Bloqueig directe / Roger Orfila Mir “Es pot compaginar bàsquet i estudis sí t’administres bé” - deportesmenorca.com\nBloqueig directe / Roger Orfila Mir “Es pot compaginar bàsquet i estudis sí t’administres bé”\nPosted By @xusrotger on 17 enero, 2018\nBloqueig directe/ Roger Orfila Mir\n“Es pot compaginar bàsquet i estudis sí t’administres bé”\nRoger Orfila-CE Vilatorta\nD’ell sorprèn la selva seguretat en les seves respostes, es desenvolupa com a peix dins s’aigua en la conversa que mantenim, via telefònica, com si hagués fet ja moltes entrevistes. En realitat ens estem estrenant, tant entrevistador com entrevistat.\nEs declara un admirador de son pare, en Juanjo, del que diu, textualment “és un crack, es meu referent a seguir”, i té un especial record per tots els entrenadors que ha tingut, però se li canvia sa veu quan xerra d’en Miquel Tudurí, del que diu que és l’entrenador que més li ha marcat.\nEll és llucmassaner, viu a Vic, du el bàsquet dins sa sang, una sang blava del Sant Lluís, a on ha jugat des de ben petit. Estudia infermeria a Catalunya i ho compagina amb es bàsquet, el Vic i el Vilatorta són els dos equips en els que ha jugat des de que va deixar la nostra illa.\nEll és en Roger Orfila Mir, nascut un 20 d’Abril de 1998.\nJuga a bàsquet des de ben petit, “des dels 5 o 6 anys. Món pare va anar a la Salle, però no me van voler. Després va contactar amb en Biel Tudurí, que me va obrir ses portes del CCE Sant Lluís. Crec recordar que na Vanesa i n’Edu van ser els meus entrenadors. Després vindrien na Rocío, en Tolo, n’Isma, n’Ariel, en José Carlos i en Carlos”. Menció a part per en Miquel Tudurí, del que en Roger afirma “es l’entrenador que més m’ha marcat. Amb ell he compartit els anys de Cadet i Júnior”.\nVa tenir l’oportunitat de debutar a la Lliga EBA, en edat Júnior, “va ésser el primer any al grup valencià. També s’any següent al grup Català”. En Joan Martínez i en Xavi Carreras n’eren els entrenadors. Es mostra especialment agraït de l’actual coordinador blau “ell me va permetre entrar en sa dinàmica d’entrenaments i partits del primer equip”.\nPerò va arribar l’hora de partir a terres catalanes, concretament a Vic, per estudiar infermeria. Tenia clar que volia seguir jugant a bàsquet “el CB Vic va ser el meu primer equip, al Campionat Sots-25. Aquesta temporada juga al CE Vilatorta, al Campionat Sots-21. La principal diferència que hi veig amb el bàsquet menorquí és que cada partit és una sorpresa, no te trobes els mateixos jugadors, com passa a Menorca”. En Roger creu “que el nivell de la categoria que jugo, és superior a l’Autonòmica menorquina”.\nUn dels condicionants que fan abandonar la pràctica esportiva als joves jugadors és, precisament, els estudis, però en Roger no ho va fer, “si administres bé el temps, és possible compaginar-ho. La clau és organitzar-se bé. Entrenem dos dies per setmana, més el partit del cap de setmana. El bàsquet me serveix per aclarir sa ment.\nQuin futur li depara? No te clar si tornarà a Menorca però “si que seguiré jugant a bàsquet, mentre es cos m’aguanti. Tornar a Menorca dependrà molt de sa feina. Ara tenc que acabar sa carrera i després fer és màster.”\nFinalitzem l’entrevista amb unes preguntes i respostes ràpides.\nEn Roger en curt\nEntrenador que t’ha marcat: En Miquel Tudurí i en Joan Martínez.\nJugador de bàsquet: N’Alberto Miguel, exjugador del Menorca Bàsquet. Jugava a la meva posició i me fixava molt amb ell.\nDe quin equip ets: del Barça.\nUn lloc per viure: País Basc o Astúries.\nUn lloc per visitar: Finlàndia o Dinamarca.\nUn grup de música: El canto del loco.\nUna cançó: Peter Pan.\nSa persona que més t’ha marcat: En Juanjo, mon pare. És un crack.\nÉs el moment de posar punt i final a aquesta entrevista a n’en Roger i o vull fer amb un petit regal per ell, que de ben segur, li farà il·lusió. Professa devoció pel seu pare i qui millor que ell per tancar aquesta entrevista?\nEm pos-ho en contacte amb en Juanjo Orfila, pare d’en Roger, que es mostra encantat de col·laborar amb jo. Pels qui no el coneguin i tinguin els 40 anys complerts, en Juanjo era el cantant del grup “Pasaje Secreto”, allà a finals dels 80 i principis dels 90. però vull aprofitar la seva faceta de glosador. Li deman una glosa per sorprendre al seu fill i aquest n’és es resultat.\nUn esport, una passió\ninculcats a Sant Lluís\nun jove que és prou feliç\ni per es “blaus” sent devoció\nes basket transmet il.lusió\ni ell ho domina prou bé\nno és jugador d’ACB\npero a Vic fà infermería\nquansevol pare, pagaría\nper tenir un fill com en Roger.\nGràcies Juanjo per sa teva col·laboració i gràcies Roger per fer-me tan fàcil la meva estrena com entrevistador.\nPosted in Bàsquet Tagged Bloqueig directe, Roger Orfila Mir\n← Lô Esport crea el entreno en familia “grup d’espera”\nSa Botiga 1205 y La Valenciana toman el mando en el Futbol-7 Popular →\nJuanjo Orfila Gomila dice:\nMoltes gràcies Xus i Jaume Fiol per enrecordar-vos d’es menorquins que practiquen esport fora de sa nostra roqueta.\nSupòs que açò voldrà dir que hi haurà entrevistes en jugadors/es menorquins que estan jugant a fora a lligues no tant atractives com ACB o LEB, però que estan a gran nivell (pot ser un poc més amunt que aquest jove) i segueixen estudiant. De sa generació 88 fins sa 95 en teniu un grapat que encara juguen i com es normal, ja han acabat sa carrera. Iván Llull, Ester Sintes, Carla Gelabert, Eloi Barrasa, Samuel Ariza, Xavi Hernandez, Emi Garcia, Pau Cardona, Claudia Taltavull, Laia Riudavets, Pilar Comella, Ruben Petrus, Lina Hernandez, Anira Company, Marina Pons, Laura Galofra…. Etc.\nCal a dir que es genial que en Roger Orfila estigui en aquest moment esportiu i personal (una cosa no va amb s’altre).\nGracies per es teu comentari i sa ajuda en sa relació de jugadors.\nAquesta es sa idea. Donar veu i fer-nos resò dels menorquins que juguen a altres lligues i que dificilment tenen resò als mitjans de comunicació. En Roger n’es el primer d’una serie d’entrevistes, que aniran sortint a mesura que les tengui fetes i montades, tinguent en compte. Gracies per sa relació de jugadors. com diu en Jaume, ens serà de gran utilitat. Jo ja estic recopilant dades d’un altre jugadora, que precisament surt a aquesta llista.\nJugadora menorquina dice:\nDir que sots-21 és millor de l’Autonòmica de Menorca és una flipada com una casa i sa lliga menorquina pot ser fluixeta però no tant com sots-21. Així i tot, molta sort a nen Roger i tan de bo pugui jugar a mes nivell amb el Tona o Manlleu més endavant!\nTe collons que surti un fiet de sa generació 98 (Miki Canovas, Petrus, Pau d’Alcazar, Morla,…) que en acabar es partits es fotia pitis per rincons des mateix pavelló.\nPer flipar es teu covard i desafortunat comentari, Rafa. A lo millor tu pots donar conferéncies i classes de moral esportiva,,sense màcula, i.no ens havíem assebentat, …ó a lo millor et sap greu que a una bona persona, que amb humilitat practica un esport fora de Menorca, se li facin quatre preguntes.\nEn quant a lo d’es “pitis”…tira sa primera pedra.


InmoSantos Oasis E3 Roses Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Roses, InmoSantos Oasis E3 és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nInmoSantos Oasis E3 també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Roses. Habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que InmoSantos Oasis E3 sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. InmoSantos Oasis E3 és una elecció inteligents per a viatgers a Roses, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nNúmero d'Identificació Fiscal local / Llicència de lloguer: HUTG-001586\nL’allotjament no disposa de recepció. Podeu recollir les claus a: Avenida de Rhode 163, 17480 Roses. Cal que informeu el InmoSantos Oasis E3 de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 150 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Número de llicència: HUTG-001586


La regidora Olga Elvira, candidata del PP a l'alcaldia de Calafell - Notícies Baix Penedès - Més edicions - e-notícies\nBaix Penedès · 3 de Febrer de 2011. 15:44h.\n"El Partit Popular es mereix formar part d'un futur govern municipal"\nOlga Elvira, a la dreta de la imatge, al darrer comitè executiu del PPC\nOlga Elvira, l'actual regidora popular al consistori de Calafell i membre del Comité Executiu presidit per Alícia Sànchez-Camacho, ha estat nomenada pel Partit Popular com a número 1 de la llista de cara a les properes eleccions municipals que es duran a terme el 22 de maig.\nElvira ha volgut “agrair la confiança dipositada en la meva persona. El Partit Popular a Calafell es mereix, i té ganes, de formar part d’un futur govern municipal”. Per l’alcaldable popular, “centrarem les nostres prioritats en la lluita contra l’atur, donant suport a les petites i mitjanes empreses, que són les autèntiques generadores d’ocupació”.\nA nivell local, Olga Elvira ha volgut posar el focus sobre “la necessitat de reactivar l’economia de Calafell, apostar per polítiques socials que estiguin al costat del ciutadà en moments de crisi econòmica com l’actual, i iniciar una nova etapa política al municipi amb un canvi en les persones que fins ara han dirigit el destí de Calafell”.


Arriba el nou motor de cogeneraci� del Trueta, que permetr� estalviar fins a un 20% en energia el�ctrica\n(14/04/14) L’Hospital Universitari de Girona Doctor Josep Trueta ha rebut aquest dissabte el nou motor de cogeneraci� d’electricitat que permetr� estalviar aproximadament fins a un 20% cada any en la factura del subministrament el�ctric. A m�s, reduir� l’emissi� de CO2, el principal gas causant de l’efecte hivernacle i de l’escalfament global del planeta, en 1.084 tones, ja que aquest sistema estalvia gas, l’energia prim�ria que utilitza. Durant les properes setmanes es realitzaran els treballs d’instal�laci�, connexions i calibratge de la maquin�ria.\nEl CAP Banyoles redistribueix les consultes per millorar els circuits dels pacients (10/04/14) Amb l'objectiu de millorar els fluxos i els circuits dels pacients del CAP Banyoles, a partir del dia 15 d’abril totes les consultes d’adults s’atendran a la planta segona de l’edifici principal i totes les de pediatria a l’edifici annex. Actualment, l’edifici principal acollia visites de medicina general, pediatria, odontologia i treball social, mentre que a l’edifici annex hi havia el programa d’Atenci� a la Salut Sexual i Reproductiva (ASSIR), �s a dir, hi havia les consultes dels ginec�legs i les llevadores. El canvi m�s important passa per destinar a l’edifici annex tota l’atenci� pedi�trica, traslladant-hi les consultes de 5 pediatres i 4 infermeres de pediatria, a m�s de la psic�loga infantil.\nProfessionals del Trueta i del Santa Caterina proposen m�s de 300 accions per millorar l’atenci� a urg�ncies, a la UCI i als hospitals de dia\n(09/04/14) Els professionals que han participat en els grups de treball que han revisat el proc�s de cr�tics, hospitals de dies i gabinets i urg�ncies de l’ICS Girona i de l’IAS, han presentat els documents finals de la seva tasca, �s a dir, l’an�lisi del proc�s corresponent, la identificaci� de problemes o punts a millorar i les propostes correctores o accions de millora. Es tracta d’un total de 4 grups de treball (un de cr�tics i un d’urg�ncies amb professionals de les dues institucions, i dos de diferenciats d’hospitals de dia i gabinets), que han aglutinat un centenar de professionals de totes les categories laborals. En total, s’han proposat 305 accions de millora en aquests �mbits assistencials, algunes de les quals ja s’han implantat.\nUna seixantena de futurs residents participen a la jornada de portes obertes de l'hospital Dr. Josep Trueta (27/03/14) Un total de 64 metges i infermeres que volen comen�ar la formaci� de la seva especialitzaci� van particitar el dia 27 de mar� a la Jornada de portes obertes per a futurs residents organitzada per l’Hospital Universitari de Girona Dr. Josep Trueta. Aquest acte, el tercer que s'organitza, t� per objectiu explicar als futurs metges, infermers pedi�trics, llevadors i farmac�utics que puguin estar interessats en fer la formaci� especialitzada en aquest centre com els acollir� l’hospital, quin �s el pla formatiu de les diferents especialitats i per fer-los una visita guiada per les seves instal•lacions.\nEntra en funcionament un nou servei de lectura de llibres a pacients ingressats per part de voluntaris (27/03/14) Aquesta setmana s’ha posat en funcionament a l’Hospital Universitari de Girona Dr. Josep Trueta el projecte “Un malalt, un lector”, que posa en contacte els pacients ingressats amb voluntaris que els llegeixen llibres en veu alta. El servei arriba de la m� de l’associaci� BiblioArreu, la Biblioteca P�blica de Girona i l’associaci� de Voluntaris de La Caixa, que han rebut una formaci� espec�fica per a dur a terme aquest acompanyament a les habitacions del centre sanitari.


