Pastoral – LA VERITAT US FARÀ LLIURES\nTeologia i pràctica pastoral\nPer què el laïcat i clergat conciliar i postconciliar (Vaticà II) no hem sabut ser hegemònics a la nostra església?\n21 Març, 2017 joaquimmcerveraDeixa un comentari\nFa temps que em faig aquesta pregunta. Assisteixo a forces converses, dinars i sopars de gent de la meva generació (66 anys), laiques, laics, religioses, religiosos i capellans on també apareix de diverses formes, aquesta qüestió. M’adreço doncs sobre tot a la generació que vam viure d’adolescents el Concili Vaticà II i de joves el post-concili, i en especial els que hem estat o estem en parròquies populars i en els Moviments especialitzats d’ Acció Catòlica o en petites comunitats de fe.\nEls anys seixanta molts catòlics esperaven el canvi que es va anar donant amb el Concili Vaticà II, amb Joan XXIII i Pau VI. Els anys setanta semblava que la visió d’una església servidora de la humanitat (“font a la plaça”) era possible. Vam creure (ingènuament?) que el protagonisme i participació del laïcat i en concret de les dones que ja es vivia força en els moviments especialitzats d’ Acció Catòlica (i també en moviments cristians feministes europeus i en altres grups) s’estendria a les parròquies, a tota l’església. Vam anar avançant en l’acció dels cristians i cristianes en la societat (participació activa en sindicats, associacions de veïns, partits, entitats culturals, pacifisme, ecologisme, feminisme, pel tercer i quart món, moments socials…) i a l’inferior de les parròquies (consells pastorals a nivell parroquial, arxiprestal, diocesà, Assemblees diocesanes, Concili Tarraconense-1995-). Semblava que aquesta visió eclesial esdevindria hegemònica, aniria creixent i les persones que l’havien viscut i n’estaven convençuts, arribarien a responsabilitats de decisió eclesial, Va venir la involució de Joan Pau II. En una estructura tant jeràrquica com la catòlica, l’actitud, el comportament i les estratègies eclesials d’un Papa (i més la d’un Papa molt mediàtic amb lideratge carismàtic) influeixen força. No podem afirmar que el model d’Església conciliar restés anul·lat. Continuava fent la seva tasca gràcies a molts moviments, en el laïcat, el clergat, en alguns bisbes, en la constitució de nous col·lectius eclesials i en la queixa, denúncia i moviments participatius reivindicant tal model.\nApareixen (reapareixen, o adquireixen recolzament i força) també grups i lideratges fonamentalistes que van adquirint “poder” eclesial. Tenen la percepció que l’etapa conciliar i postconciliar ha estat un “mal parèntesi” que ha contaminat i s’ha d’erradicar.\nDesprés ve el papa Benet XVI, continuant en part l’obra de Joan Pau II. Una obra de tall teològic, acadèmic, plena de pors als canvis reals en la organització de l’església i a una pastoral agosarada, de frontera. Potser el gest més humà, més reflexionat, més madur, més avançat i afavoridor d’un canvi, fou la seva dimissió. Cal dir que el fet d’afrontar el tema de la pederàstia també ha estat un bon servei. Però no s’han cercat les causes del fet que hi hagi capellans que arribin a aquest comportament i no s’ha posat en qüestió la llei del celibat obligatori als capellans de l’església catòlica occidental i a més s’ha prohibit debatre sobre el ministeri consagrat de les dones.\nVe el papa Francesc i els cristians fidels al model del Concili, es posen contents, ja que les seves paraules i escrits els recolzen clarament. Però, el mateix papa es troba en grans dificultats per reformar l’església (Cúria potent en contra, elitismes, ambicions de poder eclesial, corrupció, fariseismes, nul.la intervenció democràtica en l’elecció de bisbes i de responsables de comunitats…).\nPassen els anys i l’organització de l’església catòlica, el dret canònic, el replantejament de les funcions ministerials, el canvi de model en les responsabilitats de les comunitats, la participació del laïcat en els decisions importants de la marxa de l’església, no canvia.\nUna bona part del clergat i laïcat conciliar ja ratlla els vuitanta o noranta anys. Han estat els nostres mestres, els que ja estem a la ratlla dels seixanta i setanta. I tota aquesta població eclesial de dues o tres generacions, que ens hem anat fent grans, tenim la impressió que hem estat “un parèntesi heterodox, més o menys “revolucionari” que ha produït malestar eclesial, que ha fet perdre identitat catòlica i que, per tant, cal saltar-se i esperar que ens acabem”. Aquesta impressió pot arribar a una sensació d’inutilitat, (o de no tenir-nos en compte), més o menys superada per la convicció o/i la fe que la “llavor de mostassa” resta amagada i un dia o altre ressorgirà, com el brot de Jessé, ja que les necessitats i els problemes reals no s’estan resolent en la nostra església. Estem contemplant un conjunt de processos decepcionants, per alguns potser més o menys esperables, per altres ingènuament sorprenents. Ens hem anat desafectant de les possibilitats de canvi d’una església jeràrquica en franca decadència. No acaba de “morir” tot allò que és acumulació històrica de comportaments i estructures poc evangèliques i no acaba de néixer i créixer un nou model d’església que vagi adquirint una certa hegemonia dins de la nostra església.\nContemplem variats processos:\nEn primer lloc l’arribada, des de fa un temps, d’un clergat jove, i no tant jove però que s’ordena ja madur, i uns seminaristes, que perpetuen el model nacional-catòlic, jeràrquic, autoritari, moralista i legalista.\nEn segon lloc, una continuada concentració de la responsabilitat sobre la marxa de les comunitats cristianes en els capellans, per una manca d’hàbits de treball en equip per part del clergat i de l’episcopat, fins i tot per part de capellans i bisbes que estan d’acord en obrir espais de decisió al laïcat.\nEn tercer lloc, i relacionat amb l’anterior, sobre tot en les poblacions més petites, una reducció de la pastoral a la dimensió litúrgia i aquesta es redueix a “dir missa” i a “oir missa” pels seglars. Cada cop hi ha més capellans, que fent-se grans, se’ls encomana més feina (“dir més misses” i tenir cura del manteniment de les parròquies). Al concentrar la tasca pastoral en el capellà, no es permet el desenvolupament i les incitatives del laïcat per tal de realitzar totes les dimensions de la pastoral (evangelització, catequesi, creació de grups que relacionin l’evangeli i la vida, acció pastoral social…).