PESSETES CONTRA EL CÀNCER - Fundació Roses Contra el Càncer\nLa pesseta, quants records…\nLa pesseta, el duro, et recordes d’aquestes monedes, algunes tan petites que es trobaven a tot arreu i s’acumulaven a totes les cases.\nEns trasllada directament al passat… Amb cent pessetes feies el cafè, compraves pa, una bossa de llaminadures… Quants collarets amb la moneda de 25 pessetes lluïen homes i dones, com si es tractés d’una joia?\nCom l’hem trobat a faltar des del 2002….. i ara, gràcies a tu, aquesta pesseta pot tornar a tenir el valor que tenia abans, i fins i tot encara més: a la Fundació Roses contra el càncer li volem donar un VALOR HUMÀ i SOLIDARI, ja que amb totes aquelles pessetes oblidades que trobareu en algun racó de casa vostra, podem oferir un gran servei a tots els malalts de càncer de Roses i les seves famílies. Cal ser ràpids en trobar-les, les podeu portar a les nostres guardioles fins al 20 de desembre ja que el termini per canviar-les en euros és el 31 de desembre.\nJa saps, si tens pessetes porta-les al nostre local de la Fundació i/o a les farmàcies de Roses on trobaràs unes guardioles per a recollir-les.\nFARMÀCIA EVA HARO


Ullades Naturals: L'ERA DIGITAL: "A pels Cabussonets"\nBassa de la foia de LLobet, La Vila. 30 de maig del 2005.\nJa feia alguns dies que en aquella bassa haviem vist Cabussonets (Tachybaptus ruficollis) amb un niu entre la vegatació aqüàtica. La nostra idea era fer-li fotos quan nadara cap al niu. Però res de res, el "condenat" ocellet recelaba molt del amagatall per lo que no s'apropava gens. Però mentre un ocell es desconfiat, altre com va ser el cas de l'Apuput de les fotos, quasi ens pàssa caminat per damunt nostra cridant, tal i com es veu en la segona imatge, doncs es tractava d'un jove del any que reclamava als seus progenitors que estaven allí a prop. I ja que pensar que els ocells en el tema del comportament son com les persones, "cadascú es de son para i de sa mare"...\nPolleta d'aigüa (Gallinula chloropus) travessant la bassa\nEquip: Càmera Canon 350 D amb objectiu 300 mm, amagatall i trípode\nDades fotos: Fomat imatge JPGE, velocitat 1/1000 a 1/400, diafragma f/4, 100 ASA, BB auto\nPublicado por Pepe Santamaría Reos "Santa" el lunes, octubre 15, 2007\nEtiquetas: Apuput, bassa, foia


eduard.cat: Bosc de sorra, per pensar-hi...\nFa uns dies vaig veure aquesta fotografia en aquest blog, i em vaig quedar amb ganes d’escriure un apunt.Aquest fantàstic bosc de sorra, no és res més que un dibuix que va deixar la marea al retirar-se, en una platja propera a Santoña. Quan l’aigua va retrocedint lentament, deixa formes impreses a la sorra en funció de les diferents capes i sediments.Els que alguna vegada hagueu vist dibuixos fractals hi trobareu una gran similitud. I és que està clar ja fa temps que les formes a la natura segueixen certs paràmetres matemàtics, tot i que els factors caòtics durant el seu desenvolupament fan que mai hi hagi dues formes iguals. Dos roures per exemple sempre tindran la mateixa forma, però mai seran idèntics oi?Els fractals, per qui no ho sàpiga, són objectes que exhibeixen autosimilitud (en matemàtiques o informàtica en diríem recursivitat) a qualsevol escala. Això vol dir que si agafem una petita part de qualsevol fractal, percebrem que aquesta part és com una rèplica a menor escala de la forma principal. Això passa a qualsevol escala, fins a l’infinit.Els fractals són a tot arreu, els podem veure a les formes de les galàxies, de les muntanyes, als núvols, als arbres o a les neurones, per només posar uns exemples.La forma de la part es repeteix en el tot. I això sempre em fa pensar en aquella màxima oriental de que Tot és U (Ellam Onru).Tot, incloent el món que veus, així com a tu mateix, el testimoni del món, tot és U.Us deixo aquesta bonica foto d’una neurona i una galàxia.\nInteressant conclusió!. Tot es U. O dit d’una altre forma a qualsevol part que observem hi la informació de la totalitat inclosa la part mateixa.I els posseïdors de la saviesa de tots els temps diuen que això es així en tot l’univers, a cada moment i lloc, però la nostra percepció limitada, per la intervenció constant de la ment, no ens permet detectar-ho.\n28 d’abril de 2009 a les 13:19\nVes per on, un cop ja he tornat, avui he trobat un altre lligam entre tu i jo... no només l'Helena, sinó en Josep Seras de Palamós que explicant-li coses sobre l'experiència, m'ha parlat de tu i he lligat caps...Curiós i petit el món!Xevi\n30 d’abril de 2009 a les 0:50\nGràcies pels comentaris Anònim!Ei Xevi ha estat molt interessant seguir les teves aventures per Tamil Nadu!Però ara m'has deixat intrigat amb en Josep de Palamós, perquè no em sona! :)


Els lleidatans són una de les bèsties negres de l'Igualada Rigat els darrers anys. Aquest divendres, aturaven el progrés de l'equip de Cesc Linares a la Lliga Catalana amb un 3 a 4 a Les Comes.\nDerrota de l'Igualada Rigat a la Lliga Catalana davant del Lleida Llista, que deixa als igualadins sense opcions de jugar els quarts de final a Vic. Davant de 300 espectadors, anoiencs i lleidatans van disputar un matx trepidant que es va resoldre a la represa. Va ser el primer partit a Les Comes d'Oriol Vives, que va marxar del club a darrera hora per anar justament al Lleida.\nI era Vives qui obria el marcador i feia el 0-1 amb fortuna. Després, rèplica local amb ocasions igualadines de Tety Vives, Marc Palau i Bernat Yeste que van topar amb un inspirat Lluis Tomàs. Als 20 minuts, en una acció atacant del Lleida, Marc Palazón va rematar a mitja alçada fent el 0-2 amb el que s'arribaria al descans.\nEn els segons 25 minuts, els igualadins van posar setge sobre la porteria. Roger Bars va transformar un peal en l'1 a 2. El gol va donar ales als arlequinats que van jugar els millors minuts i van tenir les millors ocasions, a càrrec de Baliu, Pla, Palau i Mendez. Quan mancaven deu minuts, una penjada de Sergi Pla la va desviar Marc Palau fent l'empat a dos. Primer gol del reusenc, ex del Girona amb el dorsal 6 de l'Igualada Rigat. Poc va durar l'alegria, ja que Alex Joseph va aprofitar un rebuig Elagi Deitg per marcar el 2-3 aixecant i picant la bola.\nRestaven set minuts quan en el llançament d'un falta des de la frontal, la tanca defensiva es va obrir i Andreu Tomàs va sorprendre a Elagi marcant el 2-4.\nA dos minuts pel final, dues grans accions del capita Baliu no van trobar la xarxa rival i al contraatac el Lleida podria haver ampliat el seu avantatge. Quedaven pocs segons quan els àrbitres van assenyalar la desena falta d'equip del Lleida, que Jordi Mendez va transformar en el 3-4 definitiu.\n2 Una estudiant denuncia l’expulsió "per portar hijab" en un centre mèdic privat a Igualada 2917 lectures\n3 S'obren diligències judicials a dos individus per trencar 20 retrovisors aquest cap de setmana, a Igualada 2763 lectures\n4 La B-224 és la carretera amb més risc d'accident greu a l'Anoia 2093 lectures\n7 Ocisport rep un premi per l'organització a Vallnord de la Copa del Món de Mountain Bike 885 lectures\n8 Els veïns del Pla de la Masia denuncien la inseguretat generada pels ocupants il·legals de quatre blocs 779 lectures\n10 Les infraestructures que necessitem 731 lectures


En perill 9.500 llocs de treball dels centres especials - Diari de Girona\nEn perill 9.500 llocs de treball dels centres especials\nDues associacions d'entitats de persones amb discapacitat intel·lectual o trastorn mental volen que el Govern mantingui les subvencions\ntapi carreras 21.04.2020 | 23:30\nUna classe d'iniciació al sector d'una entitat social. marc martí\nUna classe d'iniciació al sector d'una entitat social.\nAlerta dels Centres Especials de Treball (CET) d'iniciativa social. Afirmen que es troben al límit i asseguren que el manteniment del lloc de feina de gairebé 9.500 persones amb discapacitat intel·lectual o amb trastorn mental està en perill per la covid-19. El crit d'avís el fan dues grans associacions que abarquen unes 250 entitats de tot el territori català i que demanen al Govern que els «protegeixi», almenys, mantenint les subvencions que tenien fins ara.\nEs tracta de la l'associació catalana de l'empresariat social Dincat, principal representant de les persones amb discapacitat intel·lectual a Catalunya, i Ammfeina, l'organització que agrupa entitats d'iniciativa social que promouen l'ocupació de persones amb problemes de salut mental. Entre d'altres, a la primera hi ha Tirgi, Tramuntana, Onyar- La Selva, Associació Montseny-Guilleries, El Trampolí, Mas Casadevall, Els Joncs, Fundació Estany, Aspronis, Astrid-21 o la Fundació Vilagran- Maristany. A la segona hi ha les fundacions Drissa, Map i Tresc.\nActualment, el Govern està valorant la distribució dels imports de les subvencions en l'àmbit social i les dues associacions demanen que «es prengui consciència de la situació precària que estan vivint els Centres Especials de Treball». «Les decisions que es prendran les pròximes setmanes en torn el repartiment de subvencions seran clau per determinar un futur digne per a moltes persones amb discapacitat intel·lectual», explica Carles Campuzano, director de Dincat.\nAjut insuficient des de fa deu anys\nPer aquest motiu, Campuzano reclama al Govern «que compleixi amb el seu compromís social i blindi almenys la subvenció que tenien els CET, que ja és insuficient des de fa més de deu anys. Estan fent un sobreesforç per evitar els ERTOs i qualsevol retallada implicaria la pèrdua de milers de llocs de treball». Per la seva banda, el president d'Ammfeina, Francisco Villegas, assenyala que «el Govern ha de garantir, ara més que mai, que les persones amb especials dificultats disposin de les oportunitats i suports necessaris i adients per mantenir el seu lloc de feina».\nEls sectors de la discapacitat intel·lectual i la salut mental alerten des de fa setmanes de la necessitat de disposar d'un pla de xoc d'urgència per donar suport a les entitats socials que gestionen CET d'iniciativa social. Entre d'altres mesures, aquest pla hauria de preveure reforçar els ajuts i protegir aquests centres, dotant-los de liquiditat, pagant les comptes pendents del 2019 i incrementant les subvencions, davant l'impacte econòmic de la crisi sanitària. A més, el sector reclama al Govern de la Generalitat «constituir de forma urgent una taula de diàleg per revisar l'actual normativa i definir conjuntament les línies d'actuació que garanteixin la viabilitat econòmica» dels Centres Especials de Treball.\nSegons un observatori elaborat conjuntament per les dues associacions, cap CET gestionat per les respectives entitats sòcies va poder garantir l'activitat productiva amb normalitat només quinze dies després del decret d'estat d'alerta.De fet, en un 64,3% dels casos, aquesta activitat era inferior o igual al 25%, tot i dur a terme activitats considerades essencials, en la seva majoria, destinades a serveis de neteja, bugaderia, recollida de residus o vinculats a l'alimentació.\nLa declaració de l'estat d'alarma, el confinament i la dificultat o impossibilitat d'arribar al centre de treball, són les principals causes. A més, s'ha de tenir en compte que les persones amb discapacitat intel·lectual i amb problemes de salut mental tenen més probabilitats de contagi davant de la COVID-19, segons l'Organització Mundial de la Salut i el Síndic de Greuges.\nEn aquest context, gairebé el 80% dels CET ha posat en marxa mesures extraordinàries per tal d'evitar l'aplicació d'un ERTO i preservar, en la mesura del possible, l'estabilitat laboral i emocional dels seus treballadors. Entre aquestes mesures destaca la implantació del teletreball (70%), l'adaptació de jornades (67%), i les reduccions de jornades dels equips (42%). Tot i això, la major part d'aquests centres assegura que és probable que es vegin obligats finalment a aplicar un ERTO, amb l'objectiu posat a recuperar en un futur immediat els llocs de treball dels seus treballadors.


