Llegir llibres en català—Estic preparant-me per fer S1 (suficiència1) en català, per això vull oferir el servei de llegir llibres per les persones interessades ( la idea és per anar millorant la meva capacitat d'expressar-me oralment i tenir un bon vocabulari). El servei serà gratis. (John_olot)\ncuinera—ajudar a crear menús saludables, alimentació equilibrada,sense gluten, per fiets, pastissos,pa fet a casa... (Yolandi_olot)\nVeterinària—Sóc veterinària. Em podeu demanar opinió d'algun cas (Bertabancdeltem_olot)\neducadora social—tenir cura del nens en hores puntuals; anar a cercar-los al cole,activitats i estar amb ells a casa. (Yolandi_olot)\nEnglish—Puc fer conversa i ajudar a llegir en engles (John_olot)\nEnsenyament llengua catalana\nConversa català—Podem quedar i parlar en català per ajudar-vos a practicar-lo (Bertabancdeltem_olot)\nDansa del Ventre —Classes de dansa oriental: treballar tècnica, fluïdesa, improvisació, moviment expressiu, treball del sòl pèlvic, coordinació... (oria_olot)\nCartells,fulletons, anuncis xarxes socials...—Hola! Tinc estudis de disseny gràfic i puc ajudar-vos a crear un logotip, fulletons, targetes, pegatines i tot tipus de publicitat en general. També adaptar fotografies perqué tinguin bona resolució, mides i el que calgui. (Mari_olot)\nAssessorament aromateràpia—Com utilitzar olis essencials i hidrolats tant a nivell cosmètic com a nivell terapèutic- medicinal. Propostes de receptes/fórmules, indicacions, posologies... També revisar fórmules que tingueu dubtes, etc. (oria_olot)\ncuidadora—tenir cura de gent gran,ajudar a fer las gestions, acompanyament, dinar, pasetjgar.. (Yolandi_olot)\nSuport a Voluntariats\nA llegir llibres en Català—Estic preparant-me per fer S1 (suficiència1) en català, per això vull oferir el servei de llegir llibres per les persones interessades ( la idea és per anar millorant la meva capacitat d'expressar-me oralment i tenir un bon vocabulari). El servei serà gratis. (John_olot)\nJardineria—Treballs com podar plantes, retallar arbusts, plantar, desbrossar, sembrar, desherbar, recollir fulles. (oria_olot)\nCleaning— ofereixo per fer netejas en general (John_olot)


PAe - CTT - General - Serveis Comuns de Tramitació Electrònica\nServeis Comuns de Tramitació Electrònica >\nServeis Comuns de Tramitació Electrònica\nImpulsar la simplificació i optimització de la tramitació administrativa i l'avanç de l'Administració Electrònica en la Comunitat de Madrid.\nNicolás López-Manzanares Beltrán\ntel.: 915800376 /\nCap Àrea de Def. de Solucions Integrades (ICM)\nSituació de partida i origen de la iniciativa\nAmb l'elaboració de les dues fases del Pla Estratègic per a la Simplificació de la Gestió Administrativa, PESGA I 2001-03 i PESGA II 2005-07, i el Pla d'AE 2009-11, se sentin les bases per a la implementació de l'AE en la Comunitat de Madrid, permetent a ciutadans relacionar-se amb l'AAPP de forma multicanal. Durant 2005-07 s'inicia la construcció de serveis de suport per possibilitar la tramitació electrònica. A més, l'entrada en vigor de la Llei 11/2007 va donar l'última empenta necessària perquè la Comunitat de Madrid definís el Pla d'AE en el qual s'adequa i optimitza la relació de Serveis Comuns de Tramitació Electrònica.\nOferir un conjunt d'elements bàsics transversals que conformin una plataforma de serveis horitzontals de suport a la tramitació electrònica de procediments i serveis per mitjans electrònics.\nAfavorir l'establiment d'una sòlida relació basada en la confiança, seguretat i professionalitat entre ciutadans i Administració Pública.\nComplir els requisits derivats de l'entrada en vigor de la Llei 11/2007.\nPrincipals dificultats i aspectes clau per a la implantació\nLes solucions de signatura electrònica són problemàtiques d'implantar en el client final, i han constituït un veritable repte per a la iniciativa d'implantació dels Serveis Comuns de Tramitació Electrònica.\nDins dels aspectes clau per a la implantació destaquen disposar de solucions de signatura electrònica i verificació de signatura, i de plataformes i passarel·les de pagaments.\nDe la mateixa manera, per a la implantació dels SCTEs s'han analitzat algunes solucions desenvolupades en altres comunitats autònomes per conèixer la seva operativa i funcionalitats, com en el cas del Portasignatures.


La Tàrraco romana va requalificar magatzems del port per construir l’amfiteatre | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nUna troballa arqueològica aporta llum sobre la modificació de la ciutat arran de la visita de Cèsar August\nTarragona 9 MAR 2020 - 12:57\tCET\nL'amfiteatre de Tarragona. ACT / IMAGEN MÁS\nQuan Cèsar August va recalar a Tàrraco, entre els anys 25 i 26 aC, el rol de la ciutat en el context de l'Imperi va evolucionar, va guanyar pes i van créixer els equipaments i les infraestructures. L'emperador va ordenar que aquesta vila, de clima agradable i abraçada pel Mediterrani, fos un mirall de la capital, Roma. Va impulsar una requalificació urbanística que va abastar tota la ciutat, des de la Part Alta fins a la platja. El port era llavors un autèntic punt neuràlgic d'activitat, però això no va ser cap impediment perquè es complís el mandat del sobirà: on hi havia magatzems per guardar les mercaderies que arribaven amb els navilis, s'hi havia de construir un amfiteatre. Pa, sí, però circ, també.\nLes excavacions arqueològiques que s'estan duent a terme a la zona de la scaena (espai escènic) de l'amfiteatre romà de Tarragona han il·luminat una troballa que reafirma la remodelació urbanística que va patir Tàrraco. Els fonaments del teatre amaguen magatzems de fins a 7,5 metres d'amplària, que s'utilitzaven per a tasques portuàries i per acumular vi, oli o ceràmica que arribaven per mar des de la península Itàlica. "Coincideixen amb els nivells de circulació del port, pràcticament a nivell de platja", assenyala l'arqueòleg Jacinto Sánchez. Els magatzems es van esfondrar per poder construir el teatre i moltes àmfores van servir de material per encofrar. No va ser una actuació menor, perquè també es va derrocar un aqüeducte i es va haver de desplaçar part de la infraestructura portuària a la vora del riu Francolí.\nLa Generalitat ha avançat que té previst un pla de reordenació de l'espai per ampliar les zones visitables. Malgrat el seu estat de degradació i haver patit una important destrucció, el teatre romà era part indispensable del triangle de l'espectacle, juntament amb el circ i l'amfiteatre, i continua sent un element imprescindible per entendre una de les zones més dinàmiques de la ciutat: el port i tot el barri que l'envoltava.\nEs tracta d'un "espai privilegiat", segons els tècnics. La construcció del teatre es va basar en l'aprofitament del pendent de roca que hi havia a prop, un recurs natural que va servir de base per assentar part de la graderia, i va suposar un punt d'inflexió per apropar la ciutat al mar.\nLes investigacions sobre el terreny s'allargaran fins a final de mes i la directora del Museu Nacional Arqueològic de Tarragona, Mònica Borrell, ha indicat que a mitjà termini “no hi ha previstes noves excavacions”. La Generalitat, titular de l'espai, sí que té interès a impulsar un projecte que permeti “adequar l'espai per a les visites”, segons Josep Manuel Rueda, director de l'Agència Catalana de Patrimoni Cultural. “No plantegem una gran intervenció”, va matisar.


Eduquem la mirada vers les persones amb diversitat funcional | Tribuna d'educació\nEduquem la mirada vers les persones amb diversitat funcional\nElisabet Alomar i Annabel Fontanet\nFesta dels sentits\nActualment, parlem d’accessibilitat, de barreres en l’aprenentatge, d’inclusió, de dret a la participació, d’escola per a tothom, etc. i a vegades hom es pregunta: “Moltes d’aquestes qüestions no haurien d’estar superades ja l’any 2015?”\nEl 7 d’abril d’enguany va fer 33 anys de la publicació de la Llei d’integració social del minusvàlid (LISMI, 1982), també coneguda com a llei Trias 기타릭. Aquesta llei va representar un gran avenç pel que fa a l’atenció a les persones amb discapacitat en consagrar els principis de normalització i sectorització dels serveis, d’integració i d’atenció individualitzada.\nSi fem una mirada retrospectiva en el temps, constatarem que s’ha fet un tomb copernicà en pocs anys. Aquest tomb ha estat en gran part possible gràcies a les persones amb diversitat funcional i les seves famílies, i també a l’educació, tant formal com informal, sense menystenir, però, tot l’esforç legislatiu que les administracions nacionals i autonòmiques han fet 다운로드.\nAixí, doncs, la progressiva accessibilitat arquitectònica, urbanística i de comunicació, un canvi d’actituds i expectatives en l’àmbit social, etc. han promogut polítiques i respostes a les necessitats de les persones amb diversitat funcional des del respecte dels drets humans i envers seu. Hem passat del fet de considerar-les com a objecte de polítiques assistencials o paternalistes fins a ser subjectes de dret 워킹데드 시즌 5 다운로드.\nMoment de la Festa\nAra bé, si bé és cert que s’ha avançat, ens podem preguntar què hem de fer encara com a ciutadans perquè les persones amb diversitat funcional deixin de trobar-se barreres que no els permetin gaudir de la llibertat d’elecció per dur a terme les seves activitats com qualsevol ciutadà. Activitats tan bàsiques com ara agafar un transport públic, treure diners d’un caixer automàtic, beure aigua d’una font, o, simplement, llençar les escombraries 다운로드.\nEs constata encara un cert desconeixement de la societat envers aquest tipus de necessitats. Els ciutadans, moltes vegades, no coneixen el que suposa viure amb una discapacitat, com se sent la persona afectada, quin tipus de suport necessita, quines són les seves capacitats, etc. Aquesta manca d’informació dóna lloc a creences, tabús i prejudicis que sovint suposen una distorsió en l’acceptació i la inserció social tant de les persones amb diversitat funcional com de les seves famílies 기어s3 유심. Les persones solem tenir por d’allò que no coneixem.\nEls mitjans de comunicació, la família i l’educació inclusiva (formal i no formal) tenen i han tingut un paper molt important en aquest canvi de mirada. La presència a les aules ordinàries d’alumnes amb diversitat funcional genera no tan sols una cultura de renovació pedagògica que es caracteritza pel reconeixement del dret a la diferència i per la necessitat que el centre doni resposta a les diverses necessitats dels alumnes, sinó també saber conviure amb la diversitat i comprendre-la 또봇 무료 다운로드. El camí cap a una escola per a tothom és l’horitzó de l’educació actual. És evident que és un camí no exempt de dificultats, però que fa que la participació social de les persones amb diversitat funcional hagi tingut un impuls significatiu en aquests últims anys i que s’hagi traduït en més presència i visibilitat en tots els aspectes de la vida social, econòmica i cultural.\nActualment hi ha moltes evidències que ens indiquen que estem en aquesta direcció: llibres escrits per pares, testimonis personals, novel·les en què els protagonistes són persones amb diversitat funcional, documentals, pel·lícules, exposicions etc., i activitats organitzades des d’institucions, associacions, centres educatius que contribueixen a entendre i comprendre millor les persones amb diversitat funcional 심즈4 한글 무료 다운로드.\nUna d’aquestes evidències és la iniciativa de la 15a Festa dels Sentits, celebrada el 28 d’abril als Jardins de Vil·la Cecília i organitzada pel Centre de Recursos Pedagògics de Sarrià-Sant Gervasi i el Districte. Hi van participar uns cent vint-i-cinc alumnes de les escoles d’educació especial, més de trenta de l’Escola Orlandai i uns quaranta estudiants de quart del Grau en Educació Primària -menció Atenció a la diversitat i educació inclusiva- de la Facultat de Psicologia, Ciències de l’Educació i de l’Esport Blanquerna-URL 다운로드. Aquests estudiants, conjuntament amb els mestres de les escoles d’educació especial, han dissenyat i guiat quatre tallers multisensorials. La cloenda de la festa va anar a càrrec de l’actuació de l’escola Vàrium de Sarrià, i, com cada any, ens vàrem acomiadar ballant plegats.\nÉs una ocasió en què tots ens enriquim i en què compartim unes experiències que ben segur no s’oblidaran 윈도우8.1 언어팩 다운로드. Per a molts estudiants del Grau en Educació Primària aquesta activitat els suposa el seu primer contacte amb alumnes de centres d’educació especial. Els alumnes de l’escola Orlandai, escola inclusiva, valoren molt l’experiència i en són un exemple els escrits que fan cada any; i pel que fa als nens i les nenes del centres d’educació especial, poder observar i constatar un somriure, un so d’alegria, un voler tocar i la interacció que s’estableix entre tots és el més gratificant i enriquidor 다운로드. Des de la nostra tasca universitària, és molt interessant i enriquidor fer participar els futurs mestres en activitats com aquesta i d’altres similars, ja que la convivència és el que més ens ensenya, ens sensibilitza, i és un aprenentatge que perdura i modifica la mirada i les actituds dels ciutadans.\n“La presència social permanent i la visibilitat de les persones amb discapacitat incrementa la coresponsabilitat i la participació. Una robusta construcció de la imatge col·lectiva de la discapacitat enriqueix el sistema de valors de la comunitat, i permet avançar cap a la plena normalització en una societat inclusiva. “(Lorenzo García, 2003, pág.249)\nFesta dels sentits a TV3\nEl dissabte 16 de maig es va emetre dins el programa Catakrac Festa dels sentits a BTV el reportatge que vam gravar.\nDe Lorenzo García, R. (2003). El futuro de las personas con discapacidad en el mundo. Desarrollo y discapacidad. Informe al Club de Roma. Fundación ONCE. Versió electrònica\n← «6 hores de lletres», una experiència cabdal de lectura en veu alta\tAprenent a dissenyar activitats autèntiques per a tots els alumnes →\nart aprenentatge pensament computacional educació física Scratch història matemàtiques llengua Educació aprenentatge cooperatiu TIC cultura innovació educativa salut literatura lectura activitat física TAC formació docent Apps


