Serveis – Conde Sports International\nA CONDE SPORTS INTERNATIONAL som especialistes en el disseny, instal·lació i construcció d'espais dedicats a les activitats esportives. Oferim un servei integral, des de la definició de les necessitats del client fins a la posada en marxa i gestió de la pròpia activitat esportiva.\nEls projectes que desenvolupem són de construcció d’obres noves i de manteniment i renovació d’obres existents. Comptem amb una experiència de més de 20 anys oferint solucions específiques sota els requeriments tècnics que cadascuna de les diferents disciplines esportives exigeixen per assolir el màxim nivell.\nL’equip multidisciplinari de tècnics especialitzats en tots els elements que composen una instal·lació esportiva, adapta les solucions, fins a les més avançades tecnologies de les primeres marques existents al mercat, a les necessitats d’ús i d’explotació dels espais creats.\nDesenvolupem projectes i instal·lacions basats en la construcció de:\nFormigó y f. porós\nSuperfícies de jocs\nSi estàs interessat en saber més sobre els nostres serveis, posa't en contacte amb nosaltres i el nostre equip ha de resoldre tots els teus dubtes!


Porto – Barça: A un pas de la glòria europea - FC Barcelona\nHomeSeccionsHoquei PatinsPrimer EquipNotíciesPorto – Barça: A un pas de la glòria europea\nPorto – Barça: A un pas de la glòria europea\nDos dels equips més potents del continent protagonitzaran aquest diumenge al Palau la final de la Lliga Europea d’hoquei patins (12 hores, Esport3) El Barça i el Porto ja s’han enfrontat en cinc finals de la màxima competició europea. Per als lusitans és la seva segona final consecutiva\nÁlvarez esperona el públic / FOTO: GERMAN PARGA - FCB\nEl Porto i el Barça lluitaran aquest diumenge pel títol de la màxima competició europea de clubs (12 hores, Esport3). Els de Ricard Muñoz volen aixecar el vintè títol i volen fer-ho a casa, envoltats de socis i aficionats blaugrana. No obstant, al davant hi haurà un rival que s’ha plantat per segon any consecutiu a la gran final i que té fam de victòria. El Porto va guanyar la Copa d’Europa dels anys 1986 i 1990, però des d’aleshores tot han estat desenganys.\nAmbdós conjunts ja han protagonitzat cinc finals de la Lliga Europea, des de la del 1985, quan encara es disputava en format de partit d’anada i partit de tornada, fins a la del 2007 a Bassano, ja en format de Final Four. Les cinc finals anteriors les ha guanyades el Barça.\nEl d’aquest diumenge serà el tercer duel d’aquesta temporada entre el Porto i el Barça. El primer va acabar amb triomf portuguès (6-2), i el segon, amb una clara victòria blaugrana al Palau (7-0). Els de Neves són un bloc de primeríssim nivell, amb grans individualitats i un joc vertical i incisiu. Ho han demostrat en la semifinal contra el Moritz Vendrell i ho voldran tornar a fer aquest diumenge. Un Palau ple serà clau per decantar la balança del costat blaugrana. Tu també jugues!\n“El resultat de la final serà molt ajustat”\nDirectes cap a la final (2-3)


Fodele Beach Water Park Resort Illa de Creta Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nFodele, Gazi, Illa de Creta, Grècia, 71500 - Veure al mapa\nSuperior Family Room ( 4 Adults)\nHabitació Triple Superior Davant del Mar (2 Adults + 1 Nen) (Superior Triple Room Sea Front (2 Adults + 1 Child))\nFamily Suite ( 3 Adults + 1 Child)\nBarri Gazi Khersónissos Geropotamos Arkadi Nea Kidonia Malia Heraklion Gazi Rethymno\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Fodele, Fodele Beach Water Park Resort és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Fodele. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, servei d'habitacions, instal·lacions per a reunions i banquets , servei de cangur.\nL'ambient de Fodele Beach Water Park Resort es reflexa en cada habitació. aire condicionat, mini bar, balcó/terrassa, telèfon, aparell de televisió són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com centre esportiu, sauna, piscina exterior, buceig, spa. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Fodele Beach Water Park Resort és una selecció idònia per a la vostra estada a Fodele.\nTots els tipus de viatgers (103) Parelles (6) Viatgers en solitari (2) Famílies amb infants petits (75) Famílies amb infants grans (16) Grups (4)


Biolaminació del cabell - salut i bellesa, 2020\nBiolaminació del cabell\nLa biolaminació és el servei més recent en el camp de la cura del cabell de saló. Dóna resultats instantanis després de la primera vegada. El laminat cobreix tots els rínxols amb una pel·lícula protectora especial que no deixa passar l’aire, protegeix els cabells de diversos factors externs, per exemple, aire fred, raigs ultraviolats, exposició a rínxols i assecadors. Com a resultat, el cabell es torna bell i brillant.\nEls principals avantatges de la biolaminació capil·lar\nResultat de la laminació\nMètodes de biolaminació\nAvantatges principals biolaminació del cabell\nAvui en dia molts han sentit a parlar de biolaminació, però no tothom en sap les propietats i quina diferència hi ha entre la biolaminació del cabell i la laminació.\nQuins avantatges i desavantatges tenen els dos mètodes? Heus aquí el principi d’ambdós procediments: s’aplica un compost laminant especial als rínxols, que no causarà cap mal als fils, i és adequat per a qualsevol cabell. Només per a la laminació, s’utilitza una composició especial incolora basada en proteïnes naturals.\nI en la biolaminació s’utilitza cel·lulosa natural, que es pot extreure de dent de lleó, alvocat o carbassó. És millor biolaminar els cabells perquè en aquest mètode s’envolten amb una composició iònica.\nLa barreja que biolamina els cabells hi és a causa dels ions descarregats. El biolaminat és un gel molt lleuger, incolor i hipoalergènic, per tant apte per a tothom.\nel resultat rebut es desarà durant 1-2 mesos;\nels cabells de colors duren més;\nes pot utilitzar fins i tot durant l'embaràs.\nDels inconvenients del procediment, es poden destacar dos punts: en primer lloc, us acostumareu ràpidament a l’aspecte sorprenent del vostre cabell i ja no podreu rebutjar el procediment.\nI en segon lloc, per aconseguir un resultat excel·lent, haureu d’anar al saló, és extremadament difícil realitzar aquest procediment a casa.\nAquests avantatges i desavantatges són inherents a la biolaminació del cabell.\nDurant el procediment, cada cabell està embolicat per una pel·lícula hermètica. Protegeix els cabells de danys addicionals i li dóna una brillantor brillant.\nQuan el cabell està cobert de biolaminat, el seu volum augmenta entre un 10 i un 15%, cosa que significa que el volum de tot el xoc també és més gran.\nEl gruix del cabell es fa uniforme de dalt a baix. El cel·luloide uniformitza la seva superfície i els fa completament llisosells.\nSón fàcils de posar, sense oblidar què pentinar. Aquest procediment és molt bo després de perm i de la bio-estilització.\nEl pentinat després de conservar la forma en qualsevol clima i no requereix productes d'estil addicionals.\nAquest procediment es fa millor al saló. Però pel que fa als cabells biolaminats a casa, és a dir, que realitzen el procediment de manera independent, també és bastant fàcil dur-lo a terme, el més important és seguir totes les normes.\nHeu de comprar un kit de laminació i, pas a pas, seguir tot el que s'indica a les instruccions o mirar un vídeo a Internet. El procediment durarà aproximadament una hora.\nPublicació anterior Menjars separats: aprendre a combinar els aliments correctament\nPropera publicació Emboliqueu el vostre regal molt bé


[VÍDEO]Els policies nacionals desplegats a Reus per l'1-O afirmen que van passar por | Català Digital Cataladigital.cat AMP …\n[VÍDEO]Els policies nacionals desplegats a Reus per l’1-O afirmen que van passar por\nEls agents del Cos Nacional de Policia allotjats a Reus en l’operatiu policial desplegat de forma extraordinària a Catalunya pel referèndum de l’1-O-que va costar uns 87 milions d’euros de diners públics- van denunciar davant la titular del jutjat número 3 de Reus la inacció dels Mossos d’Esquadra a l’hora de protegir-los i la violència de les protestes dels veïns. El programa 8 al dia ha tingut accés a les seves declaracions.\nEls policies allotjats a la localitat tarragonina a l’octubre van denunciar davant la jutge Alexandrina Aránzazu Peris Martinez que van ser víctimes d’un autèntic “setge violent” que fins i tot els va fer témer per la seva integritat. En la seva declaració davant la jutge, relaten que el que va passar a Reus no ho havien viscut en cap altre lloc. “Em vaig sentir ofès, deixat, humiliat, impotent, frustrat … i aquell dia vaig sentir molta por per la meva integritat física”, explica un dels agents.\n🔴 [EXCLUSIVA] Policies allotjats a Reus per l'1-O declaren davant el jutge per la seva demanda per delictes d'odi. Reconeixen que van patir per la seva integritat física i asseguren que mai no havien viscut res similar. #8aldia pic.twitter.com/yfIHwiRr0a\n— 8 al dia (@8aldia) 6 de febrero de 2018\nTambé asseguren que el els cridaven assassins i els cantaven l’habitual “fora els forces d’ocupació”. Denuncien que la gent que passava pel carrer amb el cotxe s’aturava a insultar cridant-nos fills de puta o pallassos i després seguia.\n🔴 [EXCLUSIVA] Policies allotjats a Reus per l'1-O declaren davant el jutge per la seva demanda per delictes d'odi. Els policies expliquen amb pèls i senyals que, atemorits, es van refugiar a l'entreplanta de l'hotel. #8aldia pic.twitter.com/0LI4nlhk9y\nDavant la jutge, els policies afirmen que se sentien desprotegits pels Mossos. “Eren quatre o cinc policies catalans davant de mil persones … A poc podien evitar. No se’ns donava suport amb mesures de seguretat “, denuncien. A més, expliquen que durant una de les mobilitzacions es van haver de atrinxerar a l’entreplanta de l’hotel, on es van vestir amb tota l’equipació de defensa perquè temien que els manifestants entressin a l’interior. Des d’allà, diuen, sentien com colpejaven els vidres de forma violenta. Reconeixen que van patir per la seva integritat física. “Amb els mitjans que teníem a la nostra disposició, teníem les de perdre”; sentencien.\n🔴 [EXCLUSIVA] Policies allotjats a Reus per l'1-O declaren davant el jutge per la seva demanda per delictes d'odi. Segons el seu relat, només 5 mossos custodiaven l'entrada, una xifra que consideren insuficient. #8aldia pic.twitter.com/8qLv2kbPe7\nEls agents van marxar de Reus cinc dies després del referèndum per la pressió veïnal i les protestes\nEl dispositiu desplegat a Reus per l’operació Copèrnic el formaven un centenar de policies, la majoria de Sevilla, que s’allotjaven a l’Hotel Gaudí. Alguns agents eren de la Brigada d’Informació, altres de la Judicial i també hi havia membres de les UIP, els antiavalots. La seva estada va ser més o menys “plàcida” fins a l’1 d’octubre.\nSegons informa La Vanguardia, després de la brutalitat policial del dia del referèndum, quan es va anteposar frenar la consulta a mantenir la convivència en paraules del coronel Pérez dels Cobos, que dirigia l’operatiu que va deixar més de mil ferits segons la Generalitat, que van deixar més de mil ferits segons el Govern, les protestes es van redoblar i es van traslladar a Pineda el 5 d’octubre, on també van ser rebutjats.\nTenieu por perque vareu anar “a por ellos”.