Memoràndum de l'Acadèmia Sèrbia de les Ciències i les Arts - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMemoràndum de l'Acadèmia Sèrbia de les Ciències i les Arts\nEl Memoràndum de l'Acadèmia Sèrbia de les Ciències i les Arts va ser un projecte de document elaborat per un comitè de l'Acadèmia Sèrbia de 1985 a 1986. El setembre de 1986, el projecte és filtrat a l'opinió pública. El Memoràndum immediatament es va fer ben famós a Iugoslàvia, ja que va donar veu a algunes opinions controvertides sobre l'estat de la nació i va advocar per una reorganització fonamental de l'Estat. Entre molta gent a Iugoslàvia, inclosa Sèrbia, es considerarà aquest text una expressió de nacionalisme serbi.\nEl text no guardava cap coherència entre unes parts i altres, en tant i en quant va ser tasca d'un comitè d'homes que no necessàriament estaven d'acord els uns amb els altres. Tenia dues seccions: una sobre "l'estat actual de Iugoslàvia", i l'altre sobre la situació de Sèrbia dins Iugoslàvia. La primera secció es va centrar principalment en la política econòmica i la fragmentació de Iugoslàvia que va seguir a la promulgació de la Constitució de 1974. La segona secció se centra en el que els autors van veure com la situació d'inferioritat del poble serbi dins Iugoslàvia, i s'utilitza la situació dels serbis a la província de Kosovo i de Croàcia com a exemple.\nSostenien que al final de la Segona Guerra Mundial, Tito va delimitar deliberadament la Situació de Sèrbia a la unió degut la divisió de la majoria del seu territori, que aleshores incloïa Sèrbia, Montenegro, Macedònia (actualment, Macedònia del Nord), Bòsnia i algunes petites parts de Croàcia amb majoria sèrbia. També va sostenir que Tito va empitjorar encara més la situació de Sèrbia mitjançant la inclusió de dues províncies autònomes (Kosovo i Voivodina) dins les seves fronteres, una cosa que no es va fer en cap de les altres Repúbliques iugoslaves.\nEn el memoràndum, hom pot trobar discretes contribucions de gent com Kosta Mihajlovic en la part econòmica, Mihail Markovic sobre la lliure gestió, i Vasilije Krestić sobre la situació dels serbis de Croàcia, entre d'altres. El document en el seu conjunt és sovint erròniament atribuït a Dobrica Ćosić, que va prendre part en els debats sobre ella, però no estava en la comissió que el va produir.\nEl Memoràndum va ser inicialment rebutjat oficialment per la majoria dels polítics comunistes el 1986, incloent el futur president serbi Slobodan Milošević, que va definir públicament el memoràndum com a "res més que el nacionalisme més fosc". Tot i aquesta declaració, Milošević i un nombre de polítics serbis comunistes van acabar donant suport a la majoria del memoràndum.\nEl Memoràndum va ser considerat per alguns no-serbis com un acte virtual d'agressió contra Iugoslàvia, ja que propugnava una actitud xovinista Sèrbia i faria créixer el desig d'independència a la resta de les repúbliques. Els serbis que simpatitzaven amb els objectius del Memoràndum i els seus autors van argumentar repetidament que no s'hauria de considerar tal cosa, ja que mai no va ser editat pel consum públic tot i que va acabant sortint a la llum al diari vespertí Vecernije Novosti.\nEl document s'anomena sovint "Memoràndum SANU" essent Sanu l'abreviatura en serbi de l'Acadèmia.\nAlguns punts del memoràndumModifica\nComissió de genocidi per part dels Albanesos contra els Serbis a Kosovo (pàgines 41 i 56 del memoràndum)\nS'acusa a Eslovènia i Croàcia d'estar prenent el control de l'economia sèrbia i de que Iugoslàvia està construint indústria fora de Sèrbia (pàgina 42)\nCalen canvis constitucionals a Iugoslàvia a causa del injust maltractament i debilitament de Sèrbia) (pàgina 46)\nExisteix una gran discriminació contra els serbis propera al genocidi (pàgina 50)\nSèrbia ha donat 2.500.000 vides per Iugoslàvia (referint-se als morts de la Primera Guerra Mundial i de la Segona. ) i ara és víctima d'aquest estat (pàgina 52)\nEntre 1690 i 1912, 500.000 serbis varen fugir de Kosovo, on els albanesos cometen genocidi (pàgina 56)\nExisteix una gran discriminació dels serbis que viuen a Kosovo i a Croàcia (pàgina 58)\nEls serbis de Croàcia es troben ara en perill com mai abans ho havien estat (pàgina 62)\nTots els escriptors en llengua sèrbia de Bòsnia són serbis i no bosnians (pàgina 65)\nLa qüestió sèrbia no es resoldrà fins a la creació de la plena unitat nacional i cultural dels serbis sense importància d'on viuen (pàgines 70 - 73)\nDurant els darrers 50 anys els serbis han estat víctimes dues vegades de la destrucció, l'assimilació, el canvi de religió, el genocidi cultural, de l'adoctrinament ideològic i de que els diguen que ells no tenen cap importància. (pàgines 70 - 73)\nSi cau Iugoslàvia, Sèrbia ha de mirar pel seu interès nacional (pàgina 73)\nMemorandum SANU complet Plantilla:Serbi\nTraducció del memoràndum a un web albano-kosovar (anglès)\nMemorandum SANU - ANSWERS TO CRITICISMS, Kosta Mihailovic, Vasilije Krestic, 1995 (anglès)\nQuan Espanya comença a semblar Sèrbia, article on es relacionen el Memoràndum amb el Manifest per la llengua comuna Vilaweb.cat\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Memoràndum_de_l%27Acadèmia_Sèrbia_de_les_Ciències_i_les_Arts&oldid=24844585»\nDarrera modificació: 6 set 2020 a les 19:10\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 set 2020 a les 19:10.


El “Fons Ribes Daura de documents japonesos XIX-XX” i el “Fons Josep Martí i Cristià”, catalogats al CCUC – El blog del CSUC\nPàgina d'inici / El “Fons Ribes Daura de documents japonesos XIX-XX” i el “Fons Josep Martí i Cristià”, catalogats al CCUC\nEl “Fons Ribes Daura de documents japonesos XIX-XX” i el “Fons Josep Martí i Cristià”, catalogats al CCUC\nCSUC / 11/07/2017 / Comentaris tancats a El “Fons Ribes Daura de documents japonesos XIX-XX” i el “Fons Josep Martí i Cristià”, catalogats al CCUC / Biblioteques\nDurant el mes de juny s’ha catalogat al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya (CCUC) les següents col·leccions especials:\nFons Ribes Daura. Documents japonesos S. XIX/XX: Col·lecció de 29 llibres japonesos publicats a finals del S.XIX i principis del S.XX, procedents de la donació de Joan Ribes Daura (Ascó 1899-Barcelona 1982) – fundador i soci de la botiga tèxtil Ribes & Casals -, l’any 1972. Aquest fons inclou els primers textos acadèmics sobre la història de l’art japonès, acompanyats de fototípies i gravats de primera qualitat. L’origen d’aquests documents són dues editorials de Tòquio, The Kokka Publishing Company i Shimbi Shoin, que s’inscriuen en el marc nacionalista japonès. El conjunt d’aquest fons representa un exemple excepcional de literatura artística japonesa.\nFons Josep Martí i Cristià: El fons del compositor, pianista i poeta Josep Martí i Cristià (Llinars del Vallès, 1884 – Barcelona, 1918) va ingressar a la Biblioteca de Catalunya el 1972 i el 2009 es va incrementar per la família amb nous lliuraments. Aquest conjunt documental comprèn uns 200 documents entre partitures, manuscrits, impresos, fotografies, retalls de premsa, programes i altres documents.\n← Regularització de les hores computacionals concedides\nRecollida de fons temporals de la Biblioteca del Museu Etnològic de Barcelona →


Nou seminari: Aprèn a gestionar equips en projectes innovadors. Gratuït - economiasocial.coop\nNou seminari: Aprèn a gestionar…\nJa estan obertes les inscripcions al nou seminari Habilitats de lideratge i projectes innovadors que organitza la Fundació EADA. En aquest seminari de format virtual es treballa la metodologia i les competències necessàries per organitzar i treballar un projecte innovador i real en un total de 48 hores. La formació s’adreça a persones amb responsabilitat en empreses d’economia social com cooperatives, mutualitats i entitats del tercer sector.\nDates d’inscripció: del 15 de març fins el 12 d’abril. Ja pots formalitzar la inscripció.\nDates formació (del 24 d’abril al 6 de juliol)\n20 i 27 d’abril, 4, 11, 18 i 25 de maig, 1, 8 15, 22 i 29 de juny, i 6 de juliol\nHoraris: de 15.30 a 19.30h\nValoracions de les últimes edicions\nLes experiències de les persones participants en les últimes edicions del seminari Habilitats de lideratge i projectes innovadors són molt positives. Carla Pinín, de l’àrea de persones Abacus cooperativa constata: “m’ha servit per reforçar el concepte de lideratge i la importància que té per a una òptima gestió dels equips”. De la mateixa manera, Encarna Serrano, directora operativa de Fundació Intermedia en fa la següent valoració: “He pogut conèixer tècniques pràctiques per copsar les necessitats de les persones a qui ens adrecem quan volem crear projectes nous”.\nEl seminari Habilitats de lideratge i projectes innovadors està enfocat per adquirir el marc metodològic i les competències necessàries per organitzar i treballar un projecte innovador i real que escollirà cadascun dels quatre equips de projecte que es crearan durant la formació. Aquest projecte es desenvolupa durant el curs i requereix treball en equip a l’aula i fora d’ella, sempre amb la guia de les persones docents.\nA més, s’hi treballa el lideratge d’equip de projecte, organització i planificació, comunicació i negociació així com la presentació breu del projecte.\nAquest seminari forma part de la proposta formativa de l’any 2021 que imparteix la Fundació EADA i que s’adrecen a persones amb responsabilitats en empreses d’economia social en el marc del Programa d’Economia Social del Departament de Trebnall, Afers Socials i Famílies de la Generalitat de Catalunya. El següent seminari s’impartirà els mesos de setembre i octubre i abordarà les competències comercials i l’elaboració del Pla d’acció comercial. Més endavant publicarem tota la informació i el procés d’inscripció de l’últim seminari de l’any.\nAnteriorEntrada anterior:Agenda del 15 al 21 de març del 2021 de la Xarxa d’Ateneus Cooperatius #economiasocial #cooperativa #XACSegüentEntrada següent:El programa d’Economia Social ha tingut més de vuitanta impactes a mitjans aquest mes de febrer