\nEn quart lloc, la disminució del laïcat actiu que es va fent gran, i que ja ha fet molts cursos de formació i té forces capacitats de direcció i d’animació de les comunitats cristianes, però que massa sovint “topa” amb els costums directius i a vegades autoritaris, del clergat. Llavors aquest laïcat deixa d’exercir totalment o parcial la seva activitat de servei en les parròquies o altres institucions o moviments cristians.\nEn cinquè lloc, un desenvolupament de plans pastorals, a les diverses diòcesis, que són més “desigs morals i ideals” que no pas veritables propostes fonamentades en uns objectius elaborats a partir de les necessitats reals, i que es puguin verificar i revisar. A més la intervenció del poble fidel en l’elaboració de plans pastorals realistes, és realment minsa.\nEn sisè lloc, la mancança d’una racional distribució i funcionalitat pràctica, eficaç i útil, tant de les persones actives per a serveis pastorals, com del patrimoni material (arquitectònic, econòmic, etc.), que albiri i prepari futur. ¿Què caldrà fer amb les parròquies quan es buidin del tot?.\nEn setè lloc, un lent, però segur augment del nombre de capellans clarament conservadors (i alguns malalts físics o psíquics) que són nomenats rectors de parròquies i responsables d’institucions cristianes. Segurament fruit, a vegades, de la “improvisació” (per la manca de planificació) “d’omplir el buit del càrrec” amb qui sigui, sense analitzar les dificultats que tal persona o tal altra pot produir. I a vegades és fruit de la negació a canviar el model pastoral, i a cercar amb voluntat i il·lusió les persones laiques que podrien fer aquell servei, dins d’una planificació prèviament pensada i acordada democràticament. Aquest fet augmenta la sensació de pèrdua d’hegemonia del model conciliar desenvolupat i adaptat als moments actuals.\nEn vuitè lloc, la invisibilització de les propostes vinculants aprovades pels bisbes, del Concili Provincial Tarraconense (1995), el que provoca el desencant i la sensació d’inutilitat d’aquest tipus de “bones pràctiques”, en vistes a l’avenç de l’acció pastoral al nostre país.\nEn novè lloc, la progressiva “mediocrització” dels dirigents eclesials. Només cal veure els bisbes que avui tenim a Catalunya per observar la gran diferència dels que hi havia en temps del Concili Tarraconense (1995). Aquesta mediocritat va acompanyada tant de la “submissió” a l’església espanyola, com del dèficit de participació democràtica en l’elecció dels bisbes i també de la maca de lideratge pastoral a l’estil del bisbe de Roma Francesc, i amb la gosadia de prendre decisions difícils que ajudin a avançar a la comunitat cristiana i a trobar el seu lloc humil , servidor i fecund en la nostra societat.\nEn desè lloc, la massa abundat resistència als canvis, al retorn original, vital, intuïtiu, aplicat avui dia, del primer cristianisme. Hi ha molta resistència, que es transmuta en la recerca a vegades fonamentalista o integrista d’unes suposades identitats catòliques que no es volen perdre. Una resistència a encaminar-nos vers unes comunitats de serveis (exercits per qui tingui capacitat, lliurement vulgui i sigui acceptat per la comunitat) autènticament servidora del poble.\nEn onzè lloc, un reforçament de la Cúria Vaticana que es reprodueix en els Cúries diocesanes. El Concili Vaticà II (n’anem prenent consciència) no va tocar el dret canònic, ni ha fet una reforma profunda i ni una simplificació de les Cúries, el que té com a resultat un fre a la renovació eclesial. Un símptoma d’aquest paper fort, ple d’interessos creats de les Cúries, és la desigualtat abismal que hi ha entre el nombre d’ empleats assalariats que tenen dedicats fonamentalment a la “burocràcia eclesial”, i el reduït nombre d’assalariats alliberats dedicats a la pastoral integral necessària en els Moviments especialitzats d’ Acció Catòlica i en les parròquies, sobre tot les més populars, amb pocs recursos. En aquestes, els pobres pocs capellans es troben molt sols per tirar endavant una pastoral realment evangèlica i han de comptar solament amb voluntaris laics que es van fent grans, com hem indicat. En definitiva hi ha una manca total de sinodalitat (de responsabilitat i decisions compartides) a tits els nivells eclesials.\nEn dotzè lloc, la continuïtat dels privilegis socials, econòmics, polítics i culturals que té l’ Església catòlica a Espanya, ja que ni la Conferència Episcopal Espanyola, ni els diferents governs de variat signe polític han posat en qüestió o han trencat ni el Concordat del 1953 ni els Acords Església-Estat del 1979. Acords que estan en contradicció amb la proclamació constitucional d’un Estat laic.\nI per tot això, no és estrany que hi hagi cristians i cristianes (religioses, religiosos, laiques, laics, capellans), que tinguin reals problemes per sentir-se d’aquesta església que no canvia , es van desafectant i alguns deixant de participar-hi. I ens podem preguntar:\n¿No podria ser que membres dels moviments d’ acció catòlica, participin poc de la vida del moviment perquè el veuen massa vinculat a aquest model d’església “tancat” , “resistent”, “autoritari”, “clerical”?\n¿No podria ser que hi hagués cristians/es que no volen entrar a formar part d’una institució , moviment cristià, a part de la tendència a no acceptar una estructura que et lligui, també per no voler-se involucrar o no sentir.se còmplice d’una institució “caduca”, “lligada encara a molts poders polítics i econòmics”?\n¿Per què hi ha gent dels nostres moviments, grups i comunitats, que “passa” de l’església? O fins i tot passa” dels actes del moviment que puguin relacionar-se massa amb aquest model jeràrquic, poc evangèlic d’església?. D’altres (més joves i potser alguns no tant joves ja fa temps que ho han decidit) ja han canviat d’estratègia, i no tenen cap intenció (percebuda com ingènua) de “transformar l’església”, i s’han orientat vers viure l’aliment de l’evangeli en petit grup, en comunitat cristiana autònoma, sense vinculacions ni clericals , ni institucionals. Alguns fins i tot celebrant domèsticament l’eucaristia.\n¿Com continuar en moviments cristians que no deixen d’estar supeditats a les decisions poc democràtiques de persones no elegides, per més que hagin avançat en el protagonisme laïcal?