El director general de Comerç confirma, en el marc del 29è Congrés de Fires de Catalunya, que “properament” s’obrirà una convocatòria de subvencions per “reforçar la recuperació de l’activitat firal i la seva presencialitat”\nEl 2022 registra fins ara un creixement de més del 19% en el nombre de fires celebrades al país respecte a l’any anterior\nEl director general de Comerç, Jordi Torrades i Aladrén, ha avançat avui que enguany “destinarem 2,5 milions d’euros a la consolidació de la represa de les fires” mitjançant una línia de subvencions al sector. Aquesta convocatòria, de periodicitat anual, pretén ajudar a “confirmar ben aviat la recuperació total del sector firal” i s’emmarca en el Pla d’Acció de Comerç 2022-2025 que, en matèria de fires, té “el retorn a la presencialitat” entre els seus objectius principals.\nTorrades ha fet aquestes declaracions durant el 29è Congrés de Fires de Catalunya, que se celebra a Vic (Osona) avui i demà. El director general també ha actualitzat el calendari firal de l’any. En aquest sentit, Torrades ha explicat que “el nombre de les activitats firals augmenta un 19,1% en relació el 2021”. En concret, l’última actualització del Registre d’Activitats Firals recull 436 cites a celebrar-se arreu del país durant 2022, entre les quals destaquen especialment les 63 fires internacionals i estatals, que arriben a “registres de rècord” ha precisat.\nEl director general de Comerç ha assenyalat que la Covid ha estat la principal causa de l’aturada en el sector de les fires. Amb l’objectiu de contrarestar aquesta situació, l’any 2021 el departament d’Empresa i Treball ja va distribuir ajuts extraordinaris per valor de gairebé 1,6 milions d’euros a tots aquells organitzadors firals afectats econòmicament per les conseqüències de la Covid-19.\nUn futur que passa per ser sostenibles i innovar\nEl tema central del Congrés de Fires d’enguany ha estat la sostenibilitat. Torrades ha remarcat que la sostenibilitat i la innovació són les dues grans palanques de futur de les fires que també identifica i recull el Pla d’Acció 2022-2025.\nEn aquest sentit, la situació derivada de la pandèmia ha accelerat els canvis, sobretot en matèria de transformació digital, però ha animat el sector a diferenciar-se i excel·lir: “No serveix només fer servir les xarxes socials per ser-hi, ni tampoc introduir eines digitals o mesures sostenibles perquè siguin moda. El que és rellevant és posar en valor les singularitats, les experiències i, en definitiva, el relat de l’activitat firal organitzada”, ha conclòs el director general de Comerç.


Setge floral al Barri Vell\nGirona preveu atreure aquests dies unes 200.000 persones gràcies a l’art de Temps de Flors\nLes pedres blanques de la Girona monumental han desaparegut fins al proper 15 de maig. L’espai central de Girona Temps de Flors, que coincideix en gran part amb el Barri Vell de la ciutat, es converteix aquests dies en un gran espai floral. Les propostes artístiques emergeixen de les parets, del terra i de qualsevol racó. I, fins i tot, envaeixen l’espai privat. Els patis de les cases particulars s’obren per allotjar obres d’art úniques i efímeres. Girona, oferint un projecte coral en aquesta gran àgora floral, s’enorgulleix aquests dies de poder ser l’amfitriona de milers de visitants.\nLa mostra va arrencar ahir de forma oficial des de les escales de la Catedral. Un racó des d’on la ciutat s’ha volgut obrir al món amb un muntatge floral format per diferents finestres a través de les quals els visitants poden observar catorze ciutats del món. “ Redescobrim Girona a través dels patis i els muntatges florals i tots plegats mostrem la nostra història, la nostra gent i la nostra feina,” va destacar ahir l’alcaldessa, Marta Madrenas, durant la inauguració d’aquesta 61a edició a peu d’escalinata.\nLa ciutat ofereix als més de 200.000 visitants que s’esperen rebre fins al proper dia 15 un total de 179 projectes florals conceptuals que ornamenten els 134 espais diferents. Alguns dels quals, únics. A pocs metres de la inauguració s’obren amb motiu de Temps de Flors els soterranis de la Catedral. Un espai que no es pot visitar, tret d’aquests dies, i que ofereix un viatge sensorial i cognitiu a través del món dels somnis. Sota el títol Món, el públic és testimoni d’una experiència única amb projeccions, sons i olors integrats a l’espai que fan que els diferents elements del muntatge, com un espectacular vestit de fada fet\nde flors blanques, sembli que prenen vida.\nGirona, encara amb la ressaca de l’estrena de la nova temporada de Jocs de , ha reservat un dels àmbits més especials del Barri Vell per fer una al·legoria de la sèrie. Les escales de la pujada de Sant Martí, considerat el racó més romàntic d’ Espanya, s’han tenyit de vermell després de clavar-hi una gran espasa fins a l’empunyadura. La sang, simulada per flors vermelles, baixa fins als peus dels visitants. Eloi de la O i Noelia Banero\nsón seguidors de Joc de i han aprofitat l’ocasió per venir a fer-se una fotografia en aquest escenari especialment dedicat. Tot i això, afirmen que la febre per la sèrie s’aparca ara en benefici del que més els apassiona aquests dies, les flors i els seus exuberants muntatges artístics.\nSense pluja. A diferència d’altres zones de Catalunya ahir la pluja va respectar la ciutat de Girona, que va rebre milers de visitants\nUn altre dels grans atractius i novetat d’aquesta edició, a part dels espais tradicionals, és el projecte Aqva Gerunda, que es troba en un edifici que va acollir el primer hospital de Girona, al carrer Galligants. Durant les obres realitzades per allotjar un futur balneari, es van trobar restes de paviments de l’època romana i medieval, que ara es poden visitar de forma exclusiva.\nSalvador Duran i Teresa Mascorda, que venen de Sant Sadurní d’Anoia, comentaven ahir, quan ja eren fora d’aquest espai, que aquest és el segon any que visiten la mo stra ja que el 2015 els van quedar alguns llocs per veure. “Ens agrada molt Girona Temps de Flors”, assenyalaven mentre decidien amb el mapa\na la mà quin era el seu pròxim objectiu.\nLa ruta els va portar a perdre’s pels carrers estrets i empedrats del Barri Vell. Els Banys Àrabs, on destaquen els muntatges amb flors naturals; les originals propostes del passeig Arqueològic o la plaça dels Jurats són punts obligats per a totes les persones que arriben de fora de Girona. Lluny del constant anar i venir de visitants del centre emergeix, com a tercera gran novetat, una platja a la ribera del riu Ter. Un oasi de tranquil·litat per a aquells que surten de la ciutat.\nMentre uns acaben la jornada en un espai natural únic i revisen les fotos del dia, Girona deixa de bategar.\nEl tancament dels patis i els projectes de dia donen pas a l’oferta de Flors de Nit, amb atractives propostes gastronòmiques dissenyades a mida per\na l’exposició floral i la música\ndel Girona A Cappella Festival. L’ àgora floral de Girona no descansa ni de nit ni de dia. I continuarà així fins diumenge de la setmana que ve.


Espoló - Clínica Soriano\nLes Exostosis o Espoló són prominències dels ossos que depenent d’on es troben poden ser un veritable problema de dolor i inflamació constant, al caminar o a l’entrar en conflicte amb el calçat. Aquest tipus de creixements als ossos en forma de punxa de rosa poden ser extirpades quirúrgicament, i així solventar el dolor.\nEls Espolons no són sinó una calcificació que produeix una excrescència òssia punxeguda sobre el calcani, la part inferior de l’os del taló. La principal causa sol ser una fasciïtis plantar que s’ha tornat crònica, a causa d’un diagnòstic tardà o un tractament inadequat. Això és pel fet que l’organisme acumula calci en les zones danyades per a recuperar el teixit. No obstant algunes de les causes de la fasciïtis plantar i, per consegüent, dels espolones poden ser: edat, sobrepés o obesitat, gestos esportius excessius o pràctica esportiva intensa (especialment córrer, handbol o bàsquet), usar un calçat inadequat, peus plans, sobrecàrrega dels tendons, passar llargs períodes parats.\nEls símptomes més habituals són el dolor en el taló i la sensació de trepitjar un clau. Aquest dolor és més intens amb els primers passos del matí i, encara que es calma amb repòs, torna a aparéixer després de tornar a donar suport al peu en el sòl o després de l’activitat esportiva. Si el treball del pacient consisteix a carregar pes, pot agreujar el dolor.\nEl espoló es pot diagnosticar amb una radiografia lateral del calcani, on es reconeix una protuberància orientada cap als dits i que pot variar entre 1 i 5 mm. No obstant això, seria recomanable realitzar altres proves, com a anàlisis de sang, per a descartar altres malalties com a artritis reumatoide, espondilitis anquilosant o gota.