Els resultats de les legislatives turques avalen l'estratègia política de l'HDP | L'Accent - Informació i comunicació popular dels Països Catalans\nEscrit per AndreuM Publicat el 09/06/2015\nLes eleccions legislatives a Turquia celebrades aquest diumenge van registrar un 13,11% dels vots pel Partit Democràtic dels Pobles (HDP), de tendència pro kurda. Precisament, l’HDP havia apostat per unir la lluita del poble kurd amb la lluita de l’esquerra turca. Els resultats han donat la raó a aquesta aposta, ja que la formació ha obtingut 80 escons al parlament. “El partit ha sabut interpretar l’esquerra trencadora i anticapitalista”, afirma el portaveu del Kurdiscat, Jordi Vàzquez. A tall d’exemple, l’HDP ha exercit de paraigua per les reivindicacions dels drets del col·lectiu LGBT o de les persones amb discapacitat, i de la mateixa manera s’ha convertit en el representant de les minories com els gitanos, els cristians o els armenis. “S’ha convertit en la veu dels sense veu, en la línia del confederalisme democràtic i amb el moviment kurd com a pal de paller”, resumeix Vàzquez.\nTot i l’estratègia de fer-se fort a tot Turquia, és innegable que el gran resultat de l’HDP s’explica pels vots obtinguts al Kurdistan turc, on n’ha obtingut entre el 60% i el 80% del total, mentre que a les circumscripcions de majoria turca el partit ha registrat entre un 0,7 i un 10% dels vots. A Ankara i Istanbul els resultats han estat més positius, però segons Vàzquez, això s’explica per la presència de la comunitat kurda en aquestes zones.\nÉs indubtable que l’HDP ha de valorar positivament els resultats obtinguts, ja que li han permès esdevenir fort a nivell turc. De fet, s’han produït fets tan sorprenents com una oferta de pacte contra la corrupció per part del Partit del Moviment Nacionalista (MHP), de caràcter ultra imperialista. Ara bé, l’ascens dels pro kurds ha vingut acompanyat de la pèrdua de la majoria absoluta del Partit de la Justícia i el Desenvolupament (AKP), la formació del president Recep Tayyip Erdogan. “Que Erdogan hagi perdut la majoria absoluta no deixa de ser positiu, però la previsió de certs futurs pactes de govern són negatius pel poble kurd”, avisa el portaveu de Kurdiscat. Vàzquez es refereix, sobretot, a la possibilitat que l’AKP acabi pactant amb l’MHP, ja que aquests podrien exigir a Erdogan que acabi amb el que ell anomena “procés de solució” per al poble kurd, ara mateix l’única via de negociació per al reconeixement de l’autonomia, que malgrat tots els seus inconvenients, es manté activa.\nPer qüestions ideològiques, el pacte entre AKP i MHP seria el més lògic, i qualsevol altra possibilitat es preveu complicada. Per una banda, el partit d’Erdgoan i el socialdemòcrata CHP han mantingut durs enfrontaments en l’última legislatura. D’altra banda, encara es preveu més rocambolesc un hipotètic acord amb l’HDP. “L’única manera de fer-ho seria un reconeixement de l’autonomia kurda”, afirma Vàzquez.\nAra mateix l’AKP encara no s’ha pronunciat respecte al futur escenari parlamentari, però sembla que no veuria amb mals ulls forçar una repetició de les eleccions, per buscar repetir la seva majoria absoluta i evitar pactar amb altres forces o governar en minoria. La repetició dels comicis no seria necessàriament, segons Vàzquez, una mala notícia per l’HDP, ja que considera que l’enfortiment de la seva imatge podria fer que obtingués encara uns millors resultats. En qualsevol cas, l’HDP no vol precipitar-se en les reclamacions pro kurdes, com el reconeixement de l’autonomia o l’alliberament d’Öcalan i la resta de presos polítics, i centrarà les seves primeres demandes en l’àmbit de les llibertats civils.\nEtiquetes: AKP, CHP, eleccions, Erdogan, HDP, Kurdistan, MHP, Turquia Categoria: Internacional, Orient Mitjà Visualitzacions: 2379\nCCOO i UGT esdevenen el principal problema per a les aspiracions de les vaguistes de Movistar\nConversa amb les YPJ: “Nosaltres lluitem per totes les dones del món”\n“Cal pressionar els governs perquè condicionin els acords amb Israel a la fi de l’opressió de Palestina”


L'Ulivo Matera Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Monviso13, La Martella, Matera, Itàlia, 75100 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, L'Ulivo és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Matera. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Castello Tramontano, Chiesa di Santa Lucia alle Malve, Lagar 19a Buca donen a aquest hotel un encant especial.\nL'Ulivo ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha aparcament de cotxes, àrea de TV/saló compartit, cuina compartida.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, ventilador, articles de tocador, assecador de cabell per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a L'Ulivo.\nTots els tipus de viatgers (13) Parelles (7) Viatgers en solitari (3) Grups (3)