\n¿Com seguir en una església en crisi, que no acaba de canviar a la pràctica?. Aquesta crisi es trasllada a les parròquies, als moviments, als grups, a les comunitats i institucions eclesials.\n¿No caldria crear espais, estendre la creació de petites comunitats cristianes, i si convé fent-ne xarxa, “a part” , o poc vinculades a l’església-institucionalitzada?\n¿Com és que no hem sabut ser hegemònics a la nostra església?\n¿Ens veiem “obligats” a separar-nos-en, per realment seguir l’evangeli?\n¿Podria ser que la independència de Catalunya, col·laborés a independitzar-nos d’una església espanyola, encara massa vinculada a les oligarquies econòmico-polítiques del nacionalisme tradicionalista espanyol mes ranci?. Gràcies al procés polític que viu Catalunya, ¿podrem alliberar-nos d’aquest model eclesial autoritari, en règim de privilegi, i a partir de tornar l’hegemonia a l’església del Concili, la que vol estar i ha estat amb el poble, construir un nou model de comunitats cristianes servidores de la humanitat (retornar a la font, per ser font)?\nSi l’ Església que fa camí a Catalunya no es prepara (no sembla ni que es plantegi) ja ara per una possible Catalunya independent, i es va alliberant dels privilegis socials, econòmics, polítics i culturals que se li atorguen per estar lligada a la Espanyola, serà més dificultós situar-se en una República catalana laica.\nSi una futura Església catalana en un Estat independent no empren un camí de revalorització del laïcat, no sols en quant als serveis que puguin exercir en les comunitats, sinó també en l’àmbit de les decisions i direcció eclesial, no haurem avançat. Si no pren l’experiència i patrimoni dels petits grups i comunitats, de la democràcia dels religiosos, del paper dels laics i laiques en els Moviments especialitzats d’Acció Catòlica, com a base per a construir un nou model hegemònic d’església, no ressorgirà “la llavor de mostassa” per donar fruit i acollir tothom sense discriminacions.\nSi les diferents diòcesis catalanes no replantegen les seves prioritats pastorals, amb uns pràctics Plans pastorals revisables i per tant no aporten suports econòmics a les parròquies, als moviments, als grups de base per tal que puguin tirar endavant una pastoral integral, i no solament reduïda a la litúrgia o al manteniment material, ¿ens haurà servit tot aquest temps de treballar per desenvolupar el Vaticà II?\nSi no es comencen a crear “equips pastorals de responsabilitat compartida” que amb uns 200, formats per unes 8-10 persones cadascun, degudament formades i distribuint-se les funcions segons capacitats pastorals, podria funcionar l’església a Catalunya, potser ja no hi arribarem a temps , ja que els laics i laiques disposats/des hauran desaparegut físicament o ja no els interessarà col·laborar, ja que hauran cercat altres àmbits d’acció, tant necessaris avui per construir una República catalana.\nSi no s’elabora un pla de cessió, venda, lloguer, i de diversificar la funció dels diferents edificis que té l’església, ens trobarem amb “runes inutilitzables” i amb una sensació d’irresponsabilitat, quan altres confessions religioses i entitats socials necessiten locals per desenvolupar les seves legítimes i socialment, cultural i espiritualment fecundes activitats.\nDe fet, en el clergat de l’Església Catòlica occidental hi ha una vinculació entre el fet de ser home i cèlibe, amb el poder eclesial, atorgat per una consagració ministerial, massa sovint percebuda encara com “una certa màgia” que li permet presidir i celebrar els sagraments en exclusiva. En la primitiva església aquesta relació intensa entre ministeri (servei) i poder no existia i per això l’exercien casats, solters, homes i dones…Pel fet que eren comunitats petites no hi havia encara una jerarquització i s’empraven diferents noms (ancià-prevere, bisbe-intendent, diaca, profeta, ..) per identificar funcions semblants. El fet que els cristians es reunissin a les cases, on sovint la cap de família era una dona, aquesta presidia la celebració eucarística, era profeta, diaconessa, catequeta…i alguna animava i era la responsable de la comunitat. Fins i tot hi havia bisbesses. Aquesta condició social (arrelada a la vida domèstica) de la primitiva església permetia ésser fidels a l’evangeli del Crist que va revolucionar les relacions humanes, vivint la igualtat entre homes i dones, i trencant tota discriminació. Quan les comunitats cristianes comencen a obrir-se a l’àmbit públic (àmbit dominat pels homes poderosos, en l’imperi romà) pel decret de Milà (Constantí) de tolerància i més tard convertint el cristianisme en religió oficial de l’ imperi (Teodosi), les dones comencen a perdre la igualtat evangèlica amb l’home, i se les va separant dels diferents ministeris. Llavors reapareix la paraula “sacerdot” de l’ Antic Testament (inexistent en les primeres comunitats abans del 300), és a dir es torna enrere (involució; ens sona?). “Sacerdot” ve de “sagrat” (“separat”), i s’aplica solament als homes, vinculant el que abans era un servei a la comunitat, amb un poder i autoritat per sobre de la comunitat, un poder “sagrat”, “consagrat” (màgic?, procedent d’un Déu, que no es veu tant proper sinó més aviat com ”separat”). A partir d’aquí i de la noció jueva i sobre tot greco-romana, de la inferioritat i “perversitat” de la dona (que ha de ser submisa, obedient i pura), aquesta resta totalment marginada dels ministeris i per tant del “poder” eclesial. I la majoria d’homes també, ja que es comença a fer la distinció entre clergues (superiors que manen i decideixen) i laics (súbdits que obeeixen i escolten).\nEls Moviments especialitzats d’ Acció Catòlica han avançat en el paper de responsabilitat de decisió dels laics i laiques i en la democratització d’aquests sectors d’església. Gràcies a aquest fet s’han fet propostes avançades en la nostra església, des del mateix Vaticà II, fins la participació corresponsable del laïcat a les nostres parròquies. Ara bé l’ Acció Catòlica té un origen de ser “la mà dels bisbes” en els ambients socials, i aquest origen “marca”. Per més que s’hagi avançat molts dels laics de tals moviments es senten “seguidors” dels bisbes o/i dels consiliaris. Si a aquesta “marca d’origen” hi conflueix el que acabem d’exposar d’una intensa relació entre home-celibat-poder-consagració, ens podem explicar la incomoditat de molts laics i laiques en tals moviments. Si a més, actualment hi incideix un model eclesial molt poc conciliar que encara té molta influència, per tots els processos abans esmentats, on el pes dels “fonamentalistes” és important, la incomoditat augmenta, ja que es percep l’ Acció Catòlica (inclosos els moviments especialitzats) vinculada a tal església jeràrquica. Tot plegat vol dir que és molt imprescindible replantejar la dimensió eclesial dels Moviments especialitzats de l’Acció catòlica.