tens un racó dalt del món: Homenatge blocaire a Jesús Moncada\nHi pensaré. Gràcies per fer-nos-ho saber!\n6 de juny de 2010, a les 12:15\nostres nois...no pareu...no pareu!!\nbona feina tot plegat!\n6 de juny de 2010, a les 12:50\nho treballaré a veure que puc aportar\n6 de juny de 2010, a les 13:15\nNo hi podré participar, perquè no el conec (encara).\nCasualment, just avui he començat "Camí de Sirga" i he de dir que amb les primeres pàgines ja em té atrapat.\n6 de juny de 2010, a les 13:37\nM'ho apunto per diumenge que ve, alguna cosa o altra sortirà. ;-)\n6 de juny de 2010, a les 15:44\nA veure què surt! Ho intentaré!\n6 de juny de 2010, a les 17:39\nGràcies, Jesús, per contribuir a recordar que Jesús Moncada continua viu en les seves històries. Més enllà de l'homenatge, estic segur que tu i jo desitgem que nous lectors -s'ho passaran tan bé!- coneguin la seva obra.\nEns veurem el diumenge, guanyi qui guanyi la presidència del Barça.\n6 de juny de 2010, a les 18:16\n6 de juny de 2010, a les 19:39\nNo faltarem tampoc a aquest homenatge. A més, Moncada és captivador!!\n6 de juny de 2010, a les 19:49\nNo en sé molt bé què hi puc fer, però em sume al reconeixement a Jesús Moncada, per a mi un dels grans de la literatura catalana.\n6 de juny de 2010, a les 19:51\ngràcies hi aniré pensant\n6 de juny de 2010, a les 19:57\nM'hi apunte. Només faltaria!!!\n6 de juny de 2010, a les 22:48


Els beneficis de la carn de vedella, Blog, Labonacarn\nJa fa temps que tenim una gran quantitat de notícies i creences errònies sobre el consum de la carn vermella. Moltes persones les han eliminat de la seva alimentació perquè no són saludables pel seu organisme, ja que conté greixos perjudicials per la salut i un alt nivell de colesterol.\nNo obstant, en cap cas l’ hem d'eliminar de la nostra dieta. Sempre que fem un consum moderat, estem proporcionant al nostre organisme els diferents nutrients essencials que contenen. De fet, està demostrat que un consum de 200 grs a la setmana aporta un munt de beneficis.\nSi consumim 100 grs de carn de vedella ens aporten 21 grs de proteïnes, 76 grs d’ aigua, 2’9 grs de greix i 0’07 grs de colesterol. Cal destacar l'aportació de ferro, potassi, magnesi, calci i zinc. És molt ideal per persones que fan esport, és molt rica en vitamina B12, que juga un paper essencial en la creació de glòbuls vermells.


Un adolescent apunyala un ‘pallasso assassí’ a Berlín\nEl jove era conegut al barri\nper Redacció MC dimarts, 25 d’octubre 2016 - 18:28h\nMàscares de pallassos assassins en una tenda de Halloween en Brooklyn | Wirtschafstblatt\nEl servei d'emergències de Berlín va atendre aquest dilluns a un menor de setze anys per ferides de diversa consideració que li va realitzar un altre jove de catorze anys. El major d'ells anava disfressat de 'pallasso assassí' i havia intentat espantar-lo, amb la qual cosa el més jove es va defensar del que ell creia que era una agressió. El noi disfressat va haver de ser operat d'urgència per què es temia per la seva vida, segons informa avui la Policia Alemanya.\nL'atac s'ha produït en el que sembla ser una onada que està estenent-se per tota Europa. A Alemanya s'han produït ja diversos albiraments de persones disfressades de 'pallassos diabòlics' espantant vianants i amenaçant-los, fins i tot amb motoserres, ganivets i altres armes. La pràctica s'ha estès pel nord d'Europa després de popularitzar-se als Estats Units.\nEl portaveu de la policia berlinesa, Thomas Neuendorf, assegura que les persones que duen a terme aquests actes poden ser condemnats fins a un any de presó i que els agredits tenen tot el dret a defensar-se, dins d'uns límits. Segons les forces de seguretat, els fets que van esdevenir ahir es van donar entre dos menors coneguts al barri, i l'agressor va ser qui va practicar els primers auxilis al noi disfressat fins que va arribar l'ambulància al lloc.\nEl menor de catorze anys va ser retingut temporalment per la policia, encara que més tard va ser tornat als seus pares mentre es revisa el cas. Neuendorf lamentava avui en unes declaracions a la ràdio pública regional "Ràdio Eins" el succeït: «Ahir va passar el que ens estàvem tement, que tot això escalés». Encara que això ja és més complicat que es compleixi, també va fer una crida a no utilitzar la disfressa de pallasso a la nit de Halloween per evitar malentesos.\nEnxampats amb 22 quilos d'haixix amagats al dipòsit de benzina a La Jonquera


