Timbuctu - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Timbuktu)\n16° 46′ 24″ N, 2° 59′ 58″ O / 16.773333055556°N,2.9994438888889°O / 16.773333055556; -2.9994438888889\nRegió regió de Tombouctou\n14.789 ha (147,89 km2)\nMesquita de Djingareyber\n1990 – 2005 llista del Patrimoni de la Humanitat en perill\nTimbuctu o Timbuctú  (Timbuktu o Tin-Buktu en tamasheq; Tombouctou en francès transcrit Tombuctú) és una ciutat propera al riu Níger, a la regió homònima de Mali. La ciutat també és anomenada la ciutat dels 333 sants i la perla del desert.\nLa ciutat acull la prestigiosa madrassa de Sankore i altres madrasses. Durant els segles XV i XVI, fou un centre intel·lectual i espiritual de primera magnitud i principal difusora de l'islam per la resta de l'Àfrica. Hi destaquen les tres grans mesquites: Djingareyber, Sankore i Sidi Yahya, mostra d'un passat gloriós.\nLa ciutat va construir la seva prosperitat al voltant dels intercanvis comercials entre la zona sudanesa del Sahel i el Magrib, i és la porta d'entrada al Sàhara. Va tenir el seu punt àlgid durant el segle xvi, però la seva riquesa va començar a declinar quan els europeus van obrir la via marítima per al comerç entre l'Àfrica del Nord i l'Àfrica negra.\nLa ciutat és habitada per diferents ètnies: songhais, tuaregs, fulanis, i mandinkas.\nSegons alguns etimòlegs, el nom de Timbuctu ve de Tim, que en llengua berber vol dir "el lloc de", mentre que Boctu seria el nom d'una antiga reina local. Per tant, Timbuctu voldria dir 'El lloc de Boctu'. D'altres diuen que Boctu era la "dona del gran melic" (Lieu ou place de la vielle femme au gros nombril), i que aquesta s'ocupava de guardar el pou i les pertinences dels fundadors de la ciutat.\n1.1 Arribada dels francesos\n1.2 Conquesta francesa\n1.3 Mort del tinent coronel Bonnier i de la gent de la seva columna a Dongoï\n1.4 Columna Joffre\n2 Bashes marroquins i els successors fins a l'ocupació francesa\n3 Cultura i monuments\n4 Els manuscrits de Timbuctu\nTimbuctu fou fundada al voltant de l'any 1100, durant la dinastia Malinka. Però, durant més de dos segles, fou poc important, car no és esmentada per cap font musulmana fins a Ibn Battuta, que diu que estava habitada pels masufes, però aquests van emigrar cap a l'est progressivament. Durant el segle XIV, sota el domini de l'Imperi de Mali i l'emperador Kuta Mussa (mansa Musa I) va adquirir notorietat. La culminació del regnat de Musa fou el seu famós pelegrinatge a la Meca, que començà el 1324 i acabà amb el seu retorn el 1326. Musa era tan generós que feia córrer els diners i va haver de treure un préstec per poder permetre's el viatge de retorn a casa. L'hajj (peregrinació) de Musa, i especialment el seu or, va cridar l'atenció dels mons islàmic i cristià. Consegüentment, el nom de Mali i Tombuctú va aparèixer als mapamundis de segle xiv. Tombuctú o Timbuctú fou visitada pel rei al seu retorn, acompanyat del poeta i arquitecte andalusí (de Granada) Abu Ishaq Ibrahim as-Sahilí (o es-Sahelí), conegut com al-Tuwaydjin, a qui havia conegut a la Meca. Mansa Musa va portar l'arquitecte a Mali per embellir algunes de les ciutats i algunes mesquites foren construïdes a Gao i Tombuctú junt amb palaus impressionants. As-Sahilí li va construir per al mansa un palau amb una complexa decoració i una cúpula que es creu que fou la primera de la seva classe al país, i a Tombuctú es van construir l'actual muralla i la mesquita de Djingareyber.\nEn declinar el poder de Mali al final del segle xiv, la ciutat va caure en mans, el 1433 o 1434, dels tuaregs Maghsharan, que van establir-hi un governador sanhadja; però, el 1468, foren expulsats pels songhais. La seva màxima esplendor va arribar llavors, durant el segle XV, sota l'Imperi Songhai. Durant el regnat de Sunni Ali Ber, la ciutat arribà a acollir més de 25.000 estudiants a la madrassa de Sankore i més de 100.000 habitants, repartits per barriades segons l'ètnia. Els ulemes sanhadja van fugir a Walata i els ulemes no sanhadges van veure limitada la seva activitat. Sota l'Askia Muhàmmad ibn Abi Bakr al-Hajj i els seus successors, Timbuctú va mantenir la prosperitat i el creixement; els seus ulemes eren respectats i rebien de vegades favors dels sobirans que residien a Gao.\nEl 1591, tropes enviades pel soldà del Marroc Àhmad al-Mansur van conquerir la ciutat i altres poblacions de la zona. La major part dels soldats es van quedar a la ciutat i es van fusionar amb la població local. Timbuctú fou la capital del domini africà dels marroquins i els seus governants tenien el títol de basha, que era equivalent a governador militar. El domini marroquí va durar-hi gairebé cent anys, encara que a partir del 1608 fou nominal. Els ulemes locals van patir altra vegada sota els ocupants. Alguns membres de la família local dirigent dels Masufa Akit, generalment cadis de la vila sota els askyes, foren enviats en exili a Marràqueix; d'altres en van marxar voluntàriament. Timbuctú va entrar en declivi econòmic i cultural. Al llarg del segle XVII, els bashes van esdevenir de facto independents del Marroc, governant un estat entre Djenne (Jenne) i Bamba (prop de Gao); des del 1670, ja no hi va haver relació amb els soldans, que havien perdut l'interès per la ciutat, ja que no havien arribat a controlar-ne les mines d'or. Els soldats marroquins van donar origen a una classe social que en llengua songhai s'anomenava armes (singular: arma) o també roumes (singular: rouma) derivat dels mosqueters del sultà.\nL'estat dels bashes era dèbil (entre 1591 i 1832, hi va haver almenys 242 persones que van exercir com a basha, alguns diverses vegades), i Timbuctú va caure per primera vegada en mans dels tuaregs el 1737. La resta del segle xviii, diverses vegades grups tuaregs i bambares van ocupar breument la ciutat o la van assetjar. Finalment, els fulbes de Masina sota Ahmadu Lobbo la van conquerir el 1826 i després d'alguna alternativa, definitivament el 1832; la van conservar fins al 1844, quan els tuaregs la van ocupar durant dos anys, però els fulbes van impedir l'arribada de blat des de la zona del delta del riu Senegal i van forçar els tuaregs a retirar-se'n; no obstant això, el xeic Ahmad al-Bakkai al-Kunti de la influent tribu araboberber dels kanata (en singular, kunta; francès, kounta), nét de Mukhtar al-Kunti (unificador de la tribu), i cap de la zawiya dels bakkiyya o bakkakiyya (una branca de la kadiriyya), va aconseguir un acord pel qual dominaria Timbuctú pagant tribu a Masina; des de llavors, el xeic Ahmad al-Bakkai al-Kunti fou l'àrbitre dels afers de la ciutat. El 1862, els fulbes de Masina foren derrotats per al-Hadjdj Umar, fundador de l'anomenat Imperi Toucouleur; al-Bakkai es va erigir en el defensor de la independència de Timbuctú. Poc després, Umar va conquerir Timbuctú i la va saquejar, però al-Bakkai es va aliar als fulbes (o peuls), que es van revoltar dirigits per Ba Lobbo, germà de l'executat rei de Masina, i junts van assetjar la capital Hamdallahi durant 8 mesos; quan la gana va fer impossible la resistència, Umar va fer cremar la ciutat i es va refugiar als penya-segats de Bandiagara, on, abandonat pels seus partidaris, va morir misteriosament, fent saltar una càrrega d'explosius (1864). Al-Bakkai va morir el 1865, però els maures kanata de la bakkakiyya van seguir dominant Timbuctú fins a l'arribada dels francesos, el 1893, quan es van retirar cap a l'Azawad.\nTimbuctu va ser una ciutat prohibida per als no musulmans. El primer europeu a entrar-hi fou l'explorador escocès Alexander Gordon Laing (1793-1826), que va arribar a Timbuctu, procedent de Trípoli, l'agost del 1826 i que fou obligat a marxar poques setmanes més tard, tot i que no arribà gaire lluny, en ser assassinat al desert. Poc després, el 1827, visitaria la ciutat el francès René Caillié, que va arribar navegant pel riu Níger disfressat de musulmà, i va poder tornar per explicar-ho. Hi ha un relat del nàufrag americà Robert Adams, escrit de manera complicada d'interpretar, però que sembla ser autèntic, i hauria estat el primer a visitar Timbuctú. Heinrich Barth hi va arribar el setembre del 1853, i el següent europeu a anar-hi fou Oskar Lenz (ja el 1880).\nArribada dels francesos[modifica]\nEl 1889 el tinent coronel Archinard, comandant superior del territori de l'Alt Senegal, va ordenar entrar en contacte amb Timbuctu i els estats de l'interior del bucle del Níger (la corba el Níger) i va encarregar al tinent de vaixell Jayme, successor de Davoust al capdavant de la flotilla del Níger, de marxar a la zona; l'insignia Hourst i el sotstinent Marchand l'havien d'acompanyar; marchand a més tenia la missió d'entrar en contacte amb les armes i signar amb ells un tractat de comerç.\nLes dues canoneres (la Mage i la Niger) van sortir el setembre de 1889 de Koulikoro seguint la ruta de navegació ja establerta pel tinent Caron. A Mopti l'insignia Hourst es va quedar amb la Niger, que estava avariada i la Mage va seguir endavant arribant el 27 de setembre a la riba del llac Déboé. En creuar el país de Macina els francesos foren rebuts favorablement pels habitants peuls que havien estat sotmesos pels truculors i ara mostraven les seves simpaties obertament. Després de passar Safay vam començar a aparèixer els tuaregs, aferrats a la seva independència, que es van mostrar poc acollidors.\nEl 3 d'octubre del Mage va tocar a Korioumé on va parar dos dies per permetre a Marchand negociar amb les armes. Després van retornar cap a Koulikoro, recollint en el retorn a Hourst a Mopti. La missió va comportar un principi d'acord comercial a més de moltes informacions hidrografiques del Níger i el llac Déboé.\nEl 1893, la ciutat va caure sota la dominació colonial francesa. En aquests moments les principals tribus tuaregs de la zona eren els Iguelladj que vivien a la vora del llac Faguibine; els Tenguéréguifs; els Kel Témoulai que vivien a la zona de Ganto, a la riba dreta del Níger; i els Kel-Antassar, una tribu guerrera que es va oposar ferotgement als francesos; els Kel Témoulai els Kel-Antassar eren els que exercien el poder polític compartit a Tombuctú a l'arribada dels francesos i els Kel Témoulai a més governaven a Kabara. A l'arribada dels francesos es van replegar cap a l'est.\nL'ocupació francesa es va mantenir fins al 1960, moment de la independència del Sudan francès, que va prendre el nom de Mali. Durant el govern francès, fou capital d'un cercle administratiu. La sequera i una llarga revolta tuareg que va durar fins al 1996 van causar moltes víctimes i van afectar la ciutat. El 1970, hi fou fundat el Centre de Documentació i Recerca Ahmad Baba, que ha recopilat més de 6.000 manuscrits àrabs.\nCom molts oficials francesos, el cap de la flotilla del Níger, Boiteux, tenia la idea romàntica de ser el primer d'anar a Timbuctu. Des del juliol de 1893 va acompanyar a mercaders indis que anaven pel riu a Timbuctu i va planejar apoderar-se de la ciutat en un cop de mà si en tenia l'ocasió. Aquestes idees van arribar al tinent coronel Bonnier, comandant superior interí de la colònia del Sudan Francès, que li va ordenar romandre al seu moll a Mopti. Boiteux va obeir, però el desembre, al saber que Hourst havia estat encarregat d'una missió a Timbuctu, va temer ser avançat per aquest i va sortir de Mopti amb les canoneres Mage i Níger i dues barcasses i va baixar el riu fins a Saraféré on va reclutar com a pilots a dos comerciants de Timbuctu que enemistats amb els tuaregs s'havien exiliat de la ciutat. Va seguir el viatge per El-Oual-Edji i Korioumé, entrant al marigot de Dai el 5 de desembre i d'allí cap a Kabara. A 2 km d'aquesta població va deixar els vaixells sota el comandament del seu segon, el insígnia de vaixell Aube, i amb 11 laptots  es va embarcar en una barcassa per reconèixer la ruta. A Kabara fou acollit per un nuvol de llances dels tuaregs Tenguéréguifs que el dia abans havien estat advertits de la presència francesa a Korioumé, el que havia aconsellat a Hamdia, un cap local de Timbuctu, de mobilitzar forces cap a Kabara. Els laptots van sostenir el combat durant una hora contra 150 tuaregs als que van acabar fent fugir.\nLa flotilla fou cridada a Kabara i Boiteux va iniciar converses amb les autoritats locals. Els notables de Timbuctu es van excusar dient que estaven obligats a seguir ordres dels tuaregs, als que consideraven opressors i que per tant no podien signar un tractat de protectorat sota pena de represàlies greus. Boiteux va decidir marxar cap a Timbuctu i aprofitant d'una crescuda poc habitual del riu, va poder navegar pel marigot de Kabara fins a la ciutat on va arribar el 14 de desembre al matí. Els tuaregs s'havian allunyat de la població; els kuntes, caps locals, que eren 40, volien resistir però la població no hi va estar d'acord i els francesos van entrar a la ciutat sense oposició. Boiteux va organitzar la defensa pel cas d'un retorn ofensiu dels tuaregs, formant dos fortins al nord i sud de la ciutat cadascun amb un canó; alguns laptots i habitants locals favorables foren situats a punts estratègics. Aube va tornar amb els dos vaixells cap a Kabara (a 10 km) on el cap de la població se li va sotmetre.\nEl 28 de desembre les canoneres foren atacades pels tuaregs. Aube els va rebutjar però de manera imprudent els va perseguir 5 km i va quedar envoltat per cavallers armats; ja no va poder recular cap a les canoneres (tot i que va arribar a poc més d'un kilòmetre) on finalment, en un terreny pantanós, fou massacrat amb els seus 19 companys. Boiteux va sentir els trets i va córrer a ajudar al seu segon; va dispersar als tuaregs prop de Kabara causant-los-hi 15 baixes. Tot i així els tuaregs Tenguérëguifs no van parar de moure's prop de Tombouctou i demanaren als Kel Antassar d'unir-se a ells per reconquerir la ciutat. Els tuaregs es van desplaçar cap a Kabara i van bloquejar la ruta per impedir els subministraments a Timbuctu i rendir als francesos per la gana. El 6 de gener els queviures van començar a anar curts i Boiteux va enviar de nit les barcasses a Kabara d'on van retornar amb queviures; els tuaregs van pensar que es tractava de reforços i van evacuar les seves posicions. Timbuctu quedava assegurada pels francesos, una conquesta d'una ciutat de vuit mil habitants feta per només 19 homes.\nMort del tinent coronel Bonnier i de la gent de la seva columna a Dongoï[modifica]\nMentre Bonnier havia retornar a mitjan desembre de la seca expedició contra Samori Turé, i va saber de l'acció de Boiteux a Timbuctu. Preveient una situació difícil va marxar amb rapidesa cap a Bamako on va reunir totes les piragües disponibles a Toulimandio i tres dies després (21 de desembre) es va embarcar cap a Ségou amb part de la infanteria, mentre la resta de forces aniria per terra sota el comandament del comandant Joffre seguint la riba esquerra del riu. A Ségou va trobar al comandant Hugueny que li va fer saber que Grodet havia estat nomenat governador (civil) de la colònia Sudan Francès i li va donar una carta que el cridava a Kayes. Bonier no obstant va considerar que el seu deure d'ajudar s'imposava a les ordres, va decidir suspendre aquestes de moment i va escriure a Grodet advertint del perill per Boiteux i per les canoneres i agafant la responsabilitat de marxar en el seu ajut.\nVa continuar cap a Sansanding i Mopti i pel camí va saber que Timbuctu ja havia estat ocupada, i també la massacre d'Aube i els seus companys. Bonnier va formar dues columnes; ell mateix al capdavant de la primera, baixaria pel riu directament sobre Timbuctu; el comandant Joffre, amb la segona, hi aniria per terra passant per Nampala, el llac de Kabara, Sompi i Goundam i en el camí afermaria el domini francès a la regió i enviaria als caps hostils a Sokolo, Djenné o Sansanding prenent possessió de totes les terres habitades per poblacions independent als caps dels quals enviaria a Timbuctu.\nLa columna de Bonnier estava formada en el seu estat major pel capità Regad (cap), el capità Livrelli (sotscap), el capità Nigotte (topògraf), el capità Sansarric, el tinent Garnier, el doctor Grall, el veterinari Lenoir i l'intèrpret Aklouck. La resta de la columna la formaven:\nArtilleria: dues peces de 80 mm de campanya i dues de 80 mm de muntanya; dues peces de 4 de muntanya, sota el capità Aurenche.\nInfanteria: un batalló de tiradors sudanesos de tres companyies, manats pel comandant Hugueny: la 5a companyia del capità Tassard amb el tinent Bouverot; l'11a companyia amb el capità Philippe, el tinent Frantz i el sotstinent Sardà; i la 9a companyia del capità Pansier.\nComboi: dotze dies de queviures i municions.