Capítol 1: Absolutament sola\nPerò ara, no m’hi entretinc, miro a un costat i a un altre, per assegurar-me de que estic sola, i inspecciono acuradament la roba de la via. Ni és de la meva talla, ni m’agrada, així que la torno a deixar tal i com l’havia trobada, com si jo mai l’hagués tocada. Poc a poc un soroll molest es va fent notar i les vies comencen a tremolar. M’arrambo a la paret tant com puc, ficant-me entre els arbustos. Mentre el tren passa arran meu no puc evitar mirar-lo. És un tren de l’exèrcit, com la majoria, que porta els nois que han fet quinze anys aquell mes de maig, cap a la guerra.\nNo puc evitar pensar que, en dos mesos, jo aniré en un tren com aquest, deixant enrere tot el que mai he estimat, per acabar el que dos polítics van començar. Finalment, quant passen els vagons de mercaderies, em trobo, altre cop, en mig del silenci. És llavors quan, en adonar-me que ja faig tard, arrenco a córrer cap a l’escola.\nJust com n’he sortit, torno a entrar-hi, darrere d’un cirerer hi ha quedat amagat un forat a la reixa, provocat per un intent de fuga. Per sort, ara tenim entrenament a l’exterior, i em fico entremig del cúmul de gent abans de que ningú no noti la meva absència. Mentre l’entrenador passa llista, no puc evitar fixar-me en els companys que falten, tant a la llista, com entre la gent, que es renova mes rere mes. Els meus pensaments queden interromputs quan, de sobte m’adono de que en Tom no hi és, ni tan sols a la llista.\n-I en Tom Recot?- Ni tan sols acabo de dir la frase quan em dono compte de la estupidesa de la meva pregunta, però ja és tard per a fer-se enrere.\n-Soldat en pràctiques Kimberly, està qüestionant la meva capacitat de llegir una estúpida llista? Quedi’s quan acabi la classe! Ara tots fareu cent flexions, per cortesia de la vostra companya- Quan començo a fer les flexions vaig sentint les queixes de la gent, en veu baixa com “moltes gràcies” o “que el teu amic hagi marxat no és culpa nostra, bocamolla”. Fins ara m’havia negat a pensar-ho, però tenen raó, en Tom ha marxat sense avisar-me, ni tan sols pensant en que jo m’he quedat sola, absolutament, i tots els dies en aquest lloc tornaran a ser un infern, com abans de conèixer-lo a ell.\nPasso la classe atomentant-me, pensant en que he fet jo per haver d’acabar amb una mentida així, del meu millor amic, que m’havia dit que també era del Juliol, i que així sempre estaríem l’un amb l’altre, fins i tot al tren, d’on s’expliquen històries no precisament boniques. Després de tres llargues hores, l’entrenador diu:\n-S’ha acabat la classe, tothom a la seva habitació! Excepte tu.- Diu mentre m’assenyala. Quan els companys marxen, es gira cap a mi.- Tu, soldat insolent, a quina classe pertanys?\n- Avui passo a la dos, Senyor- les classes són, simplement, els mesos que et queden per a marxar, i els entrenaments es donen de deu en deu, que llògicament, canvien cada mes.\n-Doncs ara aniràs a buscar la nova companyia deu, que está a la sala comuna, passaràs llista, els faràs un entrenament extra de benvinguda, els ensenyaràs el pavelló, els donaràs l’horari i demà a les set en punt, t’asseguraràs de que estiguin tots al camp de tir, tu inclosa, ho has entès?\n-Si Senyor- Arrenco a córrer cap a l’edifici, entro i no m’aturo fins a arribar a la sala comuna. No tots els presents són de la classe deu, però se’ls reconeix a simple vista. Estan tots arraconats a l’esquerra, parlant massa alt i fent emprenyar als altres. Pujo dalt d’una taula i dic- Companyia deu, en fila!- Per una vegada en aquell lloc, jo mano, i tinc poder absolut sobre d’aquells adolescents - Seguiu-me en fila recta, i no oblideu que cada paraula que senti son cinquanta flexions!- Comencen a seguir-me com a bons minyons, fins que un diu:\n- I qui ets tu precisament? No tens cap dret a donar-nos ordres.\n-Soldat Kimberly, classe dos- Després d’aquesta última afirmació, van callar sobtadament – I com que us puc donar ordres i gràcies a la teva curiositat, això son cinc-centes cinquanta flexions, però com que sóc bona persona, us en descompto cinquanta.- Em mira amb cara d’odi mentre anem cap al exterior. Després de passar llista comencen a mirar-me, esperant que no me’n recordi del seu càstig -Comenceu les flexions, cada deu feu una volta a la pista i torneu a començar!\nNo m’havia avorrit tant en la meva vida, com mirant córrer a la classe deu. És clar, córrer és avorrit, però sents el vent a la cara, avances als teus companys amb un somriure burleta i intentes parlar amb algú mentre proves d’agafar aire. En canvi, plantar-se al centre de la pista a mirar com es molesten entre ells, uns adolescents que no saben que és patir de debò en un entrenament, m’adorm.\nQuan acabo l’entrenament, els duc fins al edifici i els ensenyo les habitacions, que estan separades per classes, amb un lavabo comunitari per a tothom. Els ensenyo el circuit de proves -és, simplement, una reixa des d’on just saltar caus en un bassal de fang, continuat per una petita piscina a nedar en deu segons- els indico on és el camp de tir, el simulador, l’hípica, l’edifici d’infermeria i el nostre mini-aeroport. Al donar-los l’horari, com sempre, hi ha el llest que sap restar i diu:\n-Només tenim set hores per a sopar, dutxar-nos, dormir i esmorzar?\n-Sí, soldat, i si no voleu fer flexions altra vegada, ja que no podies parlar, ens veurem demà a tres quarts de set. Ara tenim tots entrenament al circuit de proves, i ja que he malgastat el meu temps lliure amb vosaltres, us prego que us porteu bé, ja que l’entrenador no serà tant benevolent amb vosaltres com he sigut jo.\nDesprés de l’entrenament, esgotada, vaig cap a les habitacions, em dutxo, i vaig cap al menjador per a sopar. Com sempre, el menjar té una pinta horrible que treu tota la gana que puguis tenir, i diuen que és per a preparar-te per a la guerra. Jo mai m’ho he cregut, però igualment em fico a la cua i agafo una de les safates que, com totes, ja ve preparada amb el menjar. M’assec al fons, com sempre, però sense en Tom. M’avorreixo veient com la gent parla amb els seus amics i es seuen en taules plenes, pensant que es just el que vull, companyia, en comptes d’estar sola. Distreta amb els meus pensaments, no m’adono quan un grup de nois i noies s’acosten a la meva taula, fins que ja hi són.\n-Kimberly, mira’m a la cara o et juro que t’hi obligaré.- Diu un noi que juraria que és de la companya u, és corpulent i moreno, i sembla el cap del grup. Així que,fingint indiferència,aixeco el cap. -El teu guardaespatlles ha marxat, oi que sí?- El miro directament als ulls, tots sabem la resposta.- I què ens importa a nosaltres? Res. Però tu i la teva boca no podíeu callar, no? No, i ara hem hagut d’aguantar les conseqüències entre tots. Doncs ara tu, personalment, ens tornaràs aquest temps tan apreciat en que, gustosament, faràs de sac de boxa al pati per a nosaltres. – Es gira cap a dos nois que són darrere meu.- Agafeu-la.- M’agafen dels braços, i no m’hi oposo. Sé perfectament que no puc fer res per escapar-me.\nMentre em porten al pati, la gent del menjador comença a tirar-me menjar per venjança o, simplement, per avorriment. Quan arribem a fora, em tiren a terra. És llavors quan, en un moment de distracció, començo a volar per sobre els seus caps, sense mirar-los. M’encanta volar, però no puc controlar quan ho faig. Al sentir emocions fortes com tristesa, alegria o por el meu cos flota i m’encanta la sensació de l’aire sota el meu cos. Però alhora quan jo volo hi ha una reacció estranya, i es que quan volo les persones del meu voltant comencen a sagnar. Ho sé, molt estrany tot.\nEntro per la finestra del segon pis, i corro cap a la meva llitera. Agafo una muda neta i surto disparada cap a la porta del darrere, i baixo per les escales d'incendi, que estan prop del forat de la reixa. En passar-hi començo a córrer per les vies del tren, sentint la culpabilitat dins meu. No m’aturo fins que veig un tren que ve cap a mi, i m’aparto una mica de les vies. El tren de passatgers passa per davant meu, hi puc veure el meu reflex. Una noia amb uniforme militar, plena de menjar, amb els cabells brutíssims i, el pitjor, la cara. Al centre d’entrenament no hi havia miralls, i ja quasi m’havia oblidat de totes les cicatrius que tenia. A la cara, se’n veien moltes més, sobretot la que anava des de la cella fins al pòmul. I vaig fer l’única cosa que li havia promès al Tom que no faria, reviure com me les vaig fer. Centenars de records travessen la meva ment. Com havia volat per primer cop, sola, al saltar de la llitera, sentint que jo mateixa sagnava, fins que vaig caure de cap a la cantonada de la taula. En recordar-ho, la cicatriu de la galta em va tornar a fer mal, recordant-me el que li havia fet. O quan vaig saltar del segon pis, per demostrar-li a en Tom que si que podia volar, però en veure’l a ell sagnar em vaig deixar caure.\nQuan els meus records em deixen en pau, em dono compte de que el tren ha marxat ja fa estona, deixo de plorar, em canvio de roba i, en ficar la mà a la butxaca, hi noto alguna cosa. Fico la mà cautelosament i descobreixo un sobre. Fica: "per a la Kimberly, d’en Tom" amb la seva típica lletra torçada. En obrir-la en trec una carta de que diu:\n"Em sap greu haver-te mentit, Kimberly, no sé perquè ho vaig fer.\nJo no volia abandonar-te, ho saps, però no volia desertar. Coneixes tan bé com jo el rumors de que la guerra acabarà d’aquí poc, i no volia estar condemnat de per vida. Ara que no t’ho puc dir en persona, recorda que ets preciosa, intel·ligent i ràpida, i que pots fer el que et proposis. No et fiquis en problemes, que ja ens coneixem, i no t’oblidis de portar-li menjar a la nostra rata, que ja saps que no és molt espavilada. Si has de volar, no te’n arrepenteixis, perquè no es culpa teva. Espero veure’t abans de dos mesos,\nP.D: intenta fer algun amic a la nova companyia deu, et trobaré a faltar."\nEm guardo la carta a la butxaca abans de que llàgrimes que baixen per les meves galtes la taquin, me les eixugo i torno passejant tan lent com puc cap a l’escola militar.\nCapítol 2: el camí és llarg\nNo m’hauria imaginat mai que al tren hi fes tanta calor fins que hi he entrat. Els meus companys, la majoria, estan arraulits a l’esquerra del vagó, massa acalorats i espantats com per parlar, mentre que a la dreta hi ha un grup de nois i noies de la nostra edat, que semblen estar com nosaltres, potser una mica més cansats, ja que porten més temps dins el tren.\nM’assec a una cantonada, sentint l’aire fresc que entra entre els taulons de fusta. Un oficial ha tancat la porta, i cada vegada fa més calor aquí dins. Ningú no gosa dir una sola paraula, ni després de dues hores de viatge sentint el rugit del motor i el soroll que fan les rodes del tren al xocar amb les vies, així que intento entreveure alguna cosa entre els taulons de fusta, i ho aconsegueixo, però no és res bo. És una altra acadèmia, on parem a recollir més gent.\nUn dia i mig, aquest és el temps que hem estat escarxofats en aquell tren infernal. Ara, després d'estar tant temps olorant suor, una brisa freda ens avisa que aviat es pondrà el sol, i la fredor de la nit regnarà de nou.\n-Benvolguts soldats, sóc el general Nickens -va dir algú a través dels altaveus- sabeu perfectament que ara passareu la vostra penúltima nit a resguard del elements, així que si seguiu al meu becari cap a la tenda central, podreu sopar i dormir a les vostres tendes assignades. Demà a trenc d'alba escollireu el vostre camp de batalla, i hi sereu destinats. Bona nit.\nTal i com havia dit el general, un noi va aparèixer d’entre les tendes, i mentre passa llista, veig una cosa estranya entre els arbustos, i sembla que ningú se’n ha adonat. M’hi acosto lentament, aparto els arbustos, i no hi trobo res més que una nota. Posa: Si ets la Kimberly, i coneixes en Tom, vine prop de la tenda blava dues hores després del toc de queda.\nSon les dotze de la nit, dues hores després del toc de queda, i em dirigeixo cap a la tenda de campanya. Intento córrer silenciosament, i crec que ho aconsegueixo, ja que ningú em diu res. El vent em congela les orelles i escolto com les meves bambes piquen al paviment produint un eco que a mi em sembla que pot ser escoltat per tothom. Finalment trobo el lloc de reunió, amb la adrenalina fluint pel meu cos. Hi ha una tenda blau cel, que ondeja suaument, i no sé per què m’arriba una sensació de pau. No veig a ningú fins que uns nois s’acosten, van una mica beguts i porten una ampolla de ron a la mà. Tinc por durant un segons, fins que calculo que deuen de tindre la meva edat, i que per tant, també s’estan saltant el toc de queda. Tot i així s’acosten i em diuen “guapa” o “quin cul mes maco, nena”. Maleïts borratxos. Normalment els hi hagués donat una bufetada, una patada o els hagués apuntat amb una pistola. Però semblen de una o dues classes més altes, i a sobre són sis. Ells es van acostant cada cop més a mi i continuen dient bajanades, fins que els tinc a dos metres i penso un pla per a sortir corrents, sabeu el millor dels borratxos? No poden córrer. Mentre estic planificant el meu pla un d’ells, que es ros i alt , em dona un cop al cul. Ara sí, li dono una bufetada al seu cul i marxo corrent. Quina fixació hi tenen, els nois, amb els culs? Merda. Segueixo corrent silenciosament fins que m’adono que al final no he vist la persona misteriosa amb qui he quedat. Em toco el cul, adolorit, el noi ros m’ha donar fort, quin tros de cabró, penso, i m’adono que tinc el gluti esquerra més dur que de costum i noto que hi ha un tros de paper, i per sorpresa agafo el que sembla una nota o una carta i hi llegeixo:\nKimberly, no sé que faràs dema, ni et vull obligar a venir amb mi, però només et vull dir de que jo he anat a la unitat del sud-est. Espero poder deixar-te una carta més bonica o llarga quan arribi al campament, però nomes et vull dir que et trobo a faltar, amb amor,Tom.\nP.D: deixaré la següent carta al costat de les vies del tren, si puc.\nM’amago la carta a la butxaca interior de la jaqueta, al costat de l’anterior, i m’adono que encara sóc a camp obert, i que algú em podria veure desperta fora del toc de queda, així que m’arrambo a una tenda i les vaig saltejant, fins que arribo a la número vuit, on he de dormir jo. Entro silenciosament, m’assec al meu llit i, com no, fa soroll i el company que dorm a la llitera dalt de la meva es desperta i diu alguna cosa indesxifrable, es para a escoltar, i s’estira de nou, deixant que el silenci regni. Encara que sé que no és veritat, jo noto el cor a la gola, palpitant, com si tothom pogués sentir-lo, i m’estigués mirant. M’estiro, encara nerviosa, però no puc parar de pensar en la carta, i en que, per el que he sentit, la unitat sud-est té grans problemes i , bàsicament, està perdent la batalla, així que, pot ser que demà en Tom sigui mort, o ferit, o que l’hagin canviat de lloc, o que comencin els bombardejos o moltes coses més. Miro el rellotge, són tres quarts de dues, i encara no he pogut dormir, així que intento pensar en alguna cançó relaxant, fins que m’adormo.\nA les sis, com era d’esperar, sonen unes trompetes, que em treuen del son profund on estava. Estic molt cansada ja que he dormit poc, i no necessito un mirall per a saber la cara que tinc, així que, amb pressa, em canvio la muda i vaig a la tenda central. Ara que és casi buida, sense taules, ni gent, m’adono de que és molt més gran del que hauria imaginat, i que estic realment sola aquí, no conec a ningú, excepte de vista, i em dedico simplement a complir ordres, sempre escoltant a mitges, pensant en les meves coses. Ara pot ser un fet irrellevant, però i si allà fora, al camp de batalla, em distrec un segon, què podria passar? Podria morir, o, pitjor encara, deixar que algú morís per mi, que es sacrifiqués perquè no sé escoltar les persones que em rodegen més que als meus pensaments. Aquesta idea m’esgarrifa, sobretot si penso que pot passar realment. Em sobresalto quan una veu diu per els altaveus que si no estem a la fila en dos minuts comptarà igual que desertar, així que, igual que jo, tothom comença a córrer donant cops i apartant-se per arribar a la fila, fins que s’aturen i es comença a fer una fila.\nHe arribat a la central sud-est, en baixar del tren, altre cop, m’adono de que està sortint el sol, i quan ens apilonem en un grup un general s’acosta a nosaltres i ens comença a donar el típic discurs de “benvinguts al món real, aquí s’acaba el joc”, però, encara que ho intento, no li puc fer cas, i no paro de girar-me buscant en Tom, encara que el més probable es que ja no sigui aquí. Quan s’acaba el discurs ens dónen menjar, i aconsegueixo esmunyir-me cap a les vies del tren. Busco per les poques plantes que hi ha a la vora de la via, per terra, i fins i tot sota les vies, però no trobo res, fins que, poc després de pensar en el pitjor que pot haver passat, veig en el tronc d’un arbre algú ha tallat amb una navalla el meu nom, i una fletxa cap amunt. I, efectivament, veig que hi ha una carta lligada a una branca. No necessito enfilar-me gaire per a agafar-la i, quan la tinc, la obro i llegeixo:\nKimberly, si mai em veus quan no estem sols, ignora’m, com si no ens coneguéssim. Si aquí descobreixen que som amics en separaran, ja que “no donarem igual ajuda a tot l’equip” i probablement no ens tornarem a veure. Jo he anat a un poble anomenat Sgik, amb la meva unitat, la dos, així que fàcilment podràs descobrir on hem acabat. Espero de tot cor tornar-te a veure,\nAl cap de dues hores, i després de rumiar molt en la carta d’en Tom, sentim per l’altaveu que en deu minuts tenim que estar al menjador. Quan hi arribem hi ha unes deu taules blanques, d’aquell blanc malalt d’hospital, i uns soldats al darrere. Un d’ells es posa dret sobre la cadira i ens diu que tenim que escollir una unitat, i sobre el seu cap ens ensenya una gran pantalla on estan conectats tots els ordinadors, i on hi va sortint el nombre de places que queden lliures per a cada unitat. Davant meu, a la fila hi ha unes quaranta persones i darrere, moltes més. Quan arribo davant la taula una soldada rossa, amb els llavis extremadament prims, així com el seu cos, que sembla desnodrit, em demana el nom i la unitat on em vull apuntar. Miro la gran pantalla i veig que la unitat dos, la d’en Tom, encara no s’hi a apuntat ningú, miro a la noia i li pregunto el per què.\n-Hi ha hagut una màsacre. Necessitem soldats forts a la unitat dos i tu no tens pas la pinta de soldat fort- M’indigno, però recordo que ningú no em pot obligar a apuntar-me, o no apuntar-me a cap unitat, i menys ara que sé el que ha passat, no em quedaré de braços plegats.-\n- Kimberly Jefferson. Unitat dos.- dic esperant que m’apunti a l’ordinador, alhora que li dedico una mirada assassina. Ella em respon amb un somriure fals, com aquells somriures que dónes una tieta llunyana que només fa que criticar-te.\n-Molt bé, maca. Tu t’ho has buscat. Escolta, si de debò vols fer alguna cosa útil no t’intentis fer la valenta, si vols ser útil fica’t a primer a fila i sigues carn de canyó, així, com a mínim, donaràs la oportunitat de viure a algun company teu. Deixa de ser una inútil.- La noia em llença tot aquest verí amb un somriure d’orella a orella, com si m’estigués donant un bon consell.\n-Sí, podria ser carn de canyó i ser útil, però també podria ser una soldat idiota de baixa categoria que apunta els noms dels soldats útils per el seu país que es volen inscriure a unitats, no? Encara que, suposo, que una noia estúpida com tu deu de sentir que es útil, apuntant noms.\nEm giro amb un somriure a la cara, mentre sento com ella m’insulta. Miro la pantalla gran i encara somric més quan veig que hi ha una persona apuntada per a la unitat dos.\nCapítol 3: La batalla començarà\nEl camí de terra per on va el camió és ple de sots, i començo a estar cansada del moviment que fa. El conductor deu estar motivat, o molt avorrit, ja que no parem d’accelerar i de donar corbes exagerades, i ja portem dues hores de trajecte, asseguts a terra.\n-Són les set en punt de la matinada- diu el conductor- jo us aconsellaria clapar tot el trajecte que us queda, ja que després d’això no en tindreu gaires oportunitats. Si algú té gana que agafi un entrepà de la caixa verda. Arribarem en tres quarts d’hora.\nNosaltres seguim callats, sense immutar-nos. Un noi comença a repartir entrepans i jo devoro el meu, i quan l’acabo, començo a mirar amb desig el del meu company, que encara està menjant. Em mira amb cara interrogativa, i quan s’adona del que vull, me’n dóna un tros.\n-Gràcies.- Em dedica un somriure curt i s’acaba el tros de entrepà que li quedava.\n-No tinc massa gana, en realitat. Perquè et vas apuntar a aquesta unitat? Jo vaig arribar just quan no quedaven més llocs on anar. Però no et vaig veure a la fila.- diu la frase ràpid, fins a quedar-se sense aire, i em mira expectant.\n-En realitat vaig ser la primera en apuntar-me aquí, volia venir- Es va quedar amb cara d’incredulitat, mirant-me.\n-De.. De debò? Tu ets boja o què? T’han dit que això es quasi una missió suïcida, no?\n-Em.. jo..- no sabia què dir, ja que si li explicava la veritat, podria delatar-me. Però ja li havia dit abans que venia per voluntat pròpia, així que li deixo anar el primer que em passa per el cap.- De petita vivia en aquesta regió, i volia tornar-la a veure abans de..., ja saps, que no tenim masses oportunitats.\n-Sí, almenys tu tens una història bonica, jo de petit... - El camió s’atura, i el soroll d’un tret ens sobresalta just quan el meu “amic” cau desplomat a terra, mort. Abans de que puguem reaccionar, una vintena de soldats enemics ens apunten i ens fan baixar del camió. Ens fan agenollar-nos amb les mans a la nuca, en fila, i un soldat ros, que deu tenir vint anys com a màxim, ens diu:\n-Vosaltres, soldats de l’enemic, sou condemnats a mort per bla, bla, bla, bla, i per cabrons inútils que ens toquen els collons. Apunteu.- I seguint la seva orde, cada soldat apunta a una persona.- I disp...- El seu discurs queda interromput quan el conductor del camió, que no havien vist abans, arrenca a córrer entre els arbres. Aprofitant el moment de distracció, jo i una companya, que ha pensat el mateix, ens fiquem sota el camió.\n-Vosaltres dos.- Diu la veu del soldat d’abans- Mateu al fugat. Els altres, dispareu. -Podem sentir els trets, sincronitzats, i el soroll que fan els cossos dels nostres companys al caure a terra. Mentre un regueró de sang s’aproxima al meu peu, les llàgrimes m’omplen els ulls, i començo a elevar-me, fins a xocar amb el terra del camió. Em tranquil·litzo, intento pensar en un altre tema pacientment, fins que torno a tocar el terra altre cop, i a sentir la gravetat. Sento com els soldats marxen i es pugen a uns jeeps, que arranquen i s’allunyen per la carretera. Espero uns minuts, i surto de sota el camió.\nJa no hi ha ningú, a fora, i sembla que estem en un bosc poc dens. Entro a la cabina del camió, i començo a buscar per la guantera. Hi trobo una pistola, carregada, i un mapa del camí que hem de seguir per reunir-nos amb els altres. La meva companya ha sortit de sota el camió, tota vermella per plorar, i em diu:\n-Saps on hem d’anar?\n- Sí, hem de seguir el camí de terra. Saps conduir?- Em mira amb cara de nerviosisme, com si jo hagués de saber fer-ho tot.\n- No, i tu?- Nego amb el cap, i ella segueix parlant- Doncs a caminar, noia, que és per avui!\nJa portem unes tres hores ben bones caminant, i encara no hem vist a ningú de la nostra unitat esperant-nos, com indicava el mapa. Parem uns segons a descansar sota un arbre, quan sento unes branques trencar-se.\n-Ho has sentit?- murmura la meva companya, i jo assenteixo. A poc a poc, trec la pistola, i m’aixeco sense fer soroll. Trec una mica el cap de darrere de l’arbre, i veig a en Tom, vestit de militar, apuntant-nos amb un rifle.\n-Hi ha algú?-diu. Jo em guardo la pistola i surto amb les mans enlaire.\n-Si, som dos. Veníem en el camió quan ens han parat una emboscada. Només hem sobreviscut nosaltres.- Quan em reconeix, somriu, i en sortir la meva companya de darrere l’arbre, torna a fer com si no em conegués.\n- A nosaltres també ens han agafat per sorpresa. S’han endut a tota la unitat que no han matat, crec que per treure’n informació. Com us dieu?- Mentre pronuncia aquestes paraules, puc veure com s’aguanta les ganes de riure. Abans de que pugui respondre, la meva companya se'm adelanta i diu:\n-I a tu que més et dóna? Ara que han massacrat el nostre camió, ens donaran per mortes. Jo piro d’aquí, diuen que al nord es pot creuar la frontera.- Ni per un moment se’m havia passat per el cap desertar. Abandonaria a tota la unitat, per caprici meu? Deixaria que torturessin als meus companys, fins a matar-los quan un d’ells canti? No, per molt que la idea fos temptadora, no podia fer això. Seria avariciós, i sobretot, cruel.- I vosaltres, enamorats, pareu de fingir que no us coneixeu i que no us agradeu.- En sentir aquest comentari, em poso vermella i baixo una mica el cap, perquè sé que no va desencaminada, la noia. En Tom fa el mateix, i ella se’n adona.- Us deixo sols, parelleta, perquè ho discutiu. Ja que no marxeu, espero que intenteu salvar aquell grup d’idiotes capturats. Ens veurem als meus malsons.- Diu, i s’allunya fins a perdre’s entre els arbres.\nEl silenci regna durant un parell de minuts, fins que en Tom diu:\n-Tu no volies anar amb ella, no?- Nego amb el cap- Fantàstic. Crec que sé on els han portat, és a deu minuts a peu d’aquí. Tens alguna arma? Es que ja no esperava trobar-vos, i només tinc el meu rifle.\n-Si, el conductor tenia una pistola. Quants son ells, i quants en queden dels nostres?\n-Ells deuen ser cinquanta, i nosaltres érem trenta abans del tiroteig. Ara? Set o vuit, com a molt.\nS’acosta a mi, a poc a poc, i m’agafa les mans. Noto com el meu cor s’accelera, a mida que ell s’acosta. Em mira directament als ulls, i aproxima els seus llavis als meus. Una sensació estranya em recorre el cos, i noto com comença la sensació d’ingravidesa.\n-No podria morir sense fer això abans- I just quan acaba de recitar aquestes paraules, el soroll d’un motor ens sobresalta. Ell m’estira del braç per\namagar-nos rere un arbre, i m’aguanta perquè no m’elevi. Un jeep passa per la carretera, i esperem uns segons abans de moure’ns.\n- D’on venia?- Dic amb un murmuri.\n- No ho sé, però sé on anava. - Diu en Tom. - Crec que hi ha un camí secret a l’oest de la carretera.- Sense dir res més, comença a caminar silenciosament cap al nostre objectiu. El segueixo fins que s’atura i em fa un gest perquè no parli, ja que se senten dues veus llunyanes parlant, o més ben dit discutint. No entenc l’idioma que parlen, però sembla que s’insulten. Els crits continuen acompanyats d’un tret d’una arma. En Tom em treu dels meus pensaments, i m’indica que el segueixi.\nMentre el soldat enemic es preocupa d’amagar el cos del seu antic company, nosaltres entrem a la cabanya que estava protegint. No té res d’especial, és vella, i està a punt de esfondrar-se, ja que ha estat perforada per el que sembla un exèrcit de corcs. En Tom no s’ho pensa dues vegades, mou la taula intentant no fer soroll i comença a aixecar els plafons de fusta. En arribar a la meitat de la sala, n’aixequem uns que deixen al descobert un forat amb una escala de corda que baixa fins a perdre’s en la foscor. Em mira i em diu:\n-Hi ha una llanterna al fons del túnel, a la dreta.- El miro amb cara d’incredulitat, sembla com si ja hagués estat aquí abans. – Portàvem mesos planejant una emboscada, però suposo que van descobrir al nostre infiltrat. Arreglem aquest desastre i baixem, d’acord?- M’empipo. Tota aquesta estona sabia exactament on anàvem, que faríem i com ens havien descobert, i s’ho havia quedat per a ell solet fins ara.\n- Doncs ara ho reculls tu, i jo baixo, i si descobreixo alguna cosa t’ho dic quan ja ho tinguis davant dels morros, eh? – Em fico al forat i començo a baixar el més ràpid possible. Potser m’havia comportat com una nena mimada amb una rabieta, però en part tenia raó, i per la mirada que em va llançar en Tom abans de baixar, ell també ho pensava.\nDesprés d’esperar el que va semblar-me una eternitat, en Tom arriba a baix. Li dono una de les llanternes i avançem per el passadís de color gris. La pintura està descolorida i es cau a trossos, i el sostre té goteres. Tot això, combinat amb l’únic soroll dels nostres passos, m’inquieta.\nA mida que avancem començo a sentir uns ploriquejos llunyans, i cada vegada ens hi acostem més. En arribar al final del passadís, només hi ha una porta amb un vidre a ratlles. M’aturo a uns metres del la porta, pensant si he d’obrir-la o no. En Tom se m’avança i es planta davant la porta, observant-la. Mira per el vidre, i de cop obre la porta. Una pudor aclaparadora arriba de cop, i en Tom es gira cap a mi amb cara d’anar a vomitar. M’omplo el pulmons d’aire, ja que sé que olorarà pitjor a la sala, i entro. La sala és bastant gran, i hi ha cinc cadàvers apilats a l’esquerra. A la dreta, un noi dormit, i al seu costat una noia que senyala un punt del sostre. Miro cap on ella senyala cridant i plorant desesperada, i hi veig una bomba. Els soldats enemics ja deuen saber que hi és, així com els presoners, es una bona tàctica ja que ningú escaparia si sap que al moment d’obrir la porta explotarà, així que aquesta porta no s’ha d’obrir mai. Llavors veig un forat per on els hi deuen de passar menjar i aigua per a ells, suposo que quan confessin desactivaran la bomba, o potser farien bé en perdre l’esperança perquè els mataran. També hi ha una càmera de videovigilància, per grabar les confessions, que té una placa a sota que diu “Un secret per derrocar el vostre país, és el preu que heu de pagar per la vostra vida. La llibertat us espera juntament amb la vostra veritat.” Em giro per a explicar-li a en Tom que han estat torturant als nostres camarades per a informació i, finalment, alguns d’ells han mort, quan veig que ve corrents cap a mi mirant amb cara d’horror a la paret. Hi ha un rellotge que compta enrere i que activarà una bomba. Estic vivint els últims segons de la meva vida, i somric perquè no vull que en Tom em vegi plorar. Quinze segons, catorze, tretze...En Tom arriba al meu costat, s’atura, em mira directament als ulls i em diu:\n-Et vaig dir que no puc morir sense fer això- Els seus llavis es posen sobre els meus, i comencem a besar-nos sabent que passi el que passi, allò és una promesa d’amor etern. I veig que no es veritat allò que diuen, que veus tota la teva vida passant-te pel davant, jo només sento els llavis d’en Tom sobre els meus, i les seves mans agafant les meves, que em fan saber que mai estaré sola, i que ell sempre ha estat al meu costat. I encara amb els llavis junts els dos xiuxiuegem “T’estimo” alhora. El rellotge ens avisa de que s’ha acabat el temps, però ja no ens importa, mentre estem junts fins al final.