Escrit per Salvador Macip a les 7:30 a. m. 14 comentaris:\nEscrit per Salvador Macip a les 9:10 a. m. 12 comentaris:\nCabres, aspiradores, ullals, Ictineus i altres premis (II)\nEl cap de setmana també va ser fructífer mediàticament parlant. Vaig poder passar per RAC1 per fer la meva secció de ciència en persona, per variar (sempre em toca fer la connexió des de l'estudi de la meva universitat), i vaig aprofitar per fer-me fotos amb la Marta Cailà i el Victor Endrino per a què quedés constància que treballem plegats (encara que normalment a quilòmetres de distància).\nAquesta setmana a la secció vaig parlar bastant del cervell, sobretot de què fa que els adolescents el tinguin una mica diferent, cosa que determina el seu comportament a vegades una mica irracional (tot té un motiu biològic...). Aquí podeu escoltar-ne el podcast. Per cert, no havia penjat el podcast de fa un parell desetmanes, de quan vaig parlar de novetats en el camp de les vacunes, de les habilitats matemàtiques dels nadons, de per què els gossos remenen la cua, del fet que enganyem més per la tarda que pel matí i d'una possible cura per la calvície. El podeu escoltar aquí.\nDiumenge, a la secció de ciència de l'ARA, em vaig estrenar com articulista llarg (abans hi feia una columna) comentant un estudi que em va semblar sorprenent sobre la importància que poden haver tingut els diners en l'aparició i manteniment de les societats humanes. És una teoria polèmica i interessant, feu-hi un cop d'ull aquí (accés gratuït si us registreu).\nRelacionat amb això, fa dos dies es va saber que l'ARA Ciència havia estat guardonat amb el Premi Nacional de Recerca 2013. És un reconeixement molt important i crec que molt merescut a la feina que fa la Mònica López Ferrado dirigint, coordinant i muntant un dels pocs suplements de ciència que queda a la premsa ibèrica. A més, el rigor i la serietat que té el suplement, que surt al diari cada diumenge, són impecables. És tot un honor per mi formar part del grup de científics que hi col·laboren.\nFinalment, el diari Avui portava també diumenge la revista Barça Kids, on apareixia el conte que he fet amb la Carme Sala, i del qual us n'havia avançat alguna il·lustració fa uns dies. La idea neix d'un exercici que em fa fer l'hereu gairebé cada nit, i que m'ajuda a mantenir les neurones creatives ben engreixades. Ja em direu si me n'he sortit a l'hora de barrejar en la mateixa història coses tan diferents com una cabra, un núvol i en Puyol. Els dibuixos de la Carme, com sempre, són deliciosos, no us els perdeu. Podeu llegir el conte (i descarregar la revista sencera) de franc aquí.\nCabres, aspiradores, ullals, Ictineus i altres premis (I)\nAquest cap de setmana passat vaig estar a Barcelona perquè m'havien convidat a un congrés que es feia a la Universitat de Barcelona (relatiu a la feina de la qual no parlo gaire en aquest blog, la purament científica). Aprofitant el viatge, em vaig poder apuntar a algunes activitats literàries que estaven programades. Us en faig cinc cèntims a continuació i en el proper post de la sèrie us acabo de comentar altres coses que han passat aquests dies.\nComencem pel club de lectura a la biblioteca Adroer de Girona del divendres, on en Sebastià Roig i jo vam discutir d'Ullals amb una dotzena de joves d'ESO que se l'havien llegida. Al lllarg d'una hora i mitja vam mantenir un debat molt interessant amb els lectors, durant el qual ens van fotre canya sense tallar-se (els ho vam demanar així) i ens van argumentar tot els que els havia agradat i el que no de la novel·la. Com a autor, ho vaig trobar molt útil i estimulant, i a més vaig poder constatar un parell de coses. Primera, a les noves generacions també hi ha bons lectors, malgrat les temptacions multimèdia, gràcies en part a la bona feina que fan els dinamitzadors culturals (aquest club en tenia un bon exemple). Segona, la majoria dels bons lectors són noies. Els nois o bé no llegeixen tant o bé no se senten atrets pel format d'un club d'aquesta mena. Sigui com sigui, no és gaire bon senyal... però sí que es correspon a les proporcions que trobem en adults, cal dir-ho. Com ho hem de fer per no perdre la gran massa de lectors masculins pel camí?\nEl disabte, l'event era d'una altra mena: l'entrega dels Premis Ictineu a les millors obres fantàstiques de l'any, als quals Hipnofòbia era finalista en la categoria de novel·la original en català. La cerimònia es va dur a terme a la biblioteca Tecla Sala de l'Hospitalet i va aplegar el bo i millor de la ciència ficció catalana. La meva novel·la va caure derrotada per poc, i la triomfadora va ser Sirius 4, d'Alfons Mallol. A la foto d'aquí al costat podeu veure com felicito esportivament el guanyador del premi. Les celebracions van continuar amb un animat dinar de germanor, on vaig poder retrobar vells amics i desvirtualitzar-ne un grapat de nous, i una tanda de conferències postprandials dedicades a Aldous Huxley i C. S. Lewis. Una bona jornada per als amants del fantàstic, impecablement organitzada per la gent de les Ter-Cat i la revista Catarsi, amb l'ajut de la SCCFF.\nEscrit per Salvador Macip a les 7:00 a. m. 1 comentari:\nPer qüestions de feina, aquestes últimes setmanes he baixat un parell de cops al País Valencià i, compartint converses breus i llargues sobretaules, m’he pogut acostar una mica a la situació que es viu actualment al sud de l’Ebre. M’ha semblat que l’esperit era més combatiu que mai, potser perquè m’he relacionat sobretot amb intel•lectuals implicats en la lluita per reivindicar el fet valencià. La seva tossuderia topa frontalment amb l’oposició dels òrgans de govern, que continuen aplicant la doctrina expansiva castellana, sempre partidària d’homogeneïtzar per evitar dissidències. Sense anar més lluny, el trist sainet al voltant del desmantellament de RTVV no és més que un exemple del poc interès que tenen els polítics de signe centralista a mantenir la riquesa cultural de les autonomies del seu país, més enllà del folklore inofensiu, convençuts que així protegeixen millor la sagrada unitat nacional.\nLa situació del català a l’Estat Espanyol em remet a una faula que recordo de quan era nen. El vent i el sol aposten que seran capaços de fer que un home es tregui l’abric que porta. El vent ho intenta amb violència, bufant cada cop més fort, però només aconsegueix que l’home se’l cordi fins el coll. El sol només ha de brillar una mica per aconseguir que, acalorat, sigui el mateix home qui s’acabi despullant. A Catalunya, les ventades, i més encara els huracans que s’estan desfermat darrerament, han contribuït a una cohesió social que a Madrid encara no han entès d’on surt. Si hi hagués algú amb prou memòria històrica per recordar els anys convergents del peix al cove, no els hagués costat gaire pressuposar que amb uns quants raigs de sol ben col•locats els catalans se sentirien prou confortables per quedar-se amb calçotets i samarreta, i segurament ara no estaríem parlant de dates pel referèndum. Per bé o per mal, aquesta ruta conservadora sembla que s’ha tancat, a pesar dels nostàlgics que encara s’aferren al concepte de la Tercera Via. El final d’aquesta història serà per força sorollós: o una victòria sense precedents del secessionisme, o un retorn progressiu als plors i els cruixits de dents de l’era pre-autonòmica. Quines reverberacions tindrà això en la resta del domini lingüístic? M’ha donat la sensació que l’esperança d’alguns valencians és que, si Catalunya aconsegueix creuar la porta, els ajudarà a ser els següents. No sé si una Catalunya post-escissió estaria en condicions econòmiques i polítiques de donar un cop de mà a ningú. A més, cal preveure que Espanya enduriria els esforços per evitar la seva possible atomització. Catalunya potser ho aconseguirà, però els que intentin seguir les seves passes ho tindran complicat.\nPerò abans de plantejar aquesta possibilitat, el País Valencià hauria de decidir si el secessionisme és una opció de futur que li interessa. Hi haurà mai prou ciutadans descontents amb com van les coses per a què els partidaris de la ruptura tinguin el suport numèric que democràticament necessitarien? Alguns dels meus interlocutors creien que sí, en un futur proper. No conec prou la seva realitat social per contradir-los, però a primera vista sembla que els números no hagin de quadrar. Al cap i a la fi, els valencians han votat majoritàriament partits espanyols durant dècades. Potser sí que l’acumulació d’escàndols vaticina un gir radical en les properes eleccions. Podria ser el primer pas d’un camí que Catalunya va iniciar fa quaranta anys i que ha portat a un projecte d’estat que més de la meitat de la població, si fem cas a les enquestes, comença a creure’s. Si tot això culminarà mai en la creació d’uns Estats Units del Mediterrani Occidental, com molts somnien, és difícil de predir. Però si continua bufant el vent, tot és possible.\n[Article publicar a l'Esguard del 20/11/13]\nPetita crònica d'una nit a Alzira (amb fotos)\nEl post d'avui va sobre els Premis Literaris Ciutat d'Alzira de la setmana passada, com veieu aquí al costat en el fabulós selfie que em vaig fer a l'escenari quan ningú mirava.\nLa raó és que un llibre que he escrit a mitges amb en Chris Willmott, expert en bioètica de la meva universitat, es va endur el XIX Premi Europeu de Divulgació Científica "Estudi General" que patrocina la Universitat de València. Ja us en donaré més detalls quan es publiqui, diuen que a temps pel proper Sant Jordi, però si teniu curiositat podeu trobar un petit making of a la nota de premsa. El que volia fer aquí és només una mini crònica del meu viatge llampec a terres valencianes a recollir l'estauteta. Som-hi.\nEl periple va començar (molt) de matinada i va incloure un tram d'avió (fins a Alacant) i una bona tirada en cotxe (fins a Alzira). Però no ens va saber gens de greu l'esforç perquè el primer premi va ser poder gaudir d'aquell solet mediterrani tan fabulós i els vint-i-tants graus que l'acompanyaven. Com es troben a faltar aquestes coses! A l'hora de dinar, vam demanar als del restaurant si podíem seure fora i ens ho van desaconsellar perquè bufava massa vent (!). No els vam escoltar, és clar. Aquí ens teniu fent el guiri (un dels dos ho era, de fet, i l'altre a mitges). S'estava de conya.\nDesprés d'una migdiada reparadora i molt necessitada, vam passar pel museu del poble, on hi havia programada una sessió fotogràfica amb la resta dels guanyadors (és d'on surt el mateial gràfic que acompanya la majoria dels articles que he enllaçat al final del post). Allà vaig poder veure que el premi gros, el de novel·la, se l'emportava un altre català, l'Andreu Martín, cosa que em va alegrar, perquè en Martín és un gran tipus (més sobre això a continaució).\nL'altre descobriment va ser que només hi hauria una sola estatueta per nosaltres dos (ja m'estic acostumant al fet que als premis mai pensin en les parelles literàries). Immediatament vam establir un règim de custòdia compartida, com pertoca en aquestes situacions de crisi. El trofeu és realment maco, s'ha de dir: un nen despullat llegint un llibre sobre una lletra A de les que es feien servir a les impremtes d'abans. Llàstima que només el veuré de tant en tant.\nA la tarda vam berenar una mica per distreure el nostre rellotge biològic, que va amb el més raonable horari anglès i ja reclamava el sopar (que encara trigaria una bona estona). Després vam empolainar-nos i vam anar cap al recinte on es feia l'acte. Jo conduïa, així que vaig delegar les funcions de navegació als meus dos passatgers, que m'asseguraven que s'havien mirat bé el mapa i que seria cosa de només cinc minuts. Després de passejar-nos mitja hora amunt i avall per un polígon industrial (i preguntar en una benzinera), vam trobar finalment el nostre destí. Impressionava la gentada que es reunia al vestíbul, prop de 800, van dir després, entre polítics i gent del món de la literatura. De seguida vam començar a saludar coneguts i a intentar caçar, entre conversa i conversa, els canapès que anaven passant.\nVa haver-hi unes quantes desvirtualitzacions i retrobades amb contactes valencians, com era d'esperar en una nit que renunia la flor i nata de la cultura del País, però la perla va ser trobar-me per sorpresa que a la meva taula hi seia el meu professor d'anglès de COU, que també és un traductor excel·lent. Feia més de 25 anys que no ens vèiem i, tot i que ara fa un temps que mantenim contacte a través de les xarxes, cap dels dos s'esperava una cita en directe com aquella. Per cert, el sopar va ser un luxe, intercalat entre espectacles musicals i malabars tradicionals, i dues tandes d'entregues de trofeus.\nA la taula hi teníem també l'Andreu Martín, que ja us deia que és una gran persona. Un sentit de l'humor molt fi i un coneixement inacabable del món de la literatura (sóc un gran fan d'aquest vídeo), i en especial de l novel·la negra, fan que sigui un tertulià fantàstic. Vam parlar de moltes coses, entre elles de com s'escriu a quatre mans (ell n'és un dels experts del país) i del bon moment pel què passa la novel·la negra catalana, de la qual va destacar l'últim llibre d'en Llort, que casualment jo acabava de llegir a l'avió (a veure si us en faig una ressenya un dia d'aquests). No em vaig atrevir a confessar-li a l'Andreu que li havia robat una idea de la seva novel·la Pròtesi (o més específicament, de la versió cinematogràfica que en va fer l'Aranda i que em va impactar quan la vaig veure amb 14 o 15 anys) per a El rei del món, concretament una relacionada amb armes i cavitats corporals i que acaba així. Que quedi entre nosaltres.\nEls discursos de la nit, tant dels presentadors com dels premiats, van ser bastant reivindicatius. Acabaven d'anunciar el tancament de RTVV i s'havia convocat una vaga per l'endemà, era lògic que el tema estigués present. Jo em vaig afegir a les queixes (després d'explicar al meu coautor què estava passant i que em donés el vist-i-plau per fer una petita deriva política). La resta del nostre discurs va tenir a veure amb la importància de la divulgació i en com fer que la ciència arribi a tothom, trencant d'una vegada aquesta divisió de la societat en "de ciències" i "de lletres", coses que ja m'heu sentit dir moltes vegades.\nEn aquest sentit, que existeixi un premi com aquest és molt important, perquè la tasca del divulgador pot ser molt solitària. Ja sé que la majoria dels qui us passeu per aquí teniu un interès per la ciència, i el vostre suport és fonamental, moltes gràcies, però a vegades et desesperes quan veus que a la llista de bestsellers del país fa mesos que hi ha instal·lats certs artefactes (calla, que ara també el podrem gaudir en català!), o que diaris suposadament seriosos donen veu a les paraciències a la mínima que et despistes. Potser entre tots aconseguirem que les generacions que pugen estiguin millor informades i no tinguin tanta facilitat a combregar amb rodes de molí, però de moment no és per tirar coets.\nI així és com va acabar la nit, a quarts de tres de la matinada, amb la gent buidant poc a poc el recinte, com veieu darrere meu en aquesta foto des de l'escenari. Després d'una altra dormida (massa) breu, vam desfer el camí i vam tornar a la nostra estimada Anglaterra, que ens va rebre, com era d'esperar, amb un fi plugim i set esplendorosos graus de temperatura. Què hi farem. Per si voleu xafardejar una mica més, us deixo amb uns retalls de premsa, amb els seves corresponents fotos, s, la nota de premsa de l'editorial, la versió del coautor del llibre (en anglès) i la primera entrevista que m'han fet (sobre el premi i també el llibre del càncer).\nWeb de Bromera\nRiberaExpress (amb un bon reportatge fotogràfic)\nA casa avui celebrem el Halloween, perquè és el que es fa en aquest país i també perquè els nanos s'ho passen molt bé anant de casa en casa fent el gambirot disfressats de monstres i recollint llaminadures. Això la castanyera no ho té...\nPerò no hem faltat tampoc a la nostra tradició. Gràcies a la importació paral·lela, al llarg de la setmana hem fet la celebració prèvia amb panellets casolans, i avui al costat de les llaminadures i haurà castanyes torrades. Com sempre, respectant les festes locals sense oblidar les nostres...\nAmb la casa engalanada amb teranyines i els nanos esperant que es faci fosc per sortir "de caça", us deixo amb un fantàstic dibuix multicultural i políticament correcte de la Carme per felicitar-vos el dia.\nI també us poso un vídeo d'un personatge que feia una mica de por (adequat per avui), fins i tot amb el cabell tenyit de ros per semblar més surfista, que és el que toca aquesta setmana, durant la qual fins i tot els qui no s'havien comprat un disc seu en sa vida l'han plorat amargament (i públicament). Llarga vida al rocanrol i feliç castanyada!\nEscrit per Salvador Macip a les 4:45 p. m. 10 comentaris:\nDemà, xerrada a València\nSi esteu a València demà divendres, passeu-vos per l'Octubre Centre de Cultura a les set de la tarda, que m'han convidat al Bar de Ciències per parlar una mica del càncer (aquí teniu més detalls). Aprofiteu l'oportunitat per fer-me preguntes!\nQuè fa una cabra amb una aspiradora?\nHo sabreu ben aviat gràcies al conte que la Carme Sala i jo, el tàndem creatiu del Picapoc, estem preparant per la revista Barçakids...\nUn joc de majories\nNo deixa de sorprendre que la premsa castellana sigui l’única entestada a considerar que el moviment independentista català és qüestió de quatre exaltats manipuladors amb moltes energies i ganes de fer-se veure. A la resta del món interpreten que la inquietud és compartida per una gran part de la població, per això se n’estan fent ressò ara i no fa quaranta anys, quan el sentiment existia, malgrat la notable ceguesa d’algun premi Nobel, però no era ni molt menys tan estès.\nAl segle passat, si portaves una samarreta amb l’estelada, que no eren fàcils de trobar, la gent et mirava de reüll. Molts fins i tot t’assignaven automàticament tendències violentes i simpaties amb grups armats. Avui en dia ens trobem les quatre barres i l’estrella confortablement estampades a calçotets, banyadors, xancletes i tota mena d’objectes domèstics que es poden comprar fàcilment a qualsevol basar. Que hagi passat de ser una bandera amb un punt elitista i revolucionari a un estendard del kitsch, com denunciava fa poc un acadèmic espanyol, només vol dir que s’ha aconseguit la democratització d’un símbol. Mentre alguns ho consideren una prova de mal gust, altres ho equiparen alegrement a la propaganda absolutista. En realitat, no és més que una de les demostracions més clares que el secessionisme s’ha transversalitzat, encara que n’hi hagi que no ho vulguin veure (o si més no, no vulguin reconèixer que ho veuen).\nCoses com la recent aparició de la plataforma Súmate, un grup de ciutadans de cultura castellana que recolzen la independència de Catalunya, haurien d’ajudar els despistats a entendre-ho millor. Són senyals que l’independentisme ha passat de ser una aspiració nascuda al si del poble català a ser un objectiu comú de Catalunya. Quina diferència hi ha? En el primer cas estem considerant que els catalans són un grup de persones que comparteix una cultura concreta, definida entre altres coses per l’ús preferencial d’una llengua, repartit per diferents regions de la geografia. En una d’elles, Catalunya, és especialment nombrós, però no necessàriament majoritari. S’entén que, per una qüestió de percentatges, qualsevol demanda exclusiva d’aquest grup té poques possibilitats d’arribar lluny si se segueixen al peu de la lletra les normes del joc democràtic. Per això el sobiranisme de finals del segle XX tenia aquest punt d’utòpic i d’irrealitzable.\nEl canvi ha vingut quan les demandes han transcendit els límits d’un sol poble per englobar una bona part dels altres gairebé dos-cents que estan representats a Catalunya. Els historiadors ja s’encarregaran d’establir els factors clau que han portat a aquesta evolució radical. Depèn de qui guanyi, és possible que al capdamunt de la llista hi trobem o bé un adoctrinament perniciós iniciat a les escoles o bé una integració lenta gestada durant anys de convivència pacífica. Sigui com sigui, la independència de Catalunya és, per primer cop en els darrers tres-cents anys, una possibilitat real, precisament gràcies a l’abast de la resposta popular.\nLa democràcia és, al cap i a la fi, un joc de majories. Per tant, frenar la voluntat d’una possible majoria pot requerir que es desmantelli temporalment la democràcia. Veient les reaccions d’alguns ideòlegs de l’unionisme, no crec que sigui una opció a descartar en el context actual. Però si és la que s’escull al final, ho hauran de fer amb una subtilesa que els permeti guardar les aparences per evitar l’escarni internacional. Estem realment anant en aquesta direcció?\n[Article publicar a l'Esguard del 16/10/13]\nBrots verds per la ciència?\nQuan el govern espanyol va anunciar els pressupostos del 2014, el que va generar més comentaris va ser la retallada d’inversions a Catalunya i si implicava que la “tercera via” que alguns buscaven no comptava amb el suport necessari a l’altra banda de l’Ebre. A molts se’ls va passar per alt una notícia aparentment bona: després de cinc anys a la baixa, els diners destinats a la recerca no militar pujaran finalment un 6.1%.\nCom que els sacrificis en investigació no tenen les conseqüències negatives immediates que veiem quan les víctimes són la sanitat o l’educació, hi ha hagut poques reaccions populars a les decisions dels darrers anys, que han deixat la ciència a dues passes de la UVI. Des del 2008 s’ha retallat un 40% la partida destinada a recerca, una xifra sorprenent si la comparem amb la tendència europea, i més si pensem que per començar ja estava per sota de la mitjana comunitària. Molts països tenen clar que la ciència pot ser un motor de recuperació econòmica, però Espanya no és un d’ells.\nL’increment pel 2014 demostra bona voluntat, però el seu impacte real serà minso. La xifra no arriba ni al que es va invertir el 2006 i, malgrat que està a punt de fer fallida, el pressupost del principal òrgan estatal de recerca, el CSIC, es queda pràcticament igual. A més, la meitat de l’augment es concedirà en concepte de préstecs específics per a ciència aplicada, que en el passat no s’han arribat a esgotar mai per manca de demanda. La cosa, doncs, continua bastant negra. Potser ja arribat l’hora que agafem les pancartes i sortim al carrer a queixar-nos\n[Aquest article havia de sortir a l'Ara el diumenge passat, però al final el vam canviar per un sobre els Nobel, que era un tema de més actualitat.]\nAlgunes coses que he dit...\nAquí teniu un altre petit recull de col·laboracions recents a la premsa...\nAhir a la columna de l'Ara parlava de com vivim els científics la setmana dels Nobel.\nI a la ràdio, comentava els Nobel i també parlava d'un nou possible tractament per la infertilitat, com es poden manipular les pors i d'unes noves pròtesis biòniques espectaculars, entre altres coses. No us havia penjat tampoc la secció anterior, de fa quinze dies, on vam parlar de perquè els homes que tenen els testicles petits són millors pares (té més sentit del que sembla a primera vista, ja ho veureu!), de rejovenir la ment i dels poders de la xocolata.\nFinalment, la setmana passada, a El Periódico comentava uns descobriments molt sorprenents sobre com els bacteris que tenim al tub digestiu poden determinar el nostre pes.\nEl Verkami de Catarsi\nDe tant en tant us parlo de projectes que em semblen interessants i estan buscant finançament a través del micromecenatge. El d'avui és una revista de relats de terror i ciència ficció, Catarsi, que ja va pel número 13. És, de fet, un especial dedicat als premis Ictineu, i hi sóc part interessada: els responsables han aconseguit recollir contes inèdits d'un grapat de guanaydors d'edicions anteriors de l'Ictineu, entre els que m'incloc.\nNo insistiré en la poca gràcia que ja sabeu que em fa llegir i escriure contes (malgrat que el meu darrer llibre de ficció, de fet, es pot veure com un recull de narrativa breu...). Malgrat això, vaig accedir a col·laborar-hi de bon grat quan m'ho van demanar. La meva contribució és, de fet, una bonus track d'Hipnofòbia: un epíleg que es pot llegir com un relat independent però els que coneixeu la novel·la sabreu apreciar.\nSi voleu que el número especial de Catarsi amb el meu relat inèdit vegi la llum, i llegir de pas contes de Jordi de Manuel, Carme Torras i un grapat més de gent interessant, passeu-vos pel Verkami i participeu.\nRessenya: Matèria primera (+Kerouac i Burroughs)\n[Començo avui una tanda de ressenyes d'alguns dels llibres que he llegit aquest estiu. Potser en trobeu algun que us crida l'atenció, a veure.]\nFa un temps em vaig declarar fan de la col·lecció Cicuta de l'editorial independent LaBreu, un viver molt interessant del nou talent català. Avui volia parlar-vos d'un llibre de La Intrusa, una altra col·lecció de la mateixa editorial que rescata autors internacionals una mica oblidats a casa nostra. Gràcies a ella vaig conèixer fa no gaire Dovlatov i Fonseca, per exemple. Aquesta vegada li ha tocat el torn a Jörg Fauser, un alemany actiu als 70 i 80, del qual no havia sentia a parlar mai, malgrat que al seu país darrerament ha adquirit una certa reputació pòstuma. El llibre que han publicat és Matèria primera, del 1984.\nFauser professa explícitament la seva admiració per Burroughs i Bukowski des del principi de la novel·la (Burroughs fins i tot hi fa un cameo), i segueix fidel les seves passes (sobretot les del segon) en un recorregut per l'Alemanya marginal de finals dels 60 i principis dels 70 (més algun viatge a Istambul de regal). Hi desfilen hippies, anarquistes, criminals, drogoaddictes i noies guapes, i enmig de tots ells el protagonista intenta començar una carrera com a escriptor, un impuls que li surt de dins però que a la vegada sembla que li faci molta mandra, mentre cedeix a totes les temptacions que li passen pel costat. Va alternant feines que no li agraden, en el més pur estil Bukowski, amb accions culturals radicals, comunes idealistes i un amor desmesurat primer per l'heroïna i després per l'alcohol.\nLa de Fauser és una manera d'entendre la literatura molt espontània, vivencial i confessional, en la què es dilueixen les barreres entre el personatge i l'autor. És pràcticament un diari, una mica maquillat, escrit amb un cert desapassionament gairebé periodístic, que contrasta amb la intensitat emotiva de les històries que explica. No té cap ritme especial ni se li aprecia un objectiu narratiu clar, a part d'anar explicant retalls novel·lats de la seva vida. És una forma d'escrirue que van popularitzar els beats als anys 50, i des de llavors ha tingut nombrosos imitadors i hereus. A la dècada dels 70, Bukowski en va ser un dels més reeixits, i també inclouria en aquest grup als mateixos Dovlatov (salvant les distàncies temàtiques) i Fauser, com a abanderats d'aquest estil durant els 80. Si us agraden aquesta mena de llibres intensos i realistes, Matèria primera és una bona tria. Obre una finestra a un lloc i un moment que la cultura popular que ens arriba normalment no ha freqüentat gaire, per això a part del seu valor literari en té també un d'històric. Està ben escrit i a mi m'ha enganxat, malgrat que el fet que el format ja l'hem vist abans a molts altres llocs li resti una mica d'impacte.\nBonus: Poc abans d'aquest llibre vaig llegir la novel·la perduda de Burroughs i Kerouac, meravellosament titulada And the hippos were boiled in their tanks, que em sembla que resta inèdita en català (Anagrama la va publicar en castellà l'any passat) [ACTUALTIZACIÓ: em diu @enemic_ via twitter que La Magrana va treure'l en català el 2010]. Els punts de contacte amb el llibre de Fauser són evidents. En aquest cas tenim un retrat dels joves beats moments abans d'eclosionar com a "moviment", malvivint a Manhattan, drogant-se, emborratxant-se i fornicant tant com els alemanys dels setanta. Està escrit en el mateix estil fred i distanciat de Fauser, i aquí l'excusa és explicar un crim que els dos escriptors van viure de prop abans que es fessin famosos (però no sé si això justifica que la classifiquem com a novel·la negra). Una mena de versió beat i avant la letre d'A sang freda que, a part de ser una curiositat històrica, agradarà als fans de Burroughs, Kerouac i/o Fauser.