\nLes 300 piragües van sortir l'1 de gener de 1894 arribant el dia 9 a Kabara on van trobar la flotilla. Van desembarcar i es van dirigir a Timbuctu (excepte l'artilleria que va restar a Kabara de moment, sota protecció de la 9ª companyia). Boiteux va abandonar la ciutat i va retornar a Kabara mentre una secció de la 11ª companyia sota el capità Sansarric es va instal·lar al fortí nord i la reste del destacament va acampar al sud-oest. Bonnier va complir llavors les ordes i va decidir retornar a Kayes; se li va indicar que hi havia tuaregs en el camí, a Goundam, i va considerar que els dissoldria pel camí facilitant la marxa del capità Joffre, del que no tenia notícies.\nEl 12 de gener va sortir de Timbuctu (on van quedar en guarnició la 9a companyia, l'11a companyia sota el tinent Franz, l'artilleria i el comboi) i l'endemà es va creuar amb campaments tuaregs on va capturar unes 3000 cabres; va fer nit a Tinteïlou, límit de les inundacions del marigot de Goundam. Aquest dia 13 la tropa va confiscar 600 cabres més a Massakoré i una secció de la 5a companyia va intercanviar trets amb un grup d'homes armats fent alguns presoners. Aquests van informar que els Tenguéréguifs i els Kel Antassar s'havien concentrat a Djidjin, no lluny de la població de Dongoï (a uns 2 kilòmetres del lloc on eren). Van passar una part la nit a Massakoré i després van seguir fins a Tacoubao que els tuaregs havien abandonat minuts abans. Les patrulles de reconeixement van capturar, una 800 cabres i l'altra 100 bous. El dia 15 a la matinada el campament fou atacat per 250 infants i 130 cavallers tuaregs. L'atac va agafar tant per sorpresa als francesos que va ser impossible resistir; la confusió era total; gairebé tot el destacament fou eliminat en l'anomenat desastre de Dongoï. Se'n van salvar el capità Nigotte, el sergent major Béretti, el sergent Lahire i 8 tiradors que es van poder reunir amb un altre grup que s'havia salvat dirigit pel sotstinent Sardà. En l'acció van morir el tinent coronel Bonnier, el comandant Hugueny, els capitans Regad, Livrelli, Tassard i Sansarric, els tinents Gamier i Bouverot, el doctor Grall, el veterinari Lenoir, l'intèrpret Aklouck, tres sotsoficials (sergents Gabrié, Etesse i un indígena de nom no esmentat) i 68 tiradors.\nEl capità Nigotte va assolir el comandament i va dirigir la retirada; per distreure als tuaregs va abandonar les 3000 cabres que els francesos havien robat i es va dirigir a Timbuctú on va arribar el 17 de gener. Allí el capita Philippe  va adoptar disposicions d'emergència per a controlar la situació. La guarnició de 300 homes es va disposar a rebutjar un eventual atac. Els francesos sabien que el dia 10 de gener havia sortit un comboi de re-avituallament de Ségou, i per tant estaven relativament tranquils. Philippe va ordenar a Boiteux de restar a Kabara fins a l'arribada del comandant Joffre i va enviar a aquest un emissari per advertir-lo dels darrers esdeveniments.\nLa columna número dos o segona, del comandant Joffre, havia marxat a Timbuctu per terra. Tot i que portava bastants queviures, en alguns llocs es va aturar per aprovisionar-se. Aquesta columna tenia a l'estat major al capità Gautheron, un metge i un intèrpret. La cavalleria amb el 2n esquadró de spahis sudanesos del capità Prost, amb els tinents Payn i Robillot, un escamot de 30 spahis auxiliars sota el capità Pouydebat. L'artilleria amb dues peces de 80 mm de muntanya sota el capità Fourgeot. L'infanteria, dos companyies de tiradors sudanesos (la 10a del capità Cristofari amb el tinen Frèrejean i el sotstinent Sadioka) i la 12a del capità Puypéroux, amb el tinent Maillac i el sotstinent Bluzet). El comboi amb cavalls i mules. En total 17 oficials (2 d'ells indígenes), 320 soldats (50 europeus), 11 conductors, 662 auxiliars, 183 cavalls i 18 mules.\nEl 27 de desembre de 1893 la columna va arribar a Sansanding, on va abandonar la vall del riu que en aquesta època de crescudes era gairebé un pantà de 50 km i es va dirigir, via Monimpé i Nono, a Télé on va arribar el 3 de gener. D'alli, al no poder anar a Sompti pel camí directe que passava per les ruïnes de Gardio i Diartou, ja que aquest camí estava submergit, es va dirigir per Dioura cap a Oudiabé, que era el punt d'aigua més proper. Durant quatre dies van avançar per un senderó patint de la manca d'aigua. A Oudiabé van poder beure i van descansar tres dies, que van aprofitar per reavituallar-se, seguint després cap a Diafala, Manguirma i Diartou fins a Sompi on van arribar el dia 16 de gener. Aquesta població havia estat evacuada pels Kel Antassar i allí Joffre va saber que els tuaregs s'estaven reunint en gran nombre a Goundam. Una patrulla de spahis va advertir que Nioukou, el cap de la comarca de Niafounké, refusava el pas als francesos, el capità va atacar la població que disposava d'una tata. 400 guerrers defensaven l'accés a la tata però després d'un quart d'hora de trets foren dispersats amb un centenar de morts (20 de gener).\nCinc dies després la columna va acampar a Atta a la riba del llac Fati. La població, igual que la de Mékore, estava deserta i no hi havia cap piragüa. A la nit el capità Pouydebat amb alguns spahis i l'escamot del tinent Maillac va ocupar el marigot de Goundam on esperava trobar embarcacions per passar el riu. Però a Goundam no hi va trobar cap piragüa ni altra embarcació més que les destruïdes pels enemics. Els tuaregs estaven a l'altre costat del riu; poc després se li va reunir allí la resta de la columna. No hi havia cap gué per passar i el riu tenia uns 300 metres d'ample amb corrents ràpides, per la qual cosa Joffre va enviar un correu a Kabara per prevenir al tinent de vaixell Boiteux que no podia creuar, i es va destacar cap al sud, a Tendirma, l'esquadró Prost i un escamot de la companyia 12. Prost va caminar tota la nit i el 28 al matí va arribar a Tendirma els habitants de la qual s'havien refugiat en una illa del riu amb el gra i els ramats; però va trobar quatre piragües que servien per a 20 homes amb els quals va atacar als pacífics indígenes als que va causar 30 morts i es va apoderar dels seus ramats i gra. El 31 de gener es va reunir amb la columna amb el seu botí.\nAl veure que ara els francesos disposaven de quatre piragües, els tuaregs es van concentrar a la riba del riu però delmats pels trets d'artilleria es van haver de retirar. L'endemà es van transportar de mica en mica les tropes a l'altre costat del riu on es van fer forts. Aquest mateix dia Joffre va tenir notícies del combat de Tacoubao o desastre de Dongoï i de l'arribada imminent de la flotilla i del capità Philippe amb reforços. Els reforços van arribar a Goundam i el 3 de febrer totes les tropes estaven concentrades a la riba esquerra del riu.\nJoffre va considerar necessari perseguir als tuaregs per evitar que després de la seva victòria es produís una revolta general, i va formar una columna lleugera amb l'esquadró Prost, dues companyies i mitja de tiradors, dos seccions d'artilleria i el 4 de febrer va marxar sobre Farasch on tenia notícia que hi havia tuaregs. Va arribar a Karao-Kamba, i va enviar una patrulla de reconeixement cap a Farasch; les forces tuaregs s'havien retirat cap a Oum-el-Djerane, a quatre etapes més al nord-est. Era impossible d'atrapar un adversari tant mobil i Joffre va retornar a Goundam. El 7 de febrer es va dirigir cap a Timbuctu per terra mentre el comboi fou carregat a les piragües i escortat per la flotilla. A Tacoubao la columna va recollir els ossos dels seus companys escampats per l'arena (13 europeus, però només el capità Regard va poder ser identificat) que foren cremats en el lloc i les cendres enviades a Timbuctu on van arribar el 12 de febrer on Joffre va ordenar de rendir-los-hi honors\nBashes marroquins i els successors fins a l'ocupació francesa[modifica]\nMahmud Taba 1597/8-1598/9\nAmmar al-Fita 1598/9-1599/1600\nMahmud Longo 1603/4-1611/2\nAhmad al-Ilji 1617\nHaddu al-Ajnasi 1617-1618\nMuhammad al-Massi 1618-1621/2\nYusuf al-Qasri 1621/2-1626/7\nIbrahim al-Jarrari 1626/7-1627/8\nAli al-Qadir 1627/8-1631/2\nAli al-Massi 1631/2-1631/2\nSaud Ajrud al-Sharqi 1631/2-1633/4\nAbd al-Rahman 1633/4-1634/5\nSaid al-Mahmudi 1634/5-1636/7\nMasud al-Zaari 1636/7-1642/3\nAhmad al-Tilimsani 1646/7-1647/8\nHamid al-Haiyuni 1647/8-1648\nYahya al-Gharnati 1648-1650/1\nHammadi al-Ajnasi 1650/1-1653/4\nMuhammad ibn Musa 1653/4-1654/5\nMuhammad al-Shiadami 1654/5-1656/7\nMuhammad al-Shatuki Qaid Buya 1656/7-1660\nAllal al-Harusi (1 dia) 1660\nal-Haj al-Mukhtar 1660-1660/1\nHammu al-Ilji 1660/1-1660/1\nAli al-Faraji 1660/1-1661/2\nAli al-Tazarkini 1661/2-1662/3\nAmmar Ajrud al-Sharqi 1662/3-1665/6\nMuhammad al-Shatuki Qaid Buya (segona vegada) 1665/6-1666/7\nNasr al-Amashi al-Dari 1666/7-1666/7\nAbd al-Rahman al-Andalusi 1666/7-1667/8\nNasr al-Tilimsani 1667/8-1670\nMuhammad al-Kuihil al-Sharqi 1670-1671/2\nMuhammad al-Mubarak al-Dari 1671/2-1672/3\nAli al-Dari I 1672/3-1675/6\nSaid al-Fasi 1675/6-1678/9\nAbdallah al-Dari 1678/9-1679/80\nDhu l-Nun al-Mukhtar al-Sharqi 1679/80-1680/1\nMuhammad al-Ilji 1680/1-1680/1\nYahya al-Mubarak al-Dari 1680/1-1681/2\nDhu l-Nun al-Mukhtar al-Sharqi (segona vegada).1681/2-1682\nMuhammad al-Mubarak al-Dari (segona vegada) 1682\nBa-Haddu Salim al-Hassani 1682\nal-Faa Benkano al-Sharqi al-Mudasani.(3 dies) 1682\nZenka Abd al-Rahman al-Fasi 1682-1683/4\nMuhammad al-Ilji (segona vegada) 1683/4-1683/4\nAli al-Amri 1683/4-1684/5\nal-Mubarak al-Zaari 1684/5-1685/6\nSaud Bokarna 1685/6-1685/6\nal-Hassan al-Munabbih 1685/6-1686/7\nAbdallah al-Qaid Hassan al-Dari 1686/7-1687/8\nal-Abbas al-Amri 1687/8-1687/8\nal-Mansur al-Zaari Sanibar 1687/8-1688/9\nAhmad al-Tazarkini 1688/9-1689/90\nSaud Bokarna (segona vegada) 1689/90-1690/1\nSanibar Buya 1690/1-1690/1\nIbrahim al-Dari 1690/1-1692/3\nBaba Sayyid Hammadi al-Sharqi 1692/3-1692/3\nal-Mubarak al-Za'ari (segona vegada) 1692/3-1693/4\nIbrahim al-Dar'i (segona vegada) 1693/4-1693/4\nDhu l-Nun al-Mukhtar al-Sharqi (tercera vegada) 1693/4-1693/4\nAhmad al-Khalifa al-Tilimsani 1693/4-1694/5\nSanibar Buya (segona vegada) 1694/5-1695/6\nAbdallah al-Amashi al-Dari 1695/6-1695/6\nHammadi al-Tazarkini 1695/6-1696/7\nal-Mubarak al-Dari 1696/7-1696/7\nMohammed al-Sharqi al-Sanauni (1 dia) 1696/7\nAli al-Dari II 1696/7-1697/8\nYahya al-Fishtani 1697/8-1697/8\nAbdallah al-Tilimsani 1697/8-1697/8\nal-Mansur al-Za'ari Sanibar (segona vegada) 1697/8-1699/1700\nHammadi al-Tazarkini (segona vegada) 1699/1700-1700/1\nAbdallah al-Tilimsani (segona vegada) 1700/1-1700/1\nYusuf al-Dari 1700/1-1701/2\nMuhammad al-Fasi 1701/2-1702/3\nAhmad al-Sharqi 1702/3-1702/3\nAli al-Dari III 1702/3-1702/3\nSantaa al-Fasi 1702/3-1703/4\nMami al-Tazarkini 1703/4-1703/4\nMuhammad ibn Said 1703/4-1703/4\nMuhammad al-Sharqi al-Sanauni (segona vegada) 1703/4-1704/5\nYahya Fishtani (segona vegada) 1704/5-1704/5\nAbdallah al-Tilimsani (tercera vegada) 1704/5-1704/5\nSaid al-Khabbazi 1704/5-1704/5\nMami al-Tazarkini (segona vegada) 1704/5-1706/7\nal-Mubarak al-Gharnati 1706/7-1706/7\nNasr al-A'mashi al-Dari 1706/7-1707/8\nAbdallah al-Tilimsani (quarta vegada) 1707/8-1707/8\nAli al-Munabbih 1707/8-1708/9\nMuhammad al-Tazarkani I 1708/9-1708/9\nHammadi Zenko 1708/9-1709/10\nYahya Fishtani (tercera vegada) 1709/10-1709/10\nYahya al-Dari 1709/10-1710/1\nBa-Bakribn Muhammad Sayyidi 1710/1-1711/2\nYusuf al-Dari (segona vegada) 1711/2-1711/2\nAbd al-Qadir al-Tazarkani 1711/2-1712/3\nAbdallah al-Tilimsani (cinquena vegada) 1712/3-1712/3\nAli al-Dari IV 1712/3-1712/3\nal-Mansur al-Zaari Sanibar (tercera vegada) 1712/3-1713/4\nMami al-Tazarkini (tercera vegada) 1713/3-1713/4\nAli al-Munabbih (segona vegada) 1713/3-1713/4\nAbdallah al-Imrani 1713/4-1714/5\nAmmar ibn Saud Bokarna 1714/5-1714/5\nBa-Haddu al-Dari I 1714/5-1714/5\nAbdallah al-Imrani (segona vegada) 1714/5-1715\nBa-Haddu al-Dari I (segona vegada) 1715\nMuhammad al-Tazarkini II 1715\nAli al-Dari IV 1715/6-1715/6\nAbdallah al-Imrani (tercera vegada) 1715/6-1715/6\nal-Mansur al-Zaari Sanibar (quarta vegada) 1715/6-1718/9\nBa-Haddu al-Dari I (tercera vegada) 1718/7-1720/1\nAbd al-Ghaffar al-Tazarkani 1720/1-1721/2\nAbdallah al-Imrani (quarta vegada) 1721/2-1725/6\nMahmud Buya 1725/6-1725/6\nAbd al-Rahman al-Tazarkani 1725/6-1726/7\nAbdallah al-Imrani (ciinquena vegada) 1726/7-1726/7\nBa-Haddu al-Dari I (quarta vegada) 1726/7-1728/9\nYusuf al-Dari (tercera vegada) 1728/9-1729/30\nAbdallah al-Imrani (sisena vegada) 1729/30-1731/2\nMuhammad Bohhu al-Zaari 1731/2-1732/3\nal-Hassani al-Tazarkani 1732/3-1733/4\nMuhammad al-Tazarkani III 1733/4-1734/5\nSaid al-Tazarkani 1734/5-1735/6\nHammadi al-Zaari 1735/6-1736/7\nSaid al-Tazarkani (segona vegada) 1736/7-1737/8\nHammadi al-Zaari (segona vegada) 1737/8-1737/8\nMuhammad al-Tazarkani (segona vegada) 1737/8-1737/8\nal-Faa Ibrahim al-Dari 1737/8-1738/9\nHammadi al-Dari 1738/9-1738/9\nal-Faa Ibrahim al-Tazarkani 1738/9-1738/9\nSaid al-Zaari 1738/9-1739/40\nYahya al-Tazarkani 1739/40-1740/1\nBaba-Sayyid Zenko 1740/1-1741/2\nal-Hassan al-Amri 1741/2-1741/2\nSaid al-Zaari (segona vegada) 1741/2-1742/3\nSaid al-Tazarkani 1742/3-1743/4\nSaid al-Zaari (tercera vegada) 1743/4-1745/6\nBaba-Sayyid Zenko (segona vegada) 1745/6-1746/7\nal-Faa Mahmud al-Shatuki 1746/7-1748\nAbd al-Ghaffar ibn Usama al-Tazarkani 1748\nBa-Bakr al-Dari 1748\nSaid al-Tazarkani (segona vegada) 1748- ?\nAli al-Dari V\nBa-Haddu al-Dar'i II\nBaba-Ali al-Tazarkini ? -1787\nTuaregs i bashes 1787-1813\nImperi de Massina 1813-1814\nTuaregs i bashes 1814-1826\nMassina i bashes 1826-1832\nImperi de Massina 1832-1844\nImperi de Massina 1846-18??\nXeic Ahmad al-Bakkai al-Kunti (Kunta) ?-1862\nImperi Toucoleur 1862-1864\nXeic Ahmad al-Bakkai al-Kunti (Kunta) 1864-1865\nA França 1893-1960\nPortes de la madrassa de Sankore\nTimbuctu és inscrita en la llista del patrimoni mundial de la UNESCO des del 1988. Des d'aquell moment, s'han dut a terme diversos programes per conservar i protegir la ciutat de l'avenç de les sorres del desert.\nLa major part de l'àrea de la ciutat està dedicada a mercats i espais públics. Els seus carrers són de sorra, estrets i sinuosos.\nUn dels llocs més atraients per al visitant és la seva muralla, d'uns 5 km, però també la mesquita de Djingareyber, construïda el 1325 per l'arquitecte granadí Abou Ishaq es-Sahéli, a petició de l'emperador Kouta Moussa. Aquesta és l'única mesquita a la qual poden accedir els visitants no musulmans.\nTambé és apreciable la bellesa de la madrassa de Sankore; el Palau Buctú i la mesquita de Sidi Yahya, records de l'edat d'or d'aquesta ciutat.\nLa desertificació i l'acumulació de sorra portada pel vent sec harmattan va destruir la vegetació, el proveïment d'aigua i moltes estructures històriques de la ciutat.\nEl 2007, la ciutat de Timbuctu fou finalista de les Set noves meravelles del món.\nEls manuscrits de Timbuctu[modifica]\nEl veritable tresor de Timbuctu és constituït per un conjunt de prop de 100.000 manuscrits pertanyents a les grans famílies de la ciutat.\nAquests manuscrits, alguns dels quals daten de l'època preislàmica, són conservats des de fa segles com a secrets de família. La majoria estan escrits en àrab o fulani, la llengua ful, per savis originaris de l'Imperi de Mali i contenen un saber didàctic sobre astronomia, música, botànica... Manuscrits més recents cobreixen el dret, les ciències, la història (amb documents com el Tarikh el-Sudan de Mahmoud Kati sobre la història del Sudan del segle XV i el Tarikh el-Fetash d'Abderahmane Es-Saad del segle XVII), la religió o el comerç.\nEl Centre de Documentació i d'Investigacions Ahmed-Baba (Cedrab), fundat el 1970 pel govern, amb l'ajut de la UNESCO, recull alguns d'aquests manuscrits per restaurar-los i digitalitzar-los. Molts d'aquests documents es troben en perill per culpa dels col·leccionistes occidentals.\nA finals de setembre del 2003, es va acabar la construcció de la Biblioteca Andalusí de Timbuctu, on s'allotgen més de 3.000 volums amb manuscrits pertanyents, majoritàriament, als segles XV i XVI.\n↑ com l'havien tingut els seus predecessors Davoust i Hourst\n↑ portadors, piragüistes, desbrossadors, etc.., indígenes servint França\n↑ foren enterrats allí mateix en un lloc que els natius van anomenar Our Omaira (No s'escolta)\n↑ Sardà es va posar malalt i va morir a Timbuctu el 5 de març de 1894\n↑ mort anys després a Madagascar el 3 d'agost de 1898\n↑ cronologia dels regnats, modificada des de 1787 seguint l'Enciclopèdia de l'Islam, volum X, pag 545\n↑ Un patrimoine inestimable en danger: les manuscrits trouvés à Tombouctou, per Jean-Michel Djian dins Le Monde diplomatique d'agost de 2004 (francès)\nDE VILLIERS, Marq; HIRTLE, Sheila. Tombuctú: viaje a la ciudad del oro. Península, 2008. 412 p. (Atalaya). ISBN 978-84-8307-830-3\n"Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899)" pel Tinent Gatelet\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Timbuctu\nPatrimoni de la Humanitat del Mali\nTimbuctu · Les ciutats antigues de Djenné · El penya-segat de Bandiagara · La tomba d'Askia\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Timbuctu&oldid=22078522»\nPatrimoni de la Humanitat a Mali\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 oct 2019 a les 07:58.


