Figueres desencalla la casa natal de Dalí - Diari de Girona\nFigueres desencalla la casa natal de Dalí\nL'Ajuntament preveu arrencar amb un milió d'euros, la meitat dels quals els aporta l'Estat, i es pretén obrir en tres anys\nfigueres | gemma tubert 03.01.2016 | 07:20\nL'equip de govern de Figueres (CiU i PSC) preveu desencallar properament la reforma a la casa natal de Salvador Dalí, situada al número 6 del carrer Monturiol o «carrer dels genis». A banda de l'aportació de 500.000 euros compromesa per l'Estat el 2016, l'Ajuntament preveu per una partida als pressupostos de 500.000 euros més per tal de poder arrencar l'actuació amb un milió d'euros, dels 2,5 amb què està valorat el projecte que es va elaborar l'any 2010. L'alcaldessa, Marta Felip, es va reunir fa algunes setmanes a Madrid amb representants de l'institut del Patrimoni Cultural, depenent del Ministeri d'Educació, per tal de confirmar el compromís estatal. Felip preveu que la licitació es faci a la baixa i així, a través de dues anualitats més entre 2017 i 2018, l'espai es pugui obrir al públic d'aquí a tres anys. Paral·lelament, tenen previst buscar inversors privats que facin de mecenes del projecte a canvi de poder utilitzar alguns espais.\nL'Ajuntament va anar adquirint els diferents immobles i espais comercials que componen l'edifici des de l'any 1995 (de la mà de l'exalcalde, Marià Lorca) i fins al 2001, ja amb Joan Armangué. Després de rehabilitar-ne la façana uns anys més tard, l'impuls definitiu havia de venir amb la signatura del conveni amb el Ministeri d'Habitatge, aleshores amb Carme Chacón al capdavant, que es va fer al 2008. Amb aquest acord, l'Estat comprometia una inversió de 2,3 milions que mai es va executar.\nL'ajuntament ho havia reclamat en múltiples ocasions i, finalment, aquest estiu el PP va confirmar que als pressupostos de 2016 hi hauria una partida de mig milió d'euros. «Durant la visita a Madrid ens van confirmar la subvenció i aquí si que hem d'agraïr al PP i sobretot a la Concepció Veray, que es va preocupar pel tema», diu Felip.\nAquest seria el primer pas amb el qual l'Ajuntament veuria la llum al final del túnel per a poder endegar la rehabilitació aquest mateix mandat. I és que al Pla d'Inversions s'hi preveu una partida de 500.000 euros més que permetrien tenia pràcticament la meitat del cost en el què està valorat el projecte, que ascendeix als 2,5 milions d'euros. El Govern manté el museogràfic que es va elaborar fa sis anys de la mà de l'exdirectora del Museu de l'Empordà, Anna Capella, i arquitectònic, dissenyat per l'arquitecte municipal, Joan Falgueras.\n«El projecte ja està fet i el que nosaltres preveiem és que durant el procés de licitació, com sol passar, l'import vagi a la baixa», explica, possiblement arribant fins als dos milions.\nLa resta es faria amb aportacions similars als pressupostos de 2017 i 2018 sens perjudici que a tot el procés s'hi afegeixin mecenes privats a través d'un futur club de mecenatge, que l'equip de govern preveu crear. De moment, Felip diu que encara no tenen cap nom sobre la taula però que tenen la intenció de crear una comissió amb el sector cultura, turístic i hoteler de la ciutat per «veure les possibilitats que hi hauria».\nMantenir l'atmosfera de Dalí\nEl projecte elaborat preveu que a la planta baixa, on hi havia la botiga Tamaris, un punt d'informació així com una mena de llibreria .\nL'entresòl, el punt exacte on va nèixer el geni, esdevindrà el museu pròpiament dit amb referències a la família, que hi va viure fins que Salvador tenia vuit anys. De fet, els treballs que s'hi van fer en un primer moment, al 2009, van posar al descobert el color de l'estança on va nèixer l'artista, el matí de l'11 de maig de 1904.\nLa primera i segona planta, en canvi, es preveien com a sales d'exposicions, per exemple, d'artistes contemporanis a Dalí però també als que el van precedir. Finalment, el terrat es plantejaria utilitzar com a mirador o espai per a celebrar-hi actes diversos.\nLa proposta buscava, en definitiva, mantenir «l'aurèola» daliniana així com investigar també com era el lloc per poder-ne recrear l'atmosfera de l'època, almenys, si més no, del pis on va viure la família Dalí-Domènech durant dotze anys.\nLa casa on va viure s´obre a la ciutat. L'Alt Empordà


IMPLANT DENTAL - Una solució efectiva per tractar els problemes dentals\nUn implant dental és una arrel artificial de titani que es col·loca a l’os del maxil·lar o la mandíbula i és capaç d’integrar-se completament amb els teixits de la boca. Serveix per sostenir una corona o una pròtesi, en substitució de dents absents.\nAquest sistema, és l’opció fixa, definitiva i més innovadora per reposar les dents de per vida.\nAra per ara, els implants dentals estan entre les tècniques quirúrgiques amb major fiabilitat i pocs són els casos en els quals no es pot col·locar un implant.\nActualment, a la nostra clínica, tenim una taxa d’èxit del 99,7% en el tractament amb implants. D’aquí la importància que tot tractament amb implants sigui realitzat per professionals amb experiència, ben formats i actualitzats científicament.\n<h2> Implant dental, serveis oferts per la clínica Dental Esthetics</h2>\nL’implant dental és la millor solució a l’hora de reposar dents perdudes.\n– És l’opció més segura per substituir dents perdudes.\n– Amb els implants immediats, pots recuperar el somriure en una sola intervenció\n– Els implants duren més de 20 anys en el 90% dels casos.\n– Millora la qualitat de vida i incrementa l’autoestima i confiança dels pacients\n– Ajuda a evitar la pèrdua de l’os maxil·lofacial.\n– Per a pacients que necessiten pròtesis completes, els implants dentals són molt més còmodes que les dentadures removibles.\n– Estan fabricats amb materials 100% biocompatibles que minimitzen el rebuig i afavoreixen la integració de l’implant amb l’os.\n– És un procediment indolor. Els pacients no senten molèsties i al postoperatori es pot fer vida completament normal.


Per què s'administra vitamina K als nounats? | Criar.cat\nPer què s'administra vitamina K als nounats?\nUs expliquem els motius de l'administració de la vitamina K i les diverses opcions\nLa vitamina K és un medicament que sistemàticament s'administra a tots els nounats per tal que la sang es coaguli amb normalitat. Els bebès neixen amb deficiència d'aquesta vitamina i se'ls administra per tal de prevenir la malaltia hemorràgica del nounat, un trastorn que pot aparèixer fins els 6 mesos de vida.\nLa major part de la vitamina K que fabrica el cos prové dels aliments que mengem i de les bactèries saludables del nostre cos. Fins que no comencen a menjar sòlid els bebès no disposen prou vitamina k de manera natural (no es pot absorvir a través de la placenta i la llet materna conté dosis baixes d'aquesta vitamina).\nLa malaltia hemorràgica del nounat és molt greu i pot produir fins i tot la mort. Aquest trastorn pot causar hematomes o sagnat en gairebé qualsevol part del cos i pot afectar el cervell i provocar lesions cerebrals. La provabilitat que un nadó pateixi aquesta malaltia és d'entre 4-7 per cada 100.000 bebès.\nAquesta hemorràgia es pot presentar en diverses localitzacions, segons indiquen des de l'Hospital Sant Joan de Déu. Les més habituals són:\nL'àrea del melic\nEl tracte gastrointestinals (pot aparèixer sang a la fempta)\nAl nas o a la boca\nZones on s'ha produït una punció\nSang a l'orina\nCefalohematoma (bony al cap)\nLa manera més freqüent d'administrar-la és intramuscular: una sola dosi injectada durant les primeres hores de vida del nadó. La absorció és major i el risc de patir la malaltia hemorràgica baixa fins el 0-0,4 per cada 100.000 bebès.\nUna altra manera de fer-ho és oral. És molt més difícil d'absorvir i són més dosis: una al naixement, l'altra a la setmana de vida i l'altra al mes. Cal fer-ho amb les preses per facilitar l'absorció. D'aquesta manera el risc de patir la malaltia hemorràgica és del 0-0,9 per cada 100.000 bebès.\nAlguns estudis, segons apunten des de Sant Joan de Déu, apunten que l'administració de la dosi oral sembla prevenir l'hemorràgia tardana (la que pot succeïr entre el 8è dia i les 3-4 primeres setmanes de vida), però no la precoç (durant les 24 primeres hores), ni la clàssica (entre el 2n i el 7è dia de vida.\nEmbaràsNounatBebè (0-3 anys)General


Pensión Residencia Xaraiba Sanxenxo Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRua Castineiros 50, Sanxenxo, Sanxenxo, Espanya, 36960 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Sanxenxo, Pensión Residencia Xaraiba és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Pensión Residencia Xaraiba asseguren una estada plaentera als seus clients. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Sanxenxo, faci de Pensión Residencia Xaraiba la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (90) Parelles (74) Viatgers en solitari (3) Famílies amb infants petits (3) Famílies amb infants grans (3) Grups (10)


Quim Costa alerta que La Roda presenta un alt potencial físic - Diari de Girona\nQuim Costa alerta que La Roda presenta un alt potencial físic\nEl tècnic del Bàsquet Girona no es refia del penúltim classificat de la LEB Plata, que només ha guanyat un partit\nQuim Costa alerta que La Roda presenta un alt potencial físic Diari de Girona\nEl Bàsquet Girona busca aquesta tarda a La Roda (19.00) refer-se de la dura derrota que va encaixar diumenge a Fontajau contra l'Almansa (46-66) en un partit marcat per la fortalesa física dels jugadors rivals. Quim Costa, el tècnic dels gironins, alertava ahir que aquesta tarda es tornaran a trobar un equip «amb cinc o sis jugadors d'un potencial físic molt gran, que són rapidíssims» i considera que «haurem de contrarrestar aquest poder del rival amb més talent basquetbolístic nostre».\nSegons Costa «ens espera un partit força complicat, com tots els partits d'aquesta categoria, i més amb els problemes físics que tenim, perquè no sabem si tindrem els 10 jugadors de la plantilla a disposició». Davant les possibles baixes el Girona s'emportarà els joves Joaquim Rosito i Eduard Ramos.\n«A mesura que anem jugant partits vaig veient que tots els equips estan formats per jugadors la majoria estrangers amb un potencial físic enorme, com Almansa. I aquesta setmana ens tornarem a trobar un altre rival així», insistia el preparador. La Roda només ha guanyat un partit i ocupa la cua de la classificació empatat amb el Vic. Precisament l'únic triomf que sumen el van aconseguir a casa davant dels osonencs.\nDesprés de la dura derrota contra l'Almansa el Bàsquet Girona afronta el duel a La Roda amb ganes de refer-se i seguir mirant amunt. «La setmana passada el rival era molt superior físicament a nosaltres i a més ens va presentar una sèrie de situacions defensives que en atac no vam saber solucionar perquè fins ara no ens hi havíem trobat», va afegir l'entrenador, Quim Costa.