\nCaldrà posar sobre la taula les diferents posicions i estratègies davant l’Església real, que hi ha en els nostres Moviments especialitzats d’ Acció Catòlica i en les parròquies populars, per dialogar, anar a fons i aclarir l’espai i el camí de futur. Potser caldrà trobar una via que ens permeti anar creant petites comunitats cristianes (com molts estan fent) que visquin l’evangeli (i caldrà, per part de cada grup, decidir quina vinculació eclesial voldrà tenir) pensant que així anem creant església, sense masses pretensions de canviar la institució que farà el seu camí i ja veurà si l’interessa tenir relació amb tals comunitats.\nEn resum a l’interior del cristianisme catòlic crític alliberador ens trobem amb tres estratègies davant de al situació actual de l’església:\nLa transformació des de dins de tota l’església, des dels plantejaments del Concili Vaticà II, dels Moviments especialitzats d’Acció Catòlica, parròquies populars, etc. és l’estratègia que hem seguit molts des del nostra època juvenil. És la que davant de la “duresa” d’una institució “forta”, encara que va mostrant els seves febleses i contradiccions, ens ha procurat desencant, desafecció i impotència. La hegemonia desitjada del catolicisme popular d’alliberament no s’ha donat.\nEl “passar” de la lluita interna eclesial, sigui perquè no es volen gastar energies que es veuen inútils, perdudes i es volen dedicar a altres accions en el camp social, personal o familiar, o sigui perquè es creu que les mateixes contradiccions de la institució eclesial mes tard o més d’hora faran caure aquest model d’església. Alguns seguidors de la primera estratègia s’han passat a aquesta després de descobrir la seva “ingenuïtat” i altres ja fa temps o des de sempre que s’han situat en aquesta estratègia.\nLa construcció d’un nou model d’església en certa manera “a part”, amb poca o nul·la vinculació amb la institució eclesial. Aquesta estratègia està present en cristians i cristianes, en grups i petites comunitats, fent xarxa o no, que ja actuen com voldrien que fos tota l’església, però sense pretensions de canviar tota la institució. Així troben aliment en la seva fe, distribueixen funcions segons capacitats, s’organitzen democràticament i autònoma.\nLes tres estratègies conviuen en el cristianisme catòlic crític d’alliberament i convé que dialoguin, ja que podrien ser complementàries, a partir del respecte del procés de cada cristià i de cada cristiana. Per tant seria necessari crear espais de debat, de trobada de les diferents estratègies, en especial en els Moviments especialitzats d’ Acció catòlica i afins, i en els sectors parroquials interessats i en entitats com Església Plural, Cristianisme Segle XXI, Col·lectiu de Dones a l’ Església i altres. Caldrà que ens deixem il·luminar els uns pels altres i amarar-nos de la llum de l’evangeli.\nQuim Cervera. Iniciat el Dia de la Candelera (de la “llum”): 2 febrer 2017 i acabat el 21 de març del 2017 entre Sant Josep, patró dels pares i de “la bona mort” (19 març) i Sant Josep Oriol patró dels capellans de Barcelona (23 març)\nEsglésiaAnàlisi eclesial, Fe cristiana, Laicat, Pastoral\n5 Mai, 2016 30 Juny, 2016 joaquimmcerveraDeixa un comentari


El Papa contra la repressió “legal”, crítica aplicable a Espanya – Avantguarda.cat\nOriol Domingo 7 de septiembre de 2019 Atri\nEl Papa contra la repressió “legal”, crítica aplicable a Espanya\nEl Papa Francesc critica els règims que practiquen la repressió “legal”, interpel·lació aplicable a Espanya. Ho fa en suport a tres nacions esdevingudes fa poc repúbliques independents i que ara ha visitat. Madagascar (1958), Maurici (1968), Moçambic (1975).\n1. REPRIMIR EMPITJORA ELS CONFLICTES. Una homilia del Papa és aplicable a la repressió policial i legal exercida pel règim espanyol contra el sobiranisme català. Afirma: “Una família, un grup de veïns, una ètnia, un país no tenen futur si el motor que els uneix, convoca i tapa les diferències és la venjança i l’odi. No podem posar-nos d’acord i unir-nos per venjar-nos i planificar ocasions de revenja sota formats aparentment legals”. Recorda un text de la seva exhortació apostòlica Evangelii gaudium (2013) «Les armes i la repressió violenta no aporten solucions sinó que creen nous i pitjors conflictes (…) La ‘equitat’ de la violència sempre és una espiral sense sortida i el seu cost és molt alt”.\n2. NO A LA LLEI DEL TALIÓ. Francesc, en sintonia amb Jesús de Natzaret -“que fou jutjat injustament”, diu- “vol clausurar per sempre la pràctica tan corrent, d’ahir i d’avui, de ser cristians i viure sota la llei del talió. No es pot pensar el futur, construir una nació, una societat sustentada en la ‘equitat’ de la violència. No puc seguir Jesús si l’ordre que promoc és el ‘ull per ull, dent per dent’”.\n3. DEFENSA DE LA CULTURA DE CADA POBLE. El Papa, en un discurs a les autoritats i el cos diplomàtic, defensa les cultures del pobles davant una suposada cultura universal. Aquestes consideracions també son aplicables a Catalunya i la seva relació amb Espanya. Explica: «Cal reconèixer l’ajuda que les organitzacions internacionals han brindat per al desenvolupament del país i que fa visible l’obertura de Madagascar al món. El risc serà que aquesta obertura es transformi en una suposada ‘cultura universal’ que menyspreï i suprimeixi el patrimoni cultural de cada poble. La globalització econòmica, els límits de la qual són cada vegada més obvis, no hauria de generar una homogeneïtzació cultural. Si prenem part d’un procés on respectem les prioritats i formes de vida autòctones i on es compleixin les expectatives dels ciutadans aconseguirem que l’ajuda proporcionada per la comunitat internacional no sigui l’única garantia del desenvolupament del país. Serà el propi poble qui es farà càrrec gradualment de si mateix, convertint-se en artesà del seu destí. Per això hem de prestar especial atenció i respecte a la societat civil local, al poble local».