plaestanydigital.cat | Banyoles Televisió - L’AE Cornellà del Terri renova els dos entrenadors per la temporada 2021-2022\nFrancesc Ayats continuarà conduint l’equip, després d’haver assolit l’ascens de categoria la temporada passada. Al seu costat seguirà Esteve Canadell, com a segon entrenador. Aquestes són les primeres renovacions que s’anuncien en les darreres hores, juntament amb la renovació del jugador Ylias Tadou.\nRecordem que l’Agrupació Esportiva Cornellà s’estrenarà a Tercera Catalana, després d’haver assolit l’ascens, amb comoditat, la temporada passada, certificant el títol de campió amb onze victòries i un empat, i un balanç de quaranta-sis gols a favor i nou en contra.\nEn la temporada vinent, tant el Cornellà, com l’Atlètic Banyoles i el Fontcoberta, que també militen a tercera Catalana, jugaran al grup 19, format per divuit clubs de comarques gironines. De moment, encara no es coneix el calendari de la competició.


el blog de la prèvia: Operació retorn\nMolt bo el titular i la foto,les coses s'han de prendre amb humor. Ara haurem de veure si l'Espartac Peran de torn que ens informa del trànsit, en aquest cas el director esportiu que no sé qui és, ens informa del trànsit de jugadors que tornen o si els jugadors es queden a la seva segona residència.\ncomo siempre criticando en "el vi picat", que tu no sepas el nombre del nuevo mister, no quiere decir que el club no le haya fichado, ok?\nhay mister desdel pasado miercoles, que tu no t'enteres antes es tu problema.\nHola bloggers, després d'un acurat treball d'investigació, des del blog de la prèvia us puc avançar que, amb quasi tota probabilitat, el proper inquilí de la banqueta vilafranquina serà Isaac Fernández (nom que ja es va filtrar la setmana passada al blog entre els possibles candidats).\nUs deixo el seu currículum per a que en sàpigueu una mica més i valoreu el seu possible fitxatge:\nIsaac Alfonso Fernández Fernández\nData naixement: 17/12/1970\n07/08 C At. Roda Barà (1a Catalana, J21 a J38) – 17è Class.\n07/08 SCER Ametlla Mar (1a Regional, 2n Entrenador amb Pitu Iglesias)\n06/07 CD Tortosa (1a Catalana, J26 a J38) – 14è Class.\n05/06 CE Sabadell (Coordinador Futbol Base)\n04/05 UE Rapitenca (1a Catalana, 2n Entrenador amb Xavi Cid) – 4t Class. ASCENS a 3a\n03/04 CF Pobla Mafumet (1a Catalana) – 9è Class.\n02/03 Sant Pere i Sant Pau At. C (Reg. Preferent) – 18è Class.\n01/02 JD Ascó (Reg. Preferent) – 5è Class.\n01/02 C Gimnàstic Tarragona (Cadets)\nAltres equips: CF Reddis (1a Regional)\nInstructor de Futbol Base (Tarragona, 1997)\nEntrenador Regional (Tarragona, 1998)\nEntrenador Nacional (Barcelona Car 6, 2004)\nPel que he pogut comprobar amb el seu corrículum es que no ha tingut masses exits, i el que mes em preocupa es la NO renovació al Tortosa quan va ser-hi les 12 últimes jornades de la temporada 06-07. perque?\nHome "satèlit", doncs tens raó no ha tingut masses èxits, només un ascens a Tercera quan estava com a segon a la Rapitenca veig, però donat que l'objectiu principal és la permanència pot estar bé i deu cobrar poc suposo. A més, l'any passat amb l'ascens d'objectiu es va fitxar en un principi al Sarasa que no tenia cap experiència a nivell amater.\nEl fet de no renovar pel Tortosa no vol dir res, pensa que aquest any, si al final ve, tampoc haurà renovat amb el Roda i aquí el Viñas tampoc ha renovat, són coses que passen. Ara, altra cosa seria si va tenir alguna sortida polèmica (com la de l'Alonso aquí, fa uns anys), potser "la prèvia" pot investigar-ho.\nA veure si es confirma finalment el fitxatge.\nHola bloggers, aquesta nit a la tertúlia de "les veus sàvies del degà penedesenc" s'ha donat a conèixer oficialment el fitxatge com a nou tècnic del FC Vilafranca del tarragoní Isaac Fernández, tal i com es va avançar ahir al blog.\nPel que ha comentat, es considera un entrenador molt exigent amb els seus jugadors i que li agrada que els seus equips siguin ordenats, que lluitin els noranta minuts i juguin com un bloc.\nPel que fa als jugadors amb els que afrontarà la temporada no ha volgut donar noms, però si ha dit el que tothom sabia, que la idea és fer un planter amb gent jove i de casa amb alguns jugadors de categoria contrastada i aprofitar juvenils de Divisió d'Honor (especialment del Nàstic, Damm i Espanyol).\nTot i que ell no ha volgut parlar de jugadors en concret, a la tertúlia si han sortit a la palestra les altes, baixes i possibles fitxatges. A fi de tenir més o menys informats als asidus al blog dels moviments que hi ha al primer equip, m'ha semblat adient crear una mena de secció ("Il mercato") on s'anirà veient l'evolució i rumorologia en torn al nou Vilafranca 2008/09.\n"IL MERCATO" del VILA\nSegueixen: Fran, Jesús, Raventòs, Sylla, Torrents, Admetlla, Moral, Medina, Adrià\nBaixes: Marc Ramírez, Óscar, Juanje, Jarabo, Boned, Ibrahim, Pipa, Castillejo, Capilla\n???: Eloi, Álex Gaitán, Rafita\nMolt probable: Mario León (Vilanova), Guzmán (Sitges), Álvar (Olesa), Faust (Roda Barà)\nInteressen: Corbi (Manresa), Condis i Fos (Olesa), Carles Martínez (Poble Sec), Pere Costa (El Catllar), Retamal (FB Espirall-Les Clotes), Rodri (Vilassar Mar), Raúl Fernández (Martorell), Pujante (O. Can Fatjó)\nPoc probable: Manel González (FB Espirall-Les Clotes), Piñol (Alcarràs), Marçal Agut (Prat), Torrents (sense equip)\nS'accepten opinions i propostes per part dels bloggers segons els vostres gustos. I si algú té coneixement d'algun moviment també ho pot fer saber.\ndons veig d moment l'equip una mica justet, q nomes es quedin tots els mes joves, mes sylla i moral... Haurien d'haver mantingut l'oscar i el marc ramirez q saben q donaven un bon rendiment, mes 2 o 3 mes q donguessin la talla veterans, i la resta si q fossin joves.\nveig k el silla el segeix mantenint el agrosistem i don pedro monxerrat\nperoo en moral ya li an enviat la carta de benvinguda a la residencia ricard fortuny per tractar la seva alta edat futbolistika\nsi senvan homes km mark ramirez o oscar nose qui seran les vaques sagrades d'aquest nou degà..\nDoncs sí, Marc Ramírez s'hauria de quedar, i més amb el que ens ha costat trobar un porter de garanties.\nEl problema suposo que deu ser que el seu preu deu sortir-se del pressupost marcat. Esperem que es confirmi el fitxatge de Mario León, perquè sinó haurem de demanar-li al Massana que torni. Hi ha algun altre porter bó que sigui de la comarca?\nprevia que se sabe sobre el nuevo director tecnico vasco que a recalado en las filas del degà penedesenc?\nvilafranqui en toni serrano es un porter amb bastantes garanties i bo! tot i que per altres motius de diligencies amb el entrenador del sant pau dordal n crec k arribi a jugar.ara mateix esta al vilanova..\nJo la filosofia la trobo bé i és la que defensaré sempre, però igual estem limitats de jugadors de la comarca. I sino tornen els 4 o 5 que hi ha jugant per Preferent o 1a catalana que han d'aportar una mica d'experiència amb tanta joventut que hi ha, serà més dificil aconseguir l'objectiu de la permanència.\nLlàstima de que no es faci la reestructuració de la catalana i aixi hagués garantitzat que no baixés cap equip i hagués anat bé per treballar amb calma.\nHola bloggers, degut a la constant pregunta sobre el "currículum esportiu" del nou director tècnic, en Juantxo San Miguel, respondré de manera breu.\nPer començar, dir-vos que tot i que ell potser és el cap visible, la Direcció Tècnica està formada també pel Parxi Atsarà i l'Àlex Sans.\nCom a jugador va militar a les files del CF La Granada on posteriorment exercí també d'entrenador, tenint com a resultat més destacat la promoció per pujar a 2a Regional que va perdre davant l'Ampúrias de Barcelona (3-2 i 0-0) la Temporada 97/98.\nPosteriorment, la més coneguda experiència amb el CF Llorenç a 1a i 2a Regional en una de les èpoques àlgides d'aquest club.\nFinalment, ha treballat al Futbol Base de l'At. Club Vilafranca i, recentment, de la Fundació amb el càrrec de Coordinador Esportiu o Director Tècnic.\nPD: (Si hi ha alguna dada errònia, demano disculpes avançadament perquè ha estat impossible trobar referències exactes a la xarxa i moltes coses parlo de memòria).\nHola blogaires vilafranquins, una pregunta i una proposta:\n1-Carles Martínez dels probables fitxatges és el que ja va estar fa uns anys amb nosaltres i que l'any passat estava al Caprabo?\n2-Un bon fitxatge seria Enric de l'Igualada, pot jugar de central, de mig centre defensiu o bé ofensiu i és de la comarca.\nHola raimon4barres, abans que res, benvingut de nou al blog. Feia molt que no opinaves!\nEfectivament, en Carles Martínez ja va estar a la disciplina del Vilafranca (concretament les Temporades 2000/01 i 2001/02, fitxat del Vilanova). Després d'aquí jugà amb l'Horta, Pubilla Casas, Caprabo i aquest darrer any al Poble Sec.\nPel que fa al noi que recomanes, es tracta de l'Enric Paredes Olivella, un medionenc de 23 anys (1,84 m, 82 kg i format a les categories inferiors de l'Igualada) que destaca pel seu treball al mig del camp tant defensiva com ofensivament i per dominar el joc aeri.\nM´han comentat que al Deltebre també hi ha un jugador penedesenc jugant per aquelles comarques, sabríes dir -me quin jugador es, prèvia=?.\nPodría ser interresant pel Vila.\nM'assembla ke no fa falta k'ens preocupem tan en buscar jugadors penedesencs a fora. Crek ke la fundacio, o millor dit aun, l'Atletic Vilafranca, ya comença a recollir els seus fruits: FERSE EM EL CONTROL ABSOLUT DEL FC VILAFRANCA! Hem perdut el Fubol base, l'identitat y hasta perdrem mes de 100 anys d'historia. Estem somesos a ells per sobrebiure!\nHola a tothom, millor dit, hola “anxaneta”, només demanar-te un cosa, baixa del castell que t’agafa’t un cop d’aire, i imagino que és per aquest motiu que t’has posat a escriure bajanades que no te les creus ni tu.\nJo et vull demanar de la manera “més respectuosa” que facis el favor alhora d’avesar la teva opinió que ho facis amb coherència i sense gratuïtat, no tot si val alhora d’opinar i, si més no, intenta argumentar amb raons de pes les teves afirmacions totalment gratuïtes.\nI ara et convido a que em contestis amb “pels i senyals” les teves imaginatives fantasies.\n• Que vol dir això de fer-se amb el control absolut?\n• Que vol dir això de que hem perdut el futbol-base?\n• Que vol dir això de que hem perdut l’identitat?\n• Que vol dir això de que perdrem els 100 anys d’història?\n• Que vol dir això de que estem sotmesos a ells...qui són ”ells”?\nEnxaneta, treu-te l’escorça, la rancúnia...el passat és història i aquesta està per respectar-la i sobre tot per recordar.\nHola novament blogaires seguidors del FC Vilafranca.\nÉs cert Prèvia... que feia temps que no opinava, però és que en l'apartat esportiu no he pogut seguir gaire l'equip i en l'apartat social tampoc tinc massa coneixement de causa, això sí, em dol molt l'ambient autodestructiu que a vegades tenim, perquè com a persona que m'estimo aquest club, ja sé que a anys llum de tu, em sap greu el grau de crispació que hem viscut darrerament. M'encantaria, ja sé que és molt difícil, que els seguidors del Vila, que malauradament no som els suficients que es mereix aquest club estiguessim units, i per això segurament tots ens hauriem de deixar escoltar els uns als altres, i suposo que per això sempre i som a temps.\nEn l'apartat esportiu sempre hem de ser optimistes, i el nou projecte si es portés a terme a mi m'agradaria. M'agrada que soni el nom del Partxi per aquí, m'agraden els jugadors que continuen, m'agradaria que s'intentés recupera Condis, Fos, Pujante i Carles Martínez, que em va agradar molt l'any passat amb el Caprabo jugant al mig del camp, crec interessants Corbi i el porter Mario, i em sap greu les baixes de Marc Ramírez, Òscar, Jarabo, Eloi i Àlex Gaitán, i com a nostàlgic del Vila de mitjans dels 90, entusiasmat amb la idea de veure un any més Rafa Moral. Per acabar Prèvia, una nova pregunta, Piñol és el vendrellenc que estava amb nosaltres quan va acabar de juvenil?, i amb reafirmo amb la proposta d'Enric i no em desagradaria Isma, extrem també de l'Igualada. Potser amb aquest conjunt de jugadors no pujarem, però almenys aquestes cares em donen més feeling.\nForça Vila, Moral Forever\nHola satèlit, el jugador penedesenc al que et refereixes que ha estat jugant a les comarques de l'Ebre deu ser en David Martínez (ex del Torrellenc, La Múnia,... i, si no vaig errat, entrenador d'un equip de Futbol Base de la FE At. Vilafranca). La veritat, no crec que tingui el nivell que demana un Vilafranca a 1a Catalana. Tot el que sigui anar a buscar jugadors més avall de 1a Regional... no sé, si no són joves amb projecció no val la pena.\nReferent a Iván Piñol, que preguntava en raimon4barres, sí és aquell juvenil vendrellenc que vinguè provinent de la Blanca Subur.\nPel que fa a "IL MERCATO" del Vila, sembla ser que dos dels possibles fitxatges (Corbi i Mario León) s'allunyen del Vilafranca. El primer, té molts números per signar per l'Europa (3a Divisió) ocupant una de les places de sots-23 i l'altre continuaria a Vilanova en no acabar de convènce'l l'oferta vilafranquina.\nPer contra, tot indica que Pere Costa i Retamal s'unirien al nou projecte vilafranquí.\n- Juancho Sanmiguel te el control absolut del 1º equip i ¿cuantes vegades l’has vist al camp del Vilafranca?\n- No tenim Fútbol base propi. Tots els entrenadors son ex-atletics.\n- Ningun jugador esta format al F. C. Vilafranca, un que queda el Eloi a lo millor no seguira, ¿Seguiria si habes sortit del Atletic?\n- Si no funciona aquest projecte acabarem desaparexent. NO TENIM DINERS!\n- Ells son ATLETIC VILAFRANCA, ¿t-ho tinc que dir mes clar?\nMira, jo no vaig mai al camp del Vilafranca, però se qui es el Juancho Sanmiguel.\nNomés contesto que jo he anat 2 cops als darrers anys al camp, i curiosament(o no) l'he vist els 2 cops.\nMenos lobos caperucita, que diuen. El plan destroyer no toca ja, ara reconstruccio\nCollons Tito vas fort, eh! Que t´ha fet el Vilafranca per que el tractis aixi? Una mica de respecte a un club centenari com és aquest, i per molts anys ho sera!\nSembles la previa ja, que mai veu res ben fet.\nHola companys, us veig molt intranquils, recordeu que ara toca vacances i es temps d´EUROCOPA.\nN´eu sentit a parlar de la porra de l´eurocopa Austria-suïssa´08 que faig.\nSi voleu més informació o participar teniu temps fins demà a les 6 de la tarda, inici del primer partit: Rep. Txeca-Suïssa.\nMireu a les pagines del Megazine El Cargol i informeu-vos.\nVinga a veure qui s´anima ja en participat mes de 140 persones.\nHola “anxaneta”, està clar que vius ancorat en el passat i això no és bo.\nTant sols un consell, si vols utilitza’l, sinó, a mi tant se’m en fot...reciclat, fes un “reset” segur que ho veuràs més clar.\nEt sona Fundació Esportiva Atlètic Vilafranca?- Si és així, fes-te-la teva i pregunta per la seva estructura tant social com esportiva i quan ho sàpigues a lo millor en treus l’entrellat i el perquè de tot plegat.\nHola "prèvia", jo de tu demandaria als del diari Sport per copiar-se el titular "Operacion Retorno" a la pàgina 46. Al Barça de Basket, ara també volem que tornin els que vam fer fora.\nEl que dius "anxaneta" jo també estic d'acord amb tu, però amb matisos, excepte en que acabarem desapareixent. Espero i desitjo que t'equivoquis.\nHola bloggers, a manca de notícies, en aquesta època de l'any tot gira sobre rumors de possibles fitxatges, altes, baixes,... I al Diari de Vilanova, he llegit que el club del Garraf vol rebaixar un 20% les fitxes de la plantilla. Tres dels seus jugadors més importants (Valldosera, Boira i Santi Triguero) no han arribat a un acord en la renovació i, per tant, podrien estar en el mercat. En tot cas, suposo (o estic segur del tot) que les fitxes que cobren no deuen entrar ni de bon tros en les possibilitats del Vilafranca per a aquesta temporada.\nAra bé, la notícia que m'ha sobtat més ha estat aquesta:\nEl Vilanova troba el pis on vivia Ibrahim en mal estat\nEl Vilanova haurà de pagar les despeses de renovació de l'habitatge on l'exdavanter blau Ibrahim ha residit en els últims mesos. Davant les queixes veïnals per males olors -hi havia dos gossos a dins- i la incompareixença del futbolista, aquesta setmana han obert el pis i l'han trobat en molt mal estat.\nTan bon noi que semblava aquí i no va crear cap problema...\nsmolarek, no és que mai trobi res ben fet sinò que darrerament s'han fet poques coses bé. I si s'ha de dir, es diu.\nanxaneta i anònim, deixeu-vos estar de polèmiques en si en Juantxo ha anat molt o poc a veure el Vilafranca. Un servidor el segueix sempre que pot i no per això em veuria capacitat per dirigir una secretaria tècnica (només puc donar la meva opinió). Per aquesta regla de tres, el Secretari Tècnic hauria de ser el Sayol que és qui no s'ha perdut quasi cap partit en els darrers vint anys. Valorem a la gent pels seus coneixements (tot i que si ets asidu al Municipal, això que tens de guanyat).\nai anxaneta anxaneta, deus ser un dls d vilafranca d futbol antics, i q ara t'hauran passat a l'espirall amb l'stoitkov tan cabrejat q et veig...\nCom diu el jonsay, abans d tot preocupat per saber q es la fundacio esportiva abans q res. I parlant del Juancho, dir q aquesta temporada no tenia res a veure amb el vilafranca, ni s'esperava q li diguessin res per aquesta seguent, i segurament va assistir a molts mes partits q vosaltres q us queixeu per aqui el blog... aixi q no critiqueu tant.\nNo se quina mania tens a tot el q envolta l'atletic, pero si tot hagues anat be, no haurien d'haver agafat ningu de la fundacio durant la temporada, ni haguessin fotut fora a ningu, ni haurien d'agafar en juancho pero la directiva tecnica,... Aixi q l'unic q fan es ajudar.\nJo deixant estar polèmiques de si això és l'atlètic o no, m'agradaria analitzar el futur equip. Siguem serios Prèvia, tu creus que per molt que alguns jugadors del Vilanova no hagin renovat encara vindrien a Vilafranca?No fem conya,jaja.\nD'altra banda,com veieu la confecció de l'equip?Us motiva?Segons llegeixo al 3de8 dedueixo que el repte serà salvar la categoria com sigui i això pot fer que molts jugadors que estan jugant fora no vulguin tornar ara a arriscar-se a passar un any com el del descens a Preferent.Què en penseu?\nni nusaltres mateixos com a jugadors vindriem\nsort juantxo san miquel\nanxaneta com a nat pel supar del teu estimat Hristo cristoikoff