Consultes regionals en preparació del Pla d’Acció Global per a la Dècada Internacional de les Llengües Autòctones IDIL 2022-2032 | Linguapax Internacional Consultes regionals en preparació del Pla d’Acció Global per a la Dècada Internacional de les Llengües Autòctones IDIL 2022-2032 | Linguapax Internacional\nConsultes regionals en preparació del /\nConsultes regionals en preparació del Pla d’Acció Global per a la Dècada Internacional de les Llengües Autòctones IDIL 2022-2032\nLinguapax col·labora amb la UNESCO com a membre del grup ad hoc per a l’elaboració d’un Pla d’Acció Global per a la Dècada Internacional de les Llengües Autòctones IDIL 2022-32.\nAmb l’objectiu de difondre la informació sobre la Dècada, avui publiquem el primer d’una sèrie de resums de les activitats desenvolupades en aquest marc.\nEn el marc del procés preparatori de la Dècada Internacional de les Llengües Indígenes 2022-2032 (IDIL2022-32), la UNESCO està organitzant consultes regionals per establir un diàleg constructiu sobre les llengües indígenes i les qüestions relacionades, en les que una àmplia gamma d’actors interessats estan convidats a determinar les prioritats regionals i les futures activitats regionals per l’elaboració i aplicació del Pla d’Acció Global.\nLa reunió regional per a Europa de l’Est i Àsia Central va tenir lloc del 15 al 16 de març del 2021, organitzada per l’oficina de la UNESCO en Almaty amb la col·laboració de les seus. Entre els participants es trobaven representants de governs nacionals, pobles i organitzacions indígenes, acadèmics i experts en el camp de les llengües indígenes, la diversitat lingüística i el multilingüisme per a un desenvolupament sostenible.\nA continuació s’ofereix un resum de la primera jornada de l’esdeveniment, també es pot accedir i descarregar la documentació amb aquest enllaç.\nPer inaugurar l’acte, l’actor del Teatre Nacional de la República de Carèlia, Sr. Santeri Kuikka, va interpretar una cançó tradicional careliana, i la Sra. Krista Pikkat, directora de l’Oficina de l’UNESCO en Almaty, va donar la benvinguda als i les participants.\nEl director del Centre Internacional de l’Acostament de Cultures, el Sr. Olzhas Omarovich Suleimenov, va parlar sobre “la construcció de les sinergies estratègiques i l’establiment d’un nou camí en dos decennis en la regió: la Dècada Internacional de les Llengües Indígenes (2022-2032) i el Decenni Internacional de l’Apropament de les Cultures (2013-2022)”. Aquesta proposta és coherent amb el marc orientador del Pla d’Acció Global, que advoca per la creació de sinergies en els marcs internacionals de desenvolupament de l’ONU, anys i dies internacionals, i altres.\nLa Sra. Irmgarda Kasinskaite-Buddeberg, assessora de comunicació i informació del sector de comunicació i informació de la UNESCO, va il·lustrar els resultats de l’Any Internacional de les Llengües Indígenes 2019 (IYIL2019) en termes d’accions globals i cobertura mediàtica. També es van recordar els principals objectius de l’IDIL 2022-2032: posar atenció sobre la greu pèrdua de la diversitat lingüística del món i sensibilitzar sobre la necessitat d’actuar urgentment per preservar, revitalitzar i promoure les llengües indígenes, sota el lideratge de la UNESCO, en col·laboració amb el DAES (Departament d’Assumptes Econòmics i Socials) i altres organismes pertinents.\nTambé va explicar el procés preparatori de la Dècada, que inclou la creació d’un Grup de Treball Global, la preparació d’un Pla d’Acció Global a través d’una enquesta en línia, el treball d’un grup ad hoc (al qual pertany Linguapax) i consultes temàtiques i regionals. També inclou un estudi de viabilitat per l’establiment de mecanismes financers i un pla de comunicació global.\nPer últim, la Sra. Kasinskaite-Buddeberg va presentar els resultats preliminars de l’enquesta en línia –el termini del qual s’ha ampliat fins al 15 de maig-, i va proposar un esborrany del Pla d’Acció Global i un conjunt de principis i propòsits de l’estudi de viabilitat. Finalment, es va presentar l’estratègia de comunicació i el disseny preliminar de la pàgina web de IDIL2022-32.\nAquí pot trobar la presentació de l’UNESCO en anglès i rus.\nDesprés de situar als participants en el context, la consulta va començar amb una taula rodona sobre “La diversitat lingüística en la regió”, moderada pel Sr. Dainius Radzevicius, president del Sindicat de Periodistes de Lituània. El Sr. Christopher Moseley, antic editor cap de l’Atles de les Llengües Amenaçades de la UNESCO, va fer un breu resum de la situació general de les llengües a l’Europa de l’Est i a Àsia Central i també va destacar algunes qüestions rellevants com:\nles diferents polítiques lingüístiques implementades pels nombrosos estats que pertanyen a l’Àsia Central i l’Europa de l’Est, que produeixen una varietat de circumstàncies que no s’han de descuidar;\nla dificultat d’establir un criteri únic per distingir les llengües dels dialectes i les diferents lògiques adoptades pels diferents Estats;\nl’existència de llengües no territorials, com el romaní o l’ídix, i la necessitat d’enriquir els mapes lingüístics amb dades no geogràfiques.\nEl Sr. Alexey Tsykarev*, membre del Fòrum Permanent sobre Qüestions Indígenes de l’ONU i president del Centre de Suport als Pobles Indígenes i Diplomàcia Cívica “Jove Carèlia”, va assenyalar el reconeixement legal dels drets dels pobles indígenes a utilitzar, desenvolupar i transmetre les seves llengües i cultures, i el paper que ha tingut l’Any Internacional de les Llengües Indígenes al posar en relleu un enfocament basat en els drets humans que ha de guiar les polítiques lingüístiques en tot el món. Per últim, va assenyalar la necessitat de centrar-se en el foment i l’eliminació dels obstacles a l’ús de les llengües indígenes en l’educació, els mitjans de comunicació i els processos en la presa de decisions.\nEl Sr. Erden Zada-uly Kazhibek, president del Centre Internacional d’Estudis Turcs, va subratllar la necessitat de tenir en compte la diversitat dels pobles indígenes que viuen avui en dia, segons el nombre de membres, els diferents tipus d’estats i les seves relacions polítiques amb el territori d’origen. Això és necessari per identificar les diferents necessitats i prioritats. Va proposar un full de ruta detallat per cada una de les tres categories principals dels pobles indígenes de l’Àsia Central, i un conjunt de mesures per garantir la coordinació de les diferents accions.\nDurant la segona part de la jornada, hi va haver una sessió de treball en grup per recollir proves de l’Europa de l’Est per a l’elaboració de les recomanacions del Pla d’Acció Global per a l’IDIL 2022-2032. Dos grups de treball per a russoparlants i anglòfons van tractar simultàniament temes com els principis clau, els agents interessats, el públic diana, les prioritats regionals i els principals reptes.\n*Alexey Tsykarev és docent del MOOC Diversitat lingüística, per a què?. En la seva vídeo-lliçó explica el context històric i polític del carelià.\n← Conferència mundial sobre la llengua ahiraní\nNova publicació: Guia pràctica de revitalització de llengües amenaçades →


EL PLA ESTRATÈGIC DE LA BICICLETA – Joaquim Nadal\nPròleg al Pla estratègic de la bicicleta 2008- 2012. Barcelona, DPTOP, 2009\nLa societat contemporània té fixats alguns estereotips relacionats amb la bicicleta. Per exemple, el mite holandès o encara a més gran escala el mite xinès. Em refereixo al seu caràcter modèlic i emblemàtic fins a adquirir un prestigi mític. Però en tots dos casos és més que probable que hi hagi un cert determinisme històric marcat per la geografia en el cas d’Holanda i per l’economia en el cas de Xina.\nAra, en canvi, en ple segle XXI hi ha un nou determini per afavorir l’ús de la bicicleta. Es tracta de les noves pautes de mobilitat i sostenibilitat que esdevenen una exigència moral i pràctica en una societat que ha assolit un elevat grau de motorització i d’urbanització i, com a conseqüència, un evident procés de saturació de les possibilitats dels diferents modes de transport.\nD’aquesta situació se’n desprenen necessàriament polítiques de foment del transport públic,de dissuasió de l’ús indiscriminat del vehicle privat, d’impuls de l’ús compartit del vehicle, d’inciatives de pacificació de la circulació i creació de vies lentes i compatibles per a l’ús de vianants bicicletes i vehicles motoritzats, així com la creació de vies especialitzades, bé sigui atribuïdes en exclusiva als vianants o reservades a l’ús prioritari de la bicicleta.\nArribem, així, al punt clau de les polítiques de mobilitat i de foment de la bicicleta que ha endegat el Govern de Catalunya i que tenen en aquest Pla estratègic de la bicicleta una resposta clara al mandat parlamentari i a les necessitats reals de la societat.\nCal, doncs, abordar aquesta qüestió des de la racionalitat de la demanda, des de la lògica de la sostenibilitat, des de l’aprofitament de les connexions urbanes i interurbanes, de la complementarietat de la bicicleta entre el seu paper de mode de transport en l’àmbit urbà i de vehicle de lleure i esport en els recorreguts potenciats per les vies verdes.\nDes de les línies estratègiques i el Pla d’acció d’aquest Pla estratègic de la bicicleta, el Govern posa calendari i prioritza les seves accions per tal de difondre i promoure l’ús de la bicicleta, tant a través de polítiques formatives i informatives, com a través de polítiques de seguretat, d’accés al mitjà, com de difusió, promoció i foment. Accions concretes i campanyes es combinen com el camí més viable per a modificar pautes de comportament i incentivar uns usos que, sovint, estan molt per dessota de les possibilitats reals del nostre territori i de les nostres ciutats.\nEl Pla serveix, doncs, més per a pensar el futur que per a diagnosticar el present, que incorpora algunes novetats molt rellevants i de gran incidència per al món de la bicicleta com són els consorcis que promouen les vies verdes o els diferents congressos de la bicicleta que ja s’han realitzat.\nAquesta és una eina per a cinc anys, dels quals ja n’han transcorregut un i mig. Una eina que vol ser superada un cop transcorregut el període i que espera haver sigut el vehicle i el revulsiu per a consolidar els objectius que ens fixàvem tot admirant a l’horitzó els mites.\nJoaquim Nadal\t2009-10-13T23:46:21+02:00\t13/10/2009|