NADAL AMB MOTETS DE BACH A L'AUDITORI\nPrograma: Ensemble Pygmalion\nEl cicle de música antiga de L’Auditori ens ha acostat el Nadal amb un concert justament intitulat Nadal amb Bach: Komm, Jesu, komm, a càrrec del conjunt francès Ensemble Pygmalion. La referència del títol a un dels motets de Bach era una clara indicació del contingut del programa, integrat justament pels motets BWV 225-230 de Bach, intercalats amb d’altres de compositors anteriors. Va ser, doncs, un concert de caire eminentment espiritual.\nEl gènere del motet ja estava en desús quan Bach en va escriure. Havia estat en voga més de cent anys enrere, a l’època de Giovanni Gabrieli, Vincenzo Bertolusi i Hieronymus Praetorius, els altres compositors del programa. I certament, els seus motets sonen ben diferents dels de Bach, més senzills, amb les veus més difuminades, sense baix continu, amb una sonoritat que evoca l’església inequívocament. Bach era el compositor més modern del programa.\nEls motets que vam sentir eren gairebé tots a vuit veus, que s’han de percebre amb nitidesa, diferenciades les unes de les altres. En aquest aspecte és on Raphaël Pichon, director de l’Ensemble Pygmalion, va tenir dificultats. Especialment en els motets a vuit veus, per a doble cor, les línies vocals massa sovint sonaven barrejades i indistintes, com si no es tractés d’escriptura contrapuntística, sinó merament harmònica. Potser un obstacle afegit era haver de bregar amb vint-i-sis cantants i alhora aconseguir la puresa i la simplicitat característiques de Bach. Mancava el dibuix perfecte de cada línia vocal, malgrat que les veus eren boniques i tenien prou potència —potser massa, en algun moment—; sovint es confonien i trencaven l’efecte de trencaclosques del contrapunt.\nEn el motet a cinc veus i encara més en el de quatre, l’últim del programa, aquesta disfunció gairebé no es va notar, ja que és més fàcil resseguir quatre línies diferenciades que no pas vuit. En aquests dos motets, per fi, es va produir l’elevació espiritual per a la qual estan escrites aquestes obres. Pel que fa als madrigals anteriors a Bach, van tenir una interpretació desigual. Mentre que el de Gabrieli va sonar amb un xic d’agressivitat, Pichon va saber trobar millor l’estil als de Bertolusi i Praetorius, que van sonar clarament diferents dels de Bach.\nL’Ensemble Pygmalion és un conjunt molt jove, fundat el 2006 pel seu director, el contratenor Raphaël Pichon, que es compon d’un cor i d’una orquestra d’instruments històrics. En el concert de L’Auditori va actuar-hi gairebé només el cor, ja que l’acompanyament de baix continu es reduïa a violoncel, contrabaix, orgue i clavecí. Vam constatar que té un cor sòlid de veus molt bones, però en una formació de conjunt és més important la unitat i l’harmonia que no pas la suma de talents individuals.\nEn canvi, l’obra que van oferir de propina, el motet de Mendelssohn Mitten wir im Leben sind, va ser simplement extraordinària. Cantat de la mateixa manera que havien cantat els motets del programa, de sobte va semblar que el cor de l’Ensemble Pygmalion havia fet una interpretació de Bach allunyada de la simplicitat del barroc alemany, fent prevaldre la bellesa de les veus per sobre de la polifonia.


Can Dündar, periodista turc exiliat: "Espanya dona mal exemple d'estàndard europeu"\nEl periodista turc exiliat Can Dündar demana a Europa que s'impliqui en el conflicte entre Catalunya i Espanya\nOriol Serra 02/02/2019 - 10.47 Actualitzat 02/02/2019 - 21.41\nCan Dündar viu a Alemanya des de fa tres anys. És un periodista exiliat, com tants altres periodistes turcs perseguits al seu país. A Alemanya n'hi ha un grapat.\nD'un temps ençà, Dündar ha renunciat a l'escorta permanent que li facilitava el govern alemany, però reconeix que no pot passejar a cara descoberta pels carrers de Kreuzberg, per citar un dels molts barris de Berlín amb una alta concentració de ciutadans d'origen turc.\nSobre el terreny és fàcil de comprovar que es tracta d'una comunitat dividida entre partidaris i detractors del president, Rezep Tayyip Erdogan; és a dir, entre persones que detesten i persones que admiren periodistes compromesos amb els drets civils com és el cas de Can Dündar.\nQui va dirigir el diari "Cumhuriyet", un dels principals rotatius a Turquia, està acusat d'espionatge i alta traïció d'ençà que va publicar un reportatge titulat "Aquí hi ha les armes que Erdogan nega", en el qual denunciava la venda d'armes i munició per part dels serveis secrets turcs a milícies islamistes a Síria.\nA finals del 2018, Can Dündar va rebre una carta de la periodista Txell Bonet, dona del president d'Òmnium, Jordi Cuixart. Aquella carta el va impactar i no va dubtar a l'hora d'acceptar la invitació de Bonet per desplaçar-se a Catalunya i visitar Cuixart a la presó de Lledoners.\n"Tot va començar amb una carta. Això demostra la importància d'una sola persona, d'una carta, d'un intent de solidaritat. Això pot canviar el nostre destí. Quedar-se esperant que els governs canviïn de parer no és una bona idea."\nDündar recorda com la trobada amb Jordi Cuixart li va fer recordar el temps que ell també va estar tancat en presó preventiva a Turquia. Aquesta vegada, a Lledoners, però, ell era a la banda correcta del vidre.\nA Catalunya, Dündar afirma haver presenciat una injustícia impròpia de la Unió Europea. Es fa creus de l'abús que fa la justícia espanyola de la presó preventiva contra una persona que no ha comès cap crim i que està acusada per l'extrema dreta.\n"Em temo que Espanya està donant un molt mal exemple d'estàndards europeus. De fet, estan fent un 'reset' dels estàndards europeus. I això no només és dolent per a Espanya. També ho és per a Europa."\nCan Dündar considera que la UE està cometent un gravíssim error tolerant que un estat membre vulneri els drets humans d'una manera flagrant com Espanya ho està fent amb els presos polítics catalans.\n"Malauradament, Europa està preparada per sacrificar el seu interès i els seus principis a canvi d'interessos particulars. Aquesta és la tragèdia. Això no va de Catalunya, això va d'Europa. Del futur d'Europa."\nDündar, que ha rebut nombrosos premis internacionals pel seu periodisme compromès políticament i socialment, subratlla els valors que defineixen Europa, segons ell, i que ara estan quedant en entredit perquè la UE mira cap a una altra banda en el conflicte entre Catalunya i Espanya.\n"Com a periodista d'un país que pretén entrar a la Unió Europea, què esperem de la Unió Europea? Tolerància, diàleg, harmonia, democràcia i germanor. Sense això no necessitem Europa. Per què el meu país hauria de ser-ne candidat? Per això és tan important veure l'actitud europea en aquest cas entre Catalunya i Espanya. Haurien de fer alguna cosa? Sí que l'haurien de fer. Moltes coses, haurien de fer, en comptes d'ignorar-ho."\nLa reflexió de Can Dündar encara va més enllà, i, amb la mirada posada a les eleccions europees del mes de maig, adverteix:\n"Què hauríem de fer amb un Parlament Europeu que ja no creu en Europa? Quin serà el futur d'Europa sense Anglaterra, amb molts problemes a Espanya i a Catalunya? I amb un Parlament que majoritàriament ja no creu en els ideals europeus?"\nEl periodista, nascut a Ankara l'any 1961, ha obert les portes del seu pis de Berlín a TV3 i Catalunya Ràdio. En una prestatgeria hi té una tassa de ceràmica feta per Jordi Cuixart durant l'any llarg que fa que és a la presó.\nL'agafa i ens mostra la inscripció "Cultura i Llibertat", i aleshores recorda l'essència pacífica i alegre del moviment independentista català i reconeix admiració per la manera com les famílies dels presos i la societat catalana estan afrontant la situació actual.\n"Admiro la iniciativa de les dones dels presos polítics, els seus advocats, els partits, els mitjans, els mitjans de comunicació catalans. Estan fent el millor que poden per captar l'atenció, i això és important. En el meu cas va funcionar. Ara mateix, a Turquia, molta gent compara les situacions de Catalunya i el meu país."\nDündar, però, lamenta que els mitjans de comunicació han deixat de posar el focus en el conflicte català perquè, d'ençà que les imatges de violència policial de l'1 d'octubre del 2017 van fer la volta al món, la violència no ha tornat als carrers de Catalunya.\n"Malauradament, només la violència pot atreure l'interès dels mitjans. És horrible dir això. Si hi ha violència, hi ha l'atenció dels mitjans mundials. Sense violència, si hi ha violació dels drets humans o de l'estat de dret... No és una gran notícia. És una cosa normal."\nCan Dündar afirmava en un article publicat a l'edició actual del setmanari "Die Zeit": "No sé si Europa es pot trencar per un referèndum sobre la independència de Catalunya. Però sí que es trencarà si no respecta els drets [humans]."\nDündar sap de què parla. Ja fa tres anys que no veu la seva dona perquè les autoritats turques li han retirat el passaport i no pot sortir de Turquia.\nAl seu apartament de dues habitacions d'un barri de l'est de Berlín, Can Dündar hi té un despatx amb les parets plenes de guardons i reconeixements a la seva feina. Alguns estan directament relacionats amb la defensa dels drets humans i civils, com és el cas del guardó de Reporters sense Fronteres, el 2015 o el de Periodista Europeu de l'Any, el 2017.\nEl periodista turc exilat a Alemanya Can Dündar diu que Espanya dona un mal exemple dels valors europeus


La neu enfarina bona part de les comarques gironines però no causa incidents - El Gerió Digital\nLa neu enfarina bona part de les comarques gironines però no causa incidents\nEl centre de la ciutat de Girona ha quedat lliure de neu a primera hora del matí\nDilluns, 1 de febrer de 2010 11:09h\nEn alguns punts de la ciutat s'han registrat fins a 5 cm de gruix\nImatge de Girona enfarinada © ACN\nACN / Pla de l'Estany, Baix Empordà, Gironès, Garrotxa / Girona\nSegons fonts del Departament d'Educació, no hi ha hagut incidències destacades a causa de la neu i tots els estudiants han pogut arribar sense problemes a les seves escoles i instituts. El transport escolar que gestionen els consells comarcals també ha pogut fer el servei sense problemes. Això sí, les baixes temperatures han glaçat en alguns llocs la neu caiguda durant la nit i els més menuts havien d'anar en compte de no relliscar mentre anaven a escola.\nLa ciutat de Girona i també Salt han aparegut aquest matí cobertes per la neu. Segons el Servei Meteorològic de Catalunya, la neu no ha quallat a tots els barris de la ciutat i, sobretot al centre, ha marxat més ràpid. A barris com Montjuïc però, a l'estar més alts, la neu ha persistit durant tota la nit i ha arribat a registrar gruixos destacats. També barris com Taialà, Germans Sàbat i Fontajau han aparegut emblanquinats aquest matí. La temperatura durant la nit ha arribat als dos graus negatius i a primera hora del matí la sensació de fred era molt important.\nEl Pla de l'Estany, amb Banyoles i Mata al capdavant, també ha començat el dia nevat però tampoc hi ha hagut incidents. Més amunt, a la Garrotxa, la neu també ha estat protagonista i a la ciutat d'Olot s'han registrat gruixos de cinc a vuit centímetres, amb una temperatura mínima durant la nit de -3 graus.\nTambé ha nevat a poblacions com Cassà de la Selva, Santa Coloma de Farners, Arbúcies, Espinelves o La Vall d'en Bas.\nEl Servei Meteorològic de Catalunya ha informat que l'episodi de neu ha afectat bàsicament les comarques gironines i el nord de Barcelona. Els Bombers de la Generalitat no han hagut de fer cap sortida d'emergència a causa de la neu.