" 'Ona Catalana té el seu corresponsal al lloc dels fets. Jaume, explica'ns què estàs veient'. I clar, jo només veia casa meva"\nper Jaume Clotet 19 de desembre de 2012 18:31\nAquest dimarts vaig anar a El Món a RAC1 per primera vegada. Espero no haver fer massa mal paper, sobretot per no fer quedar malament la Núria Riquelme, a qui vaig conèixer fa molts anys quan jo era el corresponsal de la difunta Ona Catalana al País Basc i ella una de les responsables dels informatius. Aquesta emissora havia nascut l'any 2000 juntament amb RAC1 i totes dues buscaven fer-se un lloc en un mapa radiofònic dominat per Catalunya Ràdio. Ona va perdre i RAC1 va guanyar.\nRecordo una història que em va passar quan duia pocs dies a Bilbao, a principis de novembre del 2001. Per desgràcia hi va haver un atemptat mortal a primeríssima hora del matí. Com passa molt sovint, les notícies les saben abans a les redaccions centrals que no pas els pobres corresponsals. De manera que jo dormia plàcidament (deurien ser les set del matí) quan em va trucar el Xavi Puig i em va donar la notícia, encara molt incipient i confosa. El Xavi era el productor del programa del matí, que presentava Josep Cuní, i amb el temps es va convertir en un dels caps de premsa més sensats i amables dels dos tripartits.\nEl fet és que el Xavi em va dir que sortís pitant cap a Getxo, on s'havia produït l'atemptat. Abans, però, havia d'entrar un moment en directe al programa per explicar les quatre coses que se sabien i donar bona imatge de la ràdio. Bé, cap problema. Però per a la meva sorpresa la primera cosa que el Cuní va dir en antena va ser: "Ona Catalana té el seu corresponsal al lloc dels fets. Jaume, explica'ns què estàs veient". I clar, jo només veia casa meva i, sense ulleres, mig borrosa. I com que no podíem quedar malament, vaig dir quatre obvietats que hi ha a cada atemptat (ambulàncies, helicòpter, carrers tallats i molta Ertzaintza). I el Cuní content i jo també. Després el pobre Xavi es va disculpar pel malentès i vaig sortir escopetejat. La següent crònica ja va ser professional i rigorosa.\nFins ara no ho havia explicat perquè em feia vergonya. Però el temps (quasi deu anys!) fa que l'incident s'hagi convertit en una anècdota explicable. Lamento explicar batalletes però estem al mes d'agost i el Ribot serà indulgent.