Illa de Skye, la icona de la nova Escòcia | Naturalesa 2021\nIlla de Skye, la icona de la nova Escòcia\nÉs la segona illa més gran d'Escòcia i la tercera destinació turística de país. Encara nombres i posicions a una banda, Skye és, afortunadament, moltes coses més. Però anem per ordre.\nArribo fins Skye una humida -què pensaven, això és Escòcia-, matí de primavera i, encara que bé és cert que els núvols tenyeixen el paisatge d'un to grisós que apaga una mica la rebuda, l'illa apunta maneres.\nSkye és el lloc més salvatge i remot a què es pot arribar a Gran Bretanya sense sortir del teu cotxe. Es pot conduir des d'Anglaterra o Gal·les fins Kyle of Lochalsh, on abans calia prendre un ferri per accedir a l'illa, avui unida per un vertiginós pont i un trajecte molt més curt.\nEl castell d'Eilean Donan, a la vora de l'estany Duich © Visit Britain\nUn cop a terra ferma has de saber que Skye és famosa per moltes coses i una d'elles, per bé i per mal, és la seva canviant meteorologia, així que en el meu cas per bé, no trigo a veure els primers raigs de sol que comencen a il·luminar l'espectacular paisatge que m'envolta.\nA l'illa hi ha una mica per a tots els gustos, però de tota la seva oferta destaca la bellesa de el mantell vellutat que cobreix planes i altiplans, les seves muntanyes escarpades, els seus llacs i els seus salvatges penya-segats.\nAixí que després d'aquesta introducció no és estrany que el seu impressionant paisatge sigui la principal atracció de l'illa, però això no és tot, perquè quan la boira cau -o els bons aguaceros- també aquesta terra sorprèn amb la seva oferta de castells, pubs, restaurants i fins interessants galeries d'art on resguardar-se de les inclemències.\nSóc conscient que les 24 hores que sóc a Skye no són suficients per descobrir tots els seus racons (l'ideal són dos o tres dies d'estada), però sí els més destacats. Diria que també els més bonics, però en una illa que traspua bellesa pels quatre costats aquesta afirmació seria massa agosarada per part meva.\nKilt Rock (també conegut com Mealt Falls), és una d'aquests llocs que deixen sense paraules i sense alè © Visit Britain\nEl millor és llogar un cotxe i, mapa en mà, deixar-se seduir per les sumptuoses corbes que donen forma a les seves carreteres, generalment poc transitades llevat que es viatge en temporada alta (i sí, a això se li crida globalització i jo en aquests temes no entro).\nA la fin, i per sort, Skye segueix mantenint intactes les seves tradicions natives dins un context global -i quin remei! -. I és que entre les tendències viatgeres d'avui en dia, el concepte de 'local' és un dels adjectius més seductors. I ells ho saben.\nNo és sorprenent, per tant, que el nom d'aquesta illa s'hagi convertit en una marca poderosa per a Escòcia: rural però sofisticada, remota però accessible.\nEn un destí on l'antic topa amb el contemporani, no se m'acut un millor pla que passar tot un dia immersa en la més salvatge naturalesa per acabar gaudint-d'un menú amb estrella Michelin al restaurant de moda, l'únic guardonat amb la prestigiosa esment, que no és altre que el que capitaneja el xef Michael Smith, The Loch Bay.\nPlockton i Carron, dos poblets que mantenen intactes les seves tradicions apostant sempre pel local © Visit Britain\nDe la seva variada oferta gastronòmica, condensada en dos menús de 43 i 70 lliures, destaca l'ànec cruixent o, com no, tot el que sigui procedent de la mar, com la llagosta o les saborosíssimes vieires.\nMenjant en aquest entorn, crida particularment l'atenció comprovar com professionals com Smith i molts altres que no caben en aquest article, procedents de el món de l'arquitectura o la cultura, estan transformant, per bé, aquesta remota illa per tal de convertir-la en un icona del que és ja per a molts la nova Escòcia.\nSopa de marisc de The Loch Bay, el restaurant capitanejat per Michael Smith © The Loch Bay\nI mentre aquesta transformació es produeix, això és el que no cal, de moment, perdre en Skye.\nEls impressionants penya-segats de l'illa constitueixen un dels paisatges més notables de Skye i una de les icones de tota Escòcia (a més d'una assegurada font de 'likes' a Instagram).\nL'ideal és fer una caminada, d'aproximadament mitja hora de durada, des del pàrquing, a què s'accedeix a través de la carretera entre Staffin i Uig.\nEl passeig pot resultar una mica vertiginós per als que fugen de les altures ia més, el vent que sol bufar a l'illa tampoc ajuda; però res, res, ha de detenir-te perquè la bellesa de Quiraing bé val la pena l'esforç. Parauleta.\nQuiraing, una caminada una mica vertiginosa les vistes seran la millor recompensa © Visit Britain\nCASTELL DE Dunvegan\nClans, llegendes, batalles i història, molta història la que tanca el famós castell de Dunvegan, l'edifici històric més famós de Skye.\nActual seu de el cap de l'Clan MacLeod, al seu interior es poden trobar les coses típiques d'un castell -xemeneies, retrats, singulars obres d'art i fins espases-, però també algun que altre article una mica més curiós, com la Bandera de Fades, una mena de pancarta de seda que data d'algun temps entre els segles IV i VII. I encara que bé és cert que resulta una mica sinistra, William Wallace estaria orgullós d'aquesta visita.\nNo et vagis de l'illa sense provar el que probablement és el millor fish and xips d'Escòcia © Getty Images\nPortree I EL MILLOR FISH AND CHIPS D'ESCÒCIA\nSembla mentida que una destinació tan petit pugui fer tant soroll, però suposo que quan hi ha ganes, un aconsegueix el que vol, o al menys ho intenta.\nÉs el que passa amb Portree, la principal ciutat de l'illa de Skye, amb la seva bulliciós port i el seu pròsper centre cultural.\nSituada al voltant del seu port natural i vorejada per un terreny elevat i penya-segats, la seva primera línia de port, plena de casetes de colors, és la foto de postal que tothom té en Skye.\nI no és per menys. Una mica abans de baixar fins aquest port, cal aturar-se en The Chippy, on s'elaboren de forma tradicional, i sense cap tipus de sofisticació, el millor 'fish and xips' de la ciutat, de l'illa, d'Escòcia i fins probablement de l' Regne Unit.\nI entre tanta natura i tanta història, una mica de present i sofisticació. Situat als afores de Portree, Anelles és un altre dels punts forts de l'illa, un centre cultural per i per a la comunitat que ofereix exhibicions, cinemes, música en viu, galeries i tallers.\nCal prestar especial atenció a la seva botiga de regals, plena d'originals creacions que van més enllà dels tradicionals imants de nevera com a souvenir. Al·leluia.\nPortree i les seves casetes de colors: una de les postals de l'illa © Visit Britain\nEstem, sense cap dubte, al passeig més famós de l'illa … i sí, també el més concorregut. Conegut de forma col·loquial com 'el vell', es tracta d'un gran pinacle de roca que s'alça de forma magistralment vertical, tant, que es pot veure a quilòmetres de distància.\nCapvespre a Old Man of Storr, un autèntic regal de la naturalesa © Visit Britain\nPer als habitants de l'illa, aquest és un dels paisatges més fotografiats de l'món, i encara que jo no m'atreviria a afirmar-ho amb tanta contundència, sí és cert que és un dels més sorprenents de l'illa.\nAparentment impossible d'escalar, va ser escalat per primera vegada en 1955 per l'alpinista anglès Don Whillans, una gesta que s'ha repetit només un grapat de vegades des de llavors. Desenfundin seus telèfons.\nStorr, el gran pinacle de roca visible a quilòmetres de distància © Visit Britain