Resum per capítols de solitud | Lengua y literatura | Xuletas, chuletas para exámenes, apuntes y trabajos\nResum per capítols de solitud\nEscrito el 18 de Julio de 2018 en catalán con un tamaño de 13,26 KB\nEl capítol primer serveix per veure la relació distant que té amb el seu marit, d’angúnia i desconfiança. En Matias li dóna l’esquena, enmig d’un sentiment de decepció per part de la Mila, a la qual li sap greu que el seu marit hagi triat un ofici improductiu, més propi d’un vell que no pas d’un home adult. D’aquest primer capítol també ens hem de fixar en les mirades, ja que es converteixen en un element molt expressiu. En aquests moments inicials és quan es produeix la primera visió del paisatge de la muntanya, que a la Mila li sembla buit; això es correspon amb la pròpia sensació de buidor interior.\nEn el capítol segon s’insisteix en l’oposició de caràcters entre en Matias i el Pastor, a qui ja han conegut. Mentre que el primer manté una actitud abúlica i no té ganes de fer res, el segon s’ofereix a ensenyar l’ermita a la Mila, malgrat que sigui fosc i no s’hi vegin gaire. El paper de guia i protector s’inicia des del primer moment.\nEl capítol tercer funciona de manera diferent que l’anterior; ja no es tracta d’avançar donant voltes a una mateixa idea, sinó que s’introdueixen elements nous. Si bé la Mila s’aixeca trasbalsada a causa de l’estrany somni que ha tingut, queda molt més decebuda en veure l’estat en què es troba el lloc on haurà de viure. Mentre això passa, en Matias continua dormint. Tot plegat provoca que la Mila es posi a plorar, però com que en aquell moment apareixen el Pastor i en Baldiret torna la calma. Ja en aquest moment el Pastor comença a explicar-li històries (la de l’Orifany), que no reprodueixen la realitat de manera objectiva, sinó embellida, filtrada per l’art. El Pastor continua creant un efecte paternal i protector en la seva relació amb ella. En aquest capítol, en definitiva, es donen les coordenades per les quals es mourà la novel·la: el Bé i el Mal, personificats en el Pastor i l’Ànima, que apareix de manera fugaç. A més, el tema de la maternitat s’esmenta per primer cop, provocat per la presència d’en Baldiret.\nElcapítol quart és el que presenta la neteja que la Mila fa de l’ermita,que funciona com una mena de metàfora, ja que la Mila vol deixar de ser una víctima de la realitat per esdevenir qui l’ordena i qui, per tant, en pren el control i la fa seva. Després de netejar la capella de Sant Ponç, es fixa en els exvots, i juntament amb el Pastor, que il·lumina la capella amb ciris i altres estris, descobreix aquell espai des d’un punt de vista artístic. L’art esdevé un instrument que serveix a la Mila per acomodar-se a la realitat d’una manera més cordial. En aquest moment, i gràcies a les narracions del Pastor, la Mila ja ha començat a canviar, encara que d’una manera molt intuïtiva; ell li ha explicat la narració «El sol de Murons», que suscita una reflexió sobre l’egoisme dels homes.\nEl capítol cinquè accentua la diferència de caràcters entre la Mila i el seu marit, que continua sota la influència de l’Ànima i s’està convertint cada cop més en un paràsit. La cargolada suposa un intent de reconciliació entre els dos, tot i que, de fet, serveix per mostrar la dualitat entre el Bé i el Mal, encarnats en el Pastor i l’Ànima. D’altra banda, l’aparició dels cargols no és gratuïta (la forma de la closca, l’espiral, és el símbol del cosmos, de l’univers), ja que és l’element que permet veure, un cop més, el tarannà del Pastor (que reutilitza les closques dels cargols que s’han menjat) i del’Ànima (que ganiveteja les closques, les trenca). L’Ànima és, doncs, un personatge destructor i depredador, és l’instint més feréstec. L’aparició de l’Arnau, presentat com un possible pare potencial, torna a evocar el tema de la maternitat, entès com una variant més de la necessitat d’estimar que té la Mila.\nEn el capítol sisè, el Pastor continua explicant rondalles, de cadascuna de les quals se’n pot treure alguna conclusió. La que porta per títol «L’encantada» adverteix del perill de cedir a l’instint, a la pura intuïció, ja que quan això passa l’home perd aquella espiritualitat que el feia home, que l’acostava a Déu. Fins ara, la Mila gairebé no havia canviat gaire. A partir d’aquest moment començarà a produir-se l’inici del canvi de personalitat.\nEl capítol setè presenta la Mila canviada físicament, potser per influència de la primavera. A més, en aquest punt, reflexiona sobre les relacions que manté amb els personatges masculins de la novel·la.\nEls capítols vuitè i novè són punts estructuralment independents, perquè els personatges principals passen a un segon terme en convertir-se, la multitud, en el veritable personatge. Se celebra la festa de les roses, en el transcurs de la qual la Mila observa com l’Ànima escorxa uns conills; ella, però, els veu com si fossin éssers humans, en qualitat de víctimes –tal com ho és ella.\nLes conseqüències de la festa apareixen al capítol desè, amb la desfeta econòmica, l’allunyament gairebé total entre en Matias i la Mila, i l’apropament entre la Mila i el Pastor. Apareix la possibilitat de cedir al desig per l’Arnau, però la Mila té por i el rebutja, després que durant un instant li passa pel cap la imatge d’uns ulls dels quals no sap reconèixer-ne el propietari.\nNo serà fins al capítol tretzè que es dibuixaran els passos que provocaran el canvi radical de la Mila coma persona.Després que les frustracions s’hagin incrementat enels capítols anteriors, la Mila entra en una etapa de depressió (capítol onzè) i el Pastor desideix emportar-se-la a la muntanya, moment en què conversen i la Mila explica la seva vida(capítol dotzè).Mentrefanl’itinerari,elspensamentsdelaMilavanapararal’àmbit sexual, i es planteja que seria capaç d’oferir-se a tenir relacions sexuals amb el Pastor (però no amb l’Arnau, perquè aquest darrer és massa instintiu). Mentre pensa tot això, els camins es van fent més amples, igual que l’actitud de la Mila, que comença a sentir-se més segura. Les cabòries i les pors van marxant. Mentre pugen, la Mila compara aquesta ascensió amb la primera, quan van arribar amb en Matias des de la plana. La diferència fonamental rau en el guia. Ara és capaç de reconèixer el paisatge a partir de les històries que el Pastor li va explicant, fins que arriba a trobar-se en un moment de certa tranquil·litat i felicitat. El seu estat d’ànimés, un cop més, paral·lel al de la muntanya; al principi, veia el paisatge buit i ella se sentia buida. Ara se sent felíç i aquesta felicitat se li ha encomanat de la muntanya. Aquesta felicitat només es trencarà amb la presència de l’Ànima\nAl capítol catorzè es produeix novament un trencament en els desigs de normalitat que té la Mila, ja que s’assabenta de l’edat del Pastor. Ella sempre li havia atribuït una quarantena d’anys, però resulta que enté 64,i amb aquesta edat la Mila considera que l’amor seria incomplet i antinatural. Fins ara no ho havia volgut veure, en canvi, ara la Mila es fixa en les marques de la vellesa en el Pastor. Els seus desigs sexuals queden insatisfets, ja que ni un vell ni un negat poden oferirli cap mena de solució. Les idealitzacions en les quals la Mila s’havia recolzat deixen de tenir força, i fins i tot es produeix una decepció paral·lela a la que té per l’edat del Pastor quan veu el mar per primera vegada, atès que no és un paisatge tan espectacular com s’havia pensat. És l’inici del desenllaç.\nEl capítol quinzè provoca un gir important en la línia argumental, ja que el Pastor mor. La pèrdua d’aquest personatge protector agreuja la solitud de la Mila. Hem de recordar que, a més de la frustració matrimonial, en Baldiret tampoc no venia gaire a veurela, perquè havia d’anar a col·legi. A això s’hi afegeix el rebuig que la gent del mas de Sant Ponç manifesta envers la Mila, abans fins i tot que s’hagi produït la mort del Pastor. Si bé ella ho atribueix a un mal dia de l’àvia o al ressentiment que encara pot tenir l’Arnau per haver-lo rebutjat, posteriorment ens assabentarem que la raó d’aquest rebuig es Déu a les infàmies que l’Ànima ha anat escampant, segons les quals la Mila i el Pastor s’entenien. És en aquest punt que es remarca la punta de roïnesa d’algunes persones, que potser actuen per retreure-li que sigui més jove que elles. Aquesta pressió social que sent la Mila no l’ajudarà de cap manera. Un element important d’aquest capítol és el soroll metàl·lic que, durant la tempesta, escolta la Mila. En un primer moment ,la Mila creu que es tracta d’un mut de Muronque venia a demanar aixopluc, però com que a la porta no hi troba ningú, se li ocorre que podria estar relacionat amb una història que li havia explicat el Pastor, segons la qual aquell so esdevenia un avís de desgràcia. A la Mila no se li acudeix res més que patir pel seu marit, ja que creu que en Déu haver fet alguna, com a conseqüència de la seva relació amb l’ÀnimaNo serà fins després que hagi acabat la tempesta que, havent baixat al mas, li comuniquen la notícia de la mort del Pastor, en teoria com a conseqüència d’una relliscada que l’ha fet caure daltabaix d’un penya-segat. En aquell moment sentirà remordiments per la seva mort , especialment per no haver pensat en ell i sí en el seu marit. L’aigua ja no és només font de vida, sinó que també pot generar mort. La Mila ha interpretat malament els signes que la muntanya li enviava, ja que el soroll metàl·lic (l’esquellinc) anava pel Pastor. Al final del capítol, la Mila troba l’Arnau i s’adona que, d’alguna manera, i a causa d’ella, l’Arnau s’alegrava de la mort del Pastor, cosa que encara li sabia més greu. La Mila tornarà a l’ermita molt afectada, després d’haver vist en Baldiret, també molt commogut, i el cos sense vida del Pastor. Aquest capítol agreuja la situació en què es trobava la Mila, perquè si bé amb el Pastor anava canviant (les seves històries tenien, com ja s’ha dit, un cert contingut pedagògic, i per exemple, li ensenyaven a anar per la muntanya), ara la Mila s’ha quedat sense el guia, que no només li havia mostrat el món muntanyenc –que la Mila desconeixia–, sinó que també l’orientava en el món. Ha perdut aquella ment sàvia i intel·ligent que l’estava ajudant, d’alguna manera, a «despertar» una nova consciència de si mateixa. Aquesta pèrdua, en definitiva, s’afegeix a la seva frustració matrimonial i maternal.\nEl capítol setzè obliga la Mila a recloure’s, a aïllar-se encara més de la resta del món, l’acusen d’haver-se quedat els diners del Pastor i de mantenir-hi relacions íntimes, cosa que ella nega. Les acusacions es fonamenten en el fet que en Matias ha estat qui ha pagat els deutes del Pastor, i a més se l’ha vist amb objectes que pertanyien al mort. Tenint en compte que ell és un jugador i que manté una amistat sòlida amb l’Ànima, sembla clar que el marit hi té alguna cosa a veure. En aquest moment la trama fa un cert gir, i s’utilitzen tècniques pròpies de la novel·la policíaca. S’ha produït un crim i se’n van ajuntantlespeces que es coneixen, especialment durant la conversa entre el senyor Rector i la Mila. La pressió social augmenta, doncs, i la solitud de la Mila es va fent cada cop més espessa, més absoluta. El Pastor no hi és, en Baldiret tampoc, en Matias és com si no hi fos, ja que cada cop li fa menys companyia, i arribarà un moment que la Mila gairebé no el suportarà.\nEl capítol dissetè és, possiblement, el més impactant de la novel·la, perquè s’hi produeix l’agressió física que acabarà amb la violació de la Mila per part de l’Ànima. Després que en Matias hagi decidit quedar-se entre la gent, que fa una festa, la Mila decideix tornar a l’ermita i es posa a fer feina a la capella. És en aquest espai on es produeix l’atac; hem de recordar que la Mila havia associat idees de mort a aquest espai. Paradoxalment, s’hi realitza un acte potencialment generador de vida, i davant d’un sant. La Mila, com que està desmaiada, no pot defensar-se. L’important no és tant la violació com el fet de quedar a mercè d’aquesta força salvatge.\nEl darrer acte de dignitat que li queda és assumir la pròpia derrota i marxar sola, cosa que acaba fent al capítol divuitè, que és el darrer, després de parlar-ne amb en Matias i prohibir-li que vingui amb ella. Ensíntesi,lanovel·lapreténexplicaruntemaclaramentrelacionatambelmodernisme, com l’ésser humà es relaciona amb el seu entorn: la Natura, que pot arribar a intentar destruir l’individu. A diferència de les novel·les naturalistes, es defuig el determinisme, per la qual cosa el personatge principal aconseguirà trencar amb el món que l’envolta, encara que haurà de pagar-ne un preu ben alt. No es pretén analitzar la realitat d’una manera objectiva, tal com ho feien els escriptors detradiciórealista,sinó donaruna puntdevista subjectiudelavisió delmón,cosa que implica expressar els sentiments i les sensacions del personatge principal. Per suggerir aquests estats d’ànim es fan servir símbols, que es converteixen en un dels recursos més importants del relat i que confereixen a la novel·la una dimensió universal.\ncapitol onze solitud Solitud capitols Solitud resumen per capitols solitud resum resum capitols de solitud la maternitat i la solitud literatura narracions resum per capituls resum per capítols solitud solitud per capitols solitud resum per capitols Solitud personatges resum per apítols mila resum per capitols solitud educacio 62 capitols solitud analisis resum de solitud resum de solitud per capitols


1-0. El Sabadell obté el premi de la victòria davant el Sanluqueño amb gol de Moha al 83 Destacado\nBy\tJordi Sánchez Octubre 15, 2021\t52\nMoha Ezzarfani celebrant el gol Sendy Dihor\nJordi Sánchez. Isabadell.cat\nL’entrenador Antonio Hidalgo ha donat un primer missatge amb l’alineació d’avui. Ha posat d’entrada els mateixos onze jugadors que van perdre a Tarragona en el millor partit d’aquest decebedor inici de campanya. El Sabadell ha anat de menys a més durant la primera part. De fet, l’Atlético Sanluqueño ha fet el primer i únic xut en tot el partit, al minut 1, en un llançament de fora de l’àrea de Hassane que ha aturat sense problemes Kike Royo.\nEls arlequinats s’han entonat conforme avançava al matx. Això si, a partir de la primera ocasió d’Aleix Coch, en un cop de cap a la sortida d’un córner l’al·luvió d’ocasions en un quart d’hora – del 25 al 40 – han estat continues. El davanter Kaxe ha rematat de cap fora tras un gran centre d’Alfred. Al minut següent, ambdós protagonistes han intercanviat els papers. Recuperació i bona conducció de Kaxe perquè Alfred rematés fluix a les mans del veterà Falcón. Els còrners s’han anat succeint com un intent de gol olímpic de Boniquet que ha refusat de nou Falcón. Néstor Querol, molt actiu al final del primer període ha tingut les dues millors ocasions pràcticament seguides. Primer en un xut col·locat que Falcón ha tornar a refusar a córner i després en una altre enverinat que ha tocat a un defensa andalús i que de nou ha anat a la cantonada.\nLa segona part ha tingut el mateix guió. Al minut 49 s’ha viscut una jugada que defineix la manca de sort als metres finals. Un gran eslàlom d’Aaron Rey amb centrada mil·limètrica al cap de Néstor Querol ha acabat amb la pilota al pal i el posterior refús d’un defensa andalús a córner. De nou Néstor, el millor arlequinat al partit, ha rematat per quarta vegada i aquest cop, Falcón ha evitat el gol del castellonenc. Antonio Hidalgo ha tret tota l’artilleria que disposava a la banqueta. Jacobo, Gabarre, Muguruza – que malgrat ser defensa ha estat tot un perill per la banda – Altimira i Moha Ezzarfani, com últim relleu al 78. Del Sanluqueño sense notícies en atac.\nAl minut 83 ha arribat el premi. Gran jugada per la banda dreta amb passada enrere que Moha amb un xut col·locat que ha picat al pal, ha entrat per fí a la xarxa. El públic ha embogit i els jugadors han pogut aguantar fins els set minuts de prolongació per treure la primera victòria en vuit jornades. Merescut especialment per Antonio Hidalgo, que ha estat el primer en sortir del camp.\nCE Sabadell: Kike Royo; Óscar Rubio (Muguruza, min.62), Aleix Coch, Guillem Molina, Dani Sánchez; Boniquet (Altimira, min.71), Aguza (Moha, min.79); Alfred (Jacobo, min.62), Aaron Rey, Néstor; Kaxe (Gabarre min.71)\nAt Sanluqueño: Falcon; Ramón, Javi Duro, Pelón, Edu Oriol; Azkue (Cervero, min.79), Hassane, Caballé (Theo, min.79); Miguelete (Canillas, min.60), Gaucho (Navarro, min.60), Armental (Toni, min.71).\nÀrbitre: Tarraga Lájara (Col.legi Valencià). Targeta al local Óscar Rubio i al visitant Armental.\nGol: 1-0, min.83: Moha.\nIncidències: 2815 persones a la Nova Creu Alta.\nUltima actualización Sábado, 23 Octubre 2021 16:08\n« Manzanera: "Entenc el cabreig de l'afició però acabarem a dalt" Vinicius Tanque passa per sobre del pitjor Sabadell a Mallorca (3-1) »