El gegant francès de l’electrònica recondicionada s’instal·la a Barcelona\nWeb de Black Market\nLa multinacional s'instal·la a la capital catalana per acostar-se als clients i crear un hub de talents\nBlack Market, un dels gegants mundials en venda d’electrònica recondicionada, s’instal·la a Barcelona. L’empresa, d’origen francès, tria la capital catalana per acostar-se més a la seva clientela i alhora crear un hub de talents. D’aquesta forma, la companyia es muda a la ciutat amb una plantilla inicial de vuit persones. Les expectatives, però, són optimistes: “La previsió és arribar a un equip de 50 persones a finals d’any, amb previsions de seguir creixent progressivament”, expliquen, a través d’un comunicat emès als mitjans de comunicació aquest dilluns.\nEspanya va ser el segon mercat on va obrir les portes Black Market, una empresa fundada el 2014 per Thibaud Hug de Larauze, Quentin Le Brouster i Vianney Vaute. Actualment, l’empresa ven els seus productes, principalment electrònica i electrodomèstics, a clients d’aquests països: els Estats Units d’Amèrica, França, Alemanya, Regne Unit, Itàlia, Espanya, Bèlgica, Àustria, Països Baixos, Portugal, Japó, Finlàndia, Irlanda, Grècia, Eslovàquia i Suècia. La companyia disposa d’un equip format per 650 treballadors i cinc oficines a Barcelona, Nova York, Berlín, París i Bordeus. El gegant francès ha designat Nathanaël Berbessou com a director general de la companyia a Espanya. Berbessou és enginyer i està llicenciat per Centrale Supélec Ingénieurs, detalla l’empresa.\n“Amb l’obertura de l’oficina de Barcelona volem acostar-nos a nous clients i treballar estretament amb els nostres recondicionadors espanyols”, informa Black Market. El consumidor cada cop està més conscienciat que, tot i que el preu continua sent la seva prioritat, vol contribuir a la sostenibilitat i al medi ambient i veu com la compra d’un producte recondicionat és una bona manera d’aconseguir-ho”, afirmen. “La nostra missió des de Black Market és fer que sigui tan fàcil i segur comprar productes recondicionats que nous”, conclou Berbessou, que va començar la seva trajectòria professional a Boston Consulting Group i, més tard, va crear un comerç electrònic de vins.\nComerç Electrònica Tecnologia