Flushing Meadows – Corona Park - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Flushing Meadows)\nPel que fa al torneig de tennis de Flushing Meadows, vegeu Open dels Estats Units de tennis.\n1 Dues Fires Mundials\n2 De 1965 a l'actualitat\nDues Fires MundialsModifica\nEl parc ocupa 5 km² (1.255 acres) i va ser creat a partir d'un antic abocador conegut com la vall de les cendres a l'obra El Gran Gatsby de F. Scott Fitzgerald. En aquell temps el lloc era conegut com a l'Abocador de Cendres Corona (Corona Ash Dumps), va ser netejat pel Comissionat de Parcs Robert Moses, quan es preparava la Fira Mundial de 1939-1940. Es van haver de llençar muntanyes de cendres, Moses, de manera intel·ligent va col·locar gran quantitat d'escombraries a la base de l'autopista Van Wyck Parkway i la Long Island Expressway, que parteix el parc en dues parts, la nord i la sud.\nAlguns dels edificis de la Fira de 1939 es van fer servir com a primera seu de les Nacions Unides des del 1946 fins que el 1951 es va traslladar a la seva seu permanent i actual a Manhattan. L'antic New York State Building es va fer servir per a l'Assemblea General de les Nacions Unides durant aquest període. Aquest edifici es va modificar per a la fira de 1964 com el pavelló de la ciutat de Nova York, que oferia un panorama de la ciutat i un model a escala d'aquesta.\nActualment aquest és l'únic edifici que ha sobreviscut de la Fira de 1939 i la seu del Museu d'Art de Queens, que encara ara conté una versió actualitzada del Panorama. La Unisphere, construïda com a símbol per a la Fira de 1964-65, és la principal escultura del parc. Es va situar en el lloc on hi havia la Perisphere durant la Fira anterior.\nDe 1965 a l'actualitatModifica\nUna de les escultures del parc, dedicada a esdeveniments esportius\n"The Rocket Thrower" per Donald De Lue, encarregada per a la Fira Mudnial de 1964\nEl torneig de tennis US Open té lloc a Flushing Meadows Park, concretament al USTA Billie Jean King National Tennis Center; la pista principal és Arthur Ashe Stadium i l'estadi secundari és el Louis Armstrong Stadium. El Shea Stadium, és on juguen els New York Mets, es troba al nord del parc.\nEn el llac del parc es poden llogar barques de rem i de pedals, aquest llac desemboca al nord del Flushing River i en la Flushing Bay. El Meadow Lake també és el lloc de la carrera anual de Dragon Boat i l'equip de rem de Nova York s'entrena en aquest llac durant l'estiu. L'Associació Americana de Petites Embarcacions (TASCA, segons la sigla del seu nom en anglès). El llac també conté una flota de més d'una dotzena de balandres de 14,5' que són usades per a l'ensenyament i esbarjo per als membres del club. Hi ha camins especials per a bicicletes que connecten el Meadow Lake amb la Brooklyn-Queens Greenway. Hi ha camins al voltant del Willow Lake, en una àrea natural amb pantans a la zona sud del parc, que està tancat. La quantitat d'equipaments d'esbarjo i pistes d'esports mostren la mescla ètinica del Queens.\nEl parc també és la seu del Queens Theater in the Park, el New York Hall of Science, el Queens Museum of Art i la Terrace on the Park, una instal·lació de banquets i càtering, que havia estat l'helioport de la Fira.\nEl Pavelló de l'estat de Nova York, construït com el saló d'exhibicions de l'estat per a la Fira de 1964-65, és també una característica del parc. No obstant això, no hi va haver un nou ús per a l'edifici un cop acabada la fira i l'estructura està abandonada i es degrada. Els altres edificis que no van tenir un ús després de la Fira van ser derruïts, com el Pavelló dels Estats Units. Una d'aquestes parceles es va convertir en el "Playground for All Children" un dels primers partis d'esbarjo dissenyats per a nens discapacitats. El concurs pel disseny el va guanyar l'arquitecte Hisham N. Ashkouri i la instal·lació va ser completada el 1981. El 1997 es va tornar a condicionar.\nEl 24 de juny de 2005, el reverend Billy Graham hi va començar el que segons les seves paraules havia de ser la darrera "croada evangelista nord-americana".\nEl 2008 s'hi va obrir un centre aquàtic de 66,3 milions de dòlars, que compta amb una piscina olímpica coberta i una pista de patinatge d'acord amb les regulacions de la NHL. Les instal·lacions són usades per escoles, lligues i particulars, i són també el complex d'esbarjo més important de tots els que hi ha en els parcs de la ciutat de Nova York, amb una superfície d'una hectàrea. El complex està completament adaptat per a persones amb mobilitat reduïda.\nVista propera de la Unisphere\nEl videojoc Grand Theft Auto IV, del 2008, mostra una completa recreació fictícia del parc.\nLa gran vall de cendres del The great gatsby de F. Scott Fitzgerald va ser netejat per a la Fira Mundial de 1939 i ara és Flushing Meadows-Corona Park.\nCoord.: 40° 44′ 45″ N, 73° 50′ 41″ O / 40.74583°N,73.84472°O / 40.74583; -73.84472\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Flushing Meadows – Corona Park\nParc d'esbarjo per a nens\nExposició mundial de Nova York 1964/1965\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Flushing_Meadows_–_Corona_Park&oldid=24010870»\nDarrera modificació: 8 jul 2020 a les 03:33\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 jul 2020 a les 03:33.


Cap Vermell - Carta de Jaume Santandreu\nEscrit per: Jaume Santandreu Sureda\nLladres, perquè ens robau allò que és nostre L’hospital general és nostre perquè som els hereus del Pare Catany. Joan March és nostre perquè és l’únic lloc on trobam esment i temps per guarir les nostres profundes nafres. Vosaltres els governants només sou els nostres administradors. Si els vostres predecessors han administrat malament, esmenau la pleneta però no tanqueu ca nostra.\nGovernants d’extrema dreta, dictadors de la democràcia, siau valents. Ja que heu arribat als límits del feixisme, donau la darrera passa: Eliminau-nos. La història recent d’ Europa està plena d’exemples a seguir. Tots hi sortirem guanyant La vostra gent s’alliberarà de l’escòria i nosaltres, els miserables, deixarem de patir.\nBesnéts de la devota Dona Leonor, no deshonreu la memòria dels vostres morts. Les ànimes en pena, com la del vostre besavi Joan March, tenen mals arrambatges.\nFa 35 anys, els vostres antecessors a la Diputació em portaren davant el tribunal per un article meu titulat “Cien millones robados al hambre”. Hereus directes d’aquell franquisme, feis-me un favor. No em passeu per l’Audiència. Portau-me directament a la presó. Tenc ganes de finir els meus dies entre els vostres prínceps i presidents del Govern.


L'increment de cotitzacions impactarà negativament sobre la competitivitat de les empreses i la creació d'ocupació - Osona Informa!\nInici » Notícies » Política i Economia » Economia » L’increment de cotitzacions impactarà negativament sobre la competitivitat de les empreses i la creació d’ocupació\n1 Novembre 2018 a 15:00\nL’increment de cotitzacions impactarà negativament sobre la competitivitat de les empreses i la creació d’ocupació\nProposada pel Govern\nLa setmana passada el Govern va anunciar la seva intenció d’incrementar les bases mínimes i màximes de cotització social amb la previsió de recaptar 1.100 milions addicionals per finançar les pensions. Segons la portaveu del Govern es tracta d’una proposta que, un cop treballada, s’entrarà a debat en el Pacte de Toledo i en la taula de diàleg social.\nDes del punt de vista empresarial, la proposta del Govern d’incrementar cotitzacions entre un 10 i un 12% per 2019 suposa un augment dels costos salarials impactant directament sobre l’activitat empresarial, tenint en compte que encara estem en un moment econòmicament delicat, per la complexitat i incertesa de l’entorn. Si entenem que la finalitat de les cotitzacions són el finançament de les prestacions de la Seguretat Social, es fa indispensable trobar solucions integrals del sistema i no pegats o propostes parcials.\nDestopar les bases de cotització quan les prestacions estan topades només es pot llegir en clau recaptatòria perquè perd la lògica de correlació per a la millora de la prestació o del propi sistema. Si el problema real és el dèficit del sistema de la Seguretat Social, la Cecot no creu que la solució passi per incrementar les cotitzacions d’una part dels treballadors ja que això suposaria redistribuir les rendes mitjançant cotitzacions en lloc de fer-ho per la via impositiva, de manera que la proposta del Govern es podria entendre com un impost que gravaria el treball.\nÉs important recordar que el Pacte de Toledo encara no ha arribat ni a conclusions, ni ha obtingut consens en relació amb el sistema de les pensions. Fins que això no arribi qualsevol mesura temporal no ajudarà a arreglar el problema, ja que l’efecte que solen tenir els pegats és simplement alentir la definició i implementació de les mesures estructurals necessàries.\n#Cecot #Competitivitat #cotitzacions #Ocupació


Festes alternatives de la Magdalena 2015 - VilaWeb\nDijous 05.03.2015 17:12\nFestes alternatives de la Magdalena 2015\nDissabte a les 12 hores, actuació a la plaça Santa Clara de la conlloga Muixeranga de Castelló\nUn any més, un grup de colles i de col.lectius aplegats al voltant del Casal Popular i de La Cosa Nostra han presentat les festes alternatives al programa oficial de festes que organitzen. Per als dies que resten de festes, aquesta és la seua programació:\n12:00h • Gran actuació de la CONLLOGA – MUIXERANGA DE CASTELLÓ a la plaça Santa Clara\n14:00h • PAELLA ROJA a la COLLA LA VEU REBEL\n16:00h • Concentració ANTITAURINA front a la plaça de bous, organitza FAC\n18:00h • VII RUDE FEST! 2015: Festa sound-system amb ALSALATATA SOUND (Reggae, Rap Old School, Dub, Dancehall des de Cadis ) + THE DAMMER’S BASTARDS (2tone legacy from UK) 21:00h • Concert: POTATO (Ska/Reagge, Vitoria Gasteiz) + THE OFFBEATERS (Jamaican Sounds, València) + FRAC (Rap, Reggae & Dancehall des de Cadis) + AIZU (Tribut a Kortatu) i per a acabar la festa MASH MASTERS (Cocktail Sound Machine de Castelló). Concert gratuït a l’aire lliure a la COSA NOSTRA\n20:00h • EL SOMBRERO DE COLOR a la COLLA BASCOLLÀ\n21:00h • Inici de la II NIT DE BORRASCA. Inici en la colla Pixaví i passant per les colles Bascollà, Rebobombori, Colla de Dolçainers, Cagueme, La Masovera,… fent muixerangues amb la companyia de RAVATUQUEM-BATUCADA. Organitza la CONLLOGA – MUIXERANGA DE CASTELLÓ\n22:00h • DJS RESIDENTS I DISSIDENTS (Magdalena tot l’any!) a la COLLA LA MASOVERA, organitza CPCS\n22:30h • CONLLOGA – MUIXERANGA DE CASTELLÓ amb RAVATUQUEM-BATUCADA a la COLLA BASCOLLÀ\n23:00h • EL GRAN PUZZLE CÓZMICO al GAT PENAT (Gratix)\n23:59h • Revetlla amb la KINKY BAND a la COLLA BASCOLLÀ\n00:30h • Muixerangues amb la CONLLOGA – MUIXERANGA DE CASTELLÓ, vine a fer pinya! a la COLLA LA MASOVERA, organitza CPCS i CONLLOGA – MUIXERANGA DE CASTELLÓ\n03:30h • PREMAMA’S SOUND the final session a la COLLA PREMAMA’S\nMAGDALENA VÍTOL i la LLUITA CONTINUA!!!


el bloc de notes d'en toni: Contes amagats\nOn s’amaguen els contes? L’humor i la imaginació es donen la mà en aquest espectacle.\nMarcel Gros es presenta com un trobador de contes a la recerca d’històries que encara no són a cap llibre. Emprèn un viatge per camins imaginaris plens de formes, papers, sons i colors… i està disposat a anar on faci falta per trobar els contes amagats. S’adona que d’històries n’hi ha per tot arreu, només cal atrapar-les... tot i que de vegades, si et quedes quiet, les històries t’atrapen a tu!\nEtiquetas: contes amagats, grup xarxa de mataró, marcel gros, teatre monumental de mataró