Al matí vam fer l'assaig com sempre i, quan vam acabar, va venir-nos a fer una xerrada l'Alexis Roig, president del Casal Català de Shanghai. Ens va explicar una mica la seva història, i li vam fer moltes preguntes. Després d'anar a dinar, vam marxar cap a l'auditori on vam fer el concert, que es diu Shanghai Oriental Arts Center.\nAl principi del concert, el públic es va mostrar una mica fred a l'hora d'aplaudir. Però a mesura que anàvem avançant es van deixar anar una mica més, i abans del tercer bis, en veure que el Llorenç i el Vicenç tornaven a l'escenari per fer el bis, van fer un crit d'entusiasme i es va notar que el concert els havia agradat molt. En acabar vam marxar entre els aplaudiments eufòrics de la gent, que s'havia posat dreta.\nHi havia aproximadament 1500 persones, la majoria famílies amb nens. Ja ens havien avisat que el públic de Shanghai seria més fred, i per això estem tan contents del resultat final.\nAvui anirem a dinar convidats pel Casal Català de Shanghai, i després farem el segon concert a la mateixa sala i esperem que els agradi tant com ahir.\nDemà al matí ja tornarem a casa!\nJosepmaria P. i Pau T.\nDeu n.hi dó, escolans. Poques vegades passa , tan lluny de casa i tanta gent escoltant.us. segur que anirà tan ho més bé que el concert d.hair. Deixeu una bona petjada de l,Escolania i que pugeu gudir del respecte dels qui encara no us coneixien. Gràcies , anem preparant les truites, el fuet,les torrades,el tomacó, el pernil i si convé la massa mare per que sigui mes bò el pà fet de casa!!! Fins aviat!!!\nMentrestant us escric aquestes paraules,vosaltres esteu fen el segon concert a\nShanghai Oriental Arts Center.Segur que tot anirà be,com ahir.Encara que no estiguin acostumats a mostrar les emocions ,a la fi,les veus de L'Escolania ha trencat la muralla i ha esclatat la alegria.\nBe,us deixo els meus desitjos de BON VIATGE !!!\ncap a casa ....també us deixo les GRACIES a tots els que heu escrit, les acurades cròniques de les vostres vivències ,en aquest raconet dels 100 peus,com també poder llegir i compartir tants comentaris.\nAvui una abraçada ,per tots ,TOTS !!!!!\nMohamat Gandhi deia que en qualsevol projecte, el més important era l'esforç emprat, més que el resultat final obtingut.\nEn el vostre cas, farem una excepció; us felicitem per l'esforç que feu cada dia, però també, pel resultat que esteu obtenint.\nFamília Garcia Rodriguez\nFantàstic, nois! Les vostres veus sempre emocionen, encara que a vegades hi hagi persones que no ho manifestin. I va queda clar que vau connectar amb el públic de Shanghai. Sou meravellosos! Ànims per al proper concert i ànims també per al comiat de tantes vivències. Bon viatge de tornada!\nfam.Martí Puig ha dit…\nFelicitats nois, no és fàcil cantar davant de tanta gent, fer-ho bé i emocionar a tothom!\nEstem molt contents pel que feu..\nja tenim ganes que arribeu i expliqueu el qur heu viscut i sentit.\nUna forta abraçada i que vagi bé l'ultim concert de la gira xinesa!\nMolt bé, nois! Segur que l'últim concert tindrà tant èxit com els altres dos!\nQue vagi molt bé aquest esprint final, fins aviat!\nMoltes felicitats a tots per aquest èxit i aquesta gran experiència que segur ha suposat per cadascú de vosaltres. Bon retorn a casa!\nFelicitats per tot el que esteu fent. Tots els vostres missatges ens emocionen i omplen de goig.\nBen aviat us vindrem a rebre a l'aeroport. Tenim moltes ganes de veure-us i de compartir i parlar sobre aquesta gran gira.\nUs estimem molt! Fins aviat!\nFelicitats i gràcies al Sergi, l'Efrem, en Llorenç, en Vicenç i tota la resta de l'equip.\nS'ha acabat el viatge!!, però el record d'aquests dies, les emocions viscudes, las experiències compartides, sempre estaran al vostre cor.\nVull donar-vos les gràcies per totes les cròniques que heu compartit amb tots nosaltres i per la feina ben feta que heu deixat enrera.\nSegur que tothom que ha assistit als vostres concerts, malgrat que són poc expresius amb les seves emocions, si que han valorat i molt la nostra música i les vostres veus.\nP.D. Ara a seguir treballant... que la vida continua.


"El diner et converteix en immoral?" es prgunta Die Zeit - guillemcarbonell.cat\n‘Macht Geld unmoralisch?” es demana en portada el setmanari alemany Die Zeit. I s’explica: “Com pot ser que tants empresaris com mai abans estiguin en processos judicials i en diversos conflictes legals?”. Hi dedica molt d’espai interior a analitzar-ho. Fins i tot conviden el teòleg Wolfgang Huber a parlar-ne: “Evidentment que no pagar els impostos és immoral: sense impostos no hi hauria imfrastructures, ni serveis, ni seguretat, ni… “.\nPreviousL’antropòleg Manuel Delgado a la Casa Golferichs: “Els moviments socials s’han d’organitzar de forma més estable”\nNext“Sense l’economia submergida a Espanya ja hi hauria hagut una revolució”


Des de la Regidoria de Comerç s'ha posat en marxa la tercera edició de la jornada gastronòmica “La Cuina dels Barques”, que tindrà lloc a Altea, del 21 al 30 de juny.\nEls establiments que vulguen participar hauran de posar-se en contacte amb l'Oficina de Comerç, situada en la planta baixa de l'Ajuntament d'Altea, per a formalitzar la inscripció. L'únic requisit per a participar és que el menú incloga un plat principal elaborat amb productes locals i de temporada, en honor de fomentar la cuina tradicional marinera d'Altea.\nL'edil de comerç, Anna Alvado, ha comentat que, “són unes jornades que es porten realitzant des de fa 3 anys amb gran èxit de participació, a causa de la qualitat i el bon fer dels restaurants. En aquestes jornades es posen en valor les receptes tradicionals de peix, tan arrelades en la nostra cultura i que atrauen un bon nombre de persones del nostre entorn, cada any per a gaudir de l'excel·lent gastronomia alteana”.


Els jocs poden ser LG 27L850G\nL'últim de la sèrie UltraGear és la mida de la pantalla de la 27 polzada.\nLa resolució de pantalla de la tecnologia posada al NANO IPS 2560 1440 × (WQHD) píxels, que és increïble, 160 hertz freqüència d'actualització baixa (això és un valor sobrecarregades, natural de 144 Hz). Una altra característica important és el suport NVIDIA G-SYNC, que redueix la distorsió de la imatge.\nL'especificació oficial fa referència a una relació de contrast de 1000: 1, acompanyada d'un angle de visió de grau 178 / 178. El panell IPS nano 98% de la cobertura de l'escena DCI P3 no és sorprenent, ja que cap parpelleig de retroiluminació ha considerat una novetat. també hi ha una consola VESA en una inclinació, gir i el monitor ajustable en alçada dels connectors pot dir que: a HDMI o DisplayPort, i 3.0 s de dues terminals USB (un port d'aigües amunt i una càrrega ràpida) i els mil·límetres 3,5 Jack tampoc ho va faltar.\nPer a més detalls katt Aquí!


L’escola d’adults Martinet de Nit, a Barcelona, reflexiona sobre els contrastos Nord-Sud en l’educació\nEducació Sense Fronteres (ESF)-Catalunya va organitzar el 19 i 20 de febrer un taller a l’escola d’adults Martinet de Nit, de Barcelona, en el marc de la Campanya Mundial per a l’Educació (CME) 2013, que enguany té per lema “Sense profes no hi ha escoles”.\nAl taller hi van participar un total de 80 persones aproximadament, dividides en dos grups, on hi havia la representació de tots els col·lectius d’alumnes que actualment estudien en aquest centre (gent gran, immigrants, joves, homes i dones de mitjana edad…).\nEl taller es va centrar en l’anàlisi comparativa de diferents realitats educatives del Nord i del Sud, per donar peu a la reflexió sobre els desequilibris i mancances existents, especialment pel que fa a la situació del professorat, tema central de la CME d’aquest any. Així, es van repassar els models de l’ensenyament que hi hagut a Espanya des del franquisme fins al moment actual i es va analitzar la situació en països com Tanzània i Colòmbia.\nLa sessió va generar una dinàmica grupal molt participativa on alguns dels presents van poder expresar-se a partir de les seves pròpies vivències als països d’origen, donant peu a una interacció entre persones de diferents generacions i cultures.


Tu fas de mestre? No, jo soc mestre!\nParlem de ser mestre de primària amb Pedro Málaga i Mariona Badia. Ell té 74 anys i està jubilat. Ella en té 25, està molt activa i és d’allò més inquieta. Què tenen en comú i què els separa? Comparteixen més coses del que sembla\n“Tu no fas de mestra. Ets mestra”. Ho diu Mariona Badia durant la nostra conversa a l’Institut Teresa Pàmies de Barcelona, fins ara conegut com a Institut Príncep de Girona. Aquesta tarda hem reunit la Mariona amb Pedro Málaga. Ell ja està jubilat i va ser professor de primària. Ella ho és ara mateix. Ell va néixer a Riolobos (Càceres) l’any 1945. Ella, a Barcelona el 1994. La seva feina, i sobretot la passió per la seva feina, els uneix i fa que la trobada sigui agradabilíssima i profitosa.\nAnem als orígens. El Pedro comença: “Vaig acabar sent mestre d’una manera accidental. Com que va morir la mare quan jo tenia 9 anys, el meu pare no podia proporcionar estudis als seus cinc fills, i és per això que va sol·licitar plaça per al meu germà i per a mi al Col·legi d’Orfes del Magisteri de Madrid, on anàvem tots els fills de mestres mancats d’un pare o de tots dos. En aquells temps, pel fet de ser fills de mestres nacionals [els que tenien el vistiplau de la dictadura per ensenyar] ens orientaven a tots per ser mestres de primer ensenyament (maestros de primera enseñanza), i a molt pocs se’ls permetia fer batxillerat superior per optar a una carrera universitària”.\n"Donar classes significa estar pendent de tots els teus alumnes. Has d’escoltar i aprendre. Donar i rebre. I créixer"\nMariona Badia - mestra\nL’experiència de la Mariona és molt diferent. “Vaig estudiar el grau de mestre d’educació primària a la Universitat de Barcelona, i vaig acabar el juny del 2016. Vaig triar aquest camí per diversos motius. La meva mare també és mestra i la veia a casa corregint i posant notes a la típica llibreta de profe, i pensava «Jo també vull». I ara corregir és de les coses que m’agraden menys d’aquesta feina!”, diu rient. I afegeix: “A més, vaig arribar a un punt de la meva vida que em qüestionava el sistema, i el que hi veia no m’agradava. Queixar-se està molt bé, però s’hi ha de posar remei, i vaig decidir intentar canviar-ho des de dintre”.\nTREBALLAR AQUÍ I ALLÀ\nEl Pedro intenta resumir la seva carrera: “Després d’aprovar les oposicions vaig integrar-me al cos de mestres de primer ensenyament i vaig convertir-me en funcionari del ministeri d’Educació i Ciència. Posteriorment vaig ser traspassat a la Generalitat de Catalunya. Es va aprovar l’Estatut de Catalunya, amb totes les seves transferències, i això em va permetre treballar en diferents localitats. Havia exercit a Saragossa i a Tona i, a partir del 1974, vaig començar a treballar a Sabadell, al Col·legi Nacional Jonqueres, al Col·legi Públic Font Rosella, a l’Escola Catalunya i a l’Escola Nostra Llar. He desenvolupat tutories de 3r i 4t de primària i, en alguns cursos, he impartit llengua i literatura castellanes, a més de ser director (Jonqueres) i secretari (Catalunya i Nostra Llar). Vaig ser coordinador d’informàtica i especialista de llengua castellana els últims anys de la meva carrera”.\nLa Mariona escolta el Pedro encuriosida. Quina vida més intensa! Quants canvis! Ella deunidó, també: “Jo he passat per diversos centres. Vaig començar en escoles concertades mentre no em cridaven de les llistes on estava apuntada. Quan vaig poder, vaig començar en escoles públiques. El primer any vaig passar per tres centres diferents, però hi ha gent que el primer any pot arribar a anar a deu o quinze escoles. Les substitucions poden ser des d’una baixa d’una setmana fins a poder acabar el curs. Ara mateix estic a l’Escola Bac de Roda, de Barcelona, fent plàstica, castellà, valors, tallers o reforços de català i de mates, entre altres matèries”.\n"L’atractiu més important d’aquesta feina era treballar amb material humà molt sensible"\nPedro Málaga - mestre jubilat\n“L’atractiu més important d’aquesta feina era treballar amb material humà molt sensible. Eren infants que començaven a caminar sols, sense els pares, i podies ajudar-los i conduir-los per un camí en la qual sempre descobreixen coses noves i van formant el seu món”, comenta Málaga. Badia hi diu la seva: “El que més m’agrada és que és un aprenentatge dia a dia. I a mi encara em queda molt per aprendre! És una feina vocacional i, sí, hi ha moltes hores darrere de cada dia, però és gratificant”.\nMOLTES FEINES EN UNA\n“Quan ets mestre de primària -assegura el Pedro- hi ha moments que tu representes l’autoritat. D’altres, l’amistat. En ocasions intentes ocupar l’espai de pare o la mare, o el de psicòleg, perquè has d’ajudar-los a superar episodis d’estrès i pors. I fins i tot diria que et converteixes en educador o treballador social, perquè quan apareixen problemes familiars que afecten l’alumne, has d’actuar”. ¿També ha sigut el cas de la Mariona? Ella, que fa classes a nens i nenes de 4t i de 5è, explica: “Al final, ets una persona multiocupada. Cada escola és un món, amb moltíssimes personetes amb les seves pròpies motxilles emocionals, i has de poder atendre’ls a totes! Donar classes significa estar pendent de tots els teus alumnes. Has d’escoltar i aprendre. Donar i rebre. I créixer”.\nJO T’ENSENYO I TU A MI\n“Sovint els alumnes em sorprenien amb els seus comentaris. Em deixaven descol·locat! Com que no tenen barreres en el pensament, són capaços de deixar anar un comentari que és una hipòtesi que tu no t’has plantejat”, recorda Málaga dels seus temps de professor. La Mariona afegeix: “Escoltar les converses o les opinions dels nens i les nenes és fascinant! Tenen moltíssimes coses a dir i pocs espais destinats a fer-ho”.\nPedro Málaga no vol acabar la xerrada sense donar abans un consell a la Mariona: “No et coneixia, Mariona, però després de parlar uns minuts amb tu sobre la nostra professió, de seguida he vist que tenies fusta de mestra. Durant un temps seguiràs sent la substituta, però no et desanimis. Tard o d’hora arribaràs a ser la tutora de la teva classe”.\nSi no fossin mestres, què haurien volgut ser? La Mariona, que és una de les membres del cor Cantabile, molt conegut perquè va participar en el concurs de TV3 Oh happy day!, confessa: “No m’ho he plantejat mai, la veritat. Suposo que alguna feina en què hi hagués contacte humà. No m’imagino tancada en un despatx o amb un ordinador hores i hores cada dia”. Per la seva banda, el Pedro, que té una aula (la d’informàtica) que porta el seu nom a l’Escola Nostra Llar de Sabadell -“on visc i on vaig acabar la meva vida professional”, explica-, s’hauria inclinat pel dret, la literatura o les tecnologies. “Acostumo a il·lusionar-me -diu- quan sento persones que saben transmetre el que saben. I em fa enveja no saber el que ells saben”.