Arriba el Giving Tuesday, el dia per donar\nL'any passat es van recaptar 400.000 euros, xifra que aquest any s'espera doblar\nRedacció 29/11/2016 - 10.41 Actualitzat 29/11/2016 - 15.57\nL'endemà del Cyber Monday, 70 països d'arreu del món celebren avui el Giving Tuesday, o el que és el mateix: el dia per donar. Aquesta campanya, que té com a objectiu incentivar les bones accions de les persones, es va crear als EUA l'any 2012 en contraposició al Black Friday i el Ciberdilluns.\nA Catalunya se segueix per segon any consecutiu, després que l'any passat es recaptessin 400.000 euros en tot l'estat espanyol, una xifra que els organitzadors esperen doblar enguany. Per aconseguir aquest objectiu, aquest any hi han participat 19 ONGs i fundacions, com per exemple la Creu Roja, Metges sense Fronteres, la Taula del Tercer Sector i el Banc de Sang.\nLa idea és que la gent sigui solidària i doni diners, aliments, roba de segona mà, sang o temps, de manera altruista, col·laborant així en algun dels més de 200 projectes que participen en aquesta campanya. A més a més, tots els projectes que hi participen es poden trobar a la pàgina web de Giving Tuesday.\nUn dels reptes que els organitzadors del Giving Tuesday s'han proposat aquest any és arribar a les 2.000 donacions de sang. L'objectiu és incrementar les reserves de cara a una de les èpoques més complicades pel Banc de Sang: les festes de Nadal.\nEl Giving Tuesday, el dimarts més solidari