Què són els fitxers Gerber - Exposició - Pinsheng Electronics Co., Ltd\nQuins són els fitxers de Gerber\nDurant els últims 30 anys, Gerber ha estat el format de fitxer estàndard de facto utilitzat per fabricar tots els PCB (plaques de circuit imprès). El format Gerber en si mateix és simplement un fitxer de text ASCII que conté coordenades X, Y i formes (per exemple, obertures / codis). Hi ha essencialment 4 sabors de dades Gerber: RS-274D, RS-274X, Fire9000 i el nou format X2.\nMostra de captura de pantalla de dades Gerber dins del programari FAB 3000.\nLes dades de Gerber són un mitjà genèric i senzill de transferir informació del tauler de circuits impresos a una gran varietat de dispositius que converteixen les dades de PCB electròniques en obres d'art produïdes per un fotogramator. Pràcticament, cada sistema de CAD de PCB genera dades de Gerber perquè tots els fotoperiodistes ho llegeixen. Es tracta d'una estructura de fitxers que consisteix en coordenades X, Y complementades per ordres que defineixen on comença la imatge del PCB, a quina forma es prendrà i on acaba. A més de les coordenades, les dades de Gerber contenen informació d'obertura, que defineix les formes i mides de línies, forats i altres funcions.\nGerber RS-274X: El format Gerber ampli, també anomenat RS-274X, proporciona millores que manegen codis de farciment de polígons, composició d'imatges positives / negatives i obertures personalitzades i altres funcions. RS-274X també encapsula la llista d'obertura a la capçalera del fitxer de dades Gerber i, per tant, permet passar d'un sistema a un altre sense necessitat de tornar a introduir la taula d'obertura. RS-274X produeix una varietat de dades de Gerber anomenades X dades.\nEl problema: els fitxers de Gerber poden ser difícils de manejar: les dades de Gerber són úniques en el fet que cada fitxer sol representar una única capa, una cosa diferent de la majoria d'altres formats EDA que poden contenir múltiples capes i dissenys / blocs dins d'un mateix fitxer. Molts fitxers Gerber no s'escriuen a l'especificació; Per tant, s'han de fer moltes "regles no escrites" per carregar correctament aquests fitxers a la intenció dels autors.\nA continuació trobareu una llista d'algunes de les dificultats més freqüents trobades a l'interior dels fitxers Gerber: transcodificació d'obertures: quan diversos fitxers gerber defineixen el mateix dcode d'obertura, però requereixen diferents formes, manegueu definicions d'obertura complexa personalitzada. Controla les macros d'obertura personalitzada definida per l'usuari ($). Interpolació circular: Arcs (G75), i Quadrant Arcs (G74) rutines Poly-Fill (G36, G37) Composició de suport de fusió (LPD / LPC) Mode d'exposició de fotografies (G55) Codis de pas / repetició (SR) Offsets (OF), Unitats (G70, G71), Mirror (MI) Supressió zero amb zeros principals o posteriors. Tipus de format: Incremental (G91)\nMoltes eines de programari de Gerber tenen dificultats per carregar i representar els atributs dels fitxers de Gerber correctament (p. Ex., Rutes arrodonides, flaixos personalitzats, capes compostes i pas / repetició). En carregar fitxers gerber, assegureu-vos d'utilitzar una eina de qualitat comercial (amb milers d'hores de refinament invertit i perfeccionant el procés d'importació de gerber) per garantir que els fitxers de dades de gerber es carreguin amb èxit.\nNo confiï còmodament els teus arxius de Gerber!\nAprengui a protegir-se dels errors dels fitxers comuns de Gerber\nEs calcula que, cada any, els dissenyadors de PCB es gasten més de $ 30 milions (dòlars nord-americans) sobre fallides i reparacions a PCB que tenien errors comuns de fitxers de Gerber. Que les mitjanes de $ 500 (USD) es perden cada any per un dissenyador de PCB! Com pot passar això? La majoria dels paquets de programari de disseny de PCB són molt liberals en la seva interpretació del format Gerber i solen emetre fitxers CAM (és a dir, Gerber, drill, ODB ++, etc.) que no corresponen a les especificacions. Hi ha una molt bona possibilitat que els fitxers de Gerber no s'hagin exportat correctament, i poden ser interpretats erròniament pel programari CAM de la vostra fabricant de PCB. Per protegir-vos d'aquests errors comuns de fitxers de Gerber, normalment necessiteu un programari CAM o almenys un Gerber Viewer. Anem a comparar els beneficis de cadascun:\nEl programari CAM és als fitxers de Gerber el que la Vista prèvia d'impressió és per als documents del processador de textos. De la mateixa manera que no pensaria imprimir (o publicar) els vostres documents sense haver de veure'ls abans, el mateix exacte s'hauria de fer amb els fitxers Gerber. CAM Software automatitza totes les comprovacions de fitxers Gerber per garantir la integritat del disseny de la PCB. Si es detecten errors, es poden generar informes que faciliten tornar al vostre disseny original de PCB i corregir qualsevol problema. RESULTAT: L'ús de CAM Software us protegeix dels errors desconeguts ocultes als vostres fitxers Gerber, millora els rendiments, redueix els costos de fabricació i augmenta el temps al mercat.\nGairebé tots els dissenyadors de PCB han utilitzat un visor de Gerber abans de cercar problemes en els fitxers de Gerber abans d'enviar-los ... però, tret que tingui ulls com un falcó, simplement mirant els fitxers Gerber dins d'un visor Gerber (especialment amb centenars de senyals & forats perforats) és només una invitació per errors. Pot ser comprensible en el passat perquè un dissenyador confiï únicament en un visor de Gerber, però avui en aquests moments econòmics competitius no es pot permetre el luxe de mirar els arxius de Gerber i assumir que tot estarà bé. RESULTAT: L'ús d'un Gerber Viewer és, en el millor dels casos, una solució mitjana i propensa a errors.\nUn parell de: Com faig un PCB? Següent: Què és el programari de disseny de PCB?


