molts indrets hi tenía encara clavades les espines y brostes dels esbarsers en que'ns havíam revolcat, però lo més esgarrifós era la ferida del coll, feta per les dents d'aquell gos de presa, de la que n'havía rajat sanch abundantíssima, cobrintme'l pit fins al ventre. L'aygua ab que m'havía ruxat la Coralí pera retornarme de la obehina, n'havía quedat roja, formant un bassal que s'escorría per la terra. Però encara més que tot, me dolía'l capolament dels òssos, sobre tot el cap, que semblava que me'l barrinessin, y la costellada sobre la que aquell brètol hi havía pujat de genolls tan desapiadadament, quan ja'm creya rendit.\nPerò tot, tot ho donava per ben empleat, y de tot me'n considerava recompensat, al veurem obgecte dels maternals afofolaments de la pobra Coralí, que, oblidantse de si propia, no més ab mi pensava. En un dir Jesús hagué fet tiretes del devantal, pera estroncarme la ferida del coll qu'encara sanchnava, y tot son desfici era animarme pera arribar fins al molí hont podría aconduhirme me millor. Jo somreya per remerciarla y procurava dissimular mos vius dolor pera no donarli més pena, assegurant que tot allò era poca cosa; qu'al molí hi arribría de sobres y fins a casa també, en proba de lo qual, fent un esfors sobre-humà, vaig posarme dret.\nEns disposavam a posarnos en marxa, quan sentirem una veu que cridava a la Coralí. Era'l seu pare, a qui algú havía avisat dels crits de «socors» que s'havían sentit cap al bosch, y venía adalerat pera saber el què.\nAl regonèxer aquella veu, ens mirarem confosos.\n— ¿Y què li diràs al teu pare?— vaig interrogar jo.\nElla, abaxant el cap, respongué:\n— Li contaré tota la veritat. No he mentit may.\nObtingut de «https://ca.wikisource.org/w/index.php?title=La_punyalada/Capítol_IX&oldid=150989»


Va de Letras: L’Equitat, el valor eix per abordar la crisi.\nL’Equitat, el valor eix per abordar la crisi.\nCada gra de sorra fa la terra...\nEls valors que defineixen l’Equitat són , Igualtat, Justícia, Moderació, Equanimitat.\nCada gra de sorra és important i tots compten per igual...\nSincerament, i després de donar-li un parell de voltes he arribat a la conclusió que ens en sortirem de la crisi si aconseguim que el valor eix, primordial que s’apliqui tant en les polítiques d’ajustament social, com en les polítiques de reactivació econòmica és l’Equitat. I per què? En essència, perquè és el més raonable, el més just pels quatre estaments de la nostra societat, persones, organitzcions, institucions, i empreses. I d’altra banda, perquè és el més rendible des del punt de vista sostenible.\nEn les darreres setmanes n’hem tingut un allau de propostes dels diferents governs, sindicats, patronal i organitzacions polítiques per abordar la crisi, així com ara, ja en plena campanya electoral, la suma dels missatges dels candidats i candidates. Alguns exemples són prou coneguts i difosos a través dels mitjans de comunicació. L’ajustament de la despesa social, eufemisme que ha prés rostre de realitat tangible mitjançant l’expressió coneguda com “les retallades”, és una de les més esteses, que no l’única.\nEl paradigme de com ajustar, és a dir, de retallar despesa social per fer front al dèficit ha estat força polèmic i debatut. I en aquí la política ens ha ensenyat una lliçó que crec que val la pena assenyalar. No retallen igual conservadors que progressistes, però si que sembla que hi ha un consens en què s’ha de moderar la despesa i decidir on es retalla, ja que ha quedat palés que no és sostenible l’actual model. La qüestió de fons és que l’ajustament esdevingui “equitatiu” és a dir, que tothom prengui consciència que tots estem cridats a fer sacrificis, pel bé col·lectiu. Imagino que d’aquí, allò de predicar amb l’exemple amb l’anunci de la supressió de la paga extra de Nadal per part del Govern de la Generalitat encara que insuficient i tard, és un primer símptoma que explicar clarament que s’ha entés la necessitat de que tothom s’ajusti el cinturó i no només uns.\nVivim temps en els que no es poden fer excepcions, perquè tot ajuda...Si amb la paga extra de Nadal del Govern s’estalvien diners que poden fer front a despesa social, ben fet, però no ens quedem aquí. Revisem l’innecessari, el que és prescindible i decidim. No se li pot demanar esforços només a una part de la població, a uns sectors i a d’altres no, és per això que reivindico l’Equitat en el plantejament, els sacrificis s’han de ponderar amb objectivitat, però sense perdre la sensibilitat.\nFins i tot, a twitter va sortir un hashtags #retalladespossibles que recollia aquest mateix esperit de reivindicació. Per què uns sí i altres no? Aquí entra en joc un habilitat, la capacitat de convèncer als que mai han tingut que ajustar la caixa drasticament, perquè són els que sempre tenen recursos. A aquests grups privilegiats els hem d’apel·lar al sentit de país, a la responsabilitat solidària en moments claus per l’economia, la seva, com la de tots...Són les grans fortunes, els que viuen de les rendes, la burguesia alta, l’aristocràcia de les finances, els grans inversos, els banquers, l’empresariat de la macroeconomia etc.