Un jutge de Romania accepta l'extradició de Sergio Morate a Espanya\nEl presumpte assassí del doble crim de Conca té cinc dies per recórrer aquesta decisió\nSergio Morate, el detingut a Romania, en una foto publicada al seu perfil de Facebook\nMadridEl jutge de la Cort d'Apel·lació de Timisoara (Romania) ha acceptat la petició de la Fiscalia de la regió romanesa d'extradir a Espanya el presumpte assassí del doble crim de Conca, Sergio Morate, segons ha informat a Europa Press la fiscal encarregada del cas, Violeta Filip.\nEl magistrat ha acceptat mantenir Morate 30 dies més en situació de presó provisional, tal com havia demanat el ministeri públic, mentre es tramita el procés d'extradició del presumpte assassí, que ara té el termini de cinc dies per recórrer aquesta decisió davant la Cort de Bucarest, màxima institució judicial del país i que tindrà l'última paraula sobre el seu lliurament.\nEl jutge de Timisoara ha acceptat també traslladar a l'Estat tots els béns de Morate confiscats a Romania, que són el seu cotxe, la seva roba, el telèfon mòbil i les plaques de matrícula que es van trobar a l'interior del vehicle.\nLa vista estava convocada només a l'efecte d'estudiar la petició d'extradició formulada per Espanya i no ha entrat a valorar a fons els fets ocorreguts a Conca. Tot i així, Morate ha mantingut el que havia declarat en la seva última compareixença davant la justícia romanesa i s'ha declarat innocent. Durant la mitja hora que ha durat la vista ha estat assistit per la seva advocada, Claudia Candea.\nMinuts abans de les 10 hores (les 11 h a Romania) Morate ha arribat a la Cort d'Apel·lació de Timisoara procedent d'un centre penitenciari local. Ha estat traslladat en furgó policial, amb fortes mesures de seguretat i escortat per nombrosos policies armats, amb cascos i armilles antibales.\nFonts de la investigació han informat a Europa Press que el cotxe de Morate tenia les plaques de matrícula tretes quan va ser detingut el 13 d'agost a la localitat de Lugoj, a Timisoara. Els investigadors sospiten que amb això Morate tractava de dificultar la seva identificació, però les autoritats romaneses van poder trobar-lo gràcies a la descripció remesa per la Policia Nacional del vehicle Seat Ibiza de color verd amb el qual havia abandonat Espanya, concretament pel pas de Portbou (Girona).\nConca Romania Detingut assassinat


Excursions a dojo: Colldejou i Llaberia\nPer a molts afeccionats a la muntanya de l'àrea metropolitana de Barcelona les muntanyes al sud del Garraf són un gran desconegut amb dues excepcions, la serra de Prades (una denominació poc usual al propi territori) i els Ports (que allà és El Port, en singular). I, tot amb això, molts només en saben el nom. La resta de territori, un buit absolut; res més lluny de la realitat.\nAvui ens hem passejat per dos petits gegants d'una d'aquestes serres del sud tant desconegudes dels barcelonins. Petits perquè tot just arriben als 900 m d'alçada. Gegants perquè no es tracta pas de dos turons sino que són dues impressionants moles calcàries que ens permetran gaudir de valent i suar la samarreta.\nEns hem bassat en dues ressenyes (veure al peu), combinant-les i afegint suggeriments de gent del país (allà, la majoria dels excursionistes són del propi territori i solen conèixer'l prou be.\nComencem el nostre itinerari al poble de Colldejou [400 m], a l'entrada del qual podem deixar el cotxe (el transport públic, hi és però, segurament no ens servirà de massa) seguint la ressenya de la web de la FEEC. Atravessem el poble en direcció NW seguint les indicacions cap a la hípica, sortim del poble per la part més alta on trobem indicacions del GR 7. Després del primer revolt a l'esquerra trobem una bifucació, seguim per la dreta, immediatament després del següent revolt (a la dreta) deixem la pista per a prendre un corriol fresat, però sense senyalitzar, que puja de valent. El sender ens mena en decidida pujada entre pins i romanís fins que en un petit replà creuem un altre sender transversal que seguim a la nostra dreta. El sender serpenteja planejant fins a un dipòsit d'aigua per als bombers [30 min].\nDes del dipòsit prenem una pista a mà esquerra, ben marcada, que anirem seguint a munt. Poc més endavant ens arriba una pista, a baix a l'esquerra, nosaltres seguim a mà dreta, encara en pujada fins que, al coll de Freginals baixa lleugerament i planeja fins a la font freda [40 min] on trobem una intersecció de pistes, una avall, cap al Coll Roig, un altre enfront, marcada com GR, que prendrem. Continuem doncs per aquest camí, que s'endinsa en l'alzinar fins que arribem a una tanca, (Corral del Batllet) i una marca de GR a l'esquerra ens marca l'inici de la pujada cap a la canal del Batllet [45 min].\nEl sender per la canal està marcat amb marques de GR i punts blaus. Passat un primer tram de canal, arribem aens deixa sobre un esperó rocallós que resseguim lleugerament a l'esquerra, cap a un segon tram de canal que ens durà, primer per un breu tram de pedra solta i, tot seguit, per uns blocs en forma d'escala que ens deixaran al Portell de la Cova (marques de GR, no sempre ben visibles) [1h], a tocar del cim i la torre que el culmina que apareixerà tot seguit just al nostre davant.\nEl cim de la mola de Colldejou [922 m, 1h 20 min] és una ampla taula de lapiaz, amb una llarga balconada sobre la plana (Mont Roig, Cap de Salou) i el mar. Al darrera el Montsant i els cingles de la Mussara tanquen les perspectives. Al Sud, el Port amb les moles inconfusibles del Caro i la Punta de l'Aigua. Als nostres peus, els aerogeneradors del parc eòlic de Trucafort.\nContinuem el nostre camí en direcció SW, en paral·lel als cingles, seguint un sender poc marcat (algunes fites blaves), el camí baixa a trobar-se altres senders fins a una bassa (Bassot de la Mola), que voregem per l'esquerra. Més endavant el sender es retroba amb el GR, el camí va baixant en ziga-zages cap al sud cap al coll del Guix [630 m, 1h 55 min].\nEl Coll del Guix és una cruilla de camins, cap a Colldejou,\nPratdip, Falset... Nosaltres prenem un sender just enfront marcat amb un cartell de fusta "Miranda" i abundants marques de pintura blava. El sender puja molt decididament fins a un replà, Lo Molló [2h 30 min], on l'esfera del radar que hi ha al cim i el propi vèrtex geodèsic semblen ser a l'abast de la mà ara el sender baixa un pèl i es desvia a l'esquerra, sembla que vulgui evitar el cim. Seguiu-lo i de seguida veureu el pas per on salvar el darrer desnivell fins al cim de la Miranda de Llaberia [918 m, 2h 35 min].\nLes vistes des d'aquí són espectaculars, preneu-vos el vostre temps per a gaudir-ne.\nPer a baixar descartem les indicacions del llibre consultat de baixar cap al Cavall Bernat doncs avisen del mal estat del camí i seguim la cresta de Llaberia en sentit invers (W) seguint els senderols que han deixat els remats de ovelles fins que trobem La Foradada [2h 45 min], un curiós arc natural sobre el mateix vèrtex de la cinglera. Seguim endavant, buscant el millor sender entre pedruscalls i garrics fins a trobar un camí transversal, de nou el GR, que prenem a la dreta i en un parell de curtes llaçades ens duu al Portell [3h 05 min] pas per on canviem de carena i iniciem una ràpida davallada en innumerables llaçades fins a la pista del Coll del Guix [3h 35 min] i, per aquest, seguint la retolació dels camins, de nou a Colldejou [4h 15 min] on acaba la nostra aventura d'avui.\nCom sempre en aquest bloc, els temps fan referència als temps de marxa efectiva que hem invertit, descomptant parades. El temps real de la nostra excursió és d'uns 90 minuts més dedicats a esmorzar, dinar, fer-nos fotos i, per què negar-ho, a recuperar l'alè.\n1. A l'extrem NE de Colldejou, passat l'ajuntament, hi ha un sender, marcat amb el rètol "Cami a la Torre de Fontaubella" i estaques pintades de groc, que ens duu a la font freda més còmodament.\n2. A la Miranda, quan baixem cap al Portell, després de veure la foradada, paga la pena baixar directe a la pista que hi ha a l'esquerra, que ens durà al Portell. Ens estalviarem ben be un quart d'hora de patiment pels turmells i nombroses esgarrinxades a les cames.\nCentre Excursionista d'Espluges. Excursions escollides per Catalunya. 30 itineraris d'una jornada. Edicions CIM. 3a ed. 2009.\nEtiquetes: amb infants de més de 10 anys, Baix Camp, Colldejou, Llaberia


XAREL·10: Joc de Ment - 037\nEstàs instant a la gent que menteixi a la gent i tregui cartes del lloc que no toca fent veure que és del lloc on toca?! Això en un judici es diu perjuri i està penat per la llei.\nTot plegat és molt enginyós, però jo continuo essent incapaç d'intentar-ho.\nPONS: En el meu descàrrec apel·lo a l'animus iocandi com eximent penal. :-D\nCARME: És evident que aquests jocs estan pensats per "fer-se", però t'haig de dir que si jo els recullo en aquests posts, més que res és per mostrar aquest enginy que tenen al darrere i que tu destaques en el teu comentari. Tots ells són molt simples (quan saps els trucs), però aconsegueixen sorprendre (poc o molt) i això és el que me'ls fa interessants, més enllà de portar-los o no a la pràctica.\nLa destresa del mag és el que fa que tot ens sembli pura magia.\nCom la Carme, sóc incapaç de fer-ho i que no se'm noti el truc. 😉\nSA LLUNA: Tens raó, però jo també afegiria que saber que hi ha un "truc" no treu valor a la "màgia". El mag no ens enganya, ens sorprèn i aquesta és la gràcia dels jocs de mans.\nCom li he dit a la Carme, la meva intenció amb aquests posts no és convertir-vos en mags ni convertir-me'n jo tampoc, el que m'interessa és fer veure que per aconseguir aquesta sorpresa que deia n'hi ha prou amb una mica d'enginy. :-)\nNo estic gens fet per fer aquests jocs de mans, eh. Mira que aquest em sembla aparentment senzill, però ni així l'he acabat d'entendre. Algun dia ens hauràs de fer una demostració pràctica!\nXEXU: No m'hi veig, De moment, aquesta continuarà sent una secció només teòrica. ;-)


El PSC d’Irene Sendler | Diari de Tarragona\nEl PSC d’Irene Sendler\nLa infermera polonesa va demostrar un heroisme, una determinació i una valentia increïbles que la van portar –a ella i a un petit grup de col·laboradors– a salvar la vida de més de 2.500 nens i nenes jueus\n19/12/2021 13:20 | Actualizado a 19/12/2021 13:20\nKENNETH MARTÍNEZ, Primer secretari del PSC del Camp de Tarragona\n«Ella era socialista, sí, però d’un socialisme diferent del que alguns practiquen ara. El socialisme d’Irene era un socialisme que es preocupava per les persones, per totes i cadascuna d’elles, que no s’embolcava en els discursos teòrics sinó que era de dimensió humana».\nAquestes paraules, del biògraf de la infermera polonesa Irena Sendler, se’m van quedar gravades a l’ànima. Per a qui no la conegui, Irene Sendler va ser una heroïna. Una persona que enfrontada al mal absolut, el genocidi nazi, va demostrar un heroisme, una determinació i una valentia increïbles que la van portar –a ella sola i a un petit grup de col·laboradors– a salvar la vida de més de 2.500 nens i nenes jueus del gueto de Varsòvia condemnats a l’extermini pels botxins feixistes.\nAquesta dona valenta no tan sols va ser perseguida pels nazis. Com a militant del Partit Socialista també va ser empresonada pels comunistes després de la guerra. D’una humilitat tan sols igualada pel seu sentit de la dignitat, mai va esperar, ni demanar, cap reconeixement pel que havia fet i per les vides que havia salvat.\nQuan, després de quaranta anys d’anonimat absolut, es va fer públic tot el que havia fet durant la guerra tan sols va dir: «cada nen que vaig salvar era la conseqüència dels valors humanistes que defensava i la justificació de la meva existència a la terra, no ho vaig fer per rebre cap títol ni per obtenir cap glòria». Chapeau!\nPer què dic tot això? Perquè aquest cap de setmana s’ha dut a terme el Congrés del Partit dels Socialistes de Catalunya, del PSC. Els mitjans i les cròniques van plens de noms, d’anàlisis sobre les entrades i les sortides a la nova executiva, sobre nomenaments i responsabilitats, etc.\nSí, molt bé, molt interessant. Però com a primer secretari dels socialistes del Camp de Tarragona reconec que em preocupa poc aquest ball de noms o d’estructures orgàniques. El que justifica la nostra actuació política i la mateixa existència del partit és que sapiguem estar a l’altura, amb les coordinades del context actual però amb els mateixos valors i la mateixa honestedat, del compromís socialista demostrat per Irena Sendler en una situació infinitament més difícil que nosaltres, per sort, no podem ni imaginar.\nNomés si som capaços d’estar al costat de la gent, a peu de carrer, compartint els seus neguits i responent amb eficàcia als problemes que els afecten, serem dignes intèrprets d’una tradició política, el socialisme democràtic, que té una llarga i gloriosa història de defensa dels drets socials. Aquest PSC és el que serà útil al nostre poble. Aquest és el PSC que s’ha de fer digne successor d’aquesta tradició humanista i democràtica que ha escrit les millors pàgines de la nostra història.\nEn un altre context, el president Salvador Allende quan va guanyar les eleccions generals el 1970 a Xile va entrar a la casa de Govern dient: «el poble entra amb mi a la Moneda (la seu de l’executiu)». Va ser tan literalment així que per fer fora al poble del Govern els colpistes van haver de bombardejar el palau presidencial amb tancs i avions militars l’11 de setembre de 1973. El president Allende va morir defensant la dignitat democràtica del poble xilè. Però la història no recorda als indignes traïdors tipus Pinochet o Videla, sinó als homes i dones dignes com Salvador Allende o Irene Sendler. I militar en una ideologia política capaç de donar exemples d’aquesta magnitud ètica no és tan sols un honor, sinó també una responsabilitat que seria imperdonable que oblidéssim. Sí, certament, seria absolutament imperdonable.\nEl PSC se alía con los ex de Ciutadans para alcanzar la Alcaldía de Vila-seca en 2023\nPor qué los populistas alcanzan el poder