dins de la demanda d’agressions sexuals contra l’aire balneari de Tribeca - Agressió Sexual\nVa ser agredida durant un massatge i el balneari la va culpar d'ella\nEl massatge de Laura Revercomb era una distracció. Estava perdent el seu millor amic per patir un càncer de mama en fase quatre, i el seu xicot llavors volia fer alguna cosa agradable per ella. Així que, en la rica tradició de que els nuvis fan coses agradables, va convidar a Laura a un dia de parelles al balneari.\nCavernós i espelmat, Aire Ancient Baths de Tribeca exhala drama i romanç sense ser totalment corny. El seu principal atractiu són sis piscines interiors de remolc de diferents temperatures, corrents de raig i nivells de sal. El balneari és de gran qualitat que Justin Bieber és un client habitual, però tan assequible com una indulgència ocasional per a estrelles no pop. L’entrada base és d’uns 100 dòlars durant 90 minuts als banys comunals, tot i que el cost pot augmentar significativament amb massatges i tractaments afegits, com un bany de vi negre de 550 dòlars. Goop ha recomanat Aire pels seus 'massatges realment fantàstics, alguns dels millors de fet, de fet, a Manhattan'.\nAquesta no va ser l'experiència de Revercomb. El 28 de març del 2014, segons ella, durant el que se suposa que havia de ser la seva escapada de la realitat, la va rebre una agressió sexual pel seu massatgista. Més de cinc anys després, continua intentant que el balneari reconegui el que li va passar i per què va ser possible.\n'Encara no crec que pensin que han fet res malament', diu Revercomb, de 43 anys, que va presentar una demanda contra Aire Ancient Baths el 2016 i que ara parla per primera vegada en públic. 'Aquest tipus em bufa la ment'. Es fixa una data de prova per al novembre.\nFer un massatge és fer-te vulnerable: posar la teva 'cura personal' a les mans d'un foraster i confiar que estàs segur. L’experiència de despullar-se en una petita i fosca habitació pot inspirar un nou tipus d’ansietat en l’època de Me Too. I no només els clients es posen en risc: els massatges han estat un denominador comú en algunes de les denúncies més inquietants que es van fer contra homes poderosos, des de Harvey Weinstein exigint massatges improvisats d’actrius i subordinats a Jeffrey Epstein utilitzant la massoteràpia com a cobertura per a noies molestants. .\nEl 2017, una investigació de BuzzFeed News sobre abusos a Massage Envy va exposar denúncies d’agressions sexuals generalitzades a cadenes de massatges. Però Adam Horowitz, un advocat que ha demandat cadenes de massatges en nom de més de 50 víctimes, afirma que els balnearis independents, de luxe com Aire, han esquivat en gran mesura el control, tot i que és probable que hi hagi menys polítiques escrites i procediments d’educació dels empleats.\n'Definitivament pot passar a tot arreu', diu Horowitz. 'Ni Massage Envy, ni cap spa seedy ni cap balneari de luxe no tenen cap incidència en els abusos sexuals'.\nL’any passat, Living Fresh Men’s Spa de Manhattan va ser demandat per un home que va dir que la direcció “va animar els seus empleats a tocar clients” de manera sexual. A tot el país, s'han presentat demandes contra estacions de cinc estrelles, com el Ritz-Carlton de Chicago i el Fairmont Sonoma Mission Inn de Califòrnia, on les dones van al·legar una supervisió negligent i tècniques de drapatge impropis, respectivament. (Les demandes Living Fresh i Fairmont Sonoma continuen; el plet de Ritz-Carlton es va resoldre.) Els balnearis de luxe no han estat enverinats per males pomes, segons aquestes víctimes; a través de les llacunes de la normativa, els han permès créixer.\nQuan Revercomb va entrar a la sala de massatges de parelles de paret de vidre i maó, aquell divendres de 2014, no va trobar cap llençol ni tovallola per a cobrir el cos, tal com estableixen les normes de la indústria i les regulacions estatals; segons la denúncia que va presentar després, només se li van lliurar dues petites tovalloles de mà. Durant el massatge, quan la seva terapeuta va començar a moure les mans per un territori inapropiat, es va “congelar” per por i xoc. Revercomb al·lega que li va fregar els pits, li va estendre les galtes del cul, li va tocar la labia i la vagina i va xiuxiuejar: 'Espero que us hagi agradat'.\nAbans de sortir del balneari, Revercomb va informar del seu massatgista al gerent de Aire. 'Recordo que em va emocionar i li vaig dir que aquesta persona no pot estar al voltant de les dones', va recordar després en una exposició. L’endemà, va rebre un correu electrònic de disculpa de Silvia Barnett, cap de màrqueting i relacions públiques d’Aire, que va dir a Revercomb que l’empleat havia estat “acomiadat immediatament”.\nRevercomb va respondre que estava alleujada i agraïda, però que volia obtenir més informació de la companyia. Va planejar presentar una denúncia formal amb l'estat contra el massatgista, per la qual cosa va demanar el seu número de llicència, la data de contractació i si hi havia alguna queixa prèvia contra ell. (S'ha revelat que aquesta no va ser la seva primera terminació brusca d'un spa de Manhattan després de la queixa d'un client femení, però Revercomb encara no ho sabia.)\n'No vull que aquest tipus de coses passin a ningú més. SEMPRE. És una qüestió de seguretat pública ', va escriure, descrivint l'experiència com' horrorosa i completament impactant '.\nA continuació, va ser enviada a un advocat del balneari, que va dir a Revercomb que tot i que el massatgista havia estat acomiadat, una investigació interna no ha trobat cap delicte. Revercomb va sobresaltar. Aire no l'havia entrevistada com a part de la investigació.\nRevercomb va decidir denunciar l'incident al departament de policia de Nova York. Ella ha estat vacil·lant al principi, que ara reconeix com estranya, ja que moltes vegades ha animat a altres víctimes de crims a anar a la policia: és una advocada de drets humans del Worker Justice Center de Nova York, centrada en violacions laborals. . En aquell moment, però, Revercomb no volia parlar amb ningú sobre el seu assalt, ni molt menys, sotmetre’s a l’intens interrogatori que es presenta amb una investigació policial.\n'És com si tinguéssiu un tall obert a la mà i sabeu que algú el fregarà', diu Revercomb. Hi va anar de totes maneres i unes setmanes després la policia va arrestar Egemen Seker, un home de 24 anys turc, que va practicar teràpia de massatge sense llicència estatal. Pocs mesos després, Seker va ser acusat per un gran jurat acusat d'abús sexual de tercer grau i pràctiques no autoritzades d'una professió.\nA l’abril de 2015, un any després que Revercomb fes el seu informe policial, Seker es va declarar culpable d’un dels càrrecs: haver estat sense llicència, un delicte. Com a condició del motiu, se li va obligar a assistir a un programa de tractament per a delinqüents sexuals (tot i que no va haver de registrar-se com un). Posteriorment, Revercomb va dir que estava frustrada amb aquest procés; només volia que l’agressió sexual estigués al registre d’alguna manera. Li va dir als fiscals que volia proporcionar una declaració d’impacte de víctima per al jutge i va quedar decebuda perquè mai no hagués tingut l’oportunitat. A mesura que passaven els mesos després que acabés el cas penal, les seves amigues van començar a preguntar-se per què no es va mantenir la lluita.\nDesprés hi va haver les ressenyes de Yelp. Revercomb els va descobrir poc després del seu suposat assalt, a la primavera del 2014, molt abans que es comencés a plantejar una demanda. Segons els va llegir, va sentir que li caia l'estómac. Dues ressenyes a la pàgina d’Aire abans de gener de 2014, quan va ser contractat Seker, van denunciar trobades incòmodes amb massatgistes masculins. Un crític va escriure que 'no era impropi, però vaig trobar una mica del massatge que s'arrossegava una mica per [sic] a prop de l’engonal, el maluc, la fractura del cul i el pit per a la meva comoditat ”. Un altre va escriure que el seu massatgista 'va fer poc per cobrir-me amb la tovallola i va passar un temps innecessàriament massant el meu cop'.\nDurant el període de tres mesos de Seker a Aire, es van publicar dues ressenyes més sobre tècniques de massatge no convencionals. Un client va escriure que mentre el seu massatgista treballava a les cuixes interiors, 'els seus dits van tocar les regions exteriors de la meva vagina' almenys quatre vegades. L'altre va escriure que el seu 'massatgista era una mica invasiu i s'apropava una mica massa a les parts de la meva senyora per obtenir comoditat'.\nAquestes ressenyes també van incloure comentaris positius sobre el spa i no hi ha indicis que Seker fos el massatista en cap d'aquests casos. Però els comentaris van tenir un efecte profund sobre Revercomb, que s'ha preocupat per la possibilitat d'altres víctimes des del moment que va denunciar les seves denúncies.\n'En retrospectiva, crec que tot va començar a enfonsar-se perquè potser això era una cosa que la companyia sabia', diu Revercomb, 'i simplement no van fer seguiment ni importància suficient per examinar-ho.'\nEls correus electrònics interns d’Aire van revelar més tard que després de la revisió de Yelp de febrer de 2014, l’al·legat de contacte vaginal repetit durant un massatge, el director del balneari va enviar al personal un correu electrònic severa dient que estava “investigant personalment” el cas. El revisor de Yelp es va posar en contacte amb el balneari, però mai no va respondre i ningú va ser acomiadat en relació amb l'incident.\nEl 31 de maig de 2016, Revercomb va demandar a Aire i Seker per negligència, bateria, assalt i causant angoixa emocional, citant dues de les ressenyes de Yelp a la seva queixa. Ella volia fer que el balneari i Seker “entenguessin què feien per crear una situació perillosa”.\n“Ells sabia que la gent estava fent mal, que la gent estava agredida o maltractada sexualment, i que també sabien que els massatgistes no tenien llicència ', diu Revercomb, assegut amb les cames creuades al pis del seu apartament a Kingston, Nova York, bressolant un tassa de te a la falda.\nDes de la primera resposta a la queixa de Revercomb, els advocats d’Aire van deixar clara la posició del balneari: era culpable. Els riscos eren 'evidents' i eren 'assumits voluntàriament per ella', van escriure en documents judicials; ella l'hauria pogut aturar.\nEn un dipòsit, l’advocat d’Aire va preguntar a Revercomb si ha animat a Seker a seguir tocant-la inapropiadament per no dir-li res, congelant-se. 'Sentíeu que podríeu estar obert a aquesta tècnica diferent?' ('Per a que ells suggereixin que, com que no va cridar per ajudar, no s'hauria d'haver maltractat, és profundament ignorant i ofensiu', va dir a la Cort el seu advocat, David Shanies.)\ncom de gran és el penis de Donald\nAire va considerar que Revercomb no va abandonar el balneari immediatament després del seu assalt. El seu xicot, que acabava de fer un massatge, també volia passar més temps a les piscines, i ella s'hi va unir. Revercomb va dir que tenia vergonya; ella no volia explicar-li què havia passat, almenys fins després de la seva marxa. Quan un advocat d'Aire va preguntar per què se sentiria avergonyit, va respondre: 'Respectuosament, no sé si ho pots entendre, per ser home'.\nQuan Seker va ser deposat, va negar totes les denúncies de Revercomb, titllant-les de 'molt ofensor' i 'molt molest', i la seva detenció 'molt vergonyosa'. El seu advocat no va respondre a les peticions de comentaris.\nEn els últims anys, es van divulgar algunes de les pràctiques de contractació no convencionals d'Aire. Seker va dir a la central del centre de benestar que no tenia llicència a Nova York, segons testimoni de Nikki Mohead, un ex-empleat que va ajudar a contractar nous terapeutes de massatge. Quan Mohead li va dir al seu cap, que li va aconsellar que contractés Seker, 'em va dir que no es preocupi per ella, que s'ocupés d'ella', va recordar Mohead.\nEn una declaració per correu electrònic, Aire Ancient Baths va defensar el seu procés de contractació, dient que seguia el 'protocol més estricte' per acomiadar Seker i que 'la seguretat i el benestar dels clients és i sempre serà la nostra màxima prioritat'. Però el procés de contractació del balneari també va trobar a faltar un detall clau del passat de Seker: el seu antic empresari, Bliss N Care, al carrer Est 60th, l'havia acomiadat el 2012 després que un client es queixés de ser tocat 'de forma sexual i altament inapropiada', segons una declaració jurada El propietari de Bliss N Care va dir que hauria informat a un possible empresari sobre l’incident si el truquessin, però ningú no ho va fer.\nPer a Revercomb, passar anys com a demandant ha suposat portar molts dies personals, no només per assistir a aquestes deposicions combatives, sinó per preparar-se i recuperar-se. Ha suposat plantejar preguntes presumptives, com ara 'Què intentes sortir d'aquest fet?', De nous coneguts quan esbrinen del litigi i passen per una avaluació psiquiàtrica incòmoda ordenada per l'altra part. Significa ajustar contínuament les seves expectatives de quan acabi tot això.\n'Sembla molt', explica Revercomb. 'Com sempre hi és.'\nRevercomb diu que encara rep massatges (també l'acupuntura), però només de dones terapeutes. És una manera per a ella sentir-se relaxada quan aquesta lluita sembla particularment dura, com sol passar. Ensenyar i practicar ioga també ajuda. La seva experiència no l'ha desconcertada del tot en plena indústria del benestar.\nPerò ha obert els ulls a com aquestes empreses “autocura” encara no poden veure la violència sexual com el que ella anomena un “problema social compartit”. Moltes empreses d'aquest tipus confien en la vulnerabilitat, la intimitat i la confiança dels seus clients. Què passa si treballessin col·laborativament amb els supervivents, suggereix Revercomb –establint mesures preventives i polítiques de seguretat del sentit comú– en lloc d’enfrontar-les?\n'Per a això', diu, 'hi ha d'haver la voluntat dels propietaris d'empreses d'aquesta indústria d'aprendre dels errors del passat i de conversar amb honestedat.'\nLa posada en marxa que condueix les dones negres al ioga\nMeghan Markle té un accent britànic ara\nVam fer servir la línia Kmart de Nicki Minaj en públic\nVanessa Hudgens està explicant els dies a Coachella\nL'executiu porta cànnabis a l'espai de benestar