Carta al Col·legi d’Enginyers Tècnics d’Obres Públiques – BLOG\nCarta al Col·legi d’Enginyers Tècnics d’Obres Públiques\nBenvolgut Sr. Xavier Font,\nEn nom de la Junta Directiva de Sobirania i Justícia, en nom de la presidenta de l’entitat, Isabel-Helena Martí i Castell, i en el meu propi, us manifesto una sincera consideració de suport en relació amb els darrers esdeveniments que han transcendit de la corporació que vostè presideix, el Col·legi d’Enginyers Tècnics d’Obres Públiques (CETOP).\nSobirania i Justícia és una associació que té l’objectiu de promoure la independència de Catalunya. Nogensmenys, el reclam d’una Catalunya sobirana va íntimament lligat a oferir els nostres mitjans a totes aquelles persones que, d’alguna manera, reben un tracte inic per part dels aparells de l’Estat espanyol.\nEls darrers dies hem estat coneixedors que, des del CETOP, dolguts i desdenyats pel seu infrafinançament tot i ser el col·legi que més diners genera de l’Estat, s’ha demanat als seus membres que deixin de pagar la quota al col·legi espanyol i paguin directament al col·legi català. En conseqüència, volem fer explícita la solidaritat amb la seva situació, així com la confluència amb la seva causa.\nDavant d’això, la Junta Directiva de Sobirania i Justícia també els vol congratular per l’actitud ferma i valenta que estan demostrant. És un orgull pel país veure com sectors d’arreu es mobilitzen per erigir una Catalunya més digna, atès que, al cap i a la fi, són les petites passes que es fan al dia a dia les que acabaran esdevenint decisives per aconseguir un escenari de sobirania, igualtat i justícia social.\nUs demano que feu extensiva aquesta felicitació als membres del vostre equip. Resto a la vostra disposició per a qualsevol acció conjunta en la que puguem col·laborar.\nDavid Pla, estudiant del Màster de Formació del Professorat d’Eso i Batxillerat a la UB, i membre de la Junta directiva de Sobirania i Justícia.\nPublicat el 20/04/2015 08/06/2015 Autor Isabel-Helena MartíCategories llengua i culturaEtiquetes catalunya, cetop, igualtat, independència, infrafinançament, justícia social, sobirania, sobirania i justícia


Dubtes de funambulista: de maig 2012\nTal dia com avui d’ara fa dos-cents anys, el flamant nou ministre d’Hisenda del Regne Unit rebia una carta d’un tal Ned Ludd, en la que gentil-ment era amenaçat de patir la mateixa sort que el seu pre-decessor Spencer Perceval, que va morir assassinat. (La podeu consultar aquí: http://ludditebicentenary.blogspot.co.uk/)\nNed Ludd era el suposat líder d’un grup d’exaltats que es van dedicar a destruir i després cremar els telers a vapor i fàbriques entre el 1811 i el 1813. El tal Ned Ludd, se suposava que era el primer d’aquells treballadors del sector tèxtil que es va afartar de les noves teixidores i les va destrossar, passant a comandar una mena d’homes feliços que, casualment, també s’amagarien als boscos de Sherwood. Va tenir un important exèrcit al darrera, fins que s'adonaren que no era més que un invent dels agitadors per desviar l'atenció de les autoritats aprofitant-se de la mitologia més propera. Els ludites vitorejaven al rei Ludd deprés de cremar una fàbrica o firmaven amb el seu nom amenaces o reivindicacions.\nNo trec el tema dels ludites simplement pel fet de que es compleixin dos-cents anys dels aldarulls que van ocasionar, sinó perquè crec que va ser un fenomen que guarda força similituds amb coses que estan passant ara.\nPer als seus enemics, els luddites eren uns esvalotadors que s’oposaven al progrés i ala civilització, que no entenien els beneficis de la tecnologia i de la creació de riquesa. Però el cert és que eren, en la seva majoria artesans que van reaccionar de forma violenta per la pèrdua d’uns drets que s’havien guanyat al llarg de segles d’organització gremial. Tot això no recorda les protestes del passat 29 de març?\nEls ludites no van ser els primers en destrossar fàbriques. Feia anys que la gent expressava el seu malestar de forma violenta per la industria- lització desbocada. Les grans fàbriques apareixien com bolets i acabaven amb el petits tallers produint més quantitat de teixit, de menys quali-tat però a un cost menor. Tot això en un moment de greu crisi econòmica a causa de la llarga guerra amb França, que estava lluny encara de mostrar símptomes d'acabar. La nit del 12 d’abril de 1811, tot aquell malestar es va deixar anar contra una setantena de fàbriques. Però feia temps que la gent s’oposava als canvis socials que la nova industrialització estava provocant i que predeia un futur de condicions de treball i de vida indignes. Era un moviment sense líders que volia canviar el rumb que estava prenent la Revolució Industrial. Tot això recorda com el mo-viment 15-M, en una situació de crisi econòmica i política aguda com l’actual, va fer seus molts dels postulats dels moviments anti-globalització o altermundistes que, abans de la crisi, ja s’oposaven a la globalitzat i les seves conseqüències.\nEls ludites, no tenien objectius polítics concrets, s’oposaven al progrés per les seves conseqüències, a la pobresa i a la opressió que resultava de la industrialització. Mentre alguns debatien aquestes qüestions de forma oberta i civilitzada, altres mostraven la seva indignació amb violència contra les màquines que simbolitzaven les noves formes d’opressió. La reacció de l’autoritat, que va fer costat als amos de les fàbriques, va ser brutal: es van promulgar el Malicious Damage Act i el Frame Breaking Act, reglaments coneguts com The Bloody Code, i que decretaven la condemna a mort per a tot aquell que maltractés una màquina. Crec que acusar de terrorisme a un jove per portar caputxa i cremar un conte- nidor s’acosta una mica a aquella desmesura dels legisladors britànics.\nLes noves lleis i les execucions públiques conseqüents, van sorgir efectes ràpids. Durant el 1813 van ser penjats 18 ludites, i a partir d'aleshores va ser molt difícil seguir-los el rastre, tot i que se'ls situa entre els principals instigadors de les revolucions lliberals que van recórrer Europa al llarg del segle XIX. , van evolucionar envers les primeres organitzacions sindicals i segueixen vius en l'imaginari llibertari, com a símbols de la lluita contra l'opressió. Els nostres legisladors actuals haurien de prendre nota: la criminalització de les protestes pot portar a que els empre- sonats es converteixin en símbols i en inspiració, com els ludites van servir d'inspiració a romàntics anglesos com Lord Byron.\nMentre el sistema va mostrant cada vegada més fins on arriba la seva podridura, mentre es segueixin protegint i fins i tot premiant als verita- bles culpables de la crisi alhora que es colpeja i empresona a les víctimes, als que es queden sense esperança d’un futur digne, mentre això segueixi així, hi haurà raons per la protesta airada. Mi jugo un pèsol a que els ludites es posaran de moda, i el també el vers de Lord Byron\n“Down with all the kings but King Ludd”.\nPublicat per Israel Esteve a dimecres, de maig 23, 2012\nPRESENTACIÓ DEL FUNAMBULISTA\nÉs un blog que neix en temps de crisi. Uns temps en els que domina el discurs de que no hi ha alternatives. Però fins i tot el funambulista que no veu el final de la corda té alternatives. Si no sap si girar cua o seguir endavant, sempre queda l'opció d'asseure's i reflexionar cap a on farà el següent pas. El discurs de la manca d'alternatives és un atac, un de tants, al pensament crític.\nPublicat per Israel Esteve a diumenge, de maig 13, 2012


El Mal i el compromís cínic en la intempèrie - Valors\nAlbert Botta| 01/10/2020 13/09/2020 |Opinió|\nLa Filosofia fa preguntes últimes. Té una atracció com de vertigen, perquè ens aboca a l’abisme que hi ha sota la quotidiana tranquil·litat d’anar tirant. Filosofar no lliga amb veritats patentades. Les receptes i seguretats estan en ideologies i religions (i pseudociències). Els cínics grecs són crítics amb les convencions i s’estimen més la intempèrie intel·lectual i social que no pas a ells mateixos. Cínic ve de gos, kynós, i s’hi assimilen per a denunciar els fums d’excel·lència que s’autoconcedien a Grècia. El sentit de cínic va degenerar fins a la connotació negativa actual. Amb el Mal podem ser cínics en els dos sentits, l’honest i el cara dura.\nSom bons o dolents per naturalesa? L’humà neix o es fa? Segons Aristòtil som socials per naturalesa. Hobbes fa seu el clàssic de l’humà com a llop per a l’humà. Rousseau postula la bondat innata i una societat corruptora, però l’ideal del bon salvatge és quimèric: els comptats casos d’infants salvatgins mostren que mai no es pot créixer sense contacte social.\nPerò ja socialitzats i humanitzats, podem optar per no-optar, per no-decidir per compte propi, per obeir sense ni pensar i amb tota legalitat i cinisme. Sartre enuncia la condemna a ser lliures per a decidir. Des d’un compromís cristià (i cinisme en sentit original), Lluís Duch remarca l’ambigüitat humana, a cavall entre la possibilitat del Bé i del Mal. Optar per comprometre’s i reconèixer l’altre, o fer-se l’indiferent i “passar”. O deshumanitzar els altres.\nEl cinisme modern es fa l’orni; és la simplicitat, la banalitat del Mal, descrita per Arendt en el judici d’Eichmann. El Mal és fer cara de burro, acceptar el marc mental preparat pel poder i instal·lar-nos en la indiferència. O entretenir-nos i refusar el pensar per compte propi, com diu Agnes Heller.\nUn exemple: podem visualitzar les càrregues policials sense veu i jutjar-les críticament, o legitimar-les escoltant i fent propi un discurs oficial aliè.\n←“I si aspiréssim a la imperfecció?”, aquest octubre a Valors\n→El país barroc a l’Eixample