Calaveres Anacròniques: Calaveres Anacròniques\n"La vida és breu e l'art se mostra llonga" AUSIÀS MARCH\nQuè us he de dir?\nFa poc més de tres anys que vaig inaugurar La Farmaciola i des d'aleshores hi he anat treballant d'una manera bastant irregular, però malgrat tot s'ha avançat. Ara, després d'un any sense fer-hi res, no tenia cap sentit continuar-la. La Farmaciola è chiusa.\nJa fa temps que m'havia plantejat encetar un altre bloc. M'entusiasmen els Vanitas, aquests quadres on apareixen calaveres o altres símbols que ens recorden la fugacitat del temps, i tenia ganes de fer servir aquesta idea. Avui dia, en canvi, sembla que ningú no es vol recordar de la mort, la gran desvetlladora, i per això dic que són calaveres anacròniques.\nCalaveres anacròniques són també els meus poemes, que concebo com un aprenentatge -hi ha alguna cosa que no ho sigui?- i que ja no fan sentit un cop han estat publicats aquí. El títol del bloc també és, per tant, una particular forma de captatio benevolentia.\nAquest cop, però, he decidit tenir més en compte els meus pocs i estimats lectors: a part dels meus textos, també publicaré textos d'altri, així com alguns vanitas i cançons. D'aquesta manera m'asseguraré de mantenir la regularitat i d'augmentar-ne l'interès.\nCalaveres Anacròniques és també un involuntari homenatge al gran Jesús Moncada, autor de Calaveres Atònites.\nDesitjo que aquesta nova aventura sigui tan profitosa per a vosaltres com per a mi.\nPublicat per Flush a 3:17\nAnònim 11 d’agost de 2009 a les 14:52\nbé doncs ja l'anirem consultant. segur que n'aporendrem coses, i en disfrutarem\nparlem més tard?\nObat Penyakit Herpes Kelamin Apa Ya\nJosep Palau i Fabre - Poemes de l'Alquimista\nMercromina - Vals de Ballenas\nBALDUNG GRIEN, HANS La mort i la donzella, 1518...


Lleidaclick escalfa motors per obrir les seves portes\nL’alcalde de Lleida inaugurarà a les 12.00 h la I Fira Nacional de Col·leccionisme Playmobil de Lleida\nper Redacció 05/12/2018 15:50h\nFèlix Larrosa, alcalde de Lleida i president del Patronat de la Fundació Fira de Lleida, inaugurarà aquest dijous a les 12.00 la primera edició de LleidaClick (Fira Nacional de Col·leccionisme Playmobil de Lleida), saló que tindrà lloc del 6 al 9 de desembre amb una gran exposició de 20 diorames de gran format (amb unes 6.000 figuretes) i onze expositors d'arreu de l'Estat que oferiran peces originals, soltes, descatalogades o personalitzades (com per exemple caganers catalans, personatges de Walt Disney o superherois), sovint difícils de trobar en les botigues convencionals.\nEls visitants de LleidaClick podran gaudir també d'activitats paral·leles com ara el Concurs infantil Abacus de diorames Playmobil, que promou que els infants exhibeixin les seves creacions en forma de diorama fetes a casa durant la fira, o el sorteig de tres lots de productes Playmobil per valor de 50, 30 i 20 euros entre els assistents a la fira que participin en el concurs 'El click amagat', que consisteix a trobar tres figures Playmobil molt conegudes a l'exposició.\nUn photocall amb els personatges de Playmobil\nA més, hi haurà un photocall d'alguns dels personatges Playmobil més coneguts pel públic infantil i familiar, els jocs en els inflables Playmobil, els únics a Europa decorats amb la iconografia Playmobil; i els tallers de creativitat, en què els infants podran deixar volar el seu talent creatiu utilitzant diverses tècniques artístiques (llapis de color, cera, plastidecor, retolador, pintura acrílica, etc.); i tallers de maquillatge de fantasia; de caretes, etc. L'horari de LleidaClick serà de les 10.00 a les 20.00 hores i el preu de l'entrada és de 3,5 euros (gratuït per als infants menors de dos anys). El certamen és una iniciativa de l'empresa Smartplay, SL, amb la col·laboració de Fira de Lleida, la Paeria, Abacus i l'associació Eutrapelia. Ja saps, si tu i la teva família sou uns amants d'aquestes tradicional joguines, pots aprofitar el festiu del Pont de la Puríssima per acostar-te fins al recinte firal de Fira de Lleida i gaudir d'una exposició única. La fira estarà oberta durant tot el dia des de les 10.00 del matí fins a les 20.00 hores de la tarda, així que consulta preus i activitats i viu l'experiència com un nen!\nLa polèmica 'censura' d'una exposició sobre l'1-O a la UdL\nEl misteriós objecte trobat a Mart i que els experts no saben definir


Lluç al forn amb patates receptes - myTaste\nde lluç al forn amb patates\nfilets de lluç al forn amb patates\nlluç al forn amb patates gratinat\ncuinar patates al forn\ncom fet patates al forn\ntemps patates al forn\npatates cuites al forn\npatates amb pela al forn\npatates al forn amb salsa\ncarn amb patata al forn\ncapes de patata al forn\npatates amb pell al forn\npatata amb verdures al forn\npatata al forn amb ceba\nLluç al forn amb patates receptes\nComenceu per posar les patates al forn. Feu els lloms de lluç a la planxa. Els bolets infusionaran amb la llet calenta i donaran un gust molt bo a aquesta beixamel\nPoseu-les en una safata per anar al forn i pinteu-les amb l'oli que hem preparat per marinar. Comencem per fer l'allioli,en el morter, piqueu l'all, (pelat i sense el grill), amb un pessic de sal, afegiu els rovells i tot remenant, sempre amb el mateix sentit, deixeu caure l'oli en un fil molt fi\nServiu amb les patates al fons del plat i el lluç al damunt. Talleu a rondaxes primes unes patates i les fregiu en una paella amboli d'oliva\nLluç al forn sobre llit de calçots confitatsLluç al fornPatates al forn cuites amb pell i herbesBy Blogsdna 0\nTallem la ceba en juliana, i pelem i tallem a rodanxes les patates, i coem aquestes dues verdures al vapor fins que estiguin cuites\nPer començar, fregiu les patates a la paella. Tot seguit, afegiu-hi una mica de sal, el lluç i la picada\nel llenguado, el rap, el lluç, el gall, nero, cap-roig, turbot, orada, pagell…………. Això em passa molt sovint a la peixateria, ja que a vegades vaig amb l’idea de comprar lluç i torno a casa amb turbot o com aquesta vegada amb unes cues de rap magnifiques\n-Posem les patates tallades finetes a la safata del forn, prèviament salades. -Afegim el peix també salat i hi tirem per sobre els alls laminats i els bitxos\ntambé vam veure "Cassola de lluç a la marinera", el "Lluç a la llauna", el "Lluç al forn amb camagrocs", el "Suquet de peix i marisc" i avui\nCassoleta de lluç amb patates amb pell\nJa feia dies que volia fer-lo però a mi, el lluç, com m'agrada més és al forn o a la cassola, i això requereix el seu temps, que encara no havia tingut\nPosem a bullir les patates amb pell en aigua en sal fins que quedin cuites. Posem el lluç en una safata, el salpebrem, i el cobrim amb l’allioli\nLlavors hi posem els dos talls de lluç, que ja haurem tret del forn, la miqueta de suc que ens ha deixat a la safata, i ho sacsegem tot junt per lligar una mica la salsa


Casa Rural Casa Gimeno Bocairent Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nCasa Rural Casa GimenoC/ Sant Joan, 28, Bocairent, Bocairent, Espanya, 46880 - Veure al mapaExcel·lent8,8Basada en15comentarisCasa Rural Casa GimenoVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 27 fotos\nConvenientment situat a Bocairent, Casa Rural Casa Gimeno és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Casa Rural Casa Gimeno ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com express check-in/check-out, habitació familiar, visites turístiques. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Casa Rural Casa Gimeno és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Bocairent.


Els distribuïdors alimentaris incrementen l’estoc davant l’amenaça de vaga del transport a Espanya - Altaveu el diari digital d'Andorra\nHores d’ara el producte que més s’està ressentint de les conseqüències col·laterals de la guerra a Ucraïna és l’oli de gira-sol, que per prudència alguns establiments del país han començat a ‘racionar’ per una problemàtica que res té a veure amb els transportistes\n10/03/2022 (18:41 CET)\nPrestatge d'un supermercat del país on es limita la compra d'ampolles d'oli de gira-sol. T. S.\nMolts dels distribuïdors alimentaris del país estan incrementant les previsions de compra i augmentant així els seus estocs davant l’amenaça d’un sector, petit per ara, del transport de mercaderies de fer vaga a l’Estat espanyol. Encara que les grans companyies no secunden per ara l’eventual aturada en resposta a l’encariment del preu del carburant arran del conflicte bèl·lic a Ucraïna, els dubtes que estan sorgint han fet que s’estigui sent previsor sense arribar a cap extrem. No es preveu, però, que hi hagi d’haver una afectació transcendent.\nPer ara, però, no hi ha cap problema d’abastiment ni cap bogeria ciutadana als establiments del Principat. Sí que és cert que algunes àrees comercials han començat a establir certes restriccions amb el producte que més s’està ressentint dels efectes col·laterals de la guerra: l’oli de gira-sol. En alguns comerços es limita a un cert nombre d’ampolles la compra d’un oli que en el 50% del que es consumeix a Europa es produeix entre Ucraïna, sobretot, i Rússia.\nTot l’enrenou ve provocat per una petita plataforma de transportistes que actuen al marge de qualsevol organització de professionals del sector i, és clar, encara més de les patronals que en cap cas donen suport a l’eventual aturada\nPer tant, segons que han explicat les fonts consultades del sector de la distribució alimentària, hi ha dos fronts distints a tenir en compte. D’una banda, la possible vaga del transport i, de l’altra, l’especificitat productiva del gira-sol. Quant a la primera, no hi ha cap confirmació oficial de cap vaga. De fet, tot l’enrenou ve provocat per una petita plataforma de transportistes que actuen al marge de qualsevol organització de professionals del sector i, és clar, encara més de les patronals que en cap cas donen suport a l’eventual aturada.\nLa plataforma en qüestió ha fet córrer uns àudios amenaçadors anunciant una vaga indefinida amb piquets molt severs a les principals carreteres de la xarxa espanyola a partir de les 0 hores del dia 14. És a dir, a partir de la mitjanit del proper diumenge a dilluns. Diverses entitats, però, com la principal plataforma estatal de transportistes a Espanya (la CNTC) han corregut a desmentir que hi pugui haver una acció de l’abast del que es pretén fer creure.\nAPROVISIONAMENT I GIRA-SOL\nAmb tot, al Principat, i sabedors de la petitesa del país i de la dependència, en aquest cas, d’Espanya, molts dels distribuïdors han fet per als propers dies unes comandes una mica majors del que seria habitual. I així poder incrementar els seus estocs en previsió d’una possible dificultat que, amb motivació oficial i ferma, no s’espera. Una altra cosa, s’ha dit ja, és la qüestió del gira-sol. Al tomb d’aquest producte hi està havent un moviment especulatiu molt important.\nMolts hotels, també del país, n’han comprat remeses molt més importants del que seria normal. Ara mateix no hi hauria problema, perquè l’oli que es pot comercialitzar o que s’està comercialitzant s’ha produït a partir de les collites de l’any passat. El problema gran vindrà l’any que ve, quan no hi haurà la producció de pipes necessària -Ucraïna, principal exportador, no està ara mateix per conrear gira-sols- per fer l’oli que demanda el mercat i es preveu que llavors sí que hi haurà mancança d’abastiment. Per això ara mateix ja s’està jugant amb els estocs.\nPer això que els distribuïdors del país ja comencen a tenir problemes perquè els grans majoristes no serveixen el producte. O no amb la quantitat pretesa, perquè prefereixen estocar-lo, retenir-lo, i així generar, ara per ara, un increment artificial de preus, sabedors, alhora, que en uns mesos la situació pot ser encara més complicada, pitjor en definitiva, i encara podran posar al mercat l’oli que hagi guardat a uns preus molt més elevats.