CABELLS I BIGOTIS, LES MODES ESTÈTIQUES DEL FUTBOL D'ABANS - ceeuropa.cat\nCategoria principal o arrel: Història\tCategoria: Fotos Històriques\t Publicat el Dijous, 23 Juliol 2009 00:02\n... i pantalons curts i samarreta ajustada\nAmb més d'un segle de futbol a les esquenes, l'estètica dels jugadors de l'Europa ha variat molt. Des del tall de cabell "a lo Cros" dels anys 20 fins a la moda dels cabells de punta que hi ha avui dia. Entre totes elles, als 80 es va imposar una moda doble: cabells llargs i bufats i bigoti generós. A aquest estíl d'estètica personal se li va sumar, també, unes equipacions amb una samarreta arrapada i uns pantalons extremadament curts.\nLa imatge inferior és d'un onze inicial de l'Europa, al vell Sardenya, de la temporada 1981 / 1982, encara amb gespa natural a l'estadi. Cap jugador de la foto, cap ni un, porta els cabells realment curts ni rapats com es porten ara. De fet, la majoria presenta una mata de cabell generós. La moda del bigoti també era molt present, com ho mostra que en portin tres dels onze jugadors. La imatge de l'onze correspòn a la victòria gracienca contra l'Igualada per 3-0. Hi figuren, de dalt a baix i d'esquerra a dreta: Barceló, Juanito, Nieto, Ramón, Javier i Moya. Segura, De la Cruz, Pérez Cabedo, Bermejo i José Luís.


Catalunya ja disposa de l’aplicació gratuïta de localització d’emergències Alpify - Comunicatur\nInici | Empreses | Catalunya ja disposa de l’aplicació gratuïta de localització d’emergències Alpify\nL’aplicació de localització d’emergències Alpify ja està operativa a Catalunya. A partir d’ara els ciutadans disposaran d’una App gratuïta de seguretat que s’ha convertit en una eina per complementar les funcions dels Centres d’Emergència del 112.\nA més de Catalunya, on el servei es gestionarà mitjançant el centre de gestió de trucades d’emergències del RACC, l’aplicació està implantada a Andorra i, parcialment, a Espanya. Aragó, Cantàbria, Euskadi, Extremadura i La Rioja ja l’utilitzen dins dels seus sistemes del 112.\nL’aplicació és molt senzilla d’utilitzar i només prement el botó vermell d‘emergència es fa un avís al 112 que rep la ubicació de la persona que ha demanat auxili, ja sigui en zones urbanes o de muntanya. En el cas de perdre la cobertura mòbil, en prémer el botó, l’aplicació envia un missatge de text al 112 i a la vegada dibuixa al centre coordinador la ubicació amb un rang d’errada d’entre 3 i 10 metres. En moltes ocasions d’auxili els ciutadans accidentats o perduts són víctimes dels nervis i no saben ubicar-se i d’aquí la importància d’una bona i ràpida localització.\nEl creador de l’aplicació va destacar en el decurs de la seva presentació que l’estiu passat es van rescatar més de 100 persones gràcies a aquesta tecnologia. Durant l’any 2014 a l’estat espanyol els cossos de seguretat i protecció van buscar i rescatar més de 2.500 persones en el medi natural.\nLa idea d’Alpify va néixer l’any 2012 com a conseqüència de la desaparició i posterior defunció d’un excursionista alemany en una zona muntanyenca d’Andorra. La persona extraviada va contactar amb els cossos de seguretat, gràcies al seu telèfon mòbil, i va estar parlant amb ells fins que se li va acabar la bateria. El turista no va saber explicar on es trobava i l’habitual mètode per conèixer la posició del dispositiu mòbil pel càlcul de la triangulació d’antenes no funciona de manera precisa. En aquest sentit, el cos de bombers d’Andorra està sent de gran ajuda per al desenvolupament constant d’aquesta aplicació.


El Premi Medi Ambient reconeix dues entitats de B+S | Barcelona + Sostenible\nCoincidint amb la commemoració del Dia Mundial del Medi Ambient, el saló Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya es va omplir per atorgar els Premis Medi Ambient d’enguany. L’acte va comptar amb la presència del president de la Generalitat Quim Torra i el Conseller de Territori i Sostenibilitat Damià Calvet. El Premi, que reconeix públicament la tasca de persones, entitats, organitzacions i institucions a favor del medi ambient, s'ha centrat enguany en les modalitats de recerca i innovació i iniciatives en l’economia circular. En la modalitat de trajectòria, el premi reconeix a persones o institucions dedicades a la protecció i millora del medi ambient.\nD’una banda, el Premi a la trajectòria de protecció i millora del medi ambient ha estat per la Lliga per la Defensa del Patrimoni Natural DEPANA, pels seus més de 40 anys treballant a favor de la natura i el medi ambient, com a primera entitat ecologista de Catalunya. El jurat ha destacat “el seu ressò mediàtic, i la seva participació i organització de bona part de campanyes de salvaguarda del medi natural a tot Catalunya”, així com el seu treball amb la ciutadania amb projectes d’educació ambiental. DEPANA és una de les organitzacions més veteranes de Barcelona+Sostenible, van signar el Compromís Ciutadà per la Sostenibilitat l’any 2001.\nPer altra banda, el jurat ha distingit una altra organitzaci ó membre de B+S: l’Associació Espigoladors. Aquesta ha dut a terme el projecte i marca social “Es im-perfect”, que ofereix paquets de productes reaprofitats, promovent, alhora, una economia social. I és que l’associació dona feina a persones amb situació de risc d’exclusió social de manera transformadora, participativa, inclusiva i sostenible.\nPer últim, ressaltar la menció honorífica a títol pòstum en la modalitat de trajectòria a Paco Muñoz Gutiérrez, geògraf i tècnic de l’Oficina de Medi Ambient de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) durant més de 20 anys. El jurat ha valorat el seu lideratge en la lluita contra el malbaratament alimentari, mitjançant la Plataforma Aprofitem els Aliments, que va fundar. També el seu compromís amb la natura, promovent iniciatives innovadores, liderant projectes de millora de gestió de residus, i apostant per l’ambientalització de màquines de venda automàtica i de festes majors.\n> Veure vídeos de les entitats finalistes


【Head】 | Dressinn\nAccessoris home (16)\nRoba dona (16)\nRoba interior (8)\nVeure-ho tot ( Head )\nHead a dressinn - la millor selecció de productes al millor preu. Mai havia set tant fàcil navegar i comprar per internet articles de botiga-moda. I el millor de tot és que et portem el material de botiga-moda que necessitis directament a la porta de casa. La majoria de productes Head s’envien ràpidament, 24 hores després d’haver fet la compra a dressinn. Com a distribuïdor autoritzat de Head tenim un ampli coneixement de tots els productes i últimes tecnologies. Podem assessorar-te amb els millors consells per utilitzar i cuidar el material Head de la millor manera. Sempre que ho necessitis rebràs el millor servei del nostre equip d’esportistes experts. Creiem que una part important per a la satisfacció del client és garantir que la compra es fa en un entorn 100% segur i confidencial. Volem que estiguis 100% satisfet amb la teva compra a dressinn, però si per algun motiu això no passés, tens 30 dies per fer la devolució de la compra. Si tens una pregunta o necessites que t’assessorem, no dubtis a contactar amb el nostre equip d’atenció al client de dressinn. Estarem encantats en donar resposta a totes les teves preguntes i a ajudar-te en tot el que necessitis!


Compromís demana explicacions a Medi Ambient per l’actuació forestal que ha arrasat 160 hectàrees de bosc a Bicorp – Compromís\nCompromís demana explicacions a Medi Ambient per l’actuació forestal que ha arrasat 160 hectàrees de bosc a Bicorp\nEl síndic de Compromís i secretari general del Bloc, Enric Morera, ha registrat en Les Corts una bateria de preguntes en relació a la denúncia presentada pel l’enginyer agrònom Pedro Miguel Chome contra l’actuació forestal realitzada per la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Vivenda amb fons del Ministeri de Medi Ambient en un mont del municipi de Bicorp i en què, al judici de l’enginyer, s’ha arrasat “una de las zones de bosc original més ric, estable i de major valor ambiental i de biodiversitat” de la Comunitat Valenciana.\nEn concret Morera exigeix a Medi Ambient que explique “si el projecte d’actuació s’adapta al projecte original i amb quina finalitat s’ha arrasat vegetació adulta per a obrir una franja de més de 200 metres, i eliminar les savines, carrasques i ginebres”.\nEl portaveu de Compromís qüestiona també sobre com s’ha controlat i vigilat esta actuació realitzada per la Conselleria i si s’està d’acord amb la forma en que s’han executat les obres.\nSegons Morera “d’acord amb la informació presentada per l’enginyer Pedro Miguel Chome la Conselleria hauria de paralitzar immediatament les obres d’esta actuació que encara queden pendents, de la mateixa manera exigim a la Conselleria que repare el dany ecològic causat”.\nEl projecte denunciat compta amb un pressupost de 1,2 milions d’euros, contemplava actuacions a Millars i Bicorp, tot i que els danys s’ han centralitzat en unes 160 hectàrees del mont del Santís (V-1067), gestionat per la Generalitat Valenciana a l’àrea de Bicorp. L’actuació forestal ha fet desaparèixer un bosc equilibrat i que en part està catalogat com a zona LIC (LLoc d’Interés Comunitari).


Hurley (Dakota del Sud) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nHurley (Dakota del Sud)\n43° 16′ 57″ N, 97° 05′ 18″ O / 43.2825°N,97.088333333333°O / 43.2825; -97.088333333333\nComtat Turner County\nHurley és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia una població de 426 habitants.\nSegons el cens del 2000, Hurley tenia 426 habitants, 187 habitatges, i 123 famílies. La densitat de població era de 265,3 habitants per km².\nDels 187 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,5% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 20,7% 65 anys o més.\nLa renda mediana per habitatge era de 35.313 $ i la renda mediana per família de 47.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.737 $ mentre que les dones 21.484 $. La renda per capita de la població era de 18.319 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nDavis (8 km)\nLennox (18 km)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Hurley_(Dakota_del_Sud)&oldid=19043782»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 oct 2017 a les 00:17.