Valéncia (Barri del Carme), 1928\nValéncia, 18 juliol 2004\nDes de l'infància fon un gran aficionat a la llectura i al teatre, arribant a actuar com aficionat durant alguns anys.\nEstudià declamació en el Conservatori de Valéncia baix la direcció de Paco Comes, obtenint el Premi Extraordinari per unanimitat al fin de Carrera.\nComençà a escriure "llibrets" de falla per l'any 1946 i a concursar en Lo Rat Penat des dels anys cinquanta. Escrigué uns trescents texts per als llibrets de falles, alcançant el Bernat i Baldoví (El màxim dels premis extraordinaris) en diverses ocasions aixina com dels demés extraordinaris en diversitat de convocatòries.\nFon un polifacètic escritor compromés en la seua ciutat, Valéncia, i en la seua llengua valenciana, la qual sempre dugué en el seu cor.\nD'entre la seua extensa producció com poeta en llengua valenciana és necessari destacar els Premis de;\nL’Olimpiada de l’Humor (3 voltes)\nIberflora (2 voltes)\nAmics de la Poesia (6 voltes en valencià i 4 voltes en castellà)\nFlor Natural, en Quart de Poblet (2 voltes), Tavernes de Valldigna; Torrent, Castelló, Borriana, Paterna...\nEn els Jocs Florals de Valéncia la Flor Natural en 1975, 1984, 1991 i 2000\nEnglantina d’Or, 2 i 1 Acc.\nFestives, 9, i 1 Acc.,\nAdemés, diversos premis en prosa, narrativa i d'apropòsits escènics d'humor i de presentacions falleres.\nEs ‘Mestre en Gai Saber’ i està en possessió del ‘Bunyol d’Or en fulles de Llorer i Brillants’, de la Junta Central Fallera.\nNinot d’Or, del Gremi d'Artistes Fallers\nGancho d’Or, de Russafa\nDistincions de l'Agrupació de Falles del Centre, del Marítim i d'El Carme.\nMantenedor de la Fallera Major Infantil de Valéncia en 1992, de les Falleres Majors de Torrent, de Benidorm, de moltíssimes Comissions Falleres, de la Regina de la Poesia i de diverses entitats culturals i regionals.\nConferenciant sobre diversos temes relacionats en la cultura i els personages històrics de Valéncia.\nFon autor d'un enorme número d'artículs periodístics, la major part en el diari ‘Las Provincias’ de Valéncia, sobre tot tipo de temes polítics, històrics, biogràfics, llingüístics i de memòries personals.\nColaborà en la, Història de Lo Rat Penat, i en revistes culturals i religioses en valencià i castellà. Autor de lletres per a cançons i per a himnes, a les que posaren música un llarc número de personages.\nDonà classes poètiques en valencià en, Lo Rat Penat i en, Amics de la Poesia.\nFon membre de la Directiva de, ‘Amigos de la Poesía’, vicepresident 1er. de Lo Rat Penat i pertanygué a l'Associació d'Escritors en Llengua Valenciana (A.E.LL.VA.).\nPoc abans de morir, era el responsable del concurs de Creus de Maig en la ciutat de Valéncia.\nEl funeral d'est insigne poeta, tingué lloc a les 12: Hores, del 19 de juliol, en l'iglésia Parroquial de Jesús Mestre en lo carrer Escultor Josep Capuz de Valéncia.\nTres llibres de versos;\nQuadern de divulgació sobre;\nLa Festa de la Santa Creu (Història i Tradició), en prosa.\nVersos en diverses antologies i poemes traduïts a l'anglés i editats per l'universitat de Kentucky EE.UU.\nEls dos premiats com els millors originals pel diari ‘Las Provincias’.\nEscrigué, encara que no publicà, uns:\nCursets sobre, ‘Teoria i Pràctica poètica’ en valencià i castellà.\nLa seua extensa obra, tant en poesia com en ensaig, ha segut traduïda a varis idiomes.\nCom a mostra de la seua obra, ací escrivim una de les seues més celebres poesies,