El Bloc d'en Jordi Miralles: SOBRE L'INCIDENT DE LA NUCLEAR VANDELLOS II\nSOBRE L'INCIDENT DE LA NUCLEAR VANDELLOS II\nL´incident succeït a Vandellós situa Catalunya en la posició de “territori perillós capdavanter en problemes nuclears”, malgrat l´interès del Consell de Seguretat Nuclear (CSN), de l´ANAV i de bona part de les línies editorials, en dir que l´incident a la central “no ha afectat a la zona nuclear”,“no ha generat conseqüències radiològiques a l´exterior” i “no ha suposat risc pels treballadors, el públic, ni el medi ambient”.\nEsquerra Unida i Alternativa (EUiA) denuncia que la deflagració posterior a l´incendi a la central nuclear de Vandellós II va posar en perill la vida de treballadors de la central després de mantenir converses amb treballadors del sector nuclear. A l´espera de que les darreres verificacions confirmin les causes exactes de l´incident, EUiA ha pogut constatar que l´accident ha estat molt més greu del que les primeres informacions van posar de manifest. Dos treballadors de la central van patir una situació d´alt risc al ser requerits quan es va detectar la incidència , la qual es va percebre des de la sala de control, per arrencament de la bomba del sistema contra incendis. Quan els dos treballadors, un auxiliar d´operació i un bomber de la central, es trobaven en el replà de l´edifici de les turbines, es va produir una deflagració que podria haver tingut un impacte tràgic sobre aquests treballadors de la central. Segons l´informe fet per la mateixa empresa gestora de la central (ANAV), l´incendi el van provocar un defecte a la fase "S" de l´interruptor, situat entre el generador i el transformador principal de sortida de corrent, i danys a la caixa de connexions de sortida del neutre del generador principal. Segons ANAV, l´incident operatiu descrit va provocar un incendi localitzat que va afectar equips d´una zona molt restringida de l´edifici de turbines.\nEUiA constata que hi ha tres hipòtesis, cada una d´elles molt preocupant, sobre quines han pogut ser les causes de l´incident produït a Vandellós II:\n1. La primera de les hipòtesis fa referència a unes vibracions no excessives de l´alternador, que es produïen des del mes de maig. Mai es van saber les causes d´aquestes vibracions, tot i que s´havia observat que si la producció baixava del 100% al 90 % aquestes vibracions a les turbines desapareixien. En un informe demanat als fabricants es restava importància a les vibracions tot i que sí que es van prendre mesures al conèixer-se aquestes, enlloc de tancar la vàlvula de subministrament d´hidrogen al sistema de refrigeració cada mes, es va començar a tancar de forma diària.\n2. La segona hipòtesi apunta com a causa de l´incident de Vandellós II una possible fuita a l´edifici on hi ha el generador. Fa aproximadament un any que l´edifici de les turbines, on hi ha el generador, es tenia que ventilar periòdicament ja que hi havia fundades sospites d´una petita fuita d´hidrogen. Fins a l´incident, aquesta fuita encara no s´havia localitzat. Recordem que l´hidrogen és un gas altament inflamable que en quantitats suficients i en contacte amb l´aire (per exemple) s´incendia.\n3. La tercera hipòtesi apunta a que la deflagració es pot haver produït pel trencament d´una canonada de conducció d´hidrogen a causa de l´incendi. Aquesta hipòtesi, en un principi, és la menys consistent ja que si hagués estat així, possiblement, la deflagració hagués estat més forta.\nEUiA recorda que mai s´ha d´oblidar que una central nuclear constitueix un sistema complex plenament interrelacionat i que l´afectació a una de les parts té conseqüències importants sobre les altres (radiològiques o no), existint així la possibilitat de que es produeixi una cadena d´esdeveniments que poden acabar en un accident més important, tal i com s´ha comprovat al llarg de la història negra de les centrals. Al contrari del que afirmen certs mitjans de comunicació, i tàcitament accepta el Consell de Seguretat Nuclear, (CSN, organisme regulador estatal), els accidents molt greus a les centrals nuclears són possibles. En el cas de seguir tots els procediments de seguretat establerts i sempre confiant amb una baixa fal·libilitat pròpia de l´errada humana i de l´envelliment de les instal·lacions, aquest accidents d´alta puntuació serien poc probables, tot i que si seguim tirant els daus de la dissort, com darrerament s´està fent de manera compulsiva, EUiA no dubta que podríem tenir un gran ensurt. Desgraciadament, els successos esdevinguts no són nous, ja que es repeteixen reiteradament com a resultat d´un element fonamental: assumir un model de gestió empresarial que només té com a objectiu el major benefici possible i que es basa en una retallada de costos fixos i amb una preocupant disminució de recursos laborals i d´inversions en manteniment.\nLes administracions no són coneixedores d´una gestió que pot ser generadora de greus riscos pels treballadors, el medi ambient i la població en general. Darrerament, s´ha produït una externalització creixent de les activitats pròpies de l´Administració (radiològiques, de control, de supervisió...) amb la inherent precarietat de qui les realitzen -d´una plantilla de prop de 1700 treballadors que operen de forma fixa en el complex nuclear d´Ascó/Vandellós prop de 1100 són subcontractats-. En període de recarrega, l´externalització es triplica i la precarietat es manifesta en llargues jornades de treball i salaris irrisoris.\nÉs per tot això que EUiA defensa que se s´arribi fins el final en la investigació sobre el que realment va succeir a Vandellós II. Si es demostra que la situació generada a aquesta central nuclear va posar en perill la integritat dels treballadors i la ciutadania, EUiA demanarà la multa més elevada possible i la possibilitat d´actuar penalment contra els responsables, la constitució d´una Comissió de Supervisió i Control amb la presència de les empreses, de l´Administració, de representants dels treballadors i de la societat, i la remodelació amb criteris de major independència de l´equip directiu del CSN.\nPublicat per Jordi Miralles el dijous, d’agost 28, 2008\nENTREVISTA MUSICAL AL DIARI AVUI (29/08/2008)


POLÍTICA - 24/01/2020 23:25 / ACN\nL'Associació d'Advocats d'Osona en la Defensa dels Drets Humans ha presentat una querella criminal aquest divendres als jutjats de Vic contra la Fiscalia i els Mossos d'Esquadra per haver retirat la pancarta amb Felip VI cap per avall que algú havia penjat en una grua a la Plaça Major. Un dels portaveus, Lluís Xandri, ha explicat que creuen que tant la policia com l'òrgan fiscal es van "extralimitar" de les seves competències i van vulnerar el dret fonamental a la llibertat d'expressió.\nL'associació d'advocats osonencs creu que s'estaria davant d'un possible delicte de prevaricació i d'usurpació de funcions. El col·lectiu vol que s'investigui qui va donar l'ordre.\nAra el jutjat haurà d'estudiar si els delictes de què s'acusa la fiscalia i els mossos existeixen o no i decidir si accepta la querella. Un dels portaveus de l'Associació d'Advocats d'Osona en la Defensa dels Drets Humans, Lluís Xandri, ha explicat que en altres ocasions el Tribunal Suprem ja s'ha posicionat al respecte i ha reconegut que "preval la llibertat d'expressió per damunt del que podria ser un possible delicte d'injúries contra la corona". Segons Xandri, "penjar el rei Felip VI cap per avall entra dins aquesta llibertat d'expressió".\nEls mossos van despenjar la pancarta del rei el passat 12 de gener i on també es podia llegir el lema 'No tenim rei'. Algú havia penjat el cartell el dia abans a la base d'una grua que hi havia en un dels laterals de la plaça que servia per a la remodelació d'un dels blocs.\nEls advocats també han explicat que van comprovar si el jutjat de guàrdia d'aquell dia va donar l'ordre de retirar la imatge del rei, però asseguren que no es va instruir cap diligència en aquest sentit.\nEl document s'ha entregat al Jutjat de Primera Instància i Instrucció 5 de Vic en funcions de guàrdia.


Suport a la investigació sobre la mort sobtada del IIS La Fe - Fundación Bancaja\nSuport a la investigació sobre la mort sobtada del IIS La Fe\nLa Fundació Bancaixa participarà en el finançament del projecte ‘Mecanismes genotípics arritmogènics específics en la síndrome d’Andersen-Tawil’, la investigadora principal de la qual és la doctora Esther Zorio, responsable del Grup de Cardiopaties Familiars, Mort Sobtada i Mecanismes de Malaltia del IIS La Fe, mitjançant una aportació de 22.000 euros. Així es recull en el conveni signat entre totes dues entitats, que permetrà impulsar un dels projectes que desenvolupa el IIS La Fe per a avançar en el coneixement de les cardiopaties familiars, malalties rares, molt infreqüents, que poden ocasionar mort sobtada especialment en joves i que es poden transmetre a la descendència perquè són d’origen genètic.\nLa mort sobtada és una defunció ràpida, no esperat i que es produeix en menys d’una hora des de l’inici dels símptomes. La mort sobtada té un alt impacte social, econòmic i mediàtic. Quan afecta xiquets i joves sol deure’s a cardiopaties d’origen genètic (miocardiopaties, canalopaties i malalties genètiques de l’aorta), sent la immensa majoria malalties rares. Cada any moren en la Comunitat Valenciana 900 persones a causa de la mort sobtada, 9.000 a Espanya.\nEn xiquets i joves, la major part de les morts sobtades cardíaques es deuen a problemes genètics que afecten el múscul cardíac o que produeixen arrítmies letals sense afectar l’estructura del cor. El primer grup de malalties inclou la miocardiopatia hipertròfica, la miocardiopatia arritmogènica, la miocacardiopatia restrictiva i la miocardiopatia dilatada. El segon grup de malalties inclou la síndrome de QT largo, la síndrome de QT corto, la síndrome de Brugada i la taquicàrdia ventricular catecolaminèrgica polimòrfica.\nEl Grup de Cardiopaties Familiars, Mort Sobtada i Mecanismes de Malaltia del *IIS La Fe fa costat a la Unitat de Cardiopaties Familiars i Mort Sobtada de l’Hospital Universitari i Politècnic La Fe en un abordatge multidisciplinari per a l’estudi de les famílies afectades amb alguna cardiopatia d’origen genètic. Gràcies a aquesta col·laboració entre investigadors i cardiòlegs, la Unitat de Cardiopaties Familiars de l’Hospital Universitari i Politècnic La Fe de València ha estudiat i avaluat a més de 4.400 pacients de 900 famílies diferents, des dels seus inicis, en 2008. En aquests anys, la Unitat ha rebut reconeixements rellevants com el certificat d’excel·lent per la Societat Espanyola de Cardiologia, distinció que només han aconseguit set centres més en tota Espanya en la seua primera edició, el Premi *Best *in *Class en la categoria de Medicina Personalitzada 2013, el Diploma Menció honorífica en Investigació i Salut 2010, el Segon premi al millor article publicat en la Revista Espanyola de Cardiologia 2015 i el Premi del Grup de Treball de Cardiopaties Familiars de la Societat Espanyola de Cardiologia al millor article publicat en 2019.