El Blog de l'Esplai – Pàgina 2 – Benvinguts a l'Esplai del Casal Català de Brussel·les www.casal-catala.be\nHem trobat el Tió!\nDiumenge passat va ser tarda d’esplai, i com que ja arriba el Nadal, vam sortir a buscar el Tió. El vam cridar, li vam cantar, i… El vam trobar!!!\nEls grans ens van explicar que té molta gana i que si volem que cagui molt, li hem de donar molt menjar. Li agraden les pells de taronja 🍊, de mandarina i el pa sec.\nDesprés, ens va sortir la vena creativa. Ens hem inventat la cançó de l’esplai, agafant de base Una lluna a l’aigua de Txarango. Us deixem la lletra per tal que també us la podeu aprendre i així la cantarem tots junts! 🎙\noi-oi-oi, ai-ai-ai, oi-oi-oi\nSalta com ho fa un mico a l’arbre\noi-oi-oi, ai-ai-ai, oi-oi-oi…\nLES BALENES (mitjans):\nVine’m a buscar, vine a jugar amb nosaltres\nVine aquí, nada amb a mi\nLa balena nada a l’aigua.\nLES ORQUES (els grans):\nHelicopter porta orca\nL’Orca cau en planxa a l’aigua\nA l’oceà coneix una cabra\nVan a una illa molt petita amb crancs i porcs\nVolem jugar i no callar\nVolem començar però no volem parar\nVull compartir el berenar que tinc\nVolem jugar tots junts!\nFamílies, ens veiem a la Festa del Tió del Casal. I aneu afinant la veu, i haurà molt per cantar!\n“tronc de nadal, caga turrons, i pixa vi blanc…“\nesplaidelcasal\tGeneral\tDeixa un comentari 24 Novembre 2021 24 Novembre 2021 1 Minute\nLa Tardor ha entrat a l’esplai\nAvui ha sigut diumenge d tardor, i a l’esplai hem fet activitats i jocs relacionats amb aquesta època de panellets, castanyes i bolets.\nEls Micos (el grup dels petits) han posat colors a uns dibuixos de tardor; Les Balenes (els mitjans) han fet una garlanda per la festa de la Castanyada del Casal. Els ha quedat fantàstica! 🍂🍁 Les Orques (el grup dels grans) han fet una gimcana temàtica d’allò més entretinguda!\nHem acabat la tarda amb el berenar i, els Micos i les Balenes ens han ballat La Castanyera, i tooot!\nAh, per cert: Hem hagut de fer una nova ronda de noms, s’han afegit més nens i nenes al grup, i… Un monitor nou també. Benvinguts i benvingudes!!!\nesplaidelcasal\tGeneral\tDeixa un comentari 18 Octubre 2021 18 Octubre 2021 1 Minute\nEls Micos, Les Balenes i Les Orques\nAvui ha sigut Diumenge d’Esplai. Per alguns el primer, per altres dia de retrobaments.\nHem començat amb una roda de noms: Enguany, som molts… I pot ser el pròxim dia haurem de repassar! I després hem anat al Cinquantenari a fer alguns jocs de coneixença.\nEns hem repartit en grups per edats, i ens hem batejat. Els petits són el grup dels ‘Micos’ (uh, uh!); els mitjans seran coneguts com ‘Balenes’ (amb ball inclòs!) I els grans, les ‘Orques’.\nBatejats, hem berenat tots junts al Casal. Avui només ha sigut el primer dia… Però quin primer dia!\nEns retrobem aviat!!\nesplaidelcasal\tGeneral\tDeixa un comentari 3 Octubre 2021 5 Octubre 2021 1 Minute\nEstem molt contentes de retrobar-nos amb tots vosaltres i conèixer els nous nens i nenes que s’incorporen aquest curs a l’Esplai. Aquest diumenge dia 3 d’octubre iniciem el curs, i per fer-ho ens trobarem a les 16h al Casal.\nesplaidelcasal\tGeneral\tDeixa un comentari 28 Setembre 2021 1 Minute\nEsperem que hagueu gaudit tant com nosaltres d’aquest curs tan especial. Moltes gràcies per haver compartit algunes tardes de diumenge amb nosaltres, us desitgem unes molt bones vacances. Fins aviat!\nesplaidelcasal\tGeneral\tDeixa un comentari 28 Juny 2021 28 Juny 2021 1 Minute\nJocs i aigua pel bon temps\nAvui ens hem retrobat i hem anat tots junts a aprofitar el sol al parc del Cinquantenari. Quan hem arribat hem jugat a diversos jocs en grups. Hem fet un Twister, hem saltat a corda, hem creuat el limbo i hem jugat a alguns jocs amb la pilota.\nQuan ja estavem ben acalorats, hem fet alguns jocs d’aigua que ens han refrescat, tot practicant la nostra punteria. En acabat hem tornat per berenar plegats a la placeta de davant del Casal, on hem fet alguns jocs de mímica i hem endevinat animals, números i persones.\nEns ha agradat molt poder gaudir d’aquest dia tan estiuenc amb tots els que heu vingut. Esperem que hagueu pogut gaudir d’aquest cap de setmana assolellat i que ens tornem a veure ben aviat.\nesplaidelcasal\tGeneral\tDeixa un comentari 31 Mai 2021 1 Minute\nAprofitem el bon temps\nAquest diumenge passat hem aprofitat la calor i el sol per anar a jugar a fora.\nEl grup dels petits ha jugat a diversos jocs de grup i ha mirat un videos molt entretinguts.\nEl grup dels grans ha jugat a jocs d’equip i s’han passat tota la tarda corrent i rient.\nAl final, hem berenat cada grup separat i hem xerrat i jugat una estona.\nLes monitores de l’Esplai\nesplaidelcasal\tGeneral\tDeixa un comentari 11 Mai 2021 31 Mai 2021 1 Minute\nAquest diumenge ens hem tornat a trobar i hem pogut celebrar plegats un dels nostres dies preferits de l’any: la Diada de Sant Jordi!\nEns ha fet molta il·lusió compartir aquest dia tan especial. Hem començat amb una representació de la llegenda d’allò més original, amb la narració d’en Gabriel i les aportacions de molts voluntaris, tant de grans com de petits.\nUn cop hem acabat el petit teatre, hem pogut gaudir d’un espectacle de titelles gràcies a la Companyia Sebastià Vergés. Primer, hem pogut veure com funcionen els tradicionals putxinel·lis catalans, i descobrir que aquesta companyia ha estat treballant-los al llarg de tres generacions! Després, hem gaudit de la llegenda de Sant Jordi i el drac.\nEn acabat, hem berenat tots plegats i hem estat fent jocs i salts ben originals. Ens ho hem passat molt bé i ens ha agradat molt compartir les diferents experiències de Sant Jordi que havíem tingut a cada casa.\nEsperem que vosaltres també hagueu tingut un molt bon Sant Jordi!\nesplaidelcasal\tGeneral\tDeixa un comentari 28 Abril 2021 1 Minute\nArriba la primavera i ens ve a veure el conill de Pasqua\nAquest passat diumenge, varem celebrar l’inici de la primavera amb activitats de temps de Pasqua.\nEl grup dels petits varen fer manualitats. Cadascú va decorar un dibuix d’un ou de pasqua i d’un pollet amb retoladors, paper maixé i altres materials de plàstica.\nEl grup dels grans varen anar al parc du Cinquantenaire i varen jugar a uns quants jocs tots plegats. Varen correr, saltar i passar-s’ho molt bé.\nDesprés, tots plegats, varen sortir a la placeta del costat del local i els petits varen buscar ous de xocolata que els grans els hi havien amagat.\nFinalment, varem tornar tots al local i varem berenar ous de xocolata i magdalenes.\nEsperem que passeu tots i totes unes bones vacances,\nEquip de monitores de l’Esplai\nesplaidelcasal\tGeneral\tDeixa un comentari 23 Març 2021 27 Abril 2021 1 Minute\nesplaidelcasal\tGeneral\tDeixa un comentari 8 Març 2021 16 Març 2021 1 Minute