L’expresident de la Generalitat Valenciana planteja fins huit qüestions prejudicials relatives a la seua imputació en Gürtel\nL'expresident de la Generalitat Valenciana Francisco Camps. JORGE GIL (Europa Press)\n20 de enero de 2022 17:11h\nL’expresident de la Generalitat Valenciana Francisco Camps ha sol·licitat a l’Audiència Nacional que eleve davant el Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) fins huit qüestions prejudicials relatives a la seua imputació en Gürtel, ja que al·lega que se’l jutjarà sense proves i, per tant, es vulnera el seu dret a la presumpció d’innocència. Demana que siguen tramitades pel procediment d’urgència i que s’acorde la suspensió del procediment per a ell mentre es resol.\nJa al novembre va anunciar que recorreria davant el TJUE la seua “persecució judicial” en els últims 12 anys, després de l’arxivament de la novena causa de les deu obertes contra ell. Llavors, va afirmar que segueix a la disposició del PP “per a desplegar tot el seu potencial”.\nAra, en l’escrit presentat al desembre davant el Jutjat Central d’Instrucció número 5, a què ha tingut accés Europa Press, es refereix a la Directiva europea 2016/343 per la qual es reforça en el procés penal determinats aspectes de la presumpció d’innocència i el dret a estar present en el judici. I recorda que no hi ha transposició d’aquesta directiva a Espanya, malgrat que havia d’haver-se fet abans del 2018.\nSegons el parer de la defensa, això afecta el seu patrocinat, ja que se l’ha privat del principi de presumpció d’innocència, del principi de in dubio pro reo –això és, si hi ha dubtes, sempre es resol a favor de reu–, se l’ha tractat com a culpable i no com a sospitós i no s’han buscat tant proves inculpatòries com exculpatòries en el seu cas.\n“Amb Vista a evitar l’arbitrarietat, amb la consegüent afectació greu en els drets fonamentals en aquest cas de Francisco Camps, es planteja la interpretació de determinats aspectes de la Directiva 343/2016 que han de guiar la resolució de qüestions l’ajust normatiu de les quals ha suscitat dubtes, i, que, com que són estrictament processals o bé pertanyen a l’elenc de qüestions prèvies a la celebració del judici, impetren des de ja el seu aclariment i l’adaptació posterior al criteri que determine el Tribunal de Justícia de la Unió Europea ”, indica.\nLa defensa en l’escrit posa en antecedents el TJUE, i recorda que va ser incorporat com a investigat a la peça 5 de Gürtel quan ja estava en fase de celebració del judici oral. S’hi investiga un contracte menor amb la mercantil Orange Market per a l’estand de Fitur del 2009. També assenyala que els fets que van provocar que la Fiscalia incorporara Camps com a imputat en la causa dels contractes amb la Gürtel van ser sobtats i fruit d’una conformitat d’altres acusats (Ricardo Costa, Francisco Correa i Álvaro Pérez El Bigotes).\n“Què van dir aquestes persones? Que Francisco Camps havia donat la seua aprovació tant a la decisió d’assignar la campanya electoral del Partit Popular a Orange Market com al sistema de pagaments a aquesta”, indica, i després afig que ni els declarants van sostindre això en grau de convicció ni són persones “creïbles”.\nRetrau que “la Fiscalia, i per tant el jutjat instructor, va admetre i va donar per provat un fet declarat en un procediment sense haver-se sotmés aquesta qüestió a contradicció”. I afig que davant l’absència de proves fins i tot en la interlocutòria de transformació a procediment abreujat de data 3 de juny de 2019, l’instructor “es basa en una mera conjectura”, ja que afirma que l’adjudicació a Orange Market de l’estand Fitur 2009 “només va poder deure’s a les instruccions impartides des de la conselleria, al titular de la qual Camps Ortiz va donar les indicacions oportunes”.\nRecorda a més que aquesta qüestió ja s’havia jutjat pel Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana en el procediment 2/2012 relatiu a la contractació pública adjudicada per la Generalitat Valenciana amb la mercantil Orange Market respecte dels expedients de contractació i obres menors de Fitur dels anys 2005 a 2009. I afig que en aquesta causa Camps “ni tan sols va ser cridat com a testimoni a declarar; causa la resolució de la qual no el va afectar gens negativament i, per si no fora prou, es va absoldre la consellera (de l’any 2009) Angélica Such”.\nDesprés d’això, insisteix que “l’afirmació d’autoria no pot fer-se dependre d’un pressentiment; d’una convicció marcadament subjectiva, aliena al contingut del que es presenta com a prova”. I diu que el qüestionament de la imparcialitat de l’instructor que el va imputar en aquesta peça 5, José de la Mata, ja ha sigut plantejada en el procediment. Recorda a propòsit que De la Mata és ex-alt càrrec del PSOE, “partit que deté l’acusació popular d’aquesta causa” que es dirigeix contra “un ex-alt càrrec polític del Partit Popular”. “Estem davant un clar judici de biaix polític”, afig.\n“L’objecte de la investigació suplementària era determinar si Dora Ivars va rebre indicacions o no, i de facto, des de l’inici, es va convertir en una investigació contra Francisco Camps”, lamenta, i després diu que la causa és prospectiva i ad personam.\nLes huit prejudicials\nDesprés d’aquesta exposició, la defensa enumera les huit qüestions prejudicials, la primera de les quals es refereix al principi de presumpció d’innocència en la dimensió extraprocessal. “És conforme a aquestes disposicions –europees– extraure d’unes declaracions prestades en un judici i no sotmeses a contradicció, una hipòtesi acusatòria en un altre procediment?”, pregunta.\nTambé pregunta al TJUE si és respectuós amb el principi de presumpció d’innocència “prendre declaració a una persona en qualitat de testimoni tot i que ja és sospitós” i si aquesta declaració hauria vulnerat el dret a la informació. “Es podria entendre que la prova obtinguda a conseqüència d’aquesta pràctica no és conforme al dret de defensa tal com es recull en l’article 10 i Considerant 45 de la Directiva 343/2016, ni tampoc amb els principis de legalitat, proporcionalitat i presumpció d’innocència?”, afig.\nCom a tercera prejudicial, es pregunta si pot ser considerada com a fet provat una cosa que no s’ha sotmés a contradicció, i com a quarta si és possible la suspensió d’un judici i pràctica d’instrucció suplementària per l’existència de meres conjectures i si és possible la reobertura de la instrucció per a investigar fets ja jutjats.\nLa defensa vol saber a més si, d’acord amb el principi de in dubio pro reo és contrari a aquest mateix la incorporació directa en una causa com a investigat de Camps, si es pot desatendre en una instrucció l’existència de prova de descàrrec directa, i si ha de prevaldre aquesta hipòtesi compatible amb la innocència sobre la hipòtesi acusatòria. Vol saber també si un jutge pot transformar la instrucció a procediment abreujat “sobre la base d’una mera conjectura”.\n“Cal interpretar l’article 6.2 en el sentit que una hipòtesi acusatòria basada en una mera suposició no enerva el principi de presumpció d’innocència?”, conclou.