Renfe ofereix 320.000 bitllets al 70% de descompte\nPrograma 'El teu agost en una altra ciutat'\nMadrid i Barcelona, les ciutats amb més places disponibles\nMadrid - Dijous, 05/07/2018 - 12:53\nRenfe ha posat en marxa la campanya ‘El teu agost en una altra ciutat’, que inclou la posada a la venda de més de 320.000 places Promo, amb fins al 70% de descompte sobre la tarifa Flexible, per a determinats trajectes i dies.\nSegons ha informat Renfe, la campanya és específica per viatjar entre l’1 i el 31 d’agost en trens AVE. Els trajectes en promoció, que es poden comprar fins a esgotar existències, són: Madrid-Barcelona (des de 32,30 euros el trajecte), Madrid-València (des de 21,95 euros), Madrid-Castelló (des de 24,20 euros), Madrid-Sevilla (des de 41,20 euros), Madrid-Còrdova (des de 33,85 euros) i Madrid-Osca (des de 26,55 euros).\nLa promoció també inclou els trajectes entre Barcelona-Tolosa i Barcelona-Carcassona, des de 29 euros el trajecte. En aquest cas, la compra de bitllets és per viatjar fins al 24 de setembre.\nAquesta campanya promocional per fomentar les escapades durant el mes d’agost se suma a les tarifes Promo habituals que Renfe comercialitza durant tot l’any.\nTemes: Preus Estiu Renfe


salvatblog: d’agost 2012\nObrim el meló de la zona verda enmig de l’estiu i per Santa Tecla el tema ja estarà mort. Això és el que devien pensar des del govern de Tarragona quan van anunciar el juliol passat que volen pintar tota la ciutat de colors i que abans de final d’any tothom pagarà si vol aparcar al carrer al centre –i no tan centre- de la ciutat. Calculaven que la gent es queixaria perquè quan els toquen la butxaca sempre ho fan, però la tempesta escamparia aviat i podrien comptar amb uns quants centenars més de milers d’euros a les arques municipals.\nHan errat en els càlculs. Del tot. Han tocat el moll de l’òs i el que pensaven que seria una serp d’estiu s’ha convertit en el principal problema de Ballesteros i un conflicte que pot allargar-se tot el mandat i li està fent perdre popularitat a passes gegantines. La lluna de mel entre l’alcalde i la ciutadania s’ha acabat. La regidora de Mobilitat, Begoña Floria, ha intentat acaparar tota l’atenció sobre el tema, exercint d’escudera fidel, que para els cops amb l’escut i contraataca amb fermesa merkeliana. Però l’alcalde és l’alcalde i Ballesteros ja no és el del 2007, el que eliminava 500 zones blaves complint una promesa electoral, sinó el que es treu del barret un nou maldecap pels soferts tarragonins i tarragonines. I, de retruc, per a molts habitants dels municipis del voltant que hi venen a treballar també.\nLa ciutadania pot arribar a tolerar als seus polítics errors i decisions complicades, fins i tot traumàtiques, però l’engany és difícil d’empassar. El que ha fet el govern municipal ha estat inventar-se un problema on no existia -l’aparcament a la ciutat- amb l’objectiu de recaptar més diners em una mena de nou impost indirecte. Diuen que altres ciutats ja ho fan i parlen, per exemple, de Sant Sebastià. Comparar en aquests moments Tarragona amb la capital guipuscoana és, si més no, una gosadia. Si ens volem comparar amb Sant Sebastià no comencem per l’aparcament. Hi ha moltes coses abans.\nL’únic que han aconseguit Ballesteros, Floria i companyia ha estat fer aflorar el tarragoní emprenyat. El que li han augmentat l’IBI i la taxa d’escombraries, veu la ciutat bruta i estancada i ara el volen enredar fent-lo pagar per aparcar en certs carrers allunyats de les artèries comercials on fins ara ho feia gratis. Les zones verdes desertes i la resposta contundent de la ciutadania aplegant-se en plataformes i fent accions reivindicatives haurien de fer reflexionar a més d’un. Recomano als regidors tarragonins dosis importants d’empatia, cosa difícil quan estan tancats en una bombolla per damunt de la ciutadania. I que recordin que rectificar és de savis.\nViure la Guerra Civil sent un nen ha de marcar-te profundament. Veure com la teva vida normal s’interromp de cop i els bombardejos, la gana i, en definitiva, la por, passen a ser la teva rutina diària ha de deixar per força seqüeles durant tota la teva existència, per llarga que sigui. És el cas d’en Rafel Hernández Sagarra, que aquest passat mes d’abril va complir 87 anys. Fill d’un funcionari d’Hisenda, militant socialista, que en temps de la Dictadura de Primo de Rivera ja va viure un trasllat laboral forçós i després de la victòria franquista va haver d’exiliar-se a França, en Rafel és un exemple del que ha patit el nostre país durant el segle XX.\nNascut a Barcelona el 1925, per motius laborals del seu pare, en Rafel va arribar a Tarragona el 1931, després que el seu pare fos rehabilitat i la família es pogués reagrupar. La família era castellanoparlant i, a la capital tarragonina, el petit Rafel va aprendre el català i va seguir els estudis, interromputs per la guerra quan havia de cursar primer de Batxillerat. La seva relació amb Torredembarra comença els anys trenta, quan la seva germana gran, la Maria Antònia –que dóna nom a la biblioteca pública torrenca-, va guanyar la plaça de mestra al municipi. Però va arribar la guerra i també nous trasllats laborals del pare. En Rafel va viure bombardeig de Lleida, del qual en guarda un record intens, de l’horror viscut. En acabar la guerra, amb el pare a l’exili i els germans mitjans guanyant-se la vida com podien, en Rafel i la seva mare es van traslladar a viure amb la germana gran a Torredembarra. Allí va començar a treballar d’aprenent de fuster a Cal Gual.\nEl servei militar el va fer a Barcelona i els contactes que hi va fer li van permetre entrar a treballar com a auxiliar administratiu en unes oficines dependents del Ministeri de l’Aire. Allí va conèixer la corrupció generalitzada a les estructures del règim franquista. El sou el complementava amb feines com a comptable a les tardes. El 1949 va prendre una decisió que li va canviar la vida: presentar-se a unes oposicions per treballar a la Caixa, llavors Caja de Pensiones para la Vejez y de Ahorros de Cataluña y Baleares. Setanta places per 700 aspirants. No hi confiava molt, però les proves li van anar bé i amb el lloc 23 va entrar a treballar a la central de l’entitat a la capital catalana.\nLa feina era poc motivant, molt rutinària i va demanar un lloc de treball més “interessant”. Després d’un temps com a suplent de sucursal, que li va permetre viatjar pel país, el 1953 li van encarregar muntar l’oficina de Torredembarra, on va estar com a interventor a les ordres del senyor Duran, fins que amb la seva jubilació va assumir la direcció. La primera ubicació de l’oficina va ser al carrer Muralla, inaugurada el 1955, i al cap d’uns anys, el 1961, es va traslladar al Passeig de la Sort després d’unes negociacions que van incloure l’obertura d’un nou carrer –que va agafar el nom del fundador de la Caixa, Francesc Moragas- i la construcció d’una biblioteca. Una difícil negociació que ell va pilotar amb èxit.\nA Torredembarra es va integrar a la vida associativa. Primer fent teatre i després com a membre actiu de diverses associacions. Va participar en la fundació d’entitats com el Centre d’Iniciatives i Turisme i el Club Marítim. Els lligams amb la vila encara els va estrènyer més en casar-se amb la Pepita Páez el 1951, amb qui ha tingut quatre fills.\nEs va jubilar el 1985 i dos anys després ja el van temptar diversos partits per anar a les llistes de les eleccions municipals, però recordava molt bé la promesa al seu pare de no posar-se en política. Quatre anys després van tornar els cants de sirena polítics i va acceptar encapçalar la candidatura d’Esquerra Republicana, que lligava amb els seus ideals, però sempre deixant clar que no es trauria el carnet de militant i d’aquesta manera encaixar d’alguna manera la decisió amb la promesa al seu pare. Va obtenir l’acta de regidor i es va incorporar al nou govern encapçalat pel convergent Santiago Segalà com a primer tinent d’alcalde i responsable de Cultura, Festes i Joventut. Està orgullós de la feina feta aquells anys i en destaca sobretot l’empenta als joves per recuperar el Seguici Festiu, que llavors vivia hores molt baixes, o la dignificació de la celebració de la Diada Nacional. També la construcció del Casal Municipal i la creació del Cartell de Premis i la revista La Sínia.\nLes divergències amb la direcció local republicana no van tardar a sorgir i el 1995 no va repetir com a candidat, però va trobar la manera de seguir tota aquesta tasca com a director del Patronat Municipal de Cultura. El 1999 va tornar a estar en una candidatura, aquest cop la de Convergència i Unió, acceptant l’oferta de Segalà d’ocupar-hi el cinquè lloc. Es va fer càrrec d’una regidoria de nova creació, Relacions Ciutadanes, una finestra oberta a les entitats i a tothom del municipi.\nLa seva retirada de la política va arribar el 2003 i des de llavors s’ha dedicat a llegir molt -una de les seves passions- i a escriure els editorials de la publicació local El Mònic, que ell va contribuir a crear fa onze anys. Segueix molt d’aprop l’actualitat política i està convençut que la independència de Catalunya arribarà, tot i que confia poc en veure-la per un tema bàsicament biològic.\nPublicat per jordi salvat els 12:06 p. m. Cap comentari:\nAquest divendres 17 d’agost vaig tenir l’honor de ser pregoner de la Diada dels Munts, una proposta que em va fer el president de l’Associació de Propietaris dels Munts, en Josep Maria Espina, i vaig acceptar sense pensar-ho massa. Que podia explicar jo dels Munts, un torrenc com sóc de dalt del poble? Doncs al final, després d’enfrontar-me al temut full en blanc, van sortir moltes coses. Experiències personals, història del barri, canvis que ha viscut, una mica de canya als polítics i també... ciència ficció.\nAquí dalt us deixo un arxiu sonor amb dos parts diferents: el pregó pròpiament dit i una mena de “Així es va fer” en forma d’entrevista de la Sònia Ferrer, d’Ona la Torre. És el testimoni d’una experiència interessant i d’un exercici d’introspecció que em va portar a aquelles tardes i nits dels vuitanta i els noranta. Ai nostàlgia, nostàlgia… Però també una mirada al futur, amb optimisme, somiant una mica. Bé, l’alcalde va dir que havia estat una mica premonitori. Tan de bo!\nPublicat per jordi salvat els 12:00 a. m. Cap comentari:\nAquesta setmana hem sabut que no podrem veure jugar el Barça ni el Madrid en obert a la televisió. En resum, que per veure els dos millors equips de la Lliga Espanyola de futbol haurem de passar per caixa o anar a veure els partits en un local públic. Els temps canvien. El futbol cada cop té menys d’esport i més de negoci i els operadors televisius han vist en l’esport rei la manera de fer diners.\nQue podrem veure en obert? La morralla i a una hora ben intempestiva. S’ha acabat el futbol per TV3 i la resta de televisions autonòmiques el dissabte al vespre i ara serà a La Sexta el dilluns… a les 23 hores! Un horari que demostra quin és el nivell de productivitat del país. Anar a dormir passada la una un dia feiner si ets aficionat al futbol. O molt aficionat. Jo mateix no crec que en vegi cap d’aquests partits.\nLa temporada passada ja vam tenir els primers símptomes d’aquest canvi de model del futbol la televisió, amb partits a les dotze del migdia i les quatre de la tarda o la possibilitat en un futur proper que es jugui la Supercopa d’Espanya a la Xina. Cada vegada hi ha menys afluència als terrenys de joc i tinc els meus dubtes que més enllà dels partits de Lliga dels grans equips i de la Lliga de Campions hi hagi molt de negoci en el futbol televisat.\nManen les televisions. Ho hem vist aquest cap de setmana a Torredembarra amb l’Euro Beach Soccer League. Els partits són en hores tan intempestives com les dues de la tarda, quan el sol cau a plom. Esport? Espectacle? Negoci!\nTorredembarra viu una manera diferent els Jocs Olímpics des de l’any 2000 des que conciutadans seus participen en la cita esportiva més important del món. Fa dotze anys, a Sydney 2000 va ser el corredor de migfons Yousef El Nasri qui va participar als 5.000 metres i va obtenir el 18è lloc. Des d’Atenes 2004 Berta Castells és la “representant torrenca” i ho fa a la prova de llançament de martell. Plusmarquista espanyola des de fa ja una colla d’anys, Castells no ha pogut passar en cap de les seves tres participacions olímpiques a la final però ha portat el nom de Torredembarra pel món i ha fet vibrar els seus conciutadans i conciutadanes i als aficionals a l'atletisme.\nI això la ciutadania de Torredembarra i ho valora i exhibeix amb orgull tenir una atleta del municipi a Atenes 2004, Beijing 2008 i Londres 2012. En aquesta darrera edició, les xarxes socials han multiplicat el ressò de la participació de la Berta Castells a la fase de qualificació de la prova olímpica de llançament de martell. El Facebook i el Twitter van bullir dimecres i els hashtags #animsBerta i #BertaCastells. El segon va ser trending topic a l’Estat Espanyol, sent la quarta etiqueta més usada en alguns moments de dimecres passat pel matí.\nBaix Gaià Diari ha fet un seguiment molt intens de l’aventura londinenca de la Berta Castells, sobretot gràcies a ella, que ens ha escrit el Diari dels Jocs. Hem conegut en primera persona com vivia la cita olímpica la llançadora torrenca i els lectors i lectores del mitjà de referència del Baix Gaià han respost amb un gran nombre de visites a les notícies que parlaven de la Berta Castells. Esperem que aquests no siguin els últims jocs olímpics en què participa la Berta i que la poguem veure a Río de Janeiro 2016. Ella mateixa no ho ha descartat en aquesta entrevista. #animsBerta\nPublicat per jordi salvat els 6:40 p. m. Cap comentari:\nPublicat per jordi salvat els 9:24 a. m. Cap comentari:\nRafel Hernández: el polític que no volia ser polít...