Benlloc – En marxa els pressupostos participatius 2007-2008\n11 Març de 2008\n24.000,00 euros són els que l’Ajuntament ha reservat per a que siga la població de Benlloch la que decidesca en què s’han de gastar a través d’un procés de participació ciutadana que comença dissabte dia 15 de manera oficial.\nEls treballs, però, per a preparar el procès ja fa temps que duren ja que les diverses entitats associatives de la localitat s’han estat elaborant les propostes i fent reunions per tal d’arribar als consensos necessaris per tal de presentar propostes conjuntes i sintètiques. Ara les assosicacions estan treballant en l’ensobrament de les enquestes que seran repartides a domicili a cada un dels 1042 veïns i veines empadronats a Benlloch amb 16 anys complits o més. En aquest cens estan inclosses també les persones extrangeres que en les eleccions locals no tenen dret a vot.\nEl procés s’ha fet coincidir amb la celebració els dies 15 i 16 de març de la VII edició de la Mostra Belloquina de Productes de la Terra amb dues finalitats ben clares. La primera és de caràcter tècnic-polític ja que si bé les propostes estan preparades des de fa uns mesos el Grup de Treball que dirigeix el procés de pressupostos participatius va decidir postposar el procés d’elecció de les propostes per a després d’eleccions de forma que no interferira en la campanya electoral i no fora possible la seua politització. La segona de les raons va ser la consideració que la Mostra oferia una excel·lent plataforma de difusió del procés de forma que aquest es visualitzara tant als visitants foranis, als residents temporals (que acudeixena normalment a lo Mostra) i també al veinatge belloquí. Això no obstant el termini per a decidir la proposta s’allargarà fins el 31 de març.\nCOM ES TRIA\nEl procés és ben sezill i pràcticament idènctic al de l’elecció de pressupostos de 2006. Cada veí rep a casa seua i al seu nom una carta explicativa del sistema i un formulari numerat en el que ha de ser seleccionada una de les 8 propostes que venen sintèticament explicades. Posteriorment aquest formulari s’introdueix en una de les 20 urnes que estan situades a tots els comerços i bars de la localitat.\nEn aquest sentit una de les novetats introduïdes al sistema de votació i de propostes ha corregit un dels problemes amb què el ciutadà i el grup de treball es va trobar en els pressupostos 2006, culpable de l’endarreriment de l’execució de la proposta. Actualment és impossible presentar propostes import de les quals siga superior a la dotació pressupostària que fa l’Ajuntament. A més a més per a informar el ciutadà del cost de les actuacions aquest queda reflexat en el formulari de votació.\nELS XIQUETS DE L’ESCOLA TAMBÉ IMPLICATS\nLes úniques persones del poble que no poden triar el projecte de pressupostos participatius també estan implicats en el procés. Són ells els que estan decorant les urnes en les que es dipositaran els vots. L’escola i el Grup de Treball pensen que així els xiquets s’incoporen al procés i a més a més serveixen de cadena de transmisió entre el procés i els seus familiars, als que posen al corrent de que el procés de pressupostos participatius està en marxa.


Sociologia aplicada, el repte diari - Emma Pivetta\nHome » Blog » Sociologia aplicada, el repte diari\nSovint no sé per on començar a escriure sobre allò que faig. Les meves llibretes van farcides de notes per al proper post, els informes de projecte que entrego van plens d’idees i d’informació que he trobat i la voluntat de posar negre sobre blanc sempre hi és. La manca de temps i, moltes vegades, la dificultat d’escriure sobre allò que fas sense desvetllar informació crítica per al client i el projecte, suposa un autèntic fre. Si hi sumo que ja fa anys que vull transmetre idees i el meu treball de la manera més senzilla per a tots els públics, la cosa es complica bastant.\nDoncs bé, de sobte, aquests darrers dies m’he trobat amb aquests dos articles:\nSi em permeteu la llicència, llegint tots dos articles s’han alineat els astres i aquest post ha pres, finalment, forma. Perquè ambdós articles parlen d’aquesta inquietud meva amb les ciències socials i molt en particular amb la sociologia; perquè parlen d’allò que ha estat la meva feina des del vessant de la consultoria durant aquests darrers anys. Cada cop que inicio un projecte d’investigació és perquè darrere hi ha una organització amb una inquietud específica sobre un determinat tema. Algunes vegades ha estat el comportament dels consumidors, d’altres la comprensió i ús de les dades, d’altres l’impacte d’un determinat fenomen social sobre accions, serveis i/o productes i processos d’innovació. Tot pensant-hi (i tornant als dos articles anteriors) m’he adonat que la meva primera aproximació a cadascun dels projectes ha estat intentar respondre a les següents preguntes:\nOn es mouen?\nQuè els hi impacta?\nNomés després puc atendre a les peticions concretes dels clients.\nSubjecte, context, interaccions, grups, organitzacions, diagnosi i accions concretes. Sociologia aplicada.\nAquesta manera de fer, orientada al tot i l’específic alhora, és molt pròpia de les ciències socials. Aquest és un valor afegit, molt important, en un món encaminat a la cerca de solucions que, a voltes, no tenen en compte aquests elements. Al darrere de cada projecte sempre hi ha una organització (empresa, institució o associació). Disposem de les eines, disposem dels marcs teòrics, sabem com aplicar-ho i ara mateix tenim al nostre abast eines tecnològiques que ens ajuden a accelerar processos (que no pensament crític).\nDe vegades som portadors de males notícies, sovint de molt bones, de vegades necessitem parar, pensar i reorientar un projecte, però l’explicació és ben senzilla: som bussejadors i ens agrada capbussar-nos fins al fons d’un fet, per poder explicar-lo, treballar-lo i donar una solució amb sentit.\nEn una societat líquida (concepte que tan de moda s’ha posat, però que no deixa de ser molt encertat), la comprensió i les solucions que podem aportar són extraordinàriament útils.\nBenvinguts doncs articles, treballs, projectes, notícies sobre ciències socials aplicades. Sociòlegs, sortiu al carrer, deixeu-vos conèixer i expliqueu com podeu ajudar als vostres clients.\n← Sostenibilitat i Negocis\nNo sabem on som. →


Hoy | Catorze.cat\nEm feia nosa aquella illa on no hauria volgut néixer i on els meus pares no haurien volgut viure\nJordi Morell | 05/03/2019 a les 09:47h\nEspecial: Mapes en blanc\nArxivat a: Cambres pròpies, Mapes en blanc\nFoto: Raúl G. Huergo\nQuan has nascut en un bocí de terra escombrat pels vents salats, on només són felices les ovelles i les gavines, la teva infància té color de mal temps. Per a mi, les Orcades eren una casa amb corrents d'aire, una escola que feia pudor d'humitat, camins plens de fang i reixes rovellades. Reixes, eines, tractors... als meus records, tota l'illa de Hoy, on vaig viure de petita, està coberta d'una pel·lícula de rovell. Potser la culpa és de totes les tardes que vaig passar amb mon pare, al cementiri de vaixells. En lloc de jugar amb nines, em dedicava a aixecar construccions impossibles amb cargols i perns rovellats, mentre ell bregava per treure una espurna de vida d'aquells monstres metàl·lics que havien expulsat del mar, com balenes moribundes. I rovellades.\nPerò aquest matí, a l'altra punta de Hoy, a la part més inhòspita i esquerpa, he hagut d'aturar el cotxe i encendre'm una cigarreta per contemplar l'explosió de colors del bruguerar. Un vent esquerp escombrava els núvols i el sol, que treia el cap amb timidesa, omplia el prat de verds, liles i roses lluminosos. He aspirat el monòxid de carboni amb avidesa, saturada de tanta natura i he posat la ràdio per no sentir els esgarips de les gavines i la resta d'ocells marins dels quals no vull recordar els noms.\nHe conduït a poc a poc, amb el plànol desplegat sobre el seient de l'acompanyant, perquè el gps del mòbil perdia el senyal. M'he aturat uns quants cops per deixar passar tractors que arrossegaven remolcs carregats de torba, fins que he arribat al primer indret que havia de revisar. He sortit del cotxe per fer les fotos, marcar el punt i comprovar sobre el terreny si la ubicació era viable. M'he imaginat la carretera i la línia d'alta tensió avançant sense misericòrdia per sobre del bruguerar i m'ha caigut una llàgrima. M'he emprenyat. Al plànol, ho havia dibuixat gairebé amb satisfacció. Aquelles línies ortogonals escombraven el rovell i el fang, obrien en canal el bocí de pedra on havia malgastat tantes hores de la meva infància, avorrida de mirar com volaven les gavines, els fulmars i els somorgollaires. He donat una puntada a una pedra, rabiosa quan m'han vingut al cap tots aquells noms. Em feia nosa aquella illa on no hauria volgut néixer i on els meus pares no haurien volgut viure. Tenien altres plans, lluny d'allí, a Londres i més enllà del mar. Fins que el pesquer on treballava mon pare va fer escala a Hoy i, una nit de mal temps, va deixar embarassada ma mare.\nAl final, tots en vam poder fugir. Ells tenen un bar infecte a Mallorca, on s'emborratxen adolescents britànics i jubilats alemanys. Els vaig a veure un parell de cops l'any. Em truquen quan se'n recorden. Els fa molta mandra venir a Glasgow, sempre hi plou i el meu pis és massa petit. Un cop l'any, més o menys, a ma mare li entra l'enyorament i venen a Hoy per estar-se tres o quatre dies a l'antiga granja del meu tiet, que ara és un Bed & Breakfast. Quan tornen a ser a Mallorca, sans i estalvis, ma mare em truca per dir-me que no entén com hi van poder viure tant temps, en aquell racó de món on ja ni els vaixells volen anar a morir.\nHe pujat al cotxe una altra vegada i he mirat el plànol. El següent punt quedava cap al sud. La carretera, massa estreta per ser una carretera, serpentejava entre turons que no arribaven a ser muntanyes i matolls que no arribaven a ser arbres. L'illa sempre ha estat massa petita per ser un lloc on valgui la pena viure-hi.\nQuan he arribat a dalt de tot del coll, m'he hagut de tornar a aturar. Al final del camí tortuós, el sol il·luminava una platja encaixada entre penya-segats majestuosos. He recordat una excursió amb els pares, quan encara volíem creure'ns que podíem ser feliços a Hoy. Vam passejar per la platja i després vam seguir un d'aquests camins que voldrien ser carretera fins a trobar l'home de Hoy, aquell obelisc de roca que l'illa s'ha oblidat dins del mar.\nHe seguit el camí fins a un aparcament d'autocaravanes. Una parella m'ha saludat mentre estenien la roba. A la fi del món t'has d'espavilar per fer la bugada, és clar. Un cartell m'ha anunciat que allò era Rackwick. He deixat enrere un alberg, on segurament vam dormir aquell cop amb els pares, i he aparcat al costat de la platja pedregosa. He agafat el plànol, he encès una altra cigarreta i he sortit a caminar per damunt dels còdols. Des d'allí, m'he mirat el plànol per a situar-me. He ubicat el punt. Tres molins de vent sobre el turó que dominava el paisatge a l'oest. Un camí recte i precís, com una ganivetada, davallarà fins a aquesta platja. I aquí, una estació transformadora. Fàcil, net i funcional, gairebé elegant, com han de ser els projectes ben fets.\nAlgú hauria d'haver aplaudit però només se sentia la remor del mar i alguns ocells que passejaven per la platja. Una calàbria petita ha aixecat el vol entre les pedres. M'he recordat de la gran taca verda que ocupava aquesta zona del plànol. Reserva de la biosfera. Els molins estaven emplaçats just al límit, però ja havíem parlat amb el ministeri i amb l'ajuntament. Aquella línia tampoc marcava la frontera entre el cel i l'infern. Deien que a Hoy li convenien molt aquells molins. I jo m'he tornat a mirar la platja, sense voler, amb els ulls de la nena que hi va venir el primer cop. He apagat la cigarreta sobre un còdol, però quan he vist la burilla sobre la pedra m'he sentit malament, l'he recollida i l'he acabat llençant al cendrer del cotxe.\nAbans d'agafar el ferri cap a Stromness, a l'illa gran, el que quan era petita creia que era la civilització, he passat per casa de mon tiet. A mesura que m'acostava a Lyness, les granges abandonades i els tractors agonitzants m'han recordat l'illa d'on vaig fugir. Aquella pel·lícula de rovell que ho cobria tot. Més enllà, als afores del poble, s'endevinaven les balenes metàl·liques encallades a la platja. He tornat mirar-me l'illa com me la mirava des de Glasgow. En aquell bocí de terra maltractada pel mar i el vent, on ja no hi volien dur ni els vaixells espatllats, jo hi portaria l'energia neta i inesgotable que havia de salvar el planeta. Els bruguerars, les platges i els penya-segats només eren taques de color en un plànol on no s'hi sentien els esgarips molestos dels ocells.\nEl tiet m'ha abraçat amb desgana. No és esquerp, però les seves maneres són inhòspites, com les de la resta de l'illa. Només tenia allotjats una parella d'ocellaires que prenien un te a la taula del menjador. Semblaven agradables però segurament, si haguessin sabut qui era, m'haurien llançat les tasses al cap. El meu tiet tampoc no té gaire clar clar què faig. Sap que treballo en una empresa que construeix parcs eòlics però deu suposar que soc l'administrativa i que he vingut a Hoy a passar el dia, o a demanar alguns papers a l'ajuntament. Ens hem instal·lat a la cuina, davant de dues tasses fumejants i ha començat a renegar d'aquests monstres que volen construir a l'oest de l'illa, que espantaran els ocells i els ocellaires. Que no saben el que costa viure en aquest racó de món? Que ell ja va haver de tancar la granja i ara li faran tancar el Bed & Breakfast. No li ha servit de res que li digués que mentre construïssin el parc hi hauria molta gent treballant a l'illa. Feina per uns dies, gana per sempre, ha remugat.\nM'he begut el te calent que m'ha ofert i he mirat per la finestra de la cuina, en silenci. Més enllà del jardí on el vent feia voleiar un gronxador despintat, es veien els camps abandonats, el perfil dispers del poble, les teulades de xapa bruta i rovellada. Li hauria explicat que he estat a Racwick i li hauria parlat d'aquella excursió que feia anys que havia oblidat. De tots els dies lluminosos que en algun moment vaig decidir deixar enrere. Dels noms dels ocells i dels colors de les flors dels brucs. Dels ninots de ferralla que construïa al cementiri quan hi acompanyava a mon pare. De tot el que creiem que hem deixat enrere perquè pensem que només el futur valdrà la pena.\nPerò no li he dit res. M'he acabat el te, ens hem fet una altra abraçada maldestra, he saludat els ocellaires i he corregut a agafar el ferri. M'he quedat a coberta, fumant i entomant l'aire glaçat mentre Hoy es feia encara més petita darrera el solc del vaixell.