Repararan 180 m2 de la muralla, al Jardí de l´Àngel, on les pedres amenacen de caure - Diari de Girona\nRepararan 180 m2 de la muralla, al Jardí de l´Àngel, on les pedres amenacen de caure\nL'actuació es farà d'urgència en un de tram de mur del segle XIV catalogat com a Bé Cultural d'Interès Nacional\nUn home, al Jardí de l´Àngel, observa el tram de muralla afectat i que ja s´ha protegit amb tanques. marc martí\nGIRONA | TAPI CARRERAS L'Ajuntament de Girona farà reparar d'urgència un tram de muralla on ha detectat que les pedres amenacen de caure. Es tracta d'una zona situada a tocar del Jardi de l'Àngel, prop de la plaça de Sant Pere. Allà, una revisió municipal rutinària va detectar que les pedres s'havien desenganxat i que en qualsevol moment podien cedir. El regidor d'Urbanisme, Carles Ribas, ha explicat que la mesura s'ha decretat d'urgència com a prevenció, però que encara no havia caigut cap element del mur. No obstant, les brigades municipals han posat tanques a la zona del Jardí de l'Àngel més propera a l'estructura afectada per evitar que un possible despreniment acabés afectant algun vianant.\nAquesta futura actuació s'ha hagut de demanar al Departament de Cultura de la Generalitat, ja que la muralla està protegida i catalogada com a Bé Cultural d'Interès Nacional. Fa poc, la Comissió Territorial ha donat el vistiplau a la intervenció d'urgència en el mur que ha de servir per enganxar tots els elements en perill de la muralla.\nEl cost estimat de les obres de reparació és de 14.069 euros, tot i que l'equip de govern ha demanat ofertes a diferents empreses especialitzades amb l'objectiu d'aconseguir rebaixar aquest pressupost.\nAquest tram afectat és un pany de muralla i té forma de calaix, ja que es creu que en el passat hi havia hagut estructures i habitatges adossats.\nA més a més, l'Ajuntament de Girona preveu aprofitar la reparació de la muralla per actuar també en un una zona molt propera i que fa un centenar de metres de llargada.\nTot i això, aquesta segona intervenció no es farà perquè s'hagi observat que hi ha pedres desen?ganxades que amenacen també de caure.\nEn aquest cas es tracta d'una zona on les pedres no estan lligades entre elles i es vol aprofitar per fixar-les amb morter, tal com ja estan subjectes en altres punts de la muralla. No obstant, quan en el seu moment es va actuar en la muralla i en la millora del passeig, no es va executar aquesta fixació en aquest punt.


CONTACTE - Xiqüelos i Xiqüeles del Delta\nPots contactar amb natros a través de: xiquelosixiquelesdeldelta@gmail.com\ncom puc fer per cobrar la vostra loteria\ngener 22, 2016 Respon\nJordi Alcaraz Busqueta\nSóc en Jordi Alcaraz i sóc membre dels Minyons de Terrassa, aquests darrers anys he iniciat una col.lecció de mocadors de Colles castelleres,.\nAgrairia si em pogessiu indicar de quina manera podria aconseguir tenir un Mocador de la Vostra Colla\nUs deixo el meu mòbil o el mateix email ,telf. 666539737\ngener 24, 2016 Respon\nLaia Montoro Masó\nSóc una estudiant de psicologia i membre de la Colla Castellera de Figueres. Estic a l’últim curs de carrera i he de realitzar un treball de final de grau, he decidit centrar-lo en l’àmbit casteller.\nMalgrat ser conscient de que el risc de caigudes no és molt elevat, des del meu entendre, seria necessari construir un protocol que contemples les caigudes des el treball previ (reduir l’ansietat de caiguda abans de que s’hagi patit una caiguda, treball que s’hauria de dur a terme durant els assaigs) i un protocol que descrigui com hauria de ser l’actuació quan ja s’ha donat la caiguda(com dirigir-se als nens, com parlar de les caigudes etc.).\nDe moment estic fent un treball de recerca en el qual pretenc conèixer si les colles castelleres incloses dintre de la coordinadora disposen de protocol de caigudes o no. M’adreço a vostès per tal de saber si a la seva colla disposa de protocol de caigudes i, en cas afirmatiu, si seria possible accedir a ell.\nLaia Montoro Masó.\nfebrer 15, 2016 Respon\nRobert Subirana Fiehler\nBenvolguts companys del delta soc el Robert de la colla castellera de l’alt maresme anomenats els maduixots i m’agradaria adquirir un mocador vostre. La meva adreça es C/ Mates i Rodes N13 de Calella de la costa BCN Gracies per endavant i Salut i castells\nabril 13, 2016 Respon\nHola me dic Paula voldria anar a la vostra colla castellera, dixo lo mejor número: XXX581034\noctubre 15, 2018 Respon\nSi vols venir, la millor manera és atansar-te a un assaig. Els fem dimarts i divendres a partir de les 20:00 al local de detràs del mercat de Sant Carles de la Ràpita. Allí el cap de colla, Andreu, o el secretari, Joancar, et poden introduir a la colla, explicar el funcionament, donar-se d’alta, etc.\nMoltes gràcies per l’interes i salutacions,\nPD: Se t’ha modificat el número de telefon per a que no tinguis SPAM.\noctubre 16, 2018 Respon


Llegeig El Plafó i El Cartipàs del mes de novembre – Olot Cultura\nLlegeig El Plafó i El Cartipàs del mes de novembre\nEl Plafó del mes de novembre dedica la portada al Festival Lluèrnia, que se celebrarà el proper dissabte dia 10 de novembre. Olot comença un mes ple de festivals, amb El Més Petit de Tots, el Petit Format i la mostra Nibiru, a més del Lluèrnia. Tots ells tenen el seu espai a l’interior de la revista.\nA l’apartat de notícies, s’explica la iniciativa de Cultura a l’aparador, impulsada conjuntament amb l’Associació de Comerciants d’Olot. També s’informa del balanç del programa Apropa Cultura, que reserva entrades dels esdeveniments culturals d’Olot als col·lectius en risc d’exclusió social. Aquest novembre, la Biblioteca Marià Vayreda comença una nova edició de clubs de lectura per a adults. Expliquem tots els llibres que es comentaran aquest curs a la biblioteca.\nL’entrevista de la contraportada està dedicada a la mostra Nibiru, un nou esdeveniment que comença aquesta tardor a Olot. Les exposicions del mes, les novetats a la biblioteca i l’agenda amb totes les activitats també són les protagonistes del Plafó del mes de novembre.\nDescarrega’t El Plafó del mes de novembre.\nEl Cartipàs dedica la seva portada als canvis de nom en l’espai públic impulsats per motivacions polítiques. Comparteix portada amb el centenari de Joan Casulà i Vilanova, un olotí implicat en la vida teatral de la ciutat.\nA l’interior, Domènec Moli dedica un article a Josefina Vidal, Guillem Moliner reflexiona sobre el conjunt arquitectònic de la plaça de Manuel Malagrida, Emili Bassols analitza l’impacte dels gats assilvestrats i Xavier Puigvert s’atura en el topònim Bigues. El me’n recordo d’aquest novembre el firma Olga Sacrest.\nAl Cartipàs també es poden llegir articles de Joan Barnadas, David Santaeulària i Josep Vilar.\nDescarrega’t El Cartipàs del mes de novembre.


MUÑOZ FLORES, Guillermo | Els mestres de la República a Manresa. Trajectòries, pedagogies i depuracions\nMUÑOZ FLORES, Guillermo\nNOM: MUÑOZ FLORES, Guillermo\nLLOC I DATA DE NAIXEMENT: Ciudad Real, 1900\nDESTINACIONS ANTERIORS A MANRESA: Castellbell i el Vilar\nDATA DE PRESA DE POSSESSIÓ I EXERCICI A MANRESA: 16 d’octubre de 1933\nESCOLA ON TREBALLAVA DURANT LA REPÚBLICA: Grup Bonavista i Grup Francesc Macià\nVa arribar a Catalunya el 1926 i sempre va residir a Barcelona malgrat que li van tocar diverses destinacions. A l’any 1930 va establir contacte amb un grup de joves espanyolistes i va entrar a la Juventud Monárquica Nacionalista del Partido Liberal Catalán; més tard va formar part de la junta directiva del partit com a vocal adjunt i va prendre part a diverses campanyes espanyolistes. Hi va pertànyer fins al 1934, en què van ser dissoltes les Juventudes Monárquicas i molts dels seus membres van integrar-se a les Juventudes Radicales. Després d’exercir a Manresa, el curs 1936-1937 va ser destinat a Abrera. Sembla que era un mestre que, al costat del seu espanyolisme, mostrava una actitud distanciada de l’Església i certes idees populistes.\nDurant el període de la Guerra Civil va formar part de l’anomenada “quinta columna” a través del grup “Cascabel”, a partir de la relació que mantenia amb J. Pérez Abellán, antic president de la Juventud Monàrquica. El 12 de gener de 1939 l’exèrcit republicà el va mobilitzar però ell ho va endarrerir per curt de vista; li van fer la revisió el 23/1/39 i es va escapar de la caserna amb 4 companys més. Això li va permetre esperar l’entrada de les tropes franquistes a Barcelona.\nEs va presentar al procés de depuració i degut a la seva falta de creences religioses va tenir informes desfavorables de la Guàrdia Civil, l’Ajuntament, la parròquia i l’Asociación Católica de Padres de Familia d’Abrera; en totes elles es destacava la seva irreligiositat i certes idees socialistes. Això va fer que el tribunal de l’Auditoria de Guerra li imposés una inhabilitació durant nou anys per exercir càrrecs públics (inclòs el de mestre públic). Per la seva banda, la Comisión Depuradora del Magisterio li va posar un plec de càrrecs en què l’acusava de manifestar-se ateu, d’inculcar aquesta doctrina en els seus alumnes i de mostrar-se simpatitzant amb el socialisme. Degut a això, el Ministerio de Educación Nacional li va imposar una sanció de suspensió de sou i feina per dos anys, el trasllat per 5 anys a fora de Catalunya i la inhabilitació per a càrrecs directius i de confiança el 4 d’abril de 1940.\nEl 1941 va presentar un recurs contra la sanció del Ministerio i en va demanar la revisió, però no se li va concedir. Va haver de complir els 9 anys d’inhabilitació fins a l’any 1951 i, després de dos anys de suspensió de sou i feina, va ser nomenat a l’escola de Noceco (Burgos), plaça que va intentar no ocupar perquè al 1956 encara va dirigir una instància a Francisco Franco perquè no se li exigís prendre possessió al poble de Noceco. El 15/6/1957 encara va presentar un segon recurs contra la sanció administrativa.