Festa de la Cinta a l’Ampolla 2018 – Bisbat de Tortosa\nFesta de la Cinta a l’Ampolla 2018\nInici/Crònica Diocesana/Festa de la Cinta a l’Ampolla 2018\nDes de fa molts anys, una colònia de tortosins, baixa a passar l’estiu a l’Ampolla. Per aquest motiu l’església del poble té una capella lateral totalment dedicada a la Mare de Déu de la Cinta amb una imatge imponent i unes pintures al·legòriques de la seva baixada i del regal del cingul.\nEnguany, l’últim dissabte d’agost, el passat 25 d’agost, van organitzar entre tots una celebració eucarística molt singular. El Cabildo havia donat permís per portar la nova Relíquia a l’Ampolla.\nTortosins, ampolleros i estiuejants d’arreu van convertir el temple parroquial en un improvisat santuari de la Mare de Déu i així que començà la processó d’entrada tothom començà a cantar l’himne de la Cinta perquè el Relicari era portat de manera solemne per mans del Prior de l’Arxicofradia. La presidenta de la Cort d’Honor va dirigir unes paraules a l’inici de l’Eucaristia que ajudaren a tots a posar més sentiment al moment que es vivia. I així, tots els devots de la Cinta van seguir la celebració amb devoció.\nDesprés de la Comunió, el Molt Il·lustre Mn. Membrado va explicar la història del nou Relicari i Mn. Eduard va acabar donant les gràcies a tots per haver pogut gaudir d’aquell moment tan especial.\nAl final, tothom va poder passar a venerar la Santa Cinta i en record es va regalar una estampa als feligresos que hi van assistir. l’Ajuntament de l’Ampolla va oferir dolços i beure als qui anaven sortint emocionats de l’acte que havien compartit.\nVa ser un regal molt gran pels qui van assistir-hi i un moment d’excepcionalitat per la parròquia de l’Ampolla en aquest final d’estiu 2018.\nConsell Parroquial de l’Ampolla\nMitjans de Comunicació\t2018-08-27T10:18:36+00:00


Fil·lodi - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAcacia koa amb fil·lodis entre la branca i la tija de les fulles.\nEn botànica, s'anomena fil·lodi a un òrgan laminar que pareix ser una fulla, però que pel seu origen evolutiu, la seua ontogènesi (el seu procés de desenvolupament) i la seua anatomia interna resulta no ser-lo. En general, es tracta de pecíols dilatats que compleixen en algunes plantes la fotosíntesi que normalment correspon a les fulles, a les que funcionalment substitueixen.\nExemples de fil·lodis els tenim en algunes de les moltes espècies del gènere Acacia. La major part d'aquestes tenen fulles recompostes, però algunes presenten en el seu lloc fil·lodis. En les plàntules d'algunes d'aquestes espècies s'observen formes transitòries entre les fulles i els fil·lodis.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Fil·lodi&oldid=21741936»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 18 ago 2019 a les 14:38.


Inici > Identitat visual > Aplicacions > Papereria > Paper d'escrits\nLes aplicacions de paper per a l’elaboració d’escrits i documents es construeixen a partir dels isologotips corresponents, emprant l’emblema de la institució com a recurs gràfic addicional en format de marca d’aigua.\nTambé s’incorporen les imatges gràfiques identificadores dels segelles de Campus d’Excel•lència atorgats a la Universitat de València.\nTot seguit es presenten les regles de construcció per a centres, departaments i serveis.\nL’ús d’aquestes construccions pot coexistir amb l’ús de la versió original de la construcció del paper d’escrit desenvolupada per l’Estudi Mariscal, essent preferent l’ús de les plantilles que incorporen els segells de qualitat a efectes d’incrementar la notorietat dels mateixos i l’atribució de les qualitats d’excel•lència internacional que li han estat reconegudes a la nostra Universitat com a integrant d’aquestos consorcis.\nDe la mateixa manera, es pot emprar a efectes d’escrits de caràcter comunicatiu que no requerisquen de l’ús de l’identificador de referència al peu els formats de paper de carta definits a partir de la forma de l’isologotip institucional que es representa a continuació.


Reus diu sí al vehicle elèctric\nL’any passat es van registrar un total de 2.207 recàrregues i més de 70 usuaris\nActualitzada 07/07/2016 a les 15:30\nDurant els dies 15 i 16 de juliol, a la plaça de la Llibertat de Reus es realitzarà una Mostra del vehicle elèctric, amb la col·laboració de concessionaris de la zona.\nEls visitants tindran l’oportunitat de provar més d’una trentena de cotxes, motos i bicicletes elèctriques, a banda de conèixer de primera mà tots els seus avantatges.\nLa iniciativa pretén mostrar les possibilitats i els avenços tecnològics dels vehicles amb energies alternatives al carburant fòssil i, alhora, estiguin lliures de gasos contaminants i sorolls.\nAquest projecte se suma a les actuacions que l’Ajuntament, juntament amb les empreses municipals han portat a terme en els darrers anys per adaptar la ciutat al vehicle elèctric; d’acord al pla municipal que es va engegar l’any 2014, i que ha permès estendre una xarxa pública de recàrrega de vehicles.\nEn aquest sentit, es vol promoure la mobilitat elèctrica com a eina per transformar la circulació de la ciutat, amb informació sobre la disponibilitat i accessibilitat tant de vehicles com d’infraestructures que poden contribuir a transformar aquesta mobilitat.\nXarxa municipal de recàrrega de vehicles\nActualment, Reus compta amb 10 estacions, que l’any 2015 van tenir un total de 2.207 usos i més de 70 usuaris registrats –que poden aparcar i recarregar de manera gratuïta el vehicle a la ciutat.\nLa xifra a final de juny arriba als 109. Tots els aparcaments subterranis de la xarxa municipal –Llibertat, Oques, Sant Ferran, Pastoreta, Passeig Prim, Baluard, Carrilet i La Fira Centre Comercial– disposen de punts de recàrrega i també n’hi ha dos de superfície, a la plaça de la Llibertat i a l’àrea de zona blava de la Riera Miró.\nLa xarxa incorporarà aquest juliol dues estacions de càrrega ultra ràpida, que permetran recarregar totalment la bateria en menys de mitja hora.\nAquesta mateixa setmana ha començat la instal·lació d’aquests dos nous punts a la plaça de la Llibertat i a l’Àrea de zona blava de la Riera Miró.\nPer poder aparcar gratuïtament mentre es recarrega el vehicle, només cal posar-se en contacte amb l’empresa municipal i acreditar la documentació tècnica del vehicle. A les oficines de Reus Mobilitat i Serveis es facilitarà una targeta sense contacte: un dispositiu amb tecnologia Mifare. Aquesta targeta permetrà l’accés il·limitat a tots els aparcaments i estarà activada per connectar qualsevol de les 10 estacions de recàrrega de la ciutat.