Carrusel de l'extrema dreta, la vanitat i la inoperància | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\n25 d'Octubre de 2013, per Jordi Escoda i Vilà\nAls darrers mesos han aparegut descaradament grups d'extrema dreta en exposicions al públic de material nazi i feixista (com al poble madrileny de Quijorna). També nostàlgics de la dictadura que han perdurat sempre. Al País Valencià diferents grups de Nuevas Generacions, amb la bandera anticonstitucional. La delegada del Govern central Llanos de Luna honorant la División Azul, o sigui, la Falange.\nI també diverses declaracions anticatalanes d'un gruix terrible. De Mayor Oreja a Intereconomía, del ministre franquista Utera Molina (sogre del ministre del PP, Ruíz Gallardón); d'Ybarra, Monago, president d'Extremadura; les amenaces d'Esperanza Aguirre; l'ex-ministre del PSOE Corcuera, el regidor de Lleida del PP Pintó, l'alcalde Belloch del PSOE; i el portaveu del govern del PP Rafael Hernando traspassant el milió de morts de la Guerra Civil espanyola a la República legalment votada i constituïda.\nL'extrema dreta va fer l'epopeia destructora a la llibreria Blanquera l'11 de Setembre i també els trepitjadors de la bandera catalana. Actes "benèfics i representatius" ens van visitar a Barcelona el dia 12.\nPodria continuar, però vull remarcar amenaces, insults, violència, odis continguts durant anys, plantejant operacions bèl·liques, enviaments de forces… Però, encara hi ha més testimonis sortint de nou.\nLa inoperància del senyor Rajoy, la incompetència del seu govern tolerant i donant suport a aquesta atmòsfera contra els catalans. Què hem fet els catalans? Dir PROU i fer costat al president, que lluita contra l'ofec econòmic, l'atac constant fent lleis per fer desaparèixer els nostres senyals d'identitat.\nUn ràpid comentari al 12 d'octubre, la 'gran' manifestació antiindependentista a Barcelona. La discussió de xifres és habitual, passa sempre, Molta preparació mediàtica, autobusos foranis. SEMIFRACÀS. Volen repetir el dia de la Constitució al desembre. Tres dies de festa seguits. Reflexionin organitzadors. Un tema nou que és vell.\nQuin paper faran avui el PSC i Unió Democràtica, en aquests moments tan difícils de la política catalana?\nAmb la seva actitud, Pere Navarro podria haver anat a la concentració del 12 d'octubre; es tractava d'unionistes sucursalistes. Va dir que, si el President defensava anar cap a la Independència, motivaria que ell es posés al davant en contra del president Artur Mas, d'una manera quasi agressiva.\nI el que menys entenc és l'actitud del senyor Duran i Lleida llançant torpedes verbals a la línia de flotació de la política del Molt Honorable president de la Generalitat.\nPorto militant quasi quaranta anys a Convergència Democràtica de Catalunya. Sóc independentista des dels 15 anys i vaig tenir la confiança del Molt Honoraable senyor Jordi Pujol, expresident de la Generalitat. Sempre he considerat que Espanya ens ha tractat com un poble vençut.\nSenyor Duran: vagi allà on vulgui, a la tercera o a la quarta via o més enllà, podia haver anat també perfectament a la manifestació del 12 d'octubre. No li han de demanar permís per publicar els deutes que els mals pagadors deuen al govern del nostre país; vostè ha demanat permís cada vegada que ens ha tirat un torpede a la política del nostre president?\nLa resposta és òbvia: NO.\nCDC s'ha de preparar, té prou gent preparada, amb formació per anar sols.\nJordi Escoda Vilà és antic diputat del Parlament de Catalunya i exsenador a Espanya de CDC.\n5El panorama de les vies\nflavià 29 d'Octubre de 2013\nSon tots els cadells dels que van quedar orfes al morir el franco\nCANICLOSO 27 d'Octubre de 2013\nI vosté que féia...!!!!\nSr. Escoda: A Catalunya, existeix una porto-democràcia que preserva l'únic oasi de debò, es diu independència...!!! Amb això ho arreglen tot, bé, gairebé tot. Però no diuen la veritat, i la veritat és dura per tot el que comporta, perquè separar indica: “crear enemistat i discòrdia entre dues o més persones, entitats, etc.; i amb les paraules d'independentisme va aconseguir dividir-nos”. Aquesta divisió al•ludida representa el repartiment de tots els béns que han de ser repartits entre dos: Catalunya i la resta d'Espanya, i entre mitj l'Europa de molts, que cada vegada les seves lleis són les nostres lleis, aquest fet és el que hem d'aclarir en tota la seva dimensió. Per això demanem als nostres polítics que s'aclareixin, que no esmenten, doncs menteixen mes que parlen, i que ens gestionin els nostres diners públics, que no robin, que siguin responsables, la responsabilitat comporta la transparència. Democràcia lliure i participativa, i amb això necessitem urgentment una regeneració de la classe política com les ganes de menjar i treballar, que la classe obrera demana i necessita...! Solament els demano que mirin en les millores aconseguides als països Bàltics, i els Balcànics (antiga Iugoslàvia), independents tots ells, però... viuen millor que abans amb el seu independentisme?\nLa llibertat ha de ser respectada per tots i per a tots per igual. La casta independentista catalana està convertint Catalunya en una dictadura pura i dura. Ja és hora de començar a denunciar sense por! Qui no segueixi les consignes independentistes no és bon català. Quants milers de milions d'euros han rebut aquestes cadenes... masistas per servir al déu independentisme, inclòs les associacions nacionalistes-independentistes? I amb els aturats a Catalunya què fem? No hi ha diners...? Entre aquestes cadenes tenim a: Tv3, i la resta de catalanes pagades i subvencionades per CiU i el Sr. Mes, amb el suport d'ERC. No veuen (o no volen saber) les oneroses subvencions públiques de les organitzacions que mobilitzen a la població darrere de la independència, o la desmesurada cobertura mediàtica de les representants de la ANC i d'Òmnium, Carme Forcadell ha estat entrevistada en Tv3 12 vegades solament durant el 2013, i Muriel Casals 17…(i aquí no conte ni declaracions, tertúlies, ni Catalunya Radio, RAC1, etc.), aquesta és la suposada neutralitat i espontaneïtat del moviment cívic independentista?…El millor de totes aquestes subvencions és que les paguem tots els que vivim a Catalunya i solament informen per als radicals, això també passa com la: Gallega, Basca, Balears, etc.\nSr. Escoda: Pensi bé els sues escrit...???


110 “Tomorrow Never Knows” – Mr Cansongs\nBrian Wilson, Hawthorne, Jai Uttal, John Lennon, Liverpool, Melody Maker, Michael Occhipinti, Pet Sounds, pop, Revolver, Rockdelux, Rolling Stone, Sgt.Pepper's, The Beach Boys, The Beatles, Tomorrow Never Knows, Tony Asher\n4 respostes a “110 “Tomorrow Never Knows””\nNovembre 3, 2014 a les 5:24 pm\nEls Beatles for ever… Quan em considerava un cosínet seu, tenia aquest disc. De les tres versions, m’agraden l’original i la segona. Aquesta era l’úitima cançó. Pot ser la va escriure el Lennon, però feia una forta olor de George.\nNovembre 3, 2014 a les 8:18 pm\nSí. A tot arreu figura el John Lennon com autor del tema. Segurament l’estructura, la línia melòdica i lletra siguin seves. La peça però la veig com una mena de resum del disc i alhora anticipa el que vindrà. Innovacions tècniques d’enregistrament. Bases pregravades. Cintes magnetofòniques rebobinant amb la velocitat alterada, loops, sorolls i textures sonores. Sons de sitar (aquí el George hi va ficar mà segur…) Un experiment sonor que donava per a que tothom hi fiqués cullerada.\nUns visionaris, vaja…\nNovembre 23, 2014 a les 5:15 pm\nDesprés d’unes llargues vacances torno al “treball” i em trobo amb aquesta pregunta !!!!!!!! Beatles o Beach Boys…\nCom diu el mestre Cercós… aquesta pregunta no es pot contestar… i menys per profans com jo…\nAra bé, que m’agrada a mi… personalment com ja s’ha dit… els Beach Boys tenen aires californians… sol, platges, surf, noies, sons melòdics… és un so pastós, engantxós, que t’atrapa en un balsam ensucrat que finalment empalaga…\nQuan als Beatles… no deixa de recordar-me aquest moment més Pop amb arrels Warholianes i scodèliques en expressions de sons i colors… no cal que digui que a mi, sempre m’ha atret aquesta música que es crea a l’antiga Anglaterra… la trobo més trencadora i inspirada que la californiana… de fet, em declaro un seguidor de les músiques dels grups anglesos… sobretot dels pop-fanky-electrònica dels anys 70-80 del segle XX… amb una parada obligatoria al grup CHIC en lletres majuscules.\nNovembre 23, 2014 a les 7:37 pm\nFeia dies que no voltaves per aquí. Benvingut un altre cop. De fet sempre hi ets present, ja sigui en cos o en esperit. Ja m’ho semblava a mi que erets més de Beatles. La teva pell curtida sota les boires i el rigors de la Vall del Corb, tolera millor el fred hivern de Liverpool que no pas la calor i el sol de les platges de Califòrnia. A més la sorra es fot per tot arreu…\nSeguim discernint i raonant sobre els dilemes de la humanitat.


DOROTHY WANG BIO, ASSUMPTE, EN RELACIÓ, PATRIMONI NET, ÈTNIA, EDAT, NACIONALITAT, ALÇADA, ESTRELLA DE LA REALITAT - BIOGRAFIA\n(Estrella de la realitat)\nFets deDorothy Wang\n27 de gener , 1988\nMixt (taiwanès, xinès-americà)\nTinc tantes facetes per a mi.\nLa meva sang probablement seria brillant. Gairebé com el comercial de Capri Sun. O Alex Mack quan es fon. Però com en un color rosa.\nNo va ser fins que es va imprimir a Forbes que vaig saber quants diners teníem.\nEstadístiques de relació deDorothy Wang\nQuè és l'estat civil de Dorothy Wang? (solter, casat, en relació o divorci):\nTé alguna relació de parella Dorothy Wang?:\nÉs lesbiana Dorothy Wang?:\nDorothy Wang té una relació. Té una aventura amb ella John Mayer . És un cantant i compositor anglès. Es van veure junts el 27 de gener de 2018, durant el seu 30è aniversari, on portava un bonic vestit de plata i un gran anell de diamant gros al dit anular. Suposadament, el mateix John li regala l’anell.\nAnteriorment, va tenir una aventura amb Sam Saadun el 2017.\nQui és Dorothy Wang?\nDorothy Wang és una dissenyadora, empresària i estrella de la realitat nord-americana. Va ser protagonitzada per Rich Kids de Beverly Hills . També va tenir fama de guanyar 50.000 seguidors durant la nit al seu compte d’Instagram.\nDorothy Wang: Fets del naixement, família i infància\nWang va néixer el 27 de gener de 1988 a Beverly Hills, Califòrnia, Estats Units. La seva ètnia és mixta (taiwanesa, xinès-americana) i la seva nacionalitat és americana. La seva mare es diu Vivine Wang i el seu pare es diu Roger Wang.\namb qui està casat Clinton Kelly\nEl seu pare és empresari i multimilionari, mentre que la seva mare és fundadora del Golden Eagle International Group a Nanjing. Té una germana que es diu Janice. La seva germana és investigadora del MIT Media Lab. No té cap germà.\nDurant la seva infància, va viatjar per tota la Xina. Quan tenia 12 anys, es va convertir en l'ambaixadora de bona voluntat de la Lliga benèfica de Nanjing. Es va convertir en l'ambaixadora més jove de la història. Així, la seva infància va ser extravagant.\nDorothy Wang: història de l’educació\nParlant dels antecedents educatius de Dorothy, va assistir a l'escola preparatòria de Harvard. Més tard es va graduar a la Universitat del Sud de Califòrnia i es va especialitzar en Comunicacions.\nDorothy Wang: Primera vida professional i carrera professional\nWang va néixer amb una cullera de plata, els seus pares sempre hi eren donant-li suport. Al principi, volia fer el seu propi negoci i va començar la seva pròpia línia de joies. Juntament amb això, va estar activa a les xarxes socials i es va convertir en el primer noi ric d’Insta-famós.\nDorothy va ser la que va fabricar collarets d’etiquetes com #rich, #fabuluxe i #nofilter. Va fer la seva marca i promocions a través de les xarxes socials. És molt bona a l’hora de gestionar-la.\nVa ser escollida al reality xou, Rich Kids de Beverly Hills després de tenir més d’un milió de seguidors a les seves xarxes socials, s’encarregaven d’Instagram.\namb qui està casat Nancy Travis\nAltres reality shows en què va aparèixer és Sra. Eastwood & Company amb Dina Eastwood .\nDorothy Wang: Salari i Networth\nEs calcula que el patrimoni net de Dorothy és de 10 milions de dòlars i es desconeix el seu salari. Té les bosses de mà que valen més d’un milió. No ha de pagar cap lloguer.\nDorothy Wang: Rumors i controvèrsia\nEs rumoreava que tenia una aventura amb la famosa estrella del pop, cantautora, John Mayer . Tot i això, quan li van preguntar sobre aquest tema, no ho va aclarir.\nDorothy Wang: Mesura corporal\nWang té una alçada de 5 peus 4 polzades i es desconeix el seu pes. El seu color de cabell i color d’ulls són de color marró fosc. Es desconeixen la mida de les sabates, la mida del vestit, etc.\nÉs activa a les xarxes socials. Utilitza Facebook, Twitter i Instagram. Té més de 194,7 k seguidors de Facebook, més de 107 k seguidors de Twitter i més d’un milió de seguidors d’Instagram.\namb qui està casat Tony Stewart\non viu ara Angela Bassett\namb qui està casat juliol iglesias\nalexandra daddario i logan lerman diferència d’edat\nquina altura té el dreamma walker