Roc Codó Serra, alcalde republicà – Història de Sant Cugat del Vallès\nRoc Codó Serra, alcalde republicà\nOn 30 Setembre 2019 17 Juliol 2021 Per José Fernando Mota MuñozIn Biografies, Segona República\nDarrera actualització: 24 de maig de 2020\nEn aquest blog hem escrit sobre alcaldes republicans com Magí Bartralot, batlle durant bona part de la Guerra Civil, o Isidoro Checa, darrer alcalde republicà, o Pau Muñoz Castanyer, alcalde franquista, però faltava una entrada sobre Roc Codó, alcalde escollit per votació popular dos cops, el maig de 1931 i el gener de 1934.\nPodíeu trobar molta informació sobre la seva activitat política durant la Segona República al meu web, però ara, després de parlar amb el seu net Pep Codó Masana i gràcies als documents que m’ha aportat podreu llegir també sobre la seva vida personal. També ens han ajudat en aquest propòsit els articles escrits per Tomàs Grau a Els 4 Cantons el març del 2009. A més, hem profunditzat en la repressió que va patir consultat el sumari del seu Consell de Guerra i l’expedient de la seva estada a la presó.\nRoc Codó Serra va néixer a Súria el 24 de març de 1882. En aquells moments el seu pare Pere Codó Regat, natural de Llimiana, al Pallars, hi estava destinat en aquest poble del Bages. Pere Codó era caporal dels Mossos d’Esquadra. La seva mare, Maria Serra Roig, nascuda a Cardona, moriria sent ell infant.\nEl 1888 el seu pare, ja vidu, és destinat a Sant Cugat, on arriba amb els seus tres fills. Roc era el segon de tres germans. El gran, en Josep, fa d’estampador i muntarà una fàbrica a Bellveí; el petit, Domingo, marxa a Cuba, on treballa de cambrer i d’on torna als anys vint. S’instal·la a Sant Cugat, on el seu germà Roc li busca feina a la Unió Santcugatenca. Roc, en canvi, viurà sempre a Sant Cugat.\nEl seu pare s’havia tornat a casar el 1895, amb la santcugatenca Maria San Torres, amb la que tindria un altre fill, Pere Codó San, que moriria amb només 10 anys. El 1902 el caporal Pere Codó es jubila i amb la seva dona marxa a viure a Barcelona, on morirà dos anys després. Roc Codó va preferir quedar-se a Sant Cugat. Fa temps que ha entrat com aprenent a l’espardenyeria de Joan Xercavins Pujol, conegut com a Cal Manar. Allà hi viu, a la mateixa botiga, que també fa de taverna, i aprèn l’ofici.\nFamília Codó. Drets, d’esquerra a dreta, Roc Codó Serra, Maria San Torres, desconegut, Josep Codó Serra i Domingo Codó Serra. Assegut al centre Pere Codó Regat. El nen Pere Codó San. [1902?]. Cedida per Pep Codó Masana.\nAficionat al teatre\nRoc Codó és aficionat al teatre i la sarsuela. Fa d’actor i, de vegades de director, amb el grup amateur Els Tranquils, que va debutar el desembre de 1909 al Teatre Cervantes de Sant Cugat. Molts dels membres d’Els Tranquils esdevindran els seus amics i alguns, amb el pas del temps, companys de lluites polítiques. Al grup figuraven el republicà Ramon Sagalés Bartralot, de cal Perla, fill d’un exalcalde, que era qui exercia normalment de director, i més endavant s’incorporaran el cosí germà d’aquest el rabassaire Magí Bartralot Auladell, el manyà Josep Garrell Casamitjana, el mecànic Francesc Puigoriol Grau, el ferrer Joan Vidal, Jaume Galobardes Gusi i altres.\nLes obres acostumaven a representar-se a cal Ventura, local regentat pel Bonaventura Auladell Valls. Era una fonda amb un cafè, que donava a la plaça de Barcelona, i que a la part de darrere tenia una sala amb escenari per fer representacions teatrals i balls. L’edifici, conegut com el Rhin, després de ser un hotel i una «casa de cambreres» serà enderrocat el 1932 per edificar en el seu lloc la nova Casa de la Vila, sent alcalde Roc Codó.\nEn el grup d’aficionats al teatre també participen algunes dones com la mocadera Rosa Musella Castañé, que esdevindrà muller de Ramon Sagalés, o la Irene Casanovas Auladell, de cal Pallecu, nascuda a Sant Cugat el 1900, amb la que Roc Codó es casa el 24 d’abril 1911, malgrat l’oposició del que seria el seu sogre que pensava que Roc no tenia prou posició social.\nRoc Codó obre espardenyeria pròpia a un local llogat al carrer Santa Maria 15 (actual número 30). Allà, fent gala del seu bon humor, posa un cartell anunciador que deia «El calçat que fem fa fe [sic] fi, festa, fort i fàcil de ficá [sic]». També tenia dins un rellotge amb forma de paella on les manilles eren un ganivet i una forquilla. Una altra excentricitat de les seves. Durant els primers anys compagina la feina d’espardenyer amb la de barber. La seva dona l’ajuda amb les espardenyes. Aviat arriben els fills: Dolors (1915), Esteve (1917) i Maria (1919).\nRoc Codó és un home inquiet, a més del teatre, li agrada fer excursions, caçar, dibuixar, és amant de les poesies de Mossèn Cinto Verdaguer i un assidu del Carnestoltes, per al que disfressa a tota la família. De fet, la seva disfressa era esperada per tots els participants santcugatencs per la seva originalitat i el seu punt crític.\nRoc Codó i Irene Casanovas davant la seva espardenyeria al carrer Santa Maria 15. Cedida per Pep Codó Masana.\nTertúlia i política\nRoc Codó no deixa el teatre. El grup està consolidat i el 1920 estrenen una obra pròpia, escrita per Ramon Segalés, «Ventura», que parodiava els fets viscuts i narrats pel cafeter de la plaça de Barcelona. L’any següent presenten «Les espardenyes de cal Roc», representada pels seus propis protagonistes Roc Codó i la seva dona Irene Casanovas, el seu cunyat, el barber i pagès Bonaventura Casanovas Auladell, Ramon Segalés i la seva muller Rosa Musella, Magí Bartralot, Joan Vidal i Josep Garrell. L’obra reflectia les experiències de la tertúlia que es reunia a l’espardenyeria de Roc Codó, on es discutia de tot, de teatre, caça, futbol, de les xafarderies del poble i es criticava als del Parque, el centre d’oci dels dretans santcugatencs, ja que tots ells eren socis de la Unió Santcugatenca, el centre recreatiu esquerrà. Roc Codó en formarà part de la seva Junta Directiva el 1929.\nTambé l’Església i els catòlics devien rebre a la tertúlia. La majoria dels tertulians compartien un discurs laïcista i, fins i tot, anticlerical. Tres membres de la colla, Magí Bartralot, Bonaventura Casanovas i Francesc Puigoriol, estaven entre els fundadors el 1918 de l’Agrupació de Cultura Racional. I naturalment també es parlava de política i es llegia premsa, portada habitualment per Magí Bartralot, cada vegada més bolcat en l’activisme polític com a republicà federal, militant de la Unió de Rabassaires i promotor del cooperativisme de consum. Durant la Dictadura de Primo de Rivera la botiga es converteix en un centre de debat i d’oposició al caciquisme.\nQuan l’abril de 1930 es formi el Centre Republicà Federal de Sant Cugat trobarem com a president a Bonaventura Casanovas i entre els seus socis fundadors als cosins Magí Bartralot i Ramon Sagalés. Roc Codó no triga a afiliar-se. Devia ser finals de 1930 o començaments de 1931 quan ingressa al Centre.\nDe cara a les municipals d’abril de 1931 el Centre Republicà Federal pacta amb els regidors crítics de l’Ajuntament de la Dictablanda una heterogènia Candidatura Administrativa de Coalició per fer front als candidats monàrquics, representants del caciquisme tradicional. Roc Codó es presenta com a candidat pel districte primer, on triomfa la candidatura administrativa. És el tercer candidat més votat, 123 vots. Però la victòria dels candidats monàrquics al districte segon els hi dóna la majoria al consistori. Malgrat això, mai aconseguiran el poder.\nEl 14 d’abril és proclamada la República en diferents pobles. Quan la notícia arriba a Sant Cugat els republicans federals santcugatencs contacten amb els seus correligionaris de Sabadell que els recomanen crear un comitè republicà al poble. Els republicans de la vila es reuneixen. Roc Codó, un dels dos regidors republicans escollits, és nomenat alcalde i Magí Bartralot, president del Centre Republicà Federal, i Pere Pahissa Massana, president Acció Catalana -l’altra agrupació republicana del poble- són escollits membres del Comitè Provisional Republicà. Dit Comitè, encapçalat per Roc Codó, es desplaça a la plaça Octavià, a la casa del qui era encara alcalde, l’Antoni Sallés, a buscar la vara de batlle. Antoni Sallés, que els hi cedeix sense cap resistència.\nLa comitiva puja pel carrer Major donant visques a la llibertat i la República, fins a la Casa de la Vila, a la llavors plaça Major (avui Sant Pere). Tampoc troben cap resistència a la casa consistorial. El comitè surt a la balconada de l’edifici i proclama la República a Sant Cugat. Es despenja la bandera monàrquica, que es cremada al mig de la plaça, i s’hissa la bandera tricolor. Són les sis de la tarda.\nNo està clar perquè els republicans trien a Roc Codó. Segurament juga a favor seu ser regidor escollit a les eleccions, que és un home afable, divertit i popular, sense gaires enemics, amb un tarannà obert i amb un perfil polític més moderat que alguns dels seus companys de partit.\nRoc Codó dirigeix un «ajuntament revolucionari» format amb els dos regidors republicans electes -ell mateix i Joan Serraboguñà-, quatre membres del Centre Republicà Federal -entre ells Magí Bartralot i Ramon Sagalés- i quatre d’Acció Catalana. El 31 de maig de 1931, després de ser anul·lats els comicis d’abril per les denúncies d’irregularitats, es repeteixen les eleccions municipals. El Centre Republicà Federal obté una victòria aclaparadora, guanya als dos districtes, en un d’ells per majories i minories. Roc Codó, de nou candidat al primer districte, rep 147 vots, un menys que el seu amic Ramon Sagalés i tres més que Magí Bartralot, que també són escollits regidors. El 5 de juny de 1931, amb vuit vots a favor i tres en blanc Roc Codó és reelegit alcalde.\nPrimer ple a la nova Casa de la Vila. Sant Cugat del Vallès, 7 de setembre de 1932. Cedida per Pep Codó Masana.\nDurant aquest primer mandat s’inaugura l’escola pública -la primera amb seu permanent en la història del poble-, es construeix una biblioteca, la nova seu de la Casa de la Vila i els nous jutjats. A més, s’enceten diferents obres públiques per millorar la urbanització dels carrers i el deplorable estat del clavegueram i, a més, s’intenta posar ordre en les hipotecades finances locals.\nDurant aquest període des de l’Ajuntament es fa costat a les reivindicacions rabassaires, se cerquen solucions al preocupant problema de l’atur i, a més, en alguns conflictes obrers Roc Codó fa de mitjancer. També es dóna suport des del consistori a les mides laïcistes decretades pel govern central, com la secularització dels cementiris, el que provoca enfrontaments amb els sectors catòlics de la població. Roc Codó es mostra com un ferm partidari de la separació Església-Estat. Des de l’alcaldia tracta d’evitar actes de propaganda catòlica, com els aplecs organitzats per la Federació de Joves Cristians, i s’enfronta al rector de la parròquia per la qüestió dels enterraments, posant en marxa un registre que obligava als ciutadans a expressar per escrit la seva voluntat de ser enterrats religiosament o civilment.\nNo tot són alegries. El debat polític li costa el trencament amb el seu vell amic Ramon Sagalés, que crític amb la gestió federal, abandona el Centre Republicà Federal, es declara regidor independent i es converteix en un dels opositors més durs al ple municipal.\nRoc Codó amb el president Francesc Macià el dia de la inauguració de l’escola. Sant Cugat del Vallès, 26 de juny de 1932. Fons Josep Maria Sagarra i Plana. Arxiu Nacional de Catalunya. ANC1-585-N-2521\nEl gener de 1934 es convoquen noves eleccions municipals. Roc Codó encapçala la llista patrocinada pel Centre Republicà Federal, que des de desembre de 1931 forma part d’ERC, i la Unió de Rabassaires. De nou els republicans federals s’imposen, amb prop del 60% de vots, aquest cop a la coalició conservadora Conjunció Catalanista, on figurava el seu antic amic Josep Garrell, ara militant de la Lliga Catalana. L’1 de febrer de 1934 és de nou reelegit alcalde Roc Codó, amb set vots favorables i cinc en blanc. Però aquest mandat democràtic s’estronca aviat.\nEls Fets d’Octubre, de l’alcaldia a la presó\nEl dia 6 d’octubre de 1934 els regidors federals ocupen l’Ajuntament en sessió permanent i secreta, expulsant del ple a la minoria de dretes. Mentrestant el reorganitzat Sometent local, depurat d’ultres, passeja armat pel poble, acompanyat de militants del Centre Republicà Federal, Unió de Rabassaires i els comunistes del Bloc Obrer i Camperol que havien rebut l’autorització del propi Roc Codó per portar armes. Es requisen vehicles i s’escorcollen locals i l’església a la recerca d’armes.\nFinalment, els regidors federals, seguint l’exemple de Barcelona, proclamen l’Estat Català. Pengen al balcó de la Casa de la Vila una estelada i una al·legoria de la República i llancen per la finestra el retrat del president Alcalá Zamora. L’alegria dura poc.\nL’alcalde Codó i els regidors federals senten per la ràdio la rendició de Companys. En conèixer el fracàs de Barcelona, abandonen l’Ajuntament i tornen a casa. La seu consistorial és ocupada per comunistes i alguns anarquistes. L’endemà una columna de revolucionaris de Barcelona que es dirigeix a Sabadell topa a Sant Cugat amb la Guàrdia Civil. Al tiroteig mor un revolucionari i un guàrdia civil. Els revolucionaris es fan momentàniament amb l’Ajuntament, però l’arribada a la tarda de més forces de l’ordre acaba amb la insurrecció a Sant Cugat. Comença una dura repressió.\nEls primers detinguts a Sant Cugat són alguns dels revolucionaris que hi eren a l’Ajuntament. Els dies següents el cercle s’eixampla i són arrestats dirigents rabassaires, militants comunistes, el jutge municipal, algun regidor i l’alcalde Roc Codó. En total els detinguts pels Fets d’Octubre a Sant Cugat i enviats a presó són vint-i-cinc, alguns sense participació directa en els fets i que havien estat denunciats pels cacics o els enemics polítics, com va passar a molts indrets de la Catalunya rural. Amb les detencions s’escapça a bona part de l’esquerra santcugatenca.\nA més, els federals perden el poder local. El dia 11 el caporal de carrabiners, comandant del lloc, destitueix formalment l’Ajuntament. El dia 18 el nou comandant militar de la plaça, en nom del Governador Militar, nomena alcalde gestor al mestre d’obres Alfons Masana Sallés, regidor independent i cap de llista el gener de 1934 de la derrotada Conjunció Catalanista. A Masana li seguiran dues comissions gestores a l’Ajuntament durant 1934 i 1935.\nCuriosament, l’Alfons Masana es convertirà amb el temps en el consogre de Roc Codó, quan l’Esteve, fill d’aquest, es casi amb la Mercè, filla de Masana. Segons m’explicava el seu net Pep Codó, algun amic li va retreure que no fes res per impedir aquell festeig, però Roc va comentar al seu fill que mai s’oposaria a la relació.\nFoto carnet de Roc Codó. 1934. Cedida per Pep Codó Masana.\nRoc Codó és empresonat al vaixell Uruguay, passant més tard a la Model. Resta a la presó fins al dia 13 de març de 1935, quan els processats per la causa 169, una dotzena de santcugatencs, entre ells Codó, són citats per la lectura de càrrecs a la Presó Cel·lular per part del jutge instructor, que a continuació dicta llibertat provisional sota fiança per a tots ells, amb l’obligació de presentar-se cada dia 1 i 15 de mes a l’Ajuntament a signar.\nEl mateix dia Roc Codó surt de la Model, junt amb altres santcugatencs, que segons informa el diari La Humanitat, portaveu d’ERC, «foren rebuts per molts familiars i veïns de Sant Cugat, i es canviaren les salutacions i abraçades de rigor en aquests casos».\nEl consell de guerra no se celebra fins al 28 de juny de 1935 a la Biblioteca de la Comandància Militar de Barcelona. El tribunal estava presidit pel general Sebastián Pozas, el mateix que havia jutjat a Lluís Companys. El fiscal va qualificar els fets del dia 5 i 6 d’octubre de 1934, que eren els que es jutjaven en aquesta causa, d’auxili a la rebel·lió i va demanar cinc anys de presó per a Roc Codó, dos anys per cinc encausats més i la lliure absolució per la resta. Mentre les defenses demanaven la llibertat per a tots.\nRoc Codó durant el judici va demanar ser jutjat com a republicà i no com a separatista. Ell és un republicà federal fidel a les idees de Pi i Margall. Després de la deliberació, el tribunal va absoldre a tots els encausats, excepte a l’alcalde Roc Codó, que és condemnat a sis mesos i un dia. Els alliberaments serien celebrats a Sant Cugat amb una festa a la Unió Santcugatenca.\nAquestes penes serien confirmades per l’Auditor Militar a l’agost. És llavors quan Roc Codó torna a la presó Model per complir els mesos que li resten de pena, una vegada descomptat el temps que havia passat en presó preventiva. No surt fins al 13 d’octubre de 1935, tornant a Sant Cugat, on segons La Humanitat, «un grup nombrós d’amics i correligionaris anaren a rebre’l a l’estació a testimoniar-li la seva estimació àdhuc també als ideals de Republicanisme i Federalisme».\nTornada a l’alcaldia\nEl 17 de febrer de 1936 se celebren eleccions generals, triomfa el Frente Popular a Espanya i el Front d’Esquerres a Catalunya. A Sant Cugat la victòria és també clara del Front d’Esquerres, amb el 61.7% dels vots, deixant al Front Català d’Ordre en un 38.3%.\nLa victòria a les eleccions de l’esquerra provoca la immediata dimissió de l’Ajuntament gestor. El mateix dia 17 al vespre Roc Codó reassumeix l’alcaldia. Torna al poder local el consistori escollit democràticament el gener de 1934. Molts veïns es concentren davant de la Casa de la Vila per celebrar-lo. Aquell mateix dia Roc Codó envia un telegrama al president Companys i la resta de consellers, encara empresonats al Penal del Puerto de Santa María:\nAjuntament popular Sant Cugat del Vallès al possessionar-se dels seus legals càrrecs us tramet la seva adhessió [sic] incondicional com a President i Consellers de la Generalitat de Catalunya.