Conduir amb seguretat la moto i l'escúter. Manual de tècniques de conducció. Educació per a la mobilitat segura\nManual per als conductors de moto i d’escúter que recull pràctiques recomanades als usuaris d’aquests vehicles per conduir d’una manera segura i responsable.\nEls capítols tracten aspectes com ara el manteniment del vehicle, l’equipament, els estils de conducció o com afrontar algunes situacions difícils. Cada apartat conté quadres resum amb els conceptes més importants a recordar, així com dibuixos i fotografies que il·lustren el contingut.


A KOPS D'STICK: 1ª DIVISIÓ ESTATAL (JORN. 7): MANLLEU 3 - VILAFRANCA 8\n1ª DIVISIÓ ESTATAL (JORN. 7): MANLLEU 3 - VILAFRANCA 8\nRecital de Caldú i victòria pel Vilafranca\nEl Caixa Penedès Club Patí Vilafranca va fer el millor partit del que portem de temporada, aquest dissabte davant el Manlleu, el qual va derrotar a domicili per un contundent 3 a 8, en el qual els jugadors del Patí van lluir un braçalet negre en senyal de dol per la mort del jove jugador que havia jugat al Patí, Jordi Agulló, aqui li van dedicar la victòria final.\nEn el minut 8 de partit el Patí inaugurava el marcador mitjançant Xavi Caldú posant el 0 a 1. Un minut més tard, el Manlleu tindria l’oportunitat d’empatar el partit, mitjançant un penal que Jordi Callís va desaprofitar. El Patí continuava arribant amb perill a la porteria de Ferran Franch, el qual es veia desbordat per les ocasions generades pels penedesencs. El Manlleu practicava una defensa dura, i en el minut 16 de partit, el Vilafranca va disposar d’un penal que de nou el capità Caldú transformaria fent el 0 a 2. I tot just un minut més tard, Jordi Esteva culminava una jugada embolicada dins l’àrea local i establia el 0 a 3. Les coses es posaven molt de cara pel Vilafranca, i als osonencs els hi costava crear perill. A manca de dos minuts pel descans, una bona jugada dels vilafranquins l’acabaria Xavi Caldú sol al segon pal, posant el 0 a 4 en el marcador i fent el seu hat-trick particular. Quan tot semblava que s’arribaria amb aquest marcador al descans, a tant sols mig minut per arribar al equador del partit, Jordi Urbano, comet una falta directa sobre Oriol Borràs, que a la vegada li suposa la targeta blava. L’autor del llançament va ser el golejador de la nit, que no va errar i va col•locar el 0 a 5 amb el que s’arribaria al descans.\nA la represa, el Manlleu va sortir decidit a no posar les coses tant fàcils al Patí, així al minut 5 i 6 d’aquesta segona part, marcava els seus dos primers gols obra de Sant Teixidó i Jordi Callís respectivament. Però en el minut 7, un penal comès sobre Joan Muntané, el va transformar Joan Vázquez posant el 2 a 6. La bogeria de gols no va acabar aquí, ja que un altre minut després de que Vázquez marqués, el manlleuenc Aleix Prims va fer el 3 a 6, també de penal.\nPenal transformat per Joan Vàzquez\nAmb aquest anar i venir de gols, el Vilafranca va asserenar el partit i el va controlar ràpidament, tot intentant ampliar les diferències al marcador, i la recompensa va arribar a manca de dotze minuts quan de nou Joan Vázquez feia el setè gol favorable al Vilafranca. A partir d’aquí els de l’Osona van abaixar el braços i van veure com el Vilafranca encara transformaria una altre gol de falta directa, mitjançant Xavi Caldú, el golejador del partit amb 5 gols. El marcador podria haver estat més ampli si Sebas Moreno hagués pogut aprofitar alguna ocasió que va tenir davant del porter manlleuenc, però el resultat ja no es va moure.\nAra el Patí es col•loca tercer a la classificació a tant sols un punt dels colíders (Mataró i Sant Cugat) i empatat a punts amb el Cerceda gallec. La propera setmana el Patí jugarà a Vilafranca, el diumenge de Fira del Gall, dia 15 de desembre a les 13h davant de l’FM Oviedo.\nCP Manlleu: Franch, J. Callís (1), Prims (1), Teixidó (1) i Pujol –cinc inicial- J. Urbano, M. Urbano, I. Callís i Castellà\nCP Vilafranca: Bargalló, Moreno, Expósito, Vázquez (2) i Muntané –cinc inicial- Caldú (5), Borràs i Esteva (1)\nEtiquetes de comentaris: 1ª Divisió 2012-13, Cròniques, Manlleu, Vilafranca


TRIBUNA DEL BERGUEDÀ: SANTUARI DE SANT GRAU. ALBONS. L’EMPORDÀ JUSSÀ. GIRONA\nSANTUARI DE SANT GRAU. ALBONS. L’EMPORDÀ JUSSÀ. GIRONA\nEn aquesta ocasió publica fotografies de l’ermita o santuari de Sant Grau que es troba, aïllat, al sector occidental del terme d’Albons.\nJoan Badia i Homs ( Palafrugell , l’Empordà jussà, Girona , 9 de maig de 1941), ens diu que arribar a Sant Grau cal situar-se a l’indret de la Creu d’Albons, on s’agafa un camí de terra, apte per a vehicles, que porta fins al santuari, el qual és a 1,5 km del lloc. El camí surt del costat esquerre de la carretera C-252 de la Bisbal d’Empordà a Portbou (per Figueres), just enfront de la cruïlla amb la carretera local que porta a les viles d’Albons i Bellcaire. La clau de l‘ermita és a la rectoria d’Albons.\nNo coneixem pas notícies històriques antigues sobre aquesta església, que conserva una bona part de la seva estructura romànica. Suposem que deu haver estat sempre, com avui, una ermita agregada a la parròquia de Sant Cugat d’Albons. Ignorem, per tant, si la dedicació primitiva seva coincidia amb l’actual a sant Grau, molt popular a la pagesia, sobretot en època barroca. No és impossible que la veneració d’aquest sant s’hi instaurés amb la important refecció del temple feta al segle XVIII, de la qual donarem més detalls. En tot cas en aquesta època s’hi deuria iniciar la devoció als sants Roc i Sebastià, copatrons del santuari.\nHom hi celebra una festa, a la qual concorren els habitants d’Albons i dels pobles de la rodalia, el 13 d’octubre, diada de Sant Grau abat.\nAl segle XVIII és probable que l’església medieval hagués caigut parcialment en ruïna, degradació que devia afectar la seva capçalera. Actualment la nau conserva l’estructura romànica, però l’orientació del temple ha estat capgirada i l’antic absis ha desaparegut totalment. El primitiu frontis (façana de ponent) fou convertit en mur de capçalera en traslladar l’altar a l’extrem occidental de la nau. Al costat de llevant, en comptes de l’antiga capçalera, hi ha una façana on es troba l’actual porta d’entrada amb llinda monolítica que té gravat l’any 1753; el mur és rematat per una petita espadanya moderna. La data de la llinda sens dubte és indicativa del moment en què hom portà a terme aquesta important reforma.\nL’església fou restaurada pels serveis de la Diputació de Girona; l’obra fou inaugurada l’any 1986. A més d’una convenient consolidació, hom ha recuperat la fesomia del frontis romànic en restaurar les obertures que romanien tapiades. La porta resta, ara, closa per un element transparent —que permet la visió de l’interior del temple—, ja que aquest mur continua fent funció de capçalera. S’ha repicat l’interior, llevant els gruixos d’arrebossats que abans cobrien els murs i la volta, i s’ha refet la pavimentació. La petita espadanya de ponent —obra popular, de maó— ha estat substituïda per una altra de pedra picada. També han estat anihilades unes ruïnes de la casa de l’ermità que havia estat adossada al mur de ponent.\nL’única nau de l’església de Sant Grau, de planta rectangular, conserva l’estructura romànica, com ja hem indicat, i per les seves característiques podem considerar que és del segle XI. Uns vestigis dels fonaments de la capçalera desapareguda s’insinuaven (encara que molt poc) just davant la façana construïda al segle XVIII al costat de llevant, en el terreny exterior al temple. Aquests rastres marcaven una curvatura, detall que permet de suposar que aquesta nau romànica estigué, a l’origen, capçada a llevant per un absis semicircular.\nLa nau és coberta amb una volta de secció lleugerament apuntada, feta amb pedra amorterada i en la qual resten ben visibles les empremtes longitudinals de l’encanyissat; una cornisa de bisell senyala, a cada costat, la seva línia d’arrencada.\nAl frontis romànic, a ponent (mur de capçalera actual), hi ha la portada primitiva, d’arc extern de mig punt, de dovelles poc grosses, ben tallades i polides. El seu vessant interior és degradat, amb dos arcs; s’hi han conservat les pollegueres de pedra.\nAl mateix frontis hi ha una petita finestra cruciforme. El mur de migdia és perforat per una finestra de doble esqueixada, d’arcs de mig punt adovellats, que té els vessants molt oberts.\nL’aparell romànic, de filades uniformes, és de petits carreus de pedra calcària, tallats a cops de martell, no gaire ben escairats i deixats sense polir; hi ha també algunes filades, entremig, de carreus més grossos. L’argamassa és visible entre les pedres, i a diferents sectors —sobretot al mur de migjorn— es conserven les característiques incisions formant rectangles. La talla, un xic desairada, dels blocs dels paraments, contrasta amb l’allisat curós dels elements de les obertures i dels carreus de les cantonades.\nEls paraments exteriors d’ambdós murs laterals de la nau són coronats —com a l’interior— per una cornisa de bisell. Aquesta cornisa segueix, fins i tot, a cada costat, en els trams de l’extrem de llevant dels paraments esmentats, on l’aparell hi és visiblement malmès per la reformació del segle XVIII. És evident, tanmateix, que en aquests fragments reformats —d’uns 2 metres de llargada— fou reutilitzat material procedent del sector romànic enderrocat.\nLes estructures romàniques conservades a Sant Grau d’Albons poden datar de cap al final del segle XI o els primers temps del segle XII.\nUn altre palafrugellenc, el Joan Dalmau Juscafresa , la visitava i ens explica aquí la seva experiència:\nSant Guerau d'Orlhac, Guiral o Sant Grau (Castell de Sant Esteve, Orlhac, 855 o 856 - Postòmis (Roerga) o Sant Cirgues (Carcin), 909-918) va ser un noble occità, fundador de l'abadia de Sant Guerau d'Orlhac.\nSegons una tradició Sant Grau visità Catalunya vestit de pelegrí. És per això que moltes vegades se'l representa seguint aquesta tradició. Llavors hi havia una pesta bovina, per allí on passava Sant Grau, els bous que estaven malalts eren guarits quan eren beneïts pel sant. També portava una ampolleta d'oli que no s'acabava mai: l'oli tenia efectes guaridors, com també els té l'oli de Sant Grau, que es beneeix el dia de la festivitat del sant a les esglésies on es venera.\nQue Sant Grau intercedeixi davant l’Altíssim perquè s’aturi aquesta sindèmia que s’acarnissa amb les persones grans, els malalts crònics, els que pateixen limitacions físiques i/o psíquiques, i aquells que no tenen una bona situació econòmica.