Elba by Car Itàlia: Lloguer de cotxes i opinions - Rentalcars.com\nElba by Car en Itàlia\nTrobeu preus increïbles amb Elba by Car en Itàlia, consulteu les valoracions dels clients i reserveu en línia de manera ràpida i senzilla\nPerqué Elba by Car?\nRetornar un cotxe amb Elba by Car a Itàlia es fàcil i rapid.\nVolem oferir-li els millors preus. Reservi amb nosaltres i li garantim que obtindrà els millors preus amb Elba by Car a Itàlia.\nReservi un cotxe de lloguer amb Elba by Car a Itàlia a través de Rentalcars.com i modifiqui la seva reserva totalment gratis.\nValoracions per a Elba by Car en Itàlia\nFacilitat a l'hora de trobar el taulell de Elba by Car o representant de lloguer\nElba by Car no està entre les 5 millors\nElba by Car arreu del món\nRentalcars.com es el nom comercial de TravelJigsaw Societat Limitada registrada a Anglaterra i Gal•les (Numero: 05179829) a l’adreç a 100 New Bridge Street, London, EC4V 6JA. ID: 26D63


El flygskam, el tagskryt i uns jocs d'hivern al Pirineu - Diari de la neu\nCremallera de Vall de Núria, en connexió amb la línia Rodalies 3 entre Barcelona i la Tor de Querol. Autor/a: Ivan Sanz\nMolt possiblement l'estiu de 2019 serà recordat per la calor, però també per una nova tendència que comença a estendre's a tot el món: el flygskam. I ben mirat les dues van molt lligades. Per a alguns dels lectors aquesta paraula potser encara és desconeguda, però per a altres estic segur que, especialment si sou viatgers, ja l'haureu començat a llegir en alguns articles o bé l'heu escoltat en converses entre amics.\nPels qui ho llegiu per primera vegada dir-vos que el flygskam és, en síntesi, una tendència que consisteix a deixar de volar per viatjar i en el seu lloc fer ús del tren. El motiu i l'objectiu d'aquesta tendència és clara: en una societat que comença a estar espantada per l'increment de les temperatures i les successives onades de calor, i davant el canvi climàtic accelerat per les emissions generades per l'home, tots prenem consciència que cal reduir les emissions de CO₂ en els nostres desplaçaments. Però sense renunciar-hi. I els avions són els emissors d'entre un 7 i un 9 % del CO₂ que generen els mitjans de transport a tot el món, així que cal començar a pensar a prescindir-ne del seu ús.\nLa nova tendència va néixer a Suècia fa tres anys, i tot i que encara és força minoritària, el cert és que va sumant practicants a tot el món. Per cert, que l'esquiador suec Bjorn Ferry, campió olímpic i mundial de biatló, és un dels màxims impulsors del flygskam a Suècia. Ara els suecs, precursors d'aquesta tendència eco responsable, comencen a difondre el terme tagskryt, que vol dir orgull de viatjar en tren.\nA casa nostra el tagskryt comença a veure's amb simpatia i a tenir els seus practicants. Hi ha consciència, però molt important, eines i maneres per posar-lo en pràctica. Al capdavall tenim una xarxa de comunicacions via tren prou bona per sortir o arribar al país, i un cop dins, i des de dins, també per gaudir-ne.\nPel que fa al sector de la neu hem d'admetre que, en el supòsit que el tagskryt anés a més i esdevingués un corrent massiu, hi ha algunes estacions d'esquí del Pirineu que queden molt ben posicionades. Seria el cas de Vall de Núria, que connecta l'estació d'esquí amb el tren (Rodalies 3) gràcies al Cremallera de Núria, i La Molina, que des de fa anys disposa d'una estació, també a Rodalies 3, a la cota 1.450.\nUna altra estació del Pirineu que també estarien ben posicionada seria Ax-Bonascre, amb estació de tren situada ben a prop del telecabina que puja els esquiadors a pistes. No estaria de menys que en el cas de La Molina comencessin a prendre's seriosament la possibilitat d'avançar com més aviat millor la recuperació de la connexió per remuntadors entre el tren i l'estació d'esquí (veure enllaç).\nAltres estacions d'esquí, com l'andorrana Pas de la Casa, ha estat motiu de notícia en més d'una ocasió per plantejar la possibilitat de connectar el nucli urbà, i per tat l'estació d'esquí, amb un cremallera o un metro que connectaria amb la línia de tren internacional de Tolosa-Tor de Querol-Puigcerdà. La hipotètica connexió es faria per Porta (metro) o bé per L'Ospitalet (cremallera).\nFa un parell de setmanes Ricard Font, president de FGC, va fer una xerrada a Puigcerdà -organitzada pels Amics de la Cerdanya- per explicar el model de connexió ferroviària que permetria connectar el Pirineu amb la resta del món d'una forma ràpida, sostenible i que a la vegada funcionés veritablement com una alternativa a la carretera.\nFont va dibuixar i explicar molt gràficament, i de forma amena, quin és el model ideal de tren que ha de tenir i pot tenir Catalunya i, més en concret, com hauria de funcionar la línia R3 que connecta la Cerdanya amb Barcelona. Una connexió que continua amb la resta del món ja sigui a través del seu port, l'aeroport, el nus de carreteres i autopistes o amb la resta de línies de tren del país.\nRicard Font, president del Grup FGC, la setmana passada al Museu Cerdà de Puigcerdà (Foto: Diaridelaneu.cat)\nEl president del Grup FGC va admetre que, de moment, no hi ha un calendari possible ni viable, com a mínim a curt termini, per posar al dia la línia Rodalies 3. Una línia de tren que, recordem-ho, l'Estat espanyol n'és el propietari i per tan el responsable del manteniment i les inversions. I un matís important: d'aquesta línia l'empresa pública FGC gestiona la planificació horària, la coordinació i la inspecció dels serveis i poc més. El president dels Ferrocarrils catalans va recordar que des d'institucions catalanes, com ara la Generalitat, i des dels alcaldes dels Ajuntaments involucrats en el pas de la línia, s'ha insistit en la necessitat de posar al dia la línia. També s'ha sol·licitat el seu traspàs total, però de moment tot segueix igual. Sense èxit.\nEn la conferència va avançar quines serien les poques obres que caldria fer, i que es podia intuir que no serien massa cares, per renovar, consolidar i renovar la línia. Obres per fer-la competitiva i de veritat alternativa a la carretera. L'esperança en veure algun dia inversions serioses en la línia estan posades, gairebé en exclusiva, en la hipotètica candidatura dels jocs d'hivern Pirineus-Barcelona 2030. O sigui, per d'aquí a deu anys si tot surt bé.\nPer sort nostra, i com que tot en aquest món es mou molt ràpid, la segona esperança en disposar d'unes línies de tren dignes del país i del Pirineu potser ens vindran gràcies a fenòmens com el flygskam i eltagskryt. Si els practicants cada vegada més nombrosos del tagskryt del nord d'Europa, i també els de casa nostra és clar, descobreixen que tenim algunes estacions d'esquí del Pirineu a tres hores de Barcelona, no seria d'estranyar que aviat comencéssim a sentir parlar suec a la Vall de Núria o a La Molina.\nTal com va suggerir Ricard Font en la seva conferència el passat dia 31 al Museu Cerdà de Puigcerdà, si en lloc de fer el trajecte en les tres hores actuals, ho féssim en menys de dues hores i que,, a més, pràcticament poguéssim sortir del centre de Barcelona, (o d'un hotel del centre de Puigcerdà), amb les botes d'esquí posades per enfilar-nos a una mena de tren llançadora fins a La Molina, i estar esquiant en pocs minuts a 2500 m, i a la tarda tornar a la platja... quantes altres destinacions mundials de la categoria de Barcelona i el Pirineu podrien oferir aquest tipus d'esquí?\nQue poc ens costaria acabar de fer del Pirineu el millor lloc del món per esquiar, per viure-hi i per treballar, fer-ne un territori amb qualitat de vida i ben connectat, i sabent que el turisme, la sostenibilitat del planeta i la connectivitat amb tot el món no tenen perquè estar renyides. De totes maneres.. que passarà quan arribi a les orelles delstagskrytdel nord d'Europa que, al Pirineu, tot i que lent i amb avaries, es pot pujar en tren a esquiar? Qui sap si amb la seva ajuda fan més viable el tren de La Molina, el posen de moda i, de rebot, animen als seus propietaris a posar al dia aquesta línia.\nMoment de la conferència "Connectar el Pirineu amb el món" celebrada el 31 de juliol al Museu Cerdà de Puigcerdà (Foto: Diaridelaneu.cat).\nAntiga posta de l'estació de tren de La Molina\nAmics de la Cerdanya


Cristina Puig: «Al 'FAQS' no farem un magazín de faràndula com el 'Sálvame'» | NacióDigital\nper Sergi Ambudio, 11 de gener de 2019 a les 16:45 |\nCristina Puig substitueix Laura Rosel al «FAQS» de TV3\nQuè hi ha darrere de l'acomiadament de Laura Rosel com a presentadora del «FAQS»?\nAgraïment de Cristina Puig a Laura Rosel, acomiadada del «FAQS»: «Volaràs alt»\nTambé et pot interessar, Mitjans, El Terrat, Vox, entrevista, FAQS, TV3, Sálvame, Laura Rosel, CCMA, Cristina Puig, Corporació Catalana de Mitjans Audiovisual\nPer Olga M el 12 de gener de 2019 a les 11:08\nTant me fa el.cami que porti FAQS. No és res contra la Cristina Puig, però jo no ho veuré. Prou d'aplegar-se als mandats de la ultra-dreta d'Espanyistan\nD'un altre època\nPer magrab el 12 de gener de 2019 a les 00:38\nHan volgut treure un FAQs massa intens abans dels judicis, no ho sé. Diu Cristina que el seu programa no serà un magazin. Tampoc ho sé, però només dic que he vist l'anunci amb la Sra Puig, sortint d'una gàbia, i com les seves explicacions aquí, sembla d'un altre época.\nVisca el folklore\nPer almogaver.cat el 11 de gener de 2019 a les 23:25\nFrancament Sra.Puig se l'ha invitat precisament per a diluir la qualitat del programa i fer-ne un de vulgar, folkloric, i unionista. I més ara que venen els judicis als Presos Polítics Catalans.\nPer Un de pas el 11 de gener de 2019 a les 17:27\nContinua fent pudor... A veure que surt i fins a on arriba, però si no tenen un mínim de decència, no ho mirarà ni la iaia.. Esta clar que és part de la desescalada del problema català. Bona feina Laura Rosel Salut i republica


Liquen Records trau a la llum el jazz valencià més actual\nEl segell valencià ha editat els discos Critical Sounds i Chaosophy\nEl segell valencià Liquen Records, amb el suport de l’Institut Valencià de Cultura i la col·laboració de Discordian Records, ha editat l’útlim treball del saxofonista valencià Josep Lluís Galiana, que amb el títol de Critical Sounds, ofereix tot un univers sonor que es mou en l’univers del jazz.\nLes creacions de Galiana & Bjelkeborn posen en joc tota mena de textures musicals, colors i pulsacions a través d’un diàleg entre els saxofons de Galiana i l’exquisida electrònica en viu de Bjelkeborn. La proposta es mou cap a ambients relaxants, en els quals la pulsació gairebé desapareix, fent possible una fluïdesa d’idees musicals i materials sonors molt suggerent.\nEl resultat és és un disc emocionant, on l’energia no procedeix de la intensitat sonora, sinó de la interacció entre el món acústic i l’electrònic, que transporta a l’oient a paisatges llunyans i encara desconeguts.\nUna altra de les propostes editades pel segell és la de Chaosophy, un ensemble d’improvisació lliure integrat pels músics propi Josep Lluís Galiana, aacompanyat per El Pricto i Avelino Saavedra. Ara, després de més de cinc anys actuant i col·laborant junts, han decidit publicar el seu primer treball discogràfic, amb el títol “Who are these people and what do they belive in?”.\nLa música de Chaosophy és absolutament energètica i molt vigorosa. La música d’aquest grup mou sang i vísceres. El potent diàleg entre els saxofons de Galiana i El Pricto connecta amb la força i la contundència de la bateria de Saavedra, donant forma a un disc disc ple d’emocions i pulsions.