\nEl dia 25 es fa l’acte oficial de reposició de l’Ajuntament. Segons recollia La Vanguardia: «En el salón el alcalde, don Roque Codo, dirigió la palabra al inmenso público que se había congregado, recomendándole mucha serenidad y que no se dejara llevar por las pasiones, que a nada práctico conducen». I efectivament, el consistori encarrega a la Comissió de Foment la revisió de l’actuació dels ajuntaments gestors.\nPerò, en canvi, no dóna resposta a les demandes adreçades a l’Ajuntament per la Unió de Rabassaires, el Partit Obrer d’Unificació Marxista i el Centre Republicà Federal, ara més radicalitzat, reclamant responsabilitats per als delators i usurpadors de càrrecs públics durant la repressió, indemnització per als empresonats i la confiscació i clausura dels locals feixistes.\nRoc Codó amb la seva dona Irene Casanovas i les seves filles Dolors i Maria a la platja. 1936. Cedida per Pep Codó Masana\nGuerra i revolució, impotència davant el Comitè\nEl 19 de juliol arriben a Sant Cugat les notícies de l’intent de cop d’Estat i els tirotejos a Barcelona, és l’inici de la Guerra Civil i d’un intens procés revolucionari en l’economia i la política. A Sant Cugat són les forces obreres les que es fan amb la direcció política del poble. Aviat es crea un Comitè de Defensa, on figuren la CNT, el Partit Obrer d’Unificació Marxista, la Unió de Rabassaires i el Centre Republicà Federal, que poc després dóna pas a un Comitè de Milícies Antifeixistes més ampli.\nEl 29 de juliol es reuneix per primera vegada des de l’esclat del conflicte l’Ajuntament. És una breu sessió convocada per destituir, d’acord amb el decret de la Generalitat, als regidors que no fossin d’una organització integrada al Front d’Esquerres.\nPerò aquest consistori està superat pels esdeveniments revolucionaris. Ara el veritable poder a la població l’ostenta el Comitè de Milícies Antifeixistes i, sobretot, la CNT-FAI. Fins i tot és el Comitè el que cessa i nomena funcionaris municipals i autoritza i dóna el vistiplau als pagaments de l’Ajuntament. Des del consistori, encara sota l’alcaldia de Roc Codó, es va intentar oferir una petita resistència a les ordres d’aquest Comitè, però aquests van deixar clar qui manava, amenaçant-los de considerar-los facciosos si no feien el que se’ls ordenava. I era el Comitè el que tenia les armes.\nLa situació canvia el 14 d’octubre quan, convocat pel jutge municipal Ramon Mas, es formi un nou Ajuntament, amb representació de totes les forces antifeixistes i seguint les directrius marcades per la Generalitat. En aquest nou consell municipal no figura Roc Codó, ni cap dels regidors anteriors. Els nous representants del Centre Republicà Federal són més joves i pertanyen al sector més esquerrà. Així, per exemple, al nou consistori entren com a representants del Centre Republicà Federal, Bonaventura Casanovas, cunyat de Codó, i Magí Bartralot, vell amic de Codó, que serà qui el substitueixi a l’alcaldia.\nRoc Codó va ser apartat del poder local pel seu perfil moderat, ara era temps de revolució. Segurament Codó, després del que havia viscut des del juliol, impotent per fer res des de l’alcaldia davant la preponderància política i social del Comitè de Milícies Antifeixistes, abandonat pel sector més socialitzant del Centre Republicà Federal i, fins i tot, amenaçat per alguns dels revolucionaris, va viure amb alleujament la seva sortida del càrrec. Va deixar la política i es va centrar al seu negoci.\nPerò la guerra devia ser un sotrac per la seva espardenyeria, sobretot a mesura que avança el conflicte i, amb ell, les dificultats econòmiques de molts santcugatencs. Són cinc a casa, les filles treballen de tapisseres a la Casa Aymat i el fill de guixaire amb Antoni Castelló, company de militància de Roc, però per completar el pressupost familiar, durant la guerra, Roc Codó fa també de conserge a la Unió Pinenca -nou nom de la Unió Santcugatenca-, almenys fins febrer de 1938 en què ho deixa per voluntat pròpia. Segons comunica a l’entitat per «no poder prestar amb normalitat deguda les atencions de dit referit càrrec [conserge] per mancament d’ajut del meu germà Domènech Codó Serra, que per compte meva el tenia empleat a tal efecte».\nRoc Codó sota el Franquisme\nEl 26 de gener de 1939 les tropes franquistes entren a Sant Cugat. Molts dels regidors i responsables polítics i sindicals del poble han fugit cap a França tement la repressió franquista. No és el cas de Roc Codó que decideix quedar-se al poble. Creu que no poden acusar-lo de res. S’equivocava.\nSegons explicava el mateix Roc Codó en un escrit seu de defensa, al mes de l’entrada de les tropes franquistes «fue llamado el que suscribe y otros vecinos más por el alcalde [León Berbis Bosque] (…) a los cuales manifestó que tenían que abonar cinco mil pesetas cada uno, alegando que el Ayuntamiento carecía de fondos». Roc Codó va explicar que «le era imposible abonar dicha cantidad, pues su situación económica no se lo permitía» i es va oferir a pagar 20 pessetes cada mes. Li van acceptar la proposta i va anar pagant. Però la repressió econòmica no basta.\nEl 4 d’agost de 1939 La Vanguardia Española publicava un breu en el qual es podia llegir:\nEra cert que havia estat alcalde i militant d’ERC, la resta pura propaganda franquista. Ara, també era veritat que havia estat detingut.\nCom podem llegir al sumari del seu Consell de Guerra, tot havia començat uns dies abans, concretament el 25 de juliol, quan el cap del Servicio de Información y Policía Militar del Subsector de Sabadell va presentar un informe sobre Roc Codó a la Comissaria d’Investigació i Vigilància de Sabadell. L’informe recull les mateixes acusacions de les quals informarà dies després La Vanguardia: que era d’ERC, que havia estat escollit alcalde «por el frente popular» i, el que era més greu, «tomando parte en las detenciones de que se llevaban a cabo de personas de derechas, entre ellas el cura Párroco del pueblo, que desde el local del Ayuntamiento les hacían subir en camiones para conducirlos al campo, en donde más tarde eran asesinados».\nEl 30 de juliol, a la una de la matinada, es presenten a casa seva, al carrer Santa Maria, uns agents de la Policia. Porten una ordre de detenció. Roc Codó és portat a la Comissaria de Sabadell on li prenen declaració. Codó reconeix la seva pertinença al Centre Republicà Federal i que havia estat alcalde, també la seva detenció arran dels Fets d’Octubre, afirma també que «a pesar de él no tener ninguna simpatía para los del Comité Revolucionario pero debido a su cargo algunas veces tenía que rozarse con ellos», però nega categòricament la seva participació en escorcolls i detencions i explica «que no pudo hacer nada para evitarlo» perquè era el Comitè Revolucionari el que tenia el poder real.\nTambé afirma que era mentida que els detinguts fossin portats a l’Ajuntament i afegeix «que él no pudo hacer nada, aunque tuviera el cargo de Alcalde Presidente del Pueblo, para evitar los atropellos cometidos en dicha localidad ya que tenía miedo de que tomaran represalias contra él». Se l’obre Sumarísimo de Urgencia, la causa 12855. Roc Codó és tancat aquell mateix dia a la presó de Sabadell com a detingut a disposició del jutge d’instrucció militar de Sabadell. El 2 d’agost la seva detenció s’eleva a presó.\nEl jutge instructor comença a demanar informes. La Guàrdia Civil confirma la seva militància política i el seu període a l’alcaldia fins al seu cessament, que erròniament situen a l’agost, afegint que després «apartándose de todo lo relacionado con la política; parece ser que no ha intervenido en hechos terroristas y que un hijo suyo estuvo escondido en su domicilio hasta que fue liberada la villa».\nL’informe de la Policia també sembla favorable. Afirma que la seva actuació a l’alcaldia «no fue mala (…) aunque sí se sabe que era un hombre netamente republicano. Es persona tímida y según informes de los vecinos, incapaz de causar daño a nadie».\nEl 26 de setembre de 1939 la causa passa del Jutjat Militar de Sabadell al de Terrassa. El 21 de novembre Codó és traslladat per la Guàrdia Civil a la presó de Terrassa. El nou jutge instructor, el comandant Ricardo Antolín Gutiérrez, demana nous informes.\nInforme de la Delegación de Información e Investigación de FET y de las JONS de Sant Cugat. Archivo del Tribunal Militar Territorial Tercero. Causa núm 12.855 contra Roque Codó Serra.\nL’11 d’octubre envia el seu la Falange de Sant Cugat. Està signat pel seu vell amic Josep Garrell, després convertit en rival polític a la Lliga i ara delegat de Investigación e Información del partit únic. A l’apartat «Actuación durante el Movimiento» registra que «destituyó a varios empleados municipales afectos a las derechas», el qualifica d’ateu i recorda la seva detenció arran dels Fets d’Octubre. Sobre la conceptuació que mereix la seva vida pública esciru «dudosa é inepta», en canvi la qualifica de bona en la seva vida privada. A la pregunta de «¿se le puede considerar adicto al GMN?» afirma rontundament «No» i, a més, afegeix que «sus actitudes para el cargo que desempeñaba son muy nulas». En canvi, apunta en descàrrec seu que va fer gestions per alliberar a una dotzena de dretans empresonats al calabós de l’ajuntament que, segons afirma, es volien emportar milicians de Rubí.\nEl 19 d’octubre l’alcaldia franquista fa arribar el seu informe al jutge. León Berbis explica que Codó havia estat condemnat a 30 anys de presó pels Fets d’Octubre -en realitat va ser a sis mesos-, i sobre els assassinats de Pere San i el rector de la parròquia, ocorreguts durant el seu mandat, explica que van ser tancats a l’ajuntament d’on van sortir en un camió per ser assassinats. A més, el regidor franquista Francisco Nogué, davant la Guàrdia Civil, declara que es van cometre assassinats durant el seu mandat «si bien no se puede calificar al Godó [sic] como ejecutor».\nEl procés s’allarga. Roc Codó continua empresonat. Dedica part del temps a dibuixar. El març de 1940 es ratifica la seva presó «en consideración a lo actuado y a los desfavorables informes emitidos por las autoridades de San Cugat del Vallés». El juliol comencen les declaracions sobre el cas.\nEl dia 24 d’octubre de 1939 fa la seva declaració indagatòria el mateix Roc Codó. El document recull la seva descripció: «Estatura 1,49; ojos castaños, nariz pequeña, barba poblada, viste en este acto pantalón rayado y jersey marrón». Codó es ratifica en el declarat fins llavors, nega la seva participació en els fets revolucionaris de 1936, afirma que va intercedir per l’alliberament dels dotze tancats al calabós de l’ajuntament, que no va conèixer l’assassinat de Pere San i que va destituir funcionaris «en virtud de las órdenes que el declarante recibió del Comité Revolucionario no obstante su oposición a dicha medida». Cita com a testimonis al metge Nicolás Villar Recio, secretari de Falange i futur alcalde, i a Francisco Vila Trabal, conegut com Bal, al que havia acompanyat a tancar el Monestir, després del seu assaltat el 21 de juliol de 1936, per evitar el seu saqueig.\nTambé són interrogats diferents veïns i propietaris del poble. Tots expliquen la seva ideologia esquerrana, la seva detenció l’octubre de 1934 i que no tenen constància de la seva participació personal en «los desmanes de 1936». Per exemple, Antonio Sallés, alcalde durant la Dictablanda, explica els assassinats, detencions, saquejos i multes durant la guerra, però afirma que «no le consta la intervención personal de Codó en dichos desmanes, aunque le considera como de los principales responsables debido al cargo que ostentaba». El mateix afirmen Luciano Sala i Francisco Vila Trabal. Francisco Cahis Juliana, que havia estat alcalde durant la Dictadura de Primo de Rivera, diu que no pot explicar res perquè va haver de marxar de la vila i Rosa Masana, vídua de Pere San, diu que ignora si va tenir participació directa a l’assassinat del seu marit.\nEl 26 de setembre de 1940, després de passar un any empresonat a Terrassa, és entregat a la Guàrdia Civil per ordre del governador civil i ingressat a la Presó Model de Barcelona.\nNo és fins al 22 d’agost de 1941 que se signa el seu auto de processament. Se l’acusa de rebel·lió militar i s’ordena que continuï en presó preventiva. Mentrestant a la vila alguns coneguts seus es mouen entre les autoritats del nou règim i propietaris i aconsegueixen que el primer d’octubre de 1941 s’enviï un informe al Jutjat Militar que avala l’actitud de Codó signat per 23 veïns, «todos de solvencia moral y material», en què afirmen que «no creen posible que haya intervenido en ningún sentido en los hechos punibles y pecaminosos que durante la dominación roja se desarrollaron en esta villa» i on expliquen que «las funciones vitales del ayuntamiento fueron rápidemente absorvidas por el comité rojo», sense poder-se demanar a Codó responsabilitats malgrat ser alcalde.\nEntre els signants trobem regidors com a Lluís Juanola, que també és jefe local de Falange, Josep Garrell, el mateix que havia fet l’informe falangista, Francisco Cahís Juliana, els exjutges municipals Teodoro Martí i Marcel·lí Sangés o el seu consogre Alfons Masana, que, com sabem, havia estat alcalde després dels Fets d’Octubre. L’alcalde del moment, Nicolás Villar dóna fe de les signatures, però no signa.\nFinalment el Consell de Guerra se celebra al 23 de març de 1942 al Govern Militar de Barcelona. El tribunal està presidit pel comandant Dionisio de Miguel Mayor, al que acompanyen el capità Cayo Valcuence García i els tinents Manuel Rodrigo Orura i José María Puigrefagut Vilaplana.\nRoc Codó torna a explicar el seu passat polític, insisteix que no sabia res d’assassinats al terme, que volia deixar el càrrec però no el van deixar, que va tancar Monestir després d’incendi per protegir-lo i que va alliberar alguns dretans tancats al calabós, retirant-se de la política després del seu relleu a l’alcaldia l’octubre de 1936.\nEn el seu torn el fiscal parla de delicte de rebel·lió amb agravant i demana 20 anys de presó. La defensa, exercida per Juan Pintó Granell, tinent del Batalló Ciclista, insisteix que Codó «dejó de actuar en todo lo relativo a orden público», que no va tenir cap intervenció directa o indirecta en els assassinats i demana rebaixar la pena a 12 anys i un dia.\nLa sentència recull «los malos antecedentes políticos y sociales» de Roc Codó, relata els quatre assassinats al poble el 1936 mentre era encara alcalde, encara que reconeix que «no consta que el procesado tuviera una participación personal directa de tipo concreto y relevante». Per tant considera els fets «delitos constitutivos de auxilio a la rebelión» i l’imposa una condemna de dotze anys i un dia de reclusió temporal, afegint que «no procede conmutación de pena». L’auditor de guerra aprova la sentència el 14 de maig de 1942. Ara la condemna és ferma.\nPerò, com diu la dita, les desgràcies no venen soles. El 5 d’agost de 1942, quan la Irene Casanovas, travessa el carrer Entença per visitar al seu marit a la presó, un cotxe es creua al seu camí. Mor atropellada davant la porta la Model. L’endemà Roc Codó demana un permís per poder assistir a l’enterrament de la seva dona. El telegrama de la Dirección General de Prisiones autoritzant la seva assistència al sepeli no arriba fins al dia 21. Com escriu el funcionari de la Model al seu expedient el permís «no se complementa por haberse recibido con excesivo retraso». Roc Codó no ha pogut acomiadar-se de la seva dona.\nPotser aquesta desgràcia accelera els tràmits per la seva posada en llibertat provisional, encara que el procés burocràtic serà lent. El 25 d’octubre de 1942 es demanen informes a les autoritats de Sant Cugat «a efectos de libertad provisional», el 7 de novembre se’l posa en presó atenuada, el 23 del mateix mes s’insisteix a les autoritats santcugatenques perquè enviïn els informes, però aquests no arriben fins al 28 de desembre de 1942. El primer de gener de 1943 es reuneix la Junta de Disciplina que aprova l’expedient de posada en llibertat condicional. Per fi, el 3 de febrer de 1943 surt de la presó.\nRoc Codó ha passat tres anys i set mesos empresonat. Surt amb 60 anys, vidu i sense llar pròpia, ja que la casa del carrer Santa Maria 15, on havia viscut de lloguer, havia estat comprada pel seu fill però venuda després de la guerra. Anirà a viure amb la seva filla Dolors al mateix carrer, just enfront d’on havia tingut la botiga. Continuarà fent espardenyes per encàrrec, que venia a veïns, amics i coneguts. No tornarà mai a parlar de política. Dedica el temps a les espardenyes, ajudar els fills i nets i a conrear un petit hort a la residència de les monges xaverianes.\nEl seu net, l’escultor Pep Codó, no el recorda com un home amargat, malgrat les penalitats patides, segons m’explicava «als nets, amb una loquacitat divertida, ens transmetia una inventiva amb les coses més quotidianes, i crec que aquest havia estat el seu tarannà de sempre. A mi, especialment, em despertà una creativitat i un amor per l’art. Abans de caminar ja em feia visitar el claustre del Monestir acompanyats amb el seu amic Bal».\nDes de 1944, en què es crea la Junta Local de Libertad Vigilada, Codó, com una altra setantena d’expresidiaris santcugatencs en llibertat provisional, havia de presentar-se cada dues setmanes davant d’aquesta Junta, que era l’encarregada d’elaborar els informes sobre el seu comportament. De fet, la llibertat definitiva de la seva causa no serà dictada fins al 12 de març de 1952.\nRoc Codó amb la família. 1960. Cedida per Pep Codó Masana.\nRoc Codó mor el 21 d’octubre de 1961. L’alcalde franquista del moment, Josep Barnils, amic del seu fill, fa assistir a l’Ajuntament en ple a l’enterrament. Paradoxalment, l’alcalde republicà i laïcista és acomiadat en una cerimònia religiosa presidida per un consistori franquista.\nAvui un carrer al barri de Volpelleres recorda el seu nom i, per fi, el 14 d’abril de 2021 es va retre un homenatge a la seva figura. Avui una placa, elaborada pel seu net Pep Codó, el recorda a la façana de l’antiga Casa de la Vila, la mateixa que Roco Codó va inaugurar el 1932.\nPlaca d’homenatge a Roc Codó\nAlcaldesCentre Republicà FederalRepressióRoc Codó\nResultats electorals a Sant Cugat durant la Segona República