Tocs de Tics: Thunderbird i Lightning en Ubuntu\nThunderbird i Lightning en Ubuntu\nThunderbird és el client de correu electrònic del projecte Mozilla.org. Com el seu germà Firefox, i altres programaris del projecte, són multiplataforma i de codi lliure. Ligthning és un complement per a al Thunderbird que ens permet gestionar calendaris i tasques. Per tant, un cop instal·lats i ben configurats ens permeten substituir l'Outlook de Micro$oft.\nLes versions per a Windows s'instal·len sense problemes: primer instal·larem Thunderbird, i després, un cop baixat el complement del Lightning, anem al menú Eines>Complements, i procedirem a instal·lar-lo.\nRealitzar una instal·lació de Thunderbird i Lightning a l'Ubuntu no seria més complicat si no fos què, per un problema de dependències no ben resolt, ens manca un paquet per al correcte funcionament de la parella. Procedirem així:\nInstal·larem Thunderbird, i comprovarem que tot rutlli:\n$sudo aptitude install thunderbird\nInstal·larem el paquet que ens manca:\n$sudo aptitude install libstdc++5\nDescarregarem l'extensió de Lightning i procedirem a instal·lar-la des del Thunderbird: Eines>Complements. (No proveu de instal·lar-la amb l'aptitude, doncs no deu estar ben localitzada, i apareix en anglès).\nAquí els podeu veure en funcionament:\nEstic preparant un altre entrada sobre el tema de sincronització de contactes i calendaris... per ben aviat!\nPodeu seguir un fil dels fòrums d'Ubuntu sobre el tema.\nEtiquetat a comunicació, eines, programari lliure, sincronització, ubuntu


Som la Cambra de la Propietat Urbana de Girona, una entitat associativa sense ànim de lucre formada per més de 6.000 socis de les comarques gironines.\nLa clara vocació al servei i al client, ha portat a la Cambra a continuar innovant oferint al mercat solucions a tots els temes relacionats amb la propietat urbana. És per això, que adaptant-nos a les noves necessitats tecnològiques del mercat, neix PROPIGEST, l’aplicació online per autogestionar la teva comunitat de veïns de manera autònoma però amb la tranquil·litat de tenir un suport tècnic i l’assessorament de la Cambra.\nPROPIGEST té com a objectiu “facilitar la gestió i administració de l’edifici a totes aquelles comunitats de veïns que volen estalviar-se temps i diners amb la seguretat de tenir el suport i assessorament de professionals experts, que l’acompanyaran en el camí”.\nEl programa que s’ajusta a les necessitats de la comunitat\nPROPIGEST té totes les funcions perquè puguis gestionar la teva comunitat de forma senzilla i transparent.\nPROPIGEST, t’ofereix un software d’administració complet que et permet estalviar temps. Avantatges: Us portem els comptes, preparem els rebuts, avís de morosos, factures pendents...\nEls avantatges d'estar al núvol\nPROPIGEST, té totes les funcions dels sistemes d’administració de finques, però amb l’avantatge d’estar basat a internet. Això implica no haver d’instal·lar cap software i que puguis accedir a qualsevol moment i des del lloc que vulguis a l’aplicació. A més, comptaràs amb còpies de seguretat automàtiques que t’asseguren no perdre les dades de la comunitat passi el que passi\nAmb el suport de professionals experts\nPROPIGEST, disposa d’un equip de professionals amb més de 20 d’anys d’experiència amb administració de finques i comunitats, que et donaran suport i assessorament amb tot el que necessitis.


Vuit ferits en un atac contra turistes a les ruïnes romanes de Gerasa, a Jordània\nEl Ministeri d'Afers Exteriors ha confirmat que no hi ha espanyols entre les víctimes, que han estat traslladades a un hospital\nRedacció 06/11/2019 - 11.56 Actualitzat 06/11/2019 - 15.35\nArribada a l'hospital Rei Hussein, a Amman, d'un dels turistes apunyalats a Gerasa (Reuters/Muhammad Hamed)\nAtac a un grup de turistes a Jordània. Un home ha estat detingut després d'apunyalar vuit persones a la ciutat de Gerasa, al nord-oest del país, segons ha informat la policia.\nLes víctimes són tres turistes mexicanes, una turista suïssa, un guia turístic, un guàrdia de seguretat i dos ciutadans jordans més.\nArribada d'un helicòpter amb persones ferides en l'atac a turistes a les ruïnes romanes de Gerasa (Reuters/Muhammad Hamed)\nL'agència d'informació Reuters havia assenyalat, inicialment, que tres turistes ferides eren ciutadanes espanyoles, però aquesta informació ha estat desmentida, tant pel Ministeri d'Afers Exteriors d'Espanya com per l'Oficina de Seguretat Pública de Jordània, que també ha explicat que totes vuit víctimes han estat traslladades a un hospital.\nEn un comunicat, l'Oficina de Seguretat Pública ha fet aquesta explicació dels fets:\n"Aquest migdia, un home ha atacat amb un ganivet turistes i un guia, i també un agent de seguretat que intentava detenir-lo."\nDe l'atacant se sap que era un home jove, vestit de negre, que ha estat retingut per diversos turistes i guies. No ha dit res ni quan ha fet l'atac ni quan han aconseguit reduir-lo.\nQuatre de les persones ferides presenten lesions lleus, dues més, lesions moderades, i les altres dues han resultat ferides greus i han estat intervingudes quirúrgicament, segons ha explicat el ministre de Salut jordà, Saed Jaber, que també és qui ha aclarit el nombre definitiu de víctimes i la seva nacionalitat.\nTuristes a les ruïnes de Gerasa el juliol del 2016 durant el Festival de Cultura i Arts (Reuters/Muhammad Hamed)\nLes ruïnes romanes de Gerasa, a cinquanta quilòmetres de la capital, Amman, són un dels reclams turístics més visitats de Jordània, país considerat una de les destinacions turístiques més segures del Pròxim Orient i que té en el turisme una de les seves principals fonts d'ingressos.\nAtemptat mortal el 2016\nFa tres anys, el desembre del 2016, deu persones van morir en l'atac que hi va haver en una altra atracció turística de Jordània, Al-Karak, a 120 quilòmetres al sud d'Amman.\nReivindicat per Estat Islàmic, l'atac va causar la mort d'una turista canadenca, dos ciutadans jordans i set policies. Deu persones van ser condemnades a penes d'entre tres anys de presó i cadena perpètua.\nEl turisme és una de les principals fonts d'ingressos de Jordània.