\nEn quant a les polítiques de reactivació econòmica en aquest país els diferents governs han tingut la costum d’ajuda sempre als més grans amb la creença que així és com millor s’invertia per generar ocupació, mentre que l’estímul fiscal per la creació de llocs de treball a la petita i mitjana empresa, sempre ha estat molt insuficient com per de veritat enfortir al teixit de les pymes. El cost de mantenir-se és massa alt, és desproporcionat. Ens hem ompler la boca parlant de la importància d’emprendre i de com les petites i mitjanes empreses eren un puntal de la nostra economia, però la veritat és que hi ha hagut més control impositiu que oxigen...i això comença a asfixiar. Hi ha una bateria de propostes que podrien canviar les coses i equilibrar les balances, d’aquesta forma estaríem aplicant el concepte d’equitat.\nTambé se n’ha parlat del comerç exterior, d’exportar com si fos una cosa fàcil al nostre país i amb els mitjans i els ajuts per fer-ho realitat. Tantes ambaixades, tantes agències de comerç exterior de connexió....i Quin ha estat el resultat compartiu en anys d’inversió de pressupostos públics....? Feu els números, és una equació molt senzilla. Ha estat el govern de l’Estat el principal monopoli fent-li el joc un cop més als holdings o als trusts d’empreses més grans i especialitzades en uns sectors específics com l’energia o la banca o la comunicació, la moda... I en lloc d’obrir les possibilitats per tothom, i facilitar més recursos a les pymes i obrir més el ventall...Què és el que descobrim ara? Però en fi, mai és tard, especialment quan hi ha urgència,no? Comfiem que pel bé de tots els propers governs se’n facin al càrrec i impulsin de valent les reformes que calen fer en profunditat sobre aquesta qüestió i d’una forma equitativa.\nReactivar l’economia, també vol dir invertir més en I+D en les pymes, també vol dir cercar el finançament perquè a les universitats es pugui fer recerca, tecnològica, científica i sí, també humanística, doncs ens cal aprofundir en els valors de l’ètica i la moral, la cultura es essencial, també és així com s’evoluciona en una societat moderna. Però tot de forma equitativa.\nI finalment, les polítiques públiques, enfortir l’Estat del Benestar, si es fa bé i no a mig fer, esdevé una altra manera de generar ocupació per cobrir una forta demanda de prestacions i serveis. Hi han experiències europees que avalen aquest model... Per què a Catalunya i a Espanya no?\nSempre hi han respostes, només cal fer les preguntes adequades... Potser l’Equitat també és això, trobar el punt d’equilibri entre el que és real i el que és possible.\nPublicat per Va de Letras a 15:33\nEtiquetes de comentaris: crisi, economia, equilibri, equitat\nBarcelona Desing. Expressivitat Creativa en versió...\nTecnologies Intel·ligents. Negocis Emergents


Comunicació Palafrugell - La pista de gel es converteix en accessible per a persones invidents i amb discapacitats físiques\nLa pista de gel es converteix en accessible per a persones invidents i amb discapacitats físiques\nPalafrugell compta des d'aquesta setmana amb una de les primeres i úniques pistes de gel accessible de Catalunya. L'Ajuntament ha incorporat a aquesta instal·lació, que es mantindrà oberta durant totes les dates nadalenques de Nadal a l’espai de la Bòbila, un conjunt de dispositius per fer possible que persones amb capacitats físiques així com les persones invidents en puguin gaudir de l’activitat sense dificultat. A partir d'avui, 23 de desembre, ja podran patinar a la pista persones en cadira de rodes, amb mobilitat reduïda o sense capacitat per mantenir l'equilibri, així com les persones invidents.\nD’aquesta manera, la pista incorpora diferents dispositius (un trineu i una cadira adaptada) que permeten que persones amb discapacitats intel·lectuals o físiques lleus puguin patinar, i estan especialment indicats per a infants i joves.\nAmb tots aquests elements, la pista esdevé accessible a la pràctica totalitat de la població. D’aquesta manera, Palafrugell incorpora un element social integrador dins una activitat d’oci, fent que pista de gel assoleix aquests nivells d'accessibilitat i s’obri a un públic que moltes vegades no pot gaudir de l’esbarjo per manca d’accessibilitat. La mesura s'emmarca en el compromís del Govern municipal, per fer un municipi marcat per les tres “S”, social, segur i sostenible, i així avançar cap a l'accessibilitat universal i millora les condicions de vida dels ciutadans de la vila.\nLa de Palafrugell és la pista de gel nadalenca amb més tradició del Baix Empordà i una de les activitats més esperades d’aquestes dates a la nostra comarca. Enguany, la pista compleix un aniversari molt especial, ja que arriba a la seva 15a edició. Com ja és habitual, a l’entorn d’aquesta, s’hi organitzaran un munt d’activitats dirigides a tots els públics, però amb especial atenció als infants.