La Corporació de Salut del Maresme i la Selva s’adhereix a una campanya per empoderar la infermeria - Ràdio Palafolls\nInici » La Corporació de Salut del Maresme i la Selva s’adhereix a una campanya per empoderar la infermeria\nMarc Ferri , maig 15, 2019\t / 563 0\nLa corporació sanitària s’ha adherit de forma oficial a la campanya mundial “Nursing Now”, impulsada pel Consell Internacional d’Infermeres i l’Organització Mundial de la Salut.\nSegons ha informat la corporació, la iniciativa té per objectiu enfortir el paper de la infermeria en els sistemes sanitaris de tot el món. Per aquest motiu, la iniciativa vol demanar a governs, professionals sanitaris i usuaris dels serveis que valorin més a les infermeres i apostin pel seu lideratge per millorar la salut de la població.\nDes de la direcció d’Infermeria de la Corporació s’han marcat quatre línies de treball per alinear-se amb els objectius de la campanya mundial.\nEn primer lloc, es vol donar visibilitat al rol de la infermeria des de tots els àmbits assistencials i apoderar els professionals per aconseguir el reconeixement de la professió.\nPer altra banda, la Corporació vol designar infermeres referents i gestores de casos en l’atenció primària i hospitalària, per poder donar resposta a les necessitats dels pacients i familiars des d’una visió més global, així com també fomentar la formació i treballar en la difusió de les bones pràctiques entre la ciutadania.\nLa iniciativa va néixer el gener del passat 2018, i s’allargarà fins l’any vinent, en què se celebrarà el bicentenari del naixement de Florence Nightingale, considerada la precursora de la infermeria professional moderna.\nJustament, la setmana passada la Corporació de Salut del Maresme i la Selva va celebrar el Dia Mundial de la Infermeria repartint pomes en els diversos sanitaris de la nostra zona i un decàleg de bons hàbits saludables.\nMarc Ferri, novembre 26, 2019