Bona gastronomia al Priorat durant la Setmana Santa - Priorat Enoturisme\nJa tenim aquí la Setmana Santa i, a més d’organitzar l’escapada, segur que us agrada també planificar on dinareu i què. Si us apropeu al Priorat, serà inevitable gaudir de la bona gastronomia amb productes de proximitat. Coneixeu els nostres restaurants socis? Avui us portem una petita representació del que podreu trobar durant aquests dies.\nConeixeu el Restaurant Hotel-Hostal Sport? Ofereixen cuina de mercat amb productes de la comarca. Disposen d’una àmplia carta de plats i vins perquè els gaudiu intensament. El Priorat és una terra de vins, però també de productes gastronòmics de gran qualitat que fan de la gastronomia un autèntic plaer per als paladars més exigents.\nL’equip de cuina del restaurant està en contínua formació, amb l’assessorament constant del reconegut cuiner Pablo Castillo, que ha treballat en restaurants com el Bulli i el restaurant Gaig! Si voleu descobrir els seus clàssics, la carta, el menú de cuina catalana, les tapes, les torrades, els plats dels esmorzars de forquilla i els vins del restaurant Hotel-Hostal Sport, us animem a apropar-vos aquesta Setmana Santa!\nRESTAURANT HOTEL-HOSTAL SPORT\nLa segona opció que us proposem és el Restaurant Brichs, situat a Falset. Podreu gaudir d’una cuina de base tradicional oberta a l’experimentació. És un espai únic que us encantarà, ja que disposa d’una terrassa per degustar de l’àpat a l’aire lliure, i també d’una sala lluminosa i tranquil·la. Les seves vistes us permetran veure Falset, emmarcat per la Serra del Montsant.\nÉs un restaurant que, sens dubte, manté un compromís amb l’excel·lència. A la carta hi trobareu entrants com croquetes de gallina, patates braves, tàrtar de tonyina o carpaccio de llagostins de La Ràpita, entre d’altres. A més, hi ha menú d’arròs o menú degustació, que no us deixaran indiferents. Durant aquesta Setmana Santa mantenen obert des de dimecres 13 d’abril fins al diumenge 17 al migdia.\nSeguim a Falset, amb el Restaurant El Cairat, amb una trajectòria de més de 30 anys! Aposten per la feina ben feta i posaran a la vostra disposició el millor servei. Disposen d’una extensa carta de vins i plats, elaborats artesanalment, des del pa fins als pastissos o als gelats.\nReinterpreten plats antics, treballen els olis aromatitzant-los, fan salses o reduccions amb vi i utilitzen fruits secs, mel o embotits, sempre intentant que tot producte sigui de la pròpia comarca o de ben a prop.\nA més de personalitzar el menjar al vostre gust, disposen d’informació turística de la comarca i poden concertar visites directament a determinats cellers. Aquest restaurant respon als valors del paisatge, de la gent i de la gastronomia i productes de proximitat. No us el podeu perdre! Us esperen de dimarts a diumenge! Recordeu, fan sopars amb reserva prèvia.\nPodeu consultar tota la informació sobre els nostres restaurants aquí. Aquesta Setmana Santa, us esperem al Priorat!


Uns lladres s'enduen 40.000€ del Wine Palace de Lloret de Mar - RÀDIO MARINA 100.3 | RÀDIO MARINA, sempre al teu costat\nUns lladres s’enduen 40.000€ del Wine Palace de Lloret de Mar\nEl robatori va tenir lloc de matinada. Aprofitant la foscor de la nit, els delinqüents van fer palanca a la porta de l’establiment i, un cop a dins, van dedicar-se a remenar les caixes registradores, els vestidors del personal i les oficines. Va ser precisament en un dels despatxos on van localitzar la caixa forta, que contenia els diners de la recaptació. Tot i que el Wine Palace disposa d’alarma, no se sap per què no es va activar. Els Mossos d’Esquadra han obert una investigació i treballen per intentar localitzar els lladres.\nEl robatori al Wine Palace de Lloret de Mar va tenir lloc aquest dilluns a la matinada. L’establiment ven vins, licors i refrescos. Forma part d’una cadena que té unes 25 botigues més repartides arreu de Catalunya.\nEl Wine Palace de Lloret està situat just a l’entrada del municipi venint per la C-63. És a dir, a tocar d’una carretera que va facilitar la fugida als lladres. Els delinqüents van actuar de matinada. Primer, van fer palanca per obrir les portes de l’establiment. I un cop a dins, van anar directament a buscar diners. Van regirar les caixes registradores, els vestidors i les oficines.\nEn un dels despatxos, els lladres van localitzar la caixa forta de l’establiment. La van rebentar amb l’ajuda d’un trepant i d’una serra radial i es van emportar els diners de la recaptació. En total, cap a 40.000 euros.\nEls treballadors del Wine Palace es van adonar del robatori l’endemà al matí, quan van anar a la feina. Van alertar la Policia Local de Lloret de Mar i els Mossos d’Esquadra, que s’han fet càrrec de la investigació i treballen per intentar localitzar els delinqüents. Tot i que el Wine Palace no disposa de càmeres de seguretat, sí que té alarma (però no se sap per què, aquella nit no va activar-se quan van entrar els lladres).\nEl robatori a la botiga Wine Palace de Lloret ha tingut lloc pocs dies després que uns altres delinqüents entressin a la urbanització de luxe PGA Resort de Caldes de Malavella (Selva). Aquí, els lladres van burlar la seguretat privada que té el complex, van entrar a quatre cases i van endur-se’n un botí de més de 260.000 euros en diners i joies.\nA tres de les cases, per entrar-hi, els delinqüents van forçar alguna obertura. Però a la quarta, van aprofitar que els propietaris s’havien deixar les finestres obertes i que s’estaven banyant a la piscina per esmunyir-se cap a dins. En total, els lladres van robar tres caixes fortes que estaven encastades –amb tot el que hi havia a dins- i van arreplegar joies (com ara rellotges i anells d’or) a més de diners en efectiu.


Rosa Renom, actriu\n[Publicada a l'Avui DDD, 1999, amb reportatge gràfic de Robert Ramos]\n[Feta al Teatre Principal de Barcelona]\n"La petita venjança és més mesquina"\nRosa, rosam, rosae. Maria Rosa fa la pell cada nit al seu fantasma. És de Sabadell i sembla que no hi sigui. Quan la veus amb arma blanca, entens per què el 'culebrón' és més vell que l'anar a peu. O que l'anar en carro, com el del Principal.\n¿Un bon vi 'Novell' de 'Nissaga de Poder' o una bona collita de Rosa 'Novell' dalt del carro de Guimerà?\nM'agraden més les carreteres llargues, i els carros també.\n¿On tracten millor les treballadores, a la carretera del Principal o a les caves de TV3?\nEl teatre sempre és més de casa. Com més gran és l'empresa, més difícil es fan les relacions amb els patrons, per anomenar-los d'alguna manera.\n¿A l'escenari molt bé, però, a la vida, també carro, carretera i manta?\nSí, sí, sempre a l'aventura.\n¿La professió teatral està prou preparada per quan el carro se'n va pel pedregar?\nNo, n'estem aprenent i hi ha ganes de millorar, ni que sigui anant per tarteres.\n¿Hi ha moments com l'actual que el carro corre perill d'anar-se'n cingle avall?\nSí, podria ser, però hi ha la necessitat de parlar de tot i d'arreglar-ho. La situació és nova, ja no és la botigueta. El teatre comença a ser una multinacional.\n¿Una bona roulotte de caravanning per donar la volta al món o el carro mòbil de 'Maria Rosa' per donar la volta al teatre?\nFer una una volta al teatre és fer la volta al món i a tots els mons possibles.\n¿Calia obrir el Principal per convertir-lo en un escorxador al viu cada nit?\nCalia, calia. És un teatre que té molt bona ona. I com més se n'obrin, ni que sigui per fer-hi d'escorxador o per fer-hi paradisos artificials, sempre són benvinguts.\n¿Matar cada nit un home damunt la taula de cuina, no crea complex de culpabilitat?\nÉs un matar simbòlic. Tots podem matar molts fantasmes cada dia. És passar a un altre estadi. Un mata el passat, un altre mata el temps. Maria Rosa fa ratlla i creu.\n¿Hi ha dret a apunyalar un enamorat enfollit de 'Maria Rosa' i en canvi deixar fer un Antònio mans llargues al supermercat de 'Poble Nou'?\nNo, no hi ha dret. Les petites venjances quotidianes a vegades són més mesquines. Les tragèdies no són mesquines. El conflicte petit fa més mal, segons com.\n¿Les dones de final de segle XIX eren més fidels que les de finals de segle XX?\nSuposo que sí, que estava tot articulat d'una altra manera aleshores. Vistes, des de fora, semblen més fidels, com si les relacions duressin més.\n¿Tu sí que deus saber què li passa a Maria Rosa després d'espellar en Marçal? ¿No hi ha la justícia darrera el teló?\nPenso que l'important és que Maria Rosa ha fet la seva justícia. Que es mori allà mateix, que la portin a Ceuta o no, és igual. Maria Rosa tanca el seu cercle.\n¿Àngel Guimerà era un feminista il.luminat, cent anys enrera?\nEm sembla que era un home de teatre que intentava aprofundir en l'ànima humana i en la femenina, especialment. Més que feminista, penso que estimava la dona. Feminista, a vegades, és una definició que queda curta.\n¿I per què escriu una 'Maria Rosa' amb tot d'homes a l'escenari i només un parell de dones, a tot estirar?\nPerquè amb les dues ho explica gairebé tot. Maria Rosa i Tomasa són com les dues cares d'una mateixa moneda. I en canvi cal explicar l'ambient social, també.\n¿Serafí Pitarra, davant del Principal, al capdavall de la Rambla, no deu tenir enveja d'Àngel Guimerà, avorrit com una ostra, al costat del Pi, escoltant jazz?\nConec poc en Pitarra. L'home veu des de la Rambla com la gent passa amunt i avall, com si esperés el seu moment... Bé, potser ja li arribarà, també.\n¿Si les estàtues dels dramaturgs parlessin, què et sembla que dirien del teu paper de 'Maria Rosa' cent anys després?\nGuimerà em sembla que estaria content de veure com fem 'Maria Rosa'. La directora Rosa Novell ha intentat fer una feina molt honesta que és seguir molt el fil de l'obra sense anar a buscar tres peus al gat. Fer una obra que ens agradava com era i deixar que llisqui.\n¿El 'Temps' aconsegueix fer oblidar els 'Conway'?\nNo. És impossible d'oblidar aquells Conway.\n¿Què en penses de l'actriu Rosa Renom?\nL'observo i, bé... va fent. Diria que avança, que busca. Hi ha feina a fer. Sobretot, quan hi ha bones obres i bons papers, s'avança molt. Però queda molt de camí. Encara que, la carretera, com a 'Maria Rosa', sigui llarga, saps?\nDemà passat... No, no és demà passat... És aquí mateix. ¿Què voldria ser? Més lúcida. Veure-hi més clar. Entendre-ho tot millor. Tinc la idea de la lucidesa perquè no em fereixin tant les coses que et fan mal i, alhora, per ajudar i per eixamplar i per tirar recte cap al bon camí. Voldria eixamplar els límits. Que tot fos més clar i serè i no tan mesquí.