Aquest dimecres 20 de maig hem celebrat el Dia de l’Arbre amb una plantada d’arbres a la Font Trobada. S’hi ha pogut sentir també la lectura d’un text de Verdaguer, en una prèvia al Dia Mundial de la Poesia.\nEl projecte és fruit de la col·laboració entre l’Espai Natural Guilleries-Savassona, l’escola Mossèn Cinto de Folgueroles, El Casal d’avis de Folgueroles i la Fundació Jacint Verdaguer.\nEnguany, la plantada d’arbres -propis d'espais humits i de ribera com pollancres i salzes- s’ha fet a prop de la signatura de Verdaguer, obra de Perejaume, i ha anat a càrrec dels alumnes de 6è de l’escola, d’una representació dels socis del Casal i de tècnics de l'Espai Natural.\nEn els parlaments, a càrrec de l’alcalde, Carles Baronet, els tècnics del Parc, i la directora de la Fundació, Jordina Boix, s’ha recordat el valor de la sostenibilitat i la importància de regenerar els espais naturals. En aquest mateix lloc es talla cada any l’abre que presideix la plaça Verdaguer de Folgueroles durant la Festa de l’Arbre de Maig.


COMISSIÓ DE TREBALL 30 GENER 2018 – Sindicat de Mossos d'Esquadra\nCOMISSIÓ DE TREBALL 30 GENER 2018\nAquest dimarts 30 de gener l’Administració i els sindicats ens hem reunit en el marc de la comissió de treball que es va fent cada mes. Aquests són els punts més destacats de la reunió:\nL’Administració ens ha comunicat que des d’aquest mes de gener a la nòmina la nomina incorpora el detall de les hores extres que es cobren. Així doncs, ara es pot veure cada data exacta i quan es van fer hores extres, amb el nombre d’hores que genera cadascuna d’aquestes dates.\nAquesta mateixa informació detallada es vol aplicar també en el cobrament de la nocturnitat però malgrat estar previst que ja s’hagués aplicat en aquesta nòmina de gener, per temes d’adequació informàtica encara no s’ha pogut fer.\nVALS DE ROBA PAISÀ\nEls vals de roba de paisà corresponents a l’any 2016 es pagaran durant la primera quinzena de març. Es manté el mateix sistema de pagament que fins ara i l’establiment on es podrà bescanviar el val seguirà sent MACSON.\nCOMPENSACIONS TREBALL 12 O MÉS HORES CAP DE SETMANA\nLes compensacions per treball de 12 o més hores en cap de setmana, no s’han pagat ja que encara s’estan adaptant els programes informàtics per poder-ho fer efectiu.\nL’Administració ens manifesta que segueixen amb la voluntat de poder oferir l’opció de compensar econòmicament les hores del Dispositiu però encara resten pendents de disponibilitat de pressupost. Al Consell de Policia del dia 8 de febrer esperen poder-nos donar ja una solució definitiva a aquest tema.\nINDEMNITZACIONS RAÓ DE SERVEI\nD’aquí poc temps, l’Administració publicarà un comunicat intern explicant uns criteris explicatius d’aplicació a propòsit de les indemnitzacions per raó de servei en tres supòsits diferents:\nSi tota la jornada és amb hores extraordinàries i es demana una dieta perquè es compleixen els requisits per tenir-la, es seguirà descomptant com sempre s’ha fet, una hora extra del total de la jornada, ja que és incompatible cobrar dieta i hora extraordinària.\nSi tota la jornada és contra prestació ordinària (1680h) i es demana una dieta perquè es compleixin els requisits per tenir-la, primer s’aplicarà sobre el total de la jornada el que disposa l’article 11 del Decret de Jornada i horari 146/1996 i que és el següent:\na) El personal subjecte al règim horari de torns i als horaris específics que treballi més de 10 hores, té una hora de descans, computable com a temps de treball efectiu.\nb) El personal subjecte a l’horari flexible que treballi més de 9 hores té una hora de descans, no computable com a temps de treball efectiu.\nSi després d’aplicar aquest article, es segueixen complint els requisits per tenir dret a dieta, aquesta es podrà demanar.\nSi del total de la jornada una part és amb hores extraordinàries i una altra part és contra prestació ordinària (1680h), fins ara no es tenia dret a dieta, però quan surti publicat el comunicat intern, si les hores que van contra prestació ordinària són 9h o menys, es podran sumar a les hores extres i si després de sumar-les, es compleixen els requisits per tenir dret a dieta, aquesta es podrà demanar.\nPer contra, si en algun cas el nombre d’hores contra prestació ordinària supera les 9h, caldrà aplicar primer l’article 11 del Decret 146/1996 sobre aquest grup d’hores i després d’aplicar aquest article sumar-les a les hores extres i si es segueixen complint els requisits per tenir dret a dieta, aquesta es podrà demanar.\nRecordem quins són els requisits per tenir dret a dieta:\n– Que el funcionari comissionat hagi de desenvolupar les seves funcions fora del seu àmbit d’actuació ordinari.\n– Que el funcionari comissionat realitzi una jornada de treball que comporti fer 9 o més hores de treball efectiu.\n– Que s’iniciï la comissió de serveis abans de les 14 hores i finalitzi més tard de les 16 hores, generant el dret a percebre la manutenció de dinar; que s’iniciï igual o després de les 14 hores i finalitzi després de les 23 hores, generant el dret a percebre la manutenció de sopar; que s’iniciï abans de les 14 hores i finalitzi després de les 23 hores, generant la dieta per manutenció de dinar i de sopar\nÉs molt important que recordeu que la satisfacció d’indemnitzacions per raó de servei no es fa d’ofici i que ÉS NECESSARI TRAMITAR EL CORRESPONENT DAD51 PER PODER-LES PERCEBRE.\nDescarrega’t el PDF: COMISSIÓ DE TREBALL 30 GENER 2018


2on Millor Oli de la FIO Mora la Nova 2015-16 emprat a la DOP Terra Alta – RIUS D'OR\nAquest cap de setmana, coincidint amb la FIO Mora la Nova, ens han atorgat el 2on Premi com Millor Oli emparats a la Denominació Origen Protegida Terra Alta 2016.\nDissabte tarda, juntament amb els companys del Club OliTast vam col·laborar a l’activitat de “Com fer un tast”. Un èxit de participació dintre el pavelló, dirigit a totes les edats.\nReforçats desprès dels bons resultats felicitem la resta de guanyadors. Expositors productors i cooperatives que sense tenir el reconeixement s’ho mereixen tan com nosaltres.\nAl final l’esforç i treball diari es veuen reflexats. Continuarem aquest camí, esforçant-nos per seguir millorant.\nMoltíssimes gràcies per totes les felicitacions rebudes.