El PIB va créixer un 2% a Espanya el tercer trimestre, nou dècimes més que el segon\nPublicat 29/10/2021 09:27CET\nModera l'avançament interanual al 2,7%\nL'economia espanyola va créixer un 2% en el tercer trimestre de l'any, nou dècimes més que en el segon, segons l'avanç de dades de la Comptabilitat Nacional publicat aquest divendres per l'Institut Nacional d'Estadística (INE).\nEl creixement del PIB en els mesos d'estiu es va veure impulsat fonamentalment per la inversió, que va augmentar un 1,3%, enfront de la reculada trimestral del 2,2% del segon trimestre.\nEl consum, per la seva banda, es va contreure un 0,3% entre juliol i setembre, fet que contrasta amb l'avanç del 3,5% que va experimentar en el segon trimestre.\nEl consum de les llars va retrocedir un 0,5%, enfront del repunt del 4,7% del trimestre anterior, mentre que la despesa pública va moderar el seu creixement trimestral vuit desenes, des del 0,9% del segon trimestre al 0,1% en el tercer.\nEn taxa interanual, el PIB va augmentar un 2,7%, enfront del 17,5% del segon trimestre, a causa de la menor embranzida de la demanda nacional. En concret, la seva contribució al PIB va ser d'1,5 punts, gairebé 16 punts menys que en el trimestre anterior. La demanda externa, per la seva banda, va aportar 1,2 punts al creixement interanual del PIB, un punt més que en el trimestre anterior.\nL'INE recorda que aquest avanç de dades està elaborat amb la informació disponible sobre l'evolució econòmica. La majoria dels indicadors estadístics conjunturals ofereixen a dia d'avui resultats fins al segon mes del trimestre (agost).\nNo obstant això, com ja va passar en l'avanç de resultats dels últims trimestres, l'INE també ha pogut comptar amb resultats avançats d'algunes de les seves fonts referits al mes de setembre, estimacions d'indicadors basats en dades administratives i altres fonts addicionals que complementen les usuals, en línia amb les recomanacions d'Eurostat i altres organismes estadístics internacionals.\nNo obstant això, el volum d'informació avançada del que s'ha disposat en aquest avanç "ha estat menor que en ocasions anteriors".\nAixò significa que l'avanç de dades publicat aquest divendres podria variar quan es publiquin les dades definitives. Així va ocórrer ja en el segon trimestre quan es va avançar un creixement del PIB del 2,8% que després es rebaixo fins a el 1,1%.\nSegons l'INE, els llocs equivalents a temps complet van pujar un 6,2% interanual, gairebé 13 punts menys que en el segon trimestre, la qual cosa suposa un increment de 1.069.000 llocs de treball equivalents a temps complet en un any.


La guerra era això | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nLa guerra era això\nDavid Douglas Duncan va ser molt més que el retratista de Picasso: va relatar la vida i la mort dels soldats a Corea i el Vietnam amb pietat fraterna\n13 JUN 2018 - 17:31\tCEST\nFotograma de la pel·lícula 'Full Metal Jacket', de Kubrick.\nVa dedicar diversos fotollibres al pintor del Guernica, però David Douglas Duncan va ser més que el retratista d’una publicitada felicitat conjugal de l’artista. Va ser un dels grans mestres de la càmera que va relatar la guerra sense contemplacions. La va contar amb pietat fraterna. DDD, el seu nom al front i entre els seus col·legues, va contribuir de manera decisiva a posar el focus en els soldats, en el seu desemparament i en la cruesa de les batalles. A la seva mort, la setmana passada, adverteixo que les seves imatges de guerra recorden de manera poderosa algunes de les pel·lícules sobre Corea i el Vietnam que ara són clàssics contemporanis del cinema. S’haurien de veure més.\nAllistat com a marine en la II Guerra Mundial, s’hi va forjar com a fotògraf, fins i tot lluitant, tot i que els fotògrafs de combat poques vegades ho facin. En acabar la guerra, el va contractar Life, una de les grans revistes il·lustrades que llavors feien el paper de la televisió explicant el món en imatges. Duncan havia cobert per a l’exèrcit americà la batalla d’Okinawa i la rendició japonesa, i a partir de llavors seria fotoperiodista. Va cobrir el final del Raj britànic a l’Índia i diversos conflictes. Fins que va començar la guerra de Corea. Va ser allà on DDD va donar forma a la seva poètica visual, crua i humanista, antibel·licista.\nEl primer fotollibre va plasmar el que havia vist a Corea. Després de publicar-ho en premsa va voler atorgar-li una altra dimensió, una narrativa més contundent. This is war! (És la guerra, 1951) deixava clar, des del pròleg, quins eren els seus motius com a fotògraf: “El desig és mostrar algunes de les coses que un home ha de suportar quan el seu país decideix anar a la guerra. Volia mostrar què fa la guerra a un home… Volia explicar la història de la guerra, allò que la guerra ha estat sempre per als homes. Només les armes, el terreny, les causes han canviat”. Ho va presentar de manera radicalment diferent de com ho havia fet Life. Va dividir el llibre en tres seccions, acompanyades dels seus propis textos, apassionats i penetrants, que són tant un retrat dels seus companys soldats com d’ell mateix.\nEs diu de Duncan que recordava tots els soldats que havia fotografiat, els noms i les converses. Una de les seves fotos emblemàtiques, entre tantes, a la guerra del Vietnam, mostra uns soldats conversant en un capvespre fumejant, tenebrós, en un blanc i negre feroç. Un soldat dret, recolzat en la baioneta, parla amb tres soldats més que estan asseguts en una trinxera. Al darrere, unes caixes de fusta mig obertes, que no se sap què són. La imatge dialoga amb els fotogrames del film de Francis Coppola Apocalypse Now (1979). El blanc i negre de DDD s’ha transformat a la pantalla en el color operístic del director de fotografia Vittorio Storaro, però els dos tipus d’imatges expliquen alguna cosa amb la mateixa cruesa serena.\nTambé Stanley Kubrick, ell mateix fotògraf de jove, va estudiar a fons les fotos de guerra de Duncan per a La jaqueta metàl·lica(1988). Llavors, DDD ja havia agafat altres camins fotogràfics. La guerra del Vietnam va ser un abans i un després per a ell i per a molts altres. Es va oposar a la política informativa del govern, que el va vetar. Les fotos, recollides després en dos llibres, I protest (Protesto, 1968) i War without heroes (Guerra sense herois, 1970), van ser-ne el comiat, molt crític. I a partir de llavors, va trobar al carrer el reporterisme que volia plasmar. Self-Portrait: USA (Autoretrat, 1969) conté ja en el títol la varietat del seu talent, la fusió amb les imatges fins al punt de convertir-les en el propi retrat.\nEn paral·lel, des dels cinquanta, i gràcies al seu amic Robert Capa, va conèixer Picasso a la Costa Blava, que li va obrir casa seva durant anys. El pintor, gran publicista de si mateix, va saber valorar aquell fotògraf que coneixia tan bé la guerra, en la qual ell no havia participat mai. I així, DDD va començar i va acabar amb famosos. Quan era un estudiant d’arqueologia aficionat a la càmera va fotografiar un incendi a Tucson: un home amb una maleta que sortia d’un hotel. Va portar el rodet al diari local i va resultar que l’home era Dillinger, el gàngster. Les fotos van ser prova policial però no es van imprimir, després es van perdre i van passar a la història. Van donar al jove la primera feina com a fotògraf en la premsa local.\nFins que es va allistar a la guerra. Batalles i grans panoràmiques que va acompanyar amb instantànies íntimes de soldats, els seus últims adeus en grafitis urgents: “Casa teva és on caus mort”. Gràcies per explicar-ho, DDD.\nMercè Ibarz és escriptora i professora de la UPF.\nArticles escrits per Mercè Ibarz