El futur de la premsa local no és fàcil | estanis.cat\nEl futur de la premsa local no és fàcil\nPer Estanis Alcover i Martí, periodista i consultor de comunicació / Comunicació 21\nLa periodista nord-americana Margaret Sullivan, exeditora pública del diari New York Times –el seu treball consistia a posar-se del costat dels lectors del diari– i prèviament editora del diari local The Buffalo News, escriu en una columna al NYT que els mitjans locals s’han de fer valorar més perquè els grans diaris i les televisions generalistes els ignoren i fins i tot menyspreen. Ho fan per la senzilla raó que, fent veure que no tenen valor, els temen. El gran diari d’una regió sap que el periodisme local és respectat pel ciutadà i li fa confiança. És més, la suma de l’audiència dels mitjans locals d’una regió o d’un estat és quasi sempre superior a la del mitjà generalista, adulat també pel poder i les forces vives pel temor que els toquin el crostó.\nSullivan explica que els diaris de proximitat tenen l’avantatge de tenir un accés més fàcil als lectors. Recorda que un mitjà local té eines barates i genials per acostar-se al ciutadà. Ella mateixa explica que al diari de Buffalo hi mantenia ben viu un xat i responia als comentaris a les xarxes socials quan era apropiat.\n“Si el mitjà és local, el periodisme que s’hi fa és pròxim i el periodista que hi escriu veí de la seva audiència”. La periodista reconeix que el futur de la premsa és difícil, també per als mitjans locals, i ens diu: “Si volen sobreviure a llarg termini, necessiten consolidar i expandir els vincles amb les seves comunitats. I han de seguir construint ponts cap al present i el futur digital, sense abandonar els valors i –en alguns casos– els ingressos del passat”.\nEsmento Sullivan per la seva rellevància. El periodisme de proximitat segueix sent valorat i confiat per les audiències, i algunes organitzacions locals i regionals són optimistes sobre el futur de les notícies locals, segons un nou estudi centrat en Finlàndia, França, Alemanya i el Regne Unit, reconeixent que la transició de la impremta al digital també ha presentat reptes.\nD’acord amb aquest treball, dirigit per l’Institut Reuters per a l’Estudi del Periodisme de la Universitat d’Oxford, els mitjans locals també competeixen amb companyies com Facebook i Google per publicitat, mentre compten també amb aquestes empreses per aconseguir publicitat en línia. És a dir, el fenomen ja no està centrat en els grans mitjans, sinó que baixa cap al local.\nL’estudi de Joy Jenkins, una investigadora postdoctoral de l’Institut Reuters, i el seu col·lega Rasmus Kleis Nielsen, director d’investigació a l’Institut Reuters, proporciona diverses troballes interessants sobre el futur de les notícies locals.\nLes noves organitzacions locals i regionals estan invertint en un futur digital, creant les primeres redaccions digitals adaptant-les al que l’audiència necessita.\nEls grups de mèdia locals estan experimentant amb un retorn generat, implementant mitjans de pagament o subscripcions de pagament, esdeveniments, pertinença i comerç online.\nMentrestant, d’acord amb els investigadors, el ritme de canvi varia entre els països, totes les noves organitzacions segueixen enfocades en els beneficis que obtenen dels seus productes impresos, mentre reconeixen la necessitat de fer la transició a digital. Per a alguns d’ells, però, aquest canvi ha arribat massa tard.\nJenkins i Kleis Nielsen asseguren que alguns diaris locals han estat obligats a tancar oficines o a tancar per complet, mentre d’altres s’han consolidat. Mentrestant, ambdós també han percebut que alguns grups mediàtics locals o regionals que s’han establert són sorprenentment positius sobre aquest desenvolupament. Per a ells, ser part d’una organització més àmplia permet un millor accés a una experiència rellevant i les eines digitals necessàries per construir la seva presència en línia.\nPotser un dels majors motius de preocupació en les capçaleres, segons l’informe, són les dificultats d’atreure i retenir joves reporters. Els mitjans locals són sovint percebuts com “no cools” en comparació amb mitjans nacionals i internacionals, i els salaris són sovint més baixos que els grups mediàtics més grans.\nAquest estudi de Reuters, de reconeguda vàlua, donaria un resultat semblant si hagués inclòs Catalunya, com ho confirma l’Informe de la Comunicació a Catalunya 2017-2018, presentat al desembre. L’informe de l’InCom-UAB ens diu que les tecnologies de la informació i la comunicació a Catalunya avancen a passos de gegant, sent molt difícil imaginar-se com serà la digitalització comunicativa del futur. El sector comunicatiu català es troba en una fase avançada de digitalització. També apunta al nostre fet diferencial: es produeixen singularitats en la immersió lingüística.\nL’apartat dedicat a la premsa de proximitat de l’informe de l’InCom-UAB, redactat pel professor Joan Corbella, tampoc s’aparta gaire de l’informe de Joy Jenkins i Rasmus Kleis Nielsen. Hi llegim: “El panorama de la premsa de proximitat a Catalunya durant el període 2017‒2018 es caracteritza per la presència simultània de la premsa de pagament (diaris, setmanaris i revistes d’altra periodicitat, moltes amb decennis a les seves espatlles, repartides per tot el territori i editades per entitats sense afany de lucre) i una gran quantitat d’iniciatives de premsa gratuïta, unes de més veteranes i d’altres amb una trajectòria més recent. Unes i altres, a més, van continuar el procés d’adaptació a la competència de les iniciatives d’informació local nascudes directament digitals”.\nPel que fa als mitjans impresos, Joan Corbella reconeix que el resultat dels esforços d’editors i associacions, la fidelitat dels lectors i el suport del Govern i les administracions públiques fan fer possibles unes notables xifres de difusió i audiència i resultats econòmics de la premsa de proximitat. També ens diu que “s’hi detecta una tendència a la baixa, com en el cas de la premsa diària d’àmbit català, però que no n’amenaça la supervivència a curt termini”.\nSobre les publicacions digitals, el professor Corbella ens fa una reflexió que és damunt la taula de tots els editors: “L’evolució positiva de la premsa digital de Catalunya, tant pel que fa als ingressos com a la xifra de treballadors, no pot fer oblidar la dificultat que tenen per competir davant dels recursos dels editors tradicionals catalans i espanyols, i els dels digitals d’àmbit espanyol”.\nCom a consultor vinculat als mitjans de proximitat des de fa molt de temps, comparo l’estudi dels països nòrdics i el català i arribo a la conclusió que aquí ens movem en uns paràmetres normals dins l’actualitat dels mitjans de comunicació en els països més avançats. I deixo clar que no vull pas que els mitjans de proximitat de més abast abandonin la versió impresa. De fet, crec que l’experiència de lectura impresa sol ser superior, i crec que llegir un periòdic imprès de principi a fi és una de les millors maneres de mantenir-se informat. Predico sense embuts que, quan l’audiència abandona l’hàbit diari de llegir el diari, és més probable que la perdem. No obstant això, també reconec que avui la majoria dels catalans consumim en digital. Conclusió: hem de treballar en els dos formats, almenys de moment.\nPer acabar la meva exposició, retorno a l’estudi de Reuters i poso la lupa en dos paràgrafs, un de Joy Jenkins i l’altre de Rasmus Kleis Nielsen. Diu Jenkins: “Els diaris locals estan desenvolupant formes innovadores per respondre, des del periodisme de pagament fins a la col·laboració amb altres redaccions, a les iniciatives digitals per diversificar models de negoci, incloent-hi firmes de màrqueting a casa, publicacions personalitzades, i esdeveniments. Ells gaudeixen també d’un nivell de reconeixement i confiança des de les seves comunitats que, sens dubte, ajudaran a la seva contínua transició”.\nFinalment, Kleis Nielsen escriu en l’informe: “Les notícies locals són increïblement importants per assegurar-se que les persones estiguin informades sobre les seves comunitats i estiguin capacitades per participar-hi. És tan encoratjador que hem identificat diversos exemples diferents de com la premsa de proximitat està treballant per reinventar el seu periodisme i els seus negocis per adaptar-se a un entorn cada vegada més digital, mòbil i dominat per plataformes”.\nCertament, doncs, malgrat tots els detractors, el periodisme local sembla tenir un futur després de tot. Qüestió de confiança i saber fer.


Ximo Puig reivindica una participació més gran de la ciutadania en l’economia a través del cooperativisme | Notícies Dígitals\nXimo Puig reivindica una participació més gran de la ciutadania en l’economia a través del cooperativisme\n22/03/2022 cooperativisme, economia, ximo puig\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig ha reivindicat, durant el lliurament dels XIV Premis Pepe Miquel del Cooperativisme Valencià, un protagonisme més gran de la ciutadania en l’economia a través del cooperativisme.\nAixí ho ha manifestat a l’acte de lliurament d’aquests premis que atorga la Confederació de Cooperatives Valencianes (Concoval), en què ha destacat la “incidència social” del món cooperatiu i el seu posicionament a favor de l’autogovern, de l’autonomia i dels drets socials vinculats a “la igualtat, la fraternitat i la solidaritat”.\nDurant la seua intervenció, ha agraït la tasca de les cooperatives durant la pandèmia i el suport a les mesures adoptades per a la recuperació i la reactivació econòmica, i de la mateixa manera, ha considerat necessari el treball conjunt entre cooperativisme i el Govern valencià per afrontar l’actual crisi generada per la invasió d’Ucraïna.\nEn aquest sentit, també ha reclamat la reacció de la Unió Europa davant la crisi energètica, a la qual ha demanat l’adopció de mesures que restringeixin l’augment dels preus, i ha qualificat de “fonamental” la intervenció pública a l’economia en moments com l’actual.\nL´entrega de premis, que es concedeixen de manera biennal, també ha comptat amb l´assistència del conseller d´Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, Rafa Climent, i la consellera de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica, Rosa Pérez Garijo .\nEn el transcurs de l’acte, el president ha lliurat el Premi a la Comunicació Responsable a Ràdio Valencia Cadena SER, mitjà de comunicació del qual ha destacat que representa “el rigor, la informació, el pluralisme i, per tant, la democràcia” .\nDe la mateixa manera, ha lliurat el Premi a la Trajectòria Cooperativa al col·lectiu de les cooperatives de disseny ‘Disseny Made in Coop’, recollit per Rosa Reig, Paco Piñero i Julia Pineda en representació del centenar de cooperatives d’aquest àmbit, a qui ha felicitat per aquest guardó que segons ha manifestat “contribueix a situar el disseny valencià al lloc que mereix”.\nCal recordar que a la Comunitat Valenciana el cooperativisme compta amb 80.000 treballadors que pertanyen a 2.500 empreses, que facturen 7.000 milions d’euros anuals, fet que suposa el 6,5% del PIB valencià.\n← Compromís proposa al Senat mesures per a pal·liar d’arrel l’alça en els costos del sector primari, com ara la I+D+i o l’ús de fonts renovables\nCultura de la Generalitat programa vint espectacles al Teatre Arniches per al pròxim trimestre →


b Una excel·lent demostració de la mestria tècnica d'Ivy Compton-Burnett. BR BR /b L'Eleanor i en Fulbert Sullivan viuen amb els seus fills en una enorme casa del camp pertanyent als pares d'en Fulbert, Sir Jesse i Lady Regan. Sir Jesse envia en Fulbert, el seu únic fill, a un viatge de negocis a Amèrica del Sud. Aviat arriba la notícia de la mort d'en Fulbert, i el seu marmessor, en Ridley Cranmer, planeja un matrimoni apressat amb l'Eleanor. Però de veritat ha mort en Fulbert? I quin és el misteri que envolta els Marlow, que en una relativa pobresa viuen al costat de la gran propietat de la família? BR BR Farcit d'escenes divertides i un final rodó, i Pares i fills /i és la introducció perfecta a l'univers narratiu de l'autora: un món tancat d'intenses relacions familiars, un retrat de la classe alta victoriana tardana, diàlegs que descobreixen una normalitat no parlada i, en ocasions, impensable, revelacions fosques que sorgeixen de diàlegs d'una gran subtilesa. br br b «Ivy Compton-Burnett és el màxim exponent de novel·lista anglès, també la més singular i provocadora». Giorgio Manganelli br br «Ivy Compton-Burnett i Evelyn Waugh són escriptores que no necessiten estar de moda, i que dominen com ningú l'art de sobreentendre a l'anglesa. Educades i ferotges, subtils i consistents, de diversió assegurada. No es pot demanar més». Carlos Pujol BR br br /b