Els “Voluntaris pel Patrimoni Històric Saguntí” lliuren la Plaça Dos de Maig neta a les autoritats\nA l'acte han assistit l'alcalde de Sagunt, Francesc Fernàndez, el Diputat Provincial de l'Àrea de Cooperació Municipal, Emili Altur, i membres dels diferents partits polítics\nLes persones que componen l'associació “Voluntaris pel *Patrimoni Històric Saguntí” després de mesos treballant en la Plaça Dos de Maig del Castell de Sagunt i de la Ciutadella, han lliurat, aquest matí, a les autoritats la plaça neta i buidada de l'espècie invasora “Opuntia Màxima” (comunament coneguda com palera). A l'acte han assistit l'alcalde de Sagunt, Francesc Fernàndez, el Diputat provincial de l'Àrea de Cooperació Municipal, Emili Altur, membres dels partits polítics, per part de l'Equip de Govern (Compromís, EU, ADN Morvedre), així com també, Ciutadans i UPyD, entitats culturals, el director del Museu Històric Militar de València, i el president de l'associació Amics del Museu Històric Militar de València.\nL'alcalde de Sagunt, Francesc Fernàndez, ha agraït el treball dels voluntaris i ha declarat que “hem de donar les gràcies al grup de voluntaris que ha fet aquest extraordinari treball, que no solament ha sigut la plaça del 2 de maig i la Ciutadella, sinó que ja porten anys netejant tota la part exterior del Castell amb la intenció d'ajudar a recuperar el patrimoni”.\nPer la seua banda, el diputat de l'Àrea de Cooperació Municipal, Emili Altur, també ha volgut donar la seua enhorabona als voluntaris ja que “la implicació civil d'aquest grup tan humà ha sigut molt important. La tasca que han realitzat també dóna motiu a demostrar que la implicació de la societat civil és tan important, o més, que la de les pròpies Institucions o Ajuntaments, com evidentment demostren aquests treballs que han deixat molt bonics totes aquestes restes arqueològiques”.\nCal recordar que el passat gener els “Voluntaris pel Patrimoni Històric Saguntí” van presentar un projecte per a netejar la Plaça Dues de Maig del Castell de Sagunt de paleres, que és una planta invasora, i d'un altre tipus de vegetació que estava inundant la plaça i feia impossible poder transitar per ella. Més tard, el passat 14 de juny, se'ls va concedir el permís per a actuar sobre ella, i a dia d'avui ja han conclòs els treballs per als quals aquests voluntaris han emprat 28 jornades, amb un total d'1.031 hores, i amb una mitjana de 10 persones cada cap de setmana. Les actuacions de neteja les han anat realitzant els diumenges, i alguns dies entre setmana.\nL’alcalde Francesc Fernàndez ha volgut afegir que “aquestes accions no fan més que posar en evidència la inhibició de les administracions públiques que tenen competències i que tenen l'obligació real d'invertir, començant pel Ministeri que és el titular real d'aquest monument, i evidentment també de la gestora, que en aquest cas, és la Conselleria. A pesar que l'ajuntament no siga el titular ni té cap tipus de capacitat de gestió, la nostra intenció és que el Castell siga el principal referent del patrimoni de la ciutat”.\nFinalment el president del col·lectiu de “Voluntaris pel Patrimoni Històric Saguntí”, Paco Herráiz, ha explicat que “el lliurament d'aquesta plaça és un símbol que hi ha gent implicada, que vol a la seua ciutat i al seu país i que pot arribar a fer moltes coses sense necessitat d'estar pendent de si arriba o no diners per a realitzar aquests treballs, solament amb una mica de voluntat i una mica d'amor per la nostra ciutat. Ara els historiadors, ciutadans i turistes poden accedir a aquesta plaça i gaudir d'aquest espai”.


Pi de la Milana i Pedra Ullada -\nRUTA SELECCIONADA: Ruta - Pi de la Milana i Pedra Ullada + RUTES\nPi de la Milana i Pedra Ullada\nRecorregut matinal per l’Ardenya amb l’objectiu de descobrir el Pi de la Milana a la vessant sud del Puig Gros. Per la Divina Pastora ens enfilem per la pista que porta al capdemunt d’aquest cim tan marcadament guixolenc;\na un centenar de metres abans d’arribar a dalt haurem de trencar a la dreta per un corriol marcat per fites de pedra i que a peu ens portarà fins el Pi de la Milana.\nAquest monumental pi que tenia una gran capçada era conegut per la gent de mar perque representava una senya terrestre de primer ordre; fa alguns anys un llamp el va esberlar; actualment l’arbre és mort quedant dempeus només l’enorme carcassa mig socarrimada.\nAcabem de pujar al Puig Grós que ens ofereix enmig d’un bosc d’antenes i ferralla una panorámica impressionat del Pirineu, el mar i un dibuix precís del port de St. Feliu; seguint un corriol marcat ja a la vessant nord anirem a trobar la Pedra Ullada un bloc granític molt erosionat amb formes capricioses i diferents cassoletes comunicades al seu interior; tota la muntanya del Puig Grós és plena de formacions granítiques, torres rocoses, boles, abrigalls i coves.\nPer St. Benet, St. Baldiri, can Duran i la pista que mena a can Dalmau tancarem aquesta ruta circular per l’Ardenya més propera. De ben segur que la silueta superba a contrallum de l’esquelet del Pi de la Milana amb tota la blavor del mar al fons será una imatge que ens acompanyarà durant molts anys en els nostres itineraris per aquestes muntanyes.\n41.79 Km m m


Jordi Alberch i Joaquim Ortega, nous directors de l’Institut de Neurociències i de l’Institut de Matemàtica, respectivament | Blocveu\nJordi Alberch i Joaquim Ortega, nous directors de l’Institut de Neurociències i de l’Institut de Matemàtica, respectivament\n13 Desembre 2017 Catalunyablocveu\nAhir dimarts, 12 de desembre, va tenir lloc l’acte de presa de possessió del nou director de l’Institut de Neurociències (UBNeuro), Jordi Alberch, en substitució de Carles Escera, i del nou director de l’Institut de Matemàtica, Joaquim Ortega, en substitució de Carles Casacuberta, actual degà de la Facultat de Matemàtiques i Informàtica.\nJordi Alberch Vié, llicenciat i doctorat en Medicina i Cirurgia a la Universitat de Barcelona i expert en l’àmbit de la fisiopatologia de les malalties neurodegeneratives, ha desenvolupat la seva activitat investigadora en centres com ara la Universitat de Georgetown i l’Escola de Medicina Robert Wood Johnson, als Estats Units, i l’Institut Karolinska, a Suècia. Ha estat president de la Societat Espanyola de Neurociència (SENC), una prestigiosa institució que potencia l’activitat investigadora i la col·laboració en aquest camp multidisciplinari, i és cap del Grup de Recerca Consolidat de Fisiopatologia de Malalties Neurodegeneratives de la UB, un equip que desplega diverses línies de recerca sobre la malaltia de Huntington, un desordre neurodegeneratiu que provoca moviments involuntaris, alteracions psiquiàtriques i demència a causa d’una mutació en el gen de la huntingtina (HTT). Alberch també és l’investigador principal del Grup de Fisiopatologia i Tractament de les Malalties Neurodegeneratives (Àrea de Neurociències) de l’IDIBAPS i del Grup de Recerca sobre la Malaltia de Huntington del Centre d’Investigació Biomèdica en Xarxa sobre Malalties Neurodegeneratives (CIBERNED).\nAutor d’un elevat nombre d’articles en revistes científiques de projecció internacional, Jordi Alberch forma part del comitè editorial de diverses publicacions científiques en l’àmbit de les neurociències i també participa en agències d’avaluació nacionals i internacionals.\nL’Institut de Neurociències de la Universitat de Barcelona, creat a finals del 2015 i format actualment per prop de tres-cents investigadors, és el primer de Catalunya i de tot l’Estat que integra línies de recerca en neurobiologia, neurofarmacologia, fisiopatologia, neurologia, psiquiatria, psicològica clínica, neuropsicologia i neurociència cognitiva.\nJoaquim Ortega Cerdà es va doctorar en Matemàtiques a la UAB i va fer una estada postdoctoral a la Universitat de Wisconsin-Madison el 1995, on va tornar com a professor visitant durant el curs 2004-2005. Ha treballat a la UAB i a la UPC. Actualment, és catedràtic de la Universitat de Barcelona, on treballa des del 1997. Ha fet llargues estades de recerca a l’Institut Mittag-Leffler (Suècia), al Centre d’Estudis Avançats d’Oslo i a les universitats de Göteborg i Trondheim, on té un equip de col·laboradors habituals. També ha fet visites més breus a l’Institut de Recerca Matemàtica d’Oberwolfach i al Centre Simons de Geometria i Física. També va ser ponent convidat al Congrés Europeu de Matemàtiques de Berlín el 2016.\nLa línia de recerca d’Ortega és l’anàlisi complexa en una i diverses variables. Particularment, l’estudi de l’equació no homogènia de Cauchy-Riemann per abordar problemes com la grandària del nucli de Bergman o la descripció dels conjunts de zeros. Darrerament s’ha interessat en processos de punts aleatoris i conjunts de configuració de punts òptims en problemes de teoria del potencial.\nL’Institut de Matemàtica de la Universitat de Barcelona (IMUB), creat l’any 2000, es dedica a fomentar la recerca en totes les àrees de les matemàtiques i a donar-hi suport a partir de conferències, tallers, seminaris i cursos avançats. Així mateix, promou la col·laboració interdisciplinària entre investigadors de diferents àmbits. Està integrat per més de noranta membres de les facultats de Matemàtiques i Informàtica, Biologia i Filosofia repartits en tretze grups de recerca.\n← Una mutació genètica en l’evolució biològica dels animals podria ajudar a explicar l’origen d’alguns òrgans humans\tDescoberta la primera paparra que xuclava la sang als dinosaures fa cent milions d’anys →


Figueres clausura l'exposició de Ramon Pichot amb una conferència de Josep Playà - Empordà\nFigueres clausura l'exposició de Ramon Pichot amb una conferència de Josep Playà\nEn aquests quatre mesos han passat pel Museu de l'Empordà uns 4.000 visitants\nEMPORDA.INFO 02.09.2016 | 12:03\nUna visita comentada a l´exposició sobre Ramon Pichot. BORJA BALSERA\nEl passat 29 d'abril es va inaugurar l'exposició 'Ramon Pichot en el record'. Segons ha informat el Museu de l'Empordà, en principi estava previst que la mostra finalitzaria el 28 d'agost però per diversos motius s'ha prorrogat fins l'11 de setembre.\nL'exposició ha tingut un gran èxit de públic, en aquests quatre mesos han passat pel Museu de l'Empordà uns 4.000 visitants deixant-se guiar per les pinzellades de Ramon Pichot.\nParal·lelament a l'exposició s'han organitzat visites comentades, una d'elles promoguda pel Club del Subscriptor del Setmanari de l'Alt EMPORDÀ, concerts o, com és el cas d'ara per cloure l'exposició, una conferència de la mà de Josep Playà Maset, periodista i escriptor, sota el títol 'Ramon Pichot, de Figueres a Cadaqués' prevista pel dissabte 10 de setembre a les 18 hores.\nJosep Playà ens redescobrirà Ramon Pichot, des del seu naixement a Figueres, la seva vinculació amb Cadaqués, fins els últims moments de la seva vida.\nTaula rodona per parlar de la relació entre Dalí i Fages


IB3 | 45 persones han estat ateses a la Unitat d’Identificació de Gènere de Son Espases des de que obrí les seves portes\n45 persones han estat ateses a la Unitat...\nPortada > societat > 45 persones han estat ateses a la Unitat d’Identificació de Gènere de Son Espases des de que obrí les seves portes\n45 persones han estat ateses a la Unitat d’Identificació de Gènere de Son Espases des de que obrí les seves portes\nLa pacient més jove que ha estat tractada té 3 anys\nN’Hugo va néixer dona però durant l’adolescència descobrí que no se sentia com a tal. Després d’uns anys d’incertesa, als 25 començà a prendre hormones. Un canvi que implica un procés llarg i difícil… Però que no fa tot sol. Al gener es posà en marxa a Son Espases la Unitat d’Identificació de Gènere, un servei on acompanyen i assessoren les persones transsexuals i els seus familiars.\n45 persones hi han estat ateses enguany. 32 d’elles són menors d’edat. Arriben derivades per escoles, centres de salut o perquè ho demanen a l’hospital. S’enceta llavors un procés d’atenció integral que amb la majoria d’edat permet operar-se per canviar de sexe. Una intervenció amb una llista d’espera que frega els cinc anys.\nAquesta és, precisament una de les principals reivindicacions dels col·lectius transsexuals. Demanen més agilitat i que la sanitat pública costegi els tractaments integrals a les illes. Fins ara, bona part de les intervencions no es poden fer a les Balears i tampoc estan finançades per la seguretat social. El seu cost és, a més, molt elevat.