Situació límit: Els jutjats de TGN, saturats i quasi «col·lapsats» amb l'estat d'alarma\nEls jutjats tarragonins saturats, abocats al «col·lapse» per l'allau d'assumptes civils, laborals i mercantils\ndimecres, 3 de juny 2020 - 15:28h\nEls jutjats tarragonins més saturats, abocats al "col·lapse" per l'allau d'assumptes civils, laborals i mercantils | ACN\nEls jutjats tarragonins que ja estaven més saturats de feina es veuen abocats al «col·lapse» per l'increment d'assumptes civils, laborals i mercantils que s'espera arran de la pandèmia de la Covid-19. Segons ha explicat el president de l'Audiència de Tarragona, Joan Perarnau, l'augment de l'activitat previst tindrà relació sobretot amb els ERTO, acomiadaments i concursos de creditors. «Això suposa la sobresaturació d'òrgans judicials que, de per si, ja estaven molt malament», ha advertit. Per contra, s'espera una reducció «notable» d'assumptes de l'àmbit penal perquè, entre mitjan març i final de maig, el nombre de delictes ha caigut un 53,64% a la demarcació. Després de l'aturada els jutjats tornen dijous a l'activitat ordinària.\nDurant els darrers dos mesos i mig de l'estat d'alarma els òrgans judicials de la demarcació de Tarragona han suspès milers d'actuacions. A la ciutat de Tarragona, per exemple, els cinc jutjats penals han suspès 961 judicis i els tres jutjats socials, 580, mentre que a Reus el jutjat social n'ha cancel·lat 180. Les dues seccions penals de l'Audiència han deixat de fer 44 judicis i nou vistes —entre elles un judici de la macrocausa del cas Torredembarra—, i només han despatxat els temes urgents —un jurat popular, dos judicis amb pres i dues vistes de pròrroga de presó.\nDurant el confinament han funcionat els jutjats de guàrdia i els registres civils, i la resta de jutjats han mantingut una mínima dotació per a actuacions urgents. Per exemple, els tres jutjats socials de Tarragona han resolt 60 procediments urgents —sobretot per ERTO— i el social de Reus, 15. Els òrgans que han pogut teletreballar ho han fet, com és el cas de les seccions civils de l'Audiència Provincial, on els magistrats han seguit resolent apel·lacions i deliberant per videoconferència.\nPer contra, sí que s'ha permès que advocats i procuradors poguessin entrar escrits i demandes a registre. En concret, d'escrits se n'han presentat més de 15.000, mentre que de demandes se n'han rebut 5.332 —4.676 de l'àmbit civil, 467 del social, 120 del mercantil i 69 del contenciós. Segons el magistrat Joan Perarnau, els judicis suspesos i la feina que ha entrat durant l'estat d'alarma suposa «un volum importantíssim» de treball i, de retruc, implicarà «incrementar moltíssim més un retard que ja era notable».\nEn concret, Perarnau ha detallat que el «col·lapse» el preveuen en els àmbits civil, laboral i mercantil. D'una banda, ha dit, cal esperar «un nombre molt important d'ERTO, ERO i acomiadaments», i també que moltes empreses en fallida es vegin abocades a entrar en concurs de creditors. Davant d'aquest escenari, la pitjor part se l'emportaran una tipologia d'òrgans judicials que, històricament, ja són els que pateixen més saturació.\nPreocupa especialment el jutjat mercantil, que és únic a tota la demarcació. El 2019 va rebre un 109% més de la feina considerada «acceptable» pel Consell General del Poder Judicial, és a dir, més del doble. «Difícilment serà operatiu si no s'hi posa alguna mena de reforç», avisa el president de l'Audiència. En el cas dels jutjats socials de Tarragona i Reus, la càrrega de feina és superior al 75% o 80% del que seria desitjable, i els jutjats de primera instància ronden un sobreesforç del 25% o 30%. «Se'ns dispararà encara més on ja teníem problemes», ha insistit Perarnau.\nEl nombre de delictes cau un 53,64% a la demarcació durant els dos mesos i mig d'estat d'alarma per la Covid-19 | ACN\nCauen tots els delictes tret dels d'ordre públic\nD'altra banda, no es preveu saturació en l'àmbit penal per la disminució dels delictes durant la pandèmia. Segons ha detallat Perarnau a partir de dades dels Mossos d'Esquadra, a la demarcació la reducció ha estat del 53,64% entre el 14 de març i el 31 de maig. En concret, han caigut un 39,82% els delictes contra les persones, un 61,13% els delictes contra el patrimoni, un 30,59% els delictes contra la seguretat viària i un 19,18% els delictes contra la salut pública. Els únics que han repuntat són els delictes contra l'ordre públic, amb un augment del 185,44%, per temes relacionats amb la desobediència i resistència als agents de l'autoritat derivats de l'incompliment del confinament.\nDurant aquest període els cossos policials han fet 1.011 detencions a la demarcació davant les 1.379 del mateix període de l'any passat —un 26,69% menys. En aquest àmbit, Perarnau ha destacat que un 60% han passat a disposició judicial per videoconferència telemàtica amb el jutge. En concret, han estat un 65% al Camp de Tarragona —on s'han fet 427 videoconferències— i un 33% a les Terres de l'Ebre —44.\n«Aquesta adequació rapidíssima a les opcions telemàtiques ha reduït la pressió sobre els jutjats de guàrdia i les conduccions policials entre comissaries i jutjats de guàrdia», ha valorat Perarnau, que s'ha mostrat especialment satisfet pels bons resultats obtinguts en aquest àmbit en les etapes «més dures de la pandèmia». Segons el magistrat, aquests sistemes «han vingut per quedar-se», tot i que ha admès que, per exemple, els judicis presencials en matèria penal són gairebé obligats.\nEls registres civils de la demarcació també han seguit funcionant per a l'expedició de llicències d'enterrament, inscripcions de naixement i celebració de matrimonis. El registre civil de la ciutat de Tarragona ha tramitat 475 llicències de defunció a funeràries autoritzant enterraments. Són 122 defuncions més que l'any passat, un 25,68%. També han crescut les inscripcions de naixements —s'han inscrit 271 nadons davant els 165 de l'any anterior. A més, el registre civil ha fet quatre casaments —un dels quals 'in articulo mortis', amb un dels cònjuges en perill de mort.\nLimitacions per les mesures de seguretat i la falta d'espai\nLes restriccions imposades per la pandèmia no permetran despatxar assumptes amb agilitat, tot i que s'ha declarat hàbil bona part del mes d'agost i es preveu que es facin judicis en horari de tarda. Tot i això, el president de l'Audiència no ha amagat que aquestes alternatives també comporten «dificultats». D'una banda, ha dit, caldrà veure quina és la disponibilitat de personal i, de l'altre, quin és l'impacte real a l'agost, que és un mes tradicionalment de vacances.\nMentrestant, a partir de dijous els òrgans jurisdiccionals de la demarcació recuperaran l'activitat ordinària amb noves mesures de seguretat, com ara l'ús obligatori de mascareta i de respectar el distanciament social. La prevenció farà que s'espongi i flexibilitzi la celebració de judicis, amb la qual cosa la capacitat de fer-ne es veurà més limitada. Tots els òrgans han reprogramat les agendes per poder reprendre l'activitat ordinària.\nA més, en algunes seus judicials s'haurà de prescindir de sales de vistes que són massa petites i no poden acollir l'aforament màxim permès. La situació també es presenta especialment complexa a la ciutat de Tarragona, que té els jutjats repartits en vuit seus diferents. «Alguns tenen sales petites i sense ventilació natural. La situació a Tarragona ja era un problema greu i, a partir d'ara, s'agreuja encara més perquè la manca d'espai també condiciona la possibilitat d'encabir reforços», ha lamentat Perarnau.\nEl president de l'Audiència ha advertit també d'una problemàtica afegida: la manca de jutges. Dels 70 òrgans judicials de la demarcació, fins ara n'hi havia deu que no tenien jutge. Perarnau ha explicat que ha pogut nomenar sis jutges substituts que, entre d'altres, podran cobrir jutjats de primera instància de Reus i Tarragona que portaven en aquesta situació des del gener.\nMalgrat això, hi haurà quatre jutjats que dijous continuaran sense jutge, tot i que s'espera poder-los cobrir en les properes setmanes. Es tracta del jutjat de violència sobre la dona (VIDO) de Tarragona, el penal 4 de Tarragona, el jutjat de primera instància 5 de Reus i el penal 2 de Tortosa. Aquí la feina s'ha anat cobrint amb jutges de reserva que assumeixen provisionalment l'activitat, juntament amb la del jutjat que ja tenen assignat.\n"Bones notícies: Europa premia la URV amb una subvenció milionària" "«No som herois, som persones!»: els sanitaris de TGN es tornen a plantar contra Salut"\ninformació judicial Coronavirus


Oltra: "L'infortuni ha volgut que el foc es declarara en la sala on estan les persones amb més dependència"\nPublicado 19/01/2022 14:29\nL'alcaldessa de Montcada: "Ha sigut la nit i el dia més trist en la història" del municipi\nLa vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, Mónica Oltra, ha lamentat aquest dimecres l'incendi registrat en la residència de Montcada (València), en el qual han mort sis usuaris i 15 han resultat ferits, i ha expressat el seu pesar perquè el foc es va declarar en l'ala de l'edifici ocupat per les persones amb menor mobilitat, la qual cosa va dificultar "enormement" l'evacuació.\n"L'infortuni ha volgut que es declarara en l'ala on estan les persones amb més dependència", ha assenyalat la consellera, emocionada a Montcada, on ha participat en el minut de silenci convocat en record de les víctimes. L'alcaldessa de la localitat, Amparo Orts, que ha presidit l'acte, ha afirmat que ha sigut "la nit i el dia més trist en la història del municipi".\nOltra, que ha assenyalat la menor mobilitat i capacitat d'evacuar per si mateixes dels usuaris d'aquesta part de l'edifici ha dificultat "enormement l'evacuació", ha indicat que tot apunta a una fallada elèctrica com a origen del sinistre, si bé ara és "moment d'estar acompanyant i consolar les famílies i a totes les persones que estan desolades" i posteriorment arribarà el dia d'explicar "amb absoluta transparència" les causes, quan estiguen les investigacions concloses.\n"És un dia terrible que ens posa a prova", ha apuntat Oltra, que ha subratllat que, en aquesta jornada, cal estar "al costat dels familiars, de les seues persones estimades", dels sis morts i dels 15 ferits als quals ha enviat "tota la força i energia perquè es posen bé". L'alcaldessa ha precisat que, donades les circumstàncies dels residents de l'ala afectada, van haver de ser evacuats un per un.\nLa consellera, que ha traslladat al poble de Montcada, a la seua alcaldessa, a tota la corporació i la societat valenciana el dolor pel succés, ha agraït també el treball de tots els equips d'emergència, "que han actuat rapidíssimament i de manera molt eficaç" i al personal del seu departament que, des de primera hora, "està sobre el terreny treballant per a procurar la màxima normalitat en un moment tan complicat" a la resta d'usuaris.\nAGRAÏMENT A ALTRES CENTRES\nD'ells, ha confirmat que 12 han sigut traslladats a altres centres i, en aquest punt, ha agraït al sector, en particular a la patronal Aerte i a altres centres, que hagen posat a la disposició de la Conselleria les seues places per a acollir usuaris. No obstant açò, el seu departament ha optat pel trasllat a altres instal·lacions properes perquè els familiars no els tinguen molt lluny.\nD'igual manera, ha agraït al poble de Montcada la seua calor "en un moment molt difícil" i en la "calamitat que ens ha passat" i al Ministeri del Drets Socials i la seua titular, Ione Belarra, que també s'ha posat a la disposició de la Generalitat, Ajuntament i tots els valencians.\nOltra ha confirmat que la Generalitat, igual que el consistori, també decretarà tres dies de dol "per aquest terrible succés que ens ha sumit en la més profunda de les tristeses".\nOrts ha assenyalat que tots els actes han sigut suspesos en la localitat, que "mai havia passat per res així" i ha mostrat la seua voluntat de prestar el "màxim acompanyament i solidaritat per a totes les famílies" dels afectats. Cap de les víctimes mortals era veí del municipi.\nL'alcaldessa ha indicat que tots els efectius de seguretat atesos es troben "bastant bé" i ha lloat el "treball extraordinari i la rapidesa en les actuacions" per a baixar als afectats al carrer "d'un en un". També ha agraït la tasca dels policies locals d'altres municipis i dels treballadors, que estan "molt, molt tristos".


Valencia Basket disputarà un triangular de pretemporada a Múrcia davant UCAM Murcia i Unicaja\nA poc a poc es van coneixent les primeres dates del calendari masculí de pretemporada. A més del Torneig organitzat al costat de la Turkish Airlines Euroleague a València els dies 15 i 16 de setembre, hui s'ha confirmat la disputa d'un triangular a Múrcia del 2 al 4 de setembre al costat de l'equip local del UCAM Murcia i a l'Unicaja.\nEl Palacio de los Deportes serà la seu del triangular amistós de pretemporada que disputaran Unicaja de Màlaga, Valencia Basket i el UCAM Murcia CB. Un torneig que es desenvoluparà durant tres dies en la primera setmana de setembre.\nEste serà el calendari:\nDimecres 2: UCAM Murcia – Unicaja\nDijous 3: Unicaja – Valencia Basket\nDivendres 4: Valencia Basket – UCAM Murcia\nMés endavant s'anunciaran els horaris definitius, així com la presència de públic, que vindrà determinada per les indicacions de les autoritats sanitàries.


Veïns d'Alcoletge demanen solucions per una onada de robatoris\nActualitzada 05/02/2019 a les 09:08\n© Imatge de la reunió que es va fer ahir a Alcoletge.\nVeïns de la partida Miralbó i de la urbanització El Roser d’Alcoletge van demanar ahir solucions davant d’una onada de robatoris. Només durant els últims dos caps de setmana s’han registrat una dotzena d’entrades a domicilis, segons va explicar l’alcaldessa, Maria Lluïsa Prat. En aquest sentit, ahir va tenir lloc una reunió entre els veïns, l’ajuntament i els Mossos d’Esquadra, a la qual van assistir mig centenar d’afectats.\nEls Mossos van donar consells de seguretat als veïns i els van explicar que estan investigant aquests robatoris després de rebre almenys cinc denúncies. Els Mossos van recomanar als ciutadans que presentin denúncies quan tinguin constància dels robatoris per poder facilitar la investigació. Per la seua part, Prat va assegurar que des del consistori ja estan estudiant algunes mesures com una millor senyalització d’aquestes urbanitzacions per permetre que els Mossos puguin arribar més ràpid als domicilis. Així mateix, la primera edil va avançar que també valoraran la instal·lació de càmeres per controlar el trànsit al municipi.\nEn aquest sentit, l’ajuntament preveu comptar a partir del proper mes d’abril amb un vigilant. “Estem ara amb el procés selectiu i comptem amb 12 aspirants.” Amb aquest vigilant, el consistori espera combatre l’incivisme i lluitar també contra aquests robatoris.