La ràpida aparició de l’avenç tecnològic no s’estén de manera uniforme. La societat s’està alfabetitzant digitalment i fa servir la tecnologia emergent per treballar, per comunicar-se i pagar les coses d’una manera inimaginable fa només 15 anys. Per tant, per què els mètodes de governança no han canviat gaire des de la invenció de la democràcia liberal fa centenars d’anys??\nTot i que molts aspectes del govern continuen arrelats al passat, s’està introduint una àrea al segle XXI: la identitat. Amb els temors sobre l’abús de dades de tercers, els ciutadans estan més preocupats que mai sobre com això afecta les seves vides i la seva sobirania. Diversos departaments governamentals innovadors han percebut aquestes pors i estan provant solucions blockchain per protegir i empoderar millor els seus ciutadans.\nTal com està, la majoria de les dades personals creades passen per mans de governs i gegants tecnològics com Facebook i Google. Després del Cambridge Analytica escàndol de dades privades, les persones són cada cop més conscients del valor de les dades i de com modela el món. Gràcies a la vida cada vegada més gran en línia, les dades es generen a partir de registres mèdics, historial del navegador i registres de propietats.\nAquesta informació es pot utilitzar per prendre decisions sobre persones amb conseqüències de gran abast, com ara si és probable que un acusat que comparegui als tribunals cometi un altre delicte o si algú compleix els requisits per obtenir una hipoteca o una assegurança mèdica. De la mateixa manera, les dades que falten o són incompletes poden impedir que les persones accedeixin a la seva pensió o a altres serveis financers.\nLa infraestructura per defensar totes aquestes valuoses dades personals no és adequada per defensar-se de les amenaces d’actors malintencionats, com va dir a Cointelegraph Alastair Johnson, CEO de la plataforma de pagaments i identificació de comerç electrònic Nuggets:\n“Durant anys, l’espai digital ha estat un lloc de jocs perquè els actors malintencionats explotin i abusin de les dades dels usuaris en plataformes financeres a través de les xarxes socials. Des de la incompetència fins als atacs sofisticats, ha quedat clar que les superfícies d’atac són àmplies, fonamentalment insegures i completament no preparades per a un èxode cap a un paradigma digital. Cap entitat és impermeable: gegants com Equifax, Aadhar i Facebook han demostrat ser corruptibles, amb conseqüències terrorífiques “.\nL’ús de blockchain a les dades té un objectiu senzill: tornar a posar les dades en mans de qui les crea. La descentralització i el xifratge tenen un paper central en la seguretat de les dades personals a les cadenes de blocs. En emmagatzemar dades personals en xarxes xifrades i descentralitzades, els usuaris poden concedir un accés limitat a tercers mitjançant claus, igual que l’enviament de criptomoneda. Johnson va dir que, situant els usuaris a l’avantguarda del procés, els sistemes d’identificació de cadenes de blocs poden potenciar les persones i reduir els costos per als organismes governamentals:\n“Per contra, un sistema d’identificació de cadenes de blocs adopta un enfocament centrat en l’usuari, que elimina els punts centrals de fracàs mitjançant la capacitació de les persones amb possessió autònoma sobre les seves pròpies dades. Un sistema d’identificació blockchain no requeriria que els organismes governamentals emmagatzessessin o compartissin informació personal per tal que les persones poguessin accedir als serveis ”.\nPhillip Shoemaker, director executiu d’Identity.com, va parlar amb Cointelegraph: “Hi ha un problema subjacent fonamental a l’hora d’esbrinar com identificar electrònicament milions de persones mitjançant la verificació d’identitat”, quan es tracta de governs que volen moure les seves plataformes tecnològiques a Internet. atendre directament els ciutadans.\n“La introducció de la identitat digital ens dóna la possibilitat de saber qui està a l’altra banda d’una interacció de plataforma digital o d’una transacció i saber amb qui estem interactuant en línia o en la vida real. Les solucions de verificació d’identitat són un pas cap a la protecció de la democràcia i dels nostres mitjans de subsistència ”.\nAmb projectes en almenys tres continents que s’esforcen per protegir les dades dels ciutadans mitjançant la tecnologia blockchain, quins són els darrers desenvolupaments en sistemes d’identitat?\n1 Catalunya presenta IdentiCAT\n2 Sierra Leone adoptarà completament els identificadors de blockchain\n3 El nou projecte argentí pretén ajudar els ciutadans a sortir de la pobresa\n4 Entrebancs: el que s’interposa\nCatalunya presenta IdentiCAT\nEl govern de Catalunya es va convertir en l’últim en explorar sistemes d’identificació de blockchain, quan el president Quim Torra i el conseller de Polítiques i Administració Digital Jordi Puigneró van anunciar el llançament d’IdentiCAT.\nSegons un comunicat de premsa publicat pel Departament de Polítiques i Administració Digitals el 9 de setembre, el projecte afirma ser el primer d’aquest tipus que busca empoderar els ciutadans convertint-los en els “propietaris exclusius” de la seva identitat digital tant en la vida pública com en la privada:\n“IdentiCAT pretén ser la primera identitat digital d’Europa, que serà impulsada per l’esfera pública i autogestionada pels mateixos ciutadans amb plena garantia legal i eficàcia per operar no només amb les autoritats públiques, sinó també amb entitats privades, garantint així plenament el compliment de la normativa de protecció de dades personals “.\nIndentiCAT utilitzarà la Self Sovereign Identity (SSID), un sistema en el qual la custòdia dels DNI oficials es transfereix dels organismes públics als ciutadans que salvaguardaran i gestionaran els detalls de les seves identitats i activitats personals:\n“Això implica un canvi de paradigma respecte als models d’identitat digital que hi havia fins ara, ja que els organismes governamentals només actuaran com a validadors de la tecnologia i els ciutadans es convertiran en els emissors i gestors de les seves pròpies identitats”.\nSegons el comunicat de premsa, el govern només actuarà com a valedor segur dels DNI, proporcionant als ciutadans empreses públiques i privades que tinguin marcs i eines fiables, legals i resistents per operar el sistema. El comunicat va continuar, explicant que els ciutadans catalans “poden demostrar qualsevol característica necessària de la seva identitat mantenint la resta de les seves dades contingudes en la seva identificació privada”.\nIgor Kotsiuba, vicepresident executiu d’innovacions i desenvolupament de negocis del Programa Internacional d’Enquestes Socials (ISSP), va dir a Cointelegraph que el pas per implementar models SSID respondrà a les preocupacions dels ciutadans sobre com es gestionen les seves dades i els situa al centre de procés:\n“Els models d’identitat autosoberana es consideren principalment nous mitjans per satisfer les demandes de privadesa augmentades, provocades per constants incompliments de dades i legislació sobre privadesa. Els usuaris volen controlar les seves dades mentre veuen com de registres de propietat estatal es poden piratejar. Els governs volen crear un entorn tecnològic completament fiable que també permeti a l’usuari decidir si vol compartir les seves dades personals amb diferents proveïdors de serveis “.\nSegons el llançament, el projecte català està protegit per les competències governamentals en matèria electrònica i compleix la normativa eIDAS de la Unió Europea de 2014 per a la identificació electrònica i els serveis de confiança. L’objectiu principal d’aquesta legislació és facilitar l’acceptació mútua d’identitats electròniques entre els estats membres de la UE i l’anunci afirma que IdentiCAT es podria utilitzar per accedir a serveis en línia i realitzar transaccions electròniques dins de la UE28..\nEl president Torra ha subratllat que la ciutadania digital és una preocupació important per al govern català i que pot representar un pas important per empoderar els seus ciutadans. Puigneró espera algunes crítiques, però sosté que el projecte seria una força de bé per als seus ciutadans, dient:\n“Alguns voldran qüestionar el projecte perquè poden tenir por de potenciar la gent, siguem un país que avanci. Perquè saben que quan potenciem la gent som un país imparable. […] La república que volem és la que dóna poder als ciutadans, no que els controli, els reprimeixi o els tracti com a mercaderia digital “.\nSegons Shoemaker, “sens dubte hi ha molts avantatges a l’ús d’un sistema de verificació d’identitat descentralitzada alimentat per blockchain i és probable que es produeixin beneficis indirectes com l’empoderament ciutadà i els impulsos econòmics”. No obstant això, també creu que pot trigar un temps a que els beneficis passin als ciutadans, explicant a Cointelegraph:\n“Com passa amb totes les noves tecnologies fonamentals, l’adopció requereix canvis de comportament, que requereixen temps. Així, tot i que els beneficis accessoris són realment possibles, és probable que trigin un temps a créixer constantment “.\nSierra Leone adoptarà completament els identificadors de blockchain\nDesprés d’haver explorat com blockchain pot millorar les eleccions, juntament amb el llançament d’una plataforma de crèdit blockchain a finals d’agost, Sierra Leone es troba entre els països més actius tecnològicament a l’Àfrica..\nSobrenomenat la Plataforma Nacional d’Identitat Digital (NDIP), el projecte és una col·laboració entre les Nacions Unides i Kiva, una organització sense ànim de lucre amb seu a San Francisco que ha tingut un paper important a l’hora d’impulsar els avenços tecnològics al país des del 2018..\nRelacionat: Àfrica utilitzant Blockchain per impulsar el canvi: Nigèria i Kenya, primera part\nEl president de Sierra Leone, Juilius Maada Bio, suposadament va afirmar que un nou sistema d’identitat blockchain permetrà a les institucions financeres verificar identitats i construir històries de crèdit. NDIP es desplegarà en dues etapes: la primera digitalitzarà les identitats i la segona consisteix en la creació de números d’identificació nacionals que no es poden reutilitzar..\nCom Cointelegraph ha informat anteriorment, blockchain jugarà un paper important en la revolució del panorama tecnològic de Sierra Leone, un país en el qual més del 85% de la població no té accés a Internet, amb un 75% com a mínim sense banca.\nEl nou projecte argentí pretén ajudar els ciutadans a sortir de la pobresa\nUna associació entre el Laboratori d’Innovació del Grup del Banc Interamericà de Desenvolupament, l’ONG Bitcoin Argentina i la filial argentina de NEC Corporation treballa en un projecte que creu que podria ajudar a trencar un fenomen conegut com la “pena de pobresa”. Es busca crear una identitat digital basada en blockchain per a residents en barris desfavorits de Buenos Aires.\nJavier Madariaga, el coordinador general del projecte, va dir a Cointelegraph que la pena de pobresa fa referència al cost relativament més elevat que els pobres haurien de participar en determinats mercats en comparació amb els que són més rics. Aquest fenomen sovint es manifesta com la gent més pobra que gasta més en comprar, menjar i demanar prestat que els membres més rics de la societat.\nSegons els tres socis, les dades inexactes i incompletes poden empitjorar una situació ja difícil per a aquells que intenten entrar al mercat, amb dades del govern de la ciutat de Buenos Aires que revelen que el 16,2% dels habitants de la ciutat viuen per sota del llindar de pobresa. Segons Madariaga, el projecte va sorgir de la preocupació dels pobres habitants de Buenos Aires, que no poden accedir a serveis financers bàsics com ara comptes d’estalvi i transferències de diners:\n“Aquesta asimetria d’informació es pot resoldre mitjançant la tecnologia, en particular la cadena de blocs, facilitant als pobres que informin dels seus fluxos d’efectiu diaris i del seu comportament financer a un cost molt baix. El nostre projecte ajudarà a superar la informació asimètrica mitjançant la capacitació de les persones no bancàries mitjançant la creació d’una identitat digital que inclogui un historial de transaccions que voluntàriament puguin posar a disposició d’institucions o bancs de microcrèdit.\nEl projecte, que té una durada inicial de quatre anys, s’introduirà al Barri 31, el barri informal més gran de la capital argentina..\nRelacionat: Blockchain deixarà de filtrar dades personals?\nEl cap de tecnologia del projecte, Milton Berman, i Madariaga també van exposar que el projecte DIDI, que s’executarà amb la cadena de blocs RSK descentralitzada sense permís, també utilitzarà protocols SSID basats en els estàndards W3C d’identificadors descentralitzats (o DID) i credencials verificables. En un correu electrònic a Cointelegraph, Berman i Madariaga van escriure:\n“Aquesta és la millor triada possible per assistir a solucions d’identitat digital, ja que permet la portabilitat, la fa criptogràficament verificable per tercers, garanteix la no repudi i la integritat de les dades sense un administrador central ni intermediaris de tercers, reduint encara més els costos i evitant la possibilitat de censura “.\nEntrebancs: el que s’interposa\nTot i que a primera vista pot semblar que blockchain proporciona una solució senzilla als problemes que comporten les dades i la identitat digital, la realitat és que, fora de les criptomonedes i d’algunes altres excepcions notables, l’ús de blockchain continua sent limitat. Deixant de banda els problemes d’implementació, Madariaga va dir que l’alfabetització digital i els obstacles de maneig de la informació entre els usuaris encara són prevalents:\n“Tot i que la penetració dels telèfons intel·ligents als barris informals de Buenos Aires és elevada, hi ha limitacions relacionades amb la infraestructura de connectivitat i la capacitat de fer un ús adequat dels dispositius. És essencial que durant el disseny d’aquest projecte, les empreses relacionades amb el projecte incloguin o concedeixin activitats relacionades amb la promoció de l’alfabetització digital i l’educació financera entre els beneficiaris ”.\nShoemaker va acceptar que l’experiència d’usuari és fonamental perquè els projectes blockchain tinguin èxit i va dir: “Pel que fa a la tècnica, la interoperabilitat amb els sistemes existents serà un repte”. Tot i això, creu que “l’adopció sempre requereix temps, però amb l’experiència de l’usuari com a prioritat, alguns d’aquests obstacles es superaran més fàcilment”.\nPhillip Windley, president del patronat de la fundació de Sovrin, una organització sense ànim de lucre internacional fundada per governar la primera xarxa SSID del món, va dir a Cointelegraph que les startups i organitzacions hauran de ser pioneres lentament en SSID fins que s’arribi al punt d’inici de l’acceptació:\n“Les organitzacions i altres estan fent el treball dur per acostumar la gent a un nou model, crear aliances i llançar sistemes. Però una vegada que existeixen prou d’aquestes de forma aïllada, la interacció d’aquestes persones comença a pressionar altres persones que no pertanyen a aquests ecosistemes perquè acceptin aquestes credencials o les organitzacions externes a aquests ecosistemes comencen a veure com acceptar aquestes credencials els pot estalviar temps o diners “.


Inici Autors Articles de Felisa Elizondo\nFelisa Elizondo - 29 Març 2022\nHi ha pàgines que han brollat de la sorpresa davant la bellesa dels gestos i les actituds. Són apunts que ens confirmen que, de vegades, treu el cap inesperadament una llum que s'amaga darrere...\nFelisa Elizondo. Fratelli tutti és l'última encíclica de papa Francesc en la qual, segons lectors atents, expressa un somni. Però un somni que incita a actuar. Perquè a la denúncia de les formes greus de...\nFelisa Elizondo. Aqueta tardor, amb motiu de la seva canonització, redescobrirem a la façana de la basílica de Sant Pere la mirada del germà Carles, la qual en les últimes fotografies transparenta la tendresa...