La Marató de TV3 2013: La solidaritat no degenera - Recerca per la independència - ANC\nEn els seus 21 anys d’història, La Marató de TV3 ha tret el millor de la nostra societat catalana. En total s’han recaptat 119 M d’€ que han suposat un impuls important per la recerca feta a Catalunya. La implicació de la ciutadania ha crescut any rere any, tant pel que fa a la solidaritat a través de donacions com amb activitats i accions de difusió desinteressades i festives. En l’última edició, entitats i associacions d’arreu del país van organitzar 2.200 actes de manera espontània, una xifra que multiplica per 4 els actes que es van fer l’any 2004.\nLes malalties neurodegeneratives són greus i cròniques, molt invalidants i tenen un fort impacte en l’entorn familiar del pacient i en la societat. Segons es va explicar durant la presentació de la nova Marató, no totes aquestes patologies afecten gent d’edat avançada. L’Alzheimer i el Parkinson estan molt relacionats amb l’envelliment, mentre que l’esclerosi múltiple, l’esclerosi lateral amiotròfica i les atròfies musculars afecten gent jove i aquestes últimes, sobretot als infants.\nMireu la campanya 2013\nDossier de La Marató


Reforçar el sistema immunològic\nLa mobilitat actual de les persones entre països, provoca també un moviment i una mutació del virus, i juntament amb canvis sobtats de temperatures ha provocat un augment dràstic del nombre de refredats i estar coincidint amb un punt àlgid de l'epidèmia de grip. No s'han de confondre les dues malalties, però totes dues són causades per virus, els símptomes són semblants, i les formes d'evitar-les també. Hi ha més de 200 tipus de virus de refredats, motiu pel qual és impossible immunitzar-nos després d'haver-ne passat un; normalment en patim d'1 a 3 cada any. Acostuma a començar de forma gradual, pel nas i per la gola, i després pot baixar als bronquis. Pel que fa a la grip, comença de cop, amb febre alta (els refredats donen febre, però més baixa), dolors musculars, mal de cap i de coll, malestar general, nas tapat i tos seca. Evitar al 100% els refredats i la grip és impossible, però hi ha moltes coses que podem fer per disminuir el risc d'estar exposats a aquestes malalties i, si caiem, per recuperar-nos com més aviat millor. Aquestes són algunes d'elles: • Reforçar el nostre sistema immunològic i el que cal fer en primer lloc, abans de començar cap tractament és reforçar la flora intestinal amb probiòtics i productes fermentats. • Prendre KUZU i UMEBOSHI, disminueix els estats gripals, combat la febre i defensa les infeccions del sistema respiratori i aquest darrer estimula immunologicament. • Important complementar amb una aportació de Vit-C, equinàcia, pròpolis, jalea real i el compost Mushroom complex (reishi, shitake, maitake, melena de León, champiñón del Sol...) aquests suplements t'ajuden a mantenir saludable el teu sistema immunològic. • També et pots ajudar amb Omega 3, Vara d'Or, i el PP40 amancayo, és un preparat antiviral que funciona molt bé per la candidiasi, activa les defenses i sobretot és immunomodulador. • Amb l'aromateràpia, ens podem beneficiar dels o.e. (olis essencials) Eucaliptus Radiata, la Ravintsara o la Sajolida (Ajedrea), ja que són estimulants immunitaris, entre altres propietats que també tenen. Podem fer-ne ús per via tòpica, atmosfèrica (en difusor) o via oral (sempre sota supervisió d'un terapeuta). • També ens trobem amb l'oli de Comí negre (Nigella sativa) s'obté a partir de petites llavors negres de comí negre d'Egipte, s'ha demostrat grans beneficis d'aquest oli, especialment per estimular les defenses naturals i la seva funció calmant en reumatismes o altres patologies osteo articular. El podem prendre sol o amb o.e. com a tractament, alimentari en amanides i en oli per massatge en casos de reumatisme Quan ja la tenim a sobre és imprescindible descansar molt i beure molta aigua. Per a rebre més informació, passa per Bio Brots i t'assessoraran persones especialitzades.


Converteix Euros (EUR) i Gourdes haitians (HTG) : Canvi de divises Calculadora de conversió\nEuro (EUR) i Haití Gourde (HTG) Canvi de divises Calculadora de conversió\nAquest Euro i Haití Gourde convertidor està al dia amb tipus de canvi de 20 agost 2019.\nIntrodueixi l'import que voleu convertir a la casella a l'esquerra de Euro. Utilitzeu les monedes "swap" per fer Haití Gourde la moneda per defecte. Fer clic a Gourdes haitians o Euros per convertir entre aquesta moneda i totes les altres monedes.\nL'euro és la moneda en la Andorra (AD, I), Àustria (A, AUT), Bèlgica (SER, BEL), Estònia (EE, EST), Europa (UE, la Unió Europea), Finlàndia (FI, FI), França (FR, FRA), Alemanya (D', DEU), Grècia (GR, GRC), Irlanda (IE, IRL), Itàlia (TI, ITA), Luxemburg (LU, LUX), Letònia (LV, LVA), Mònaco (MC, MCO), Malta (MT, MLT), Països Baixos (NL, LND), Portugal (PT, PRT), San Marino (SM, SMR), Eslovènia (SI, SVN), Eslovàquia (La República Eslovaca, SK, SVK), Espanya (ÉS, ESP), Ciutat del Vaticà (Santa Seu, VA, IVA), Francès de Guaiana (GF, FSI), Guadalupe (GP, GLP), Martinica (MQ, MTQ), i Reunió (RE, REU). La Gourde haitià és la moneda en la Haití (HT, HTI). El símbol per EUR pot ser escrit €. El símbol per HTG pot ser escrit G. L'euro es divideix en 100 cents. La Gourde haitià es divideix en 100 centimes. La taxa de canvi de l'euro es va actualitzar per última vegada el 19 agost 2019 de El Fons Monetari Internacional. La taxa de canvi de la Gourde haitià es va actualitzar per última vegada el 20 agost 2019 de Yahoo Finance. La EUR factor de conversió té 6 dígits significatius. La HTG factor de conversió té 4 dígits significatius.


Escola d'Enologia Jaume Ciurana: Visita Celler Fuentes a Bellmunt del Priorat\nVisita Celler Fuentes a Bellmunt del Priorat\nPer acabar la setmana d'activitats els alumnes de l'Escola d'Enologia Jaume Ciurana anaren a visitar el Celler Fuentes a Bellmunt del Priorat.\nEns va rebre Josep Angel l'enòleg del celler i antic alumne de l'escola d'enologia que ens va explicar el projecte on tenen 32 Ha de vinya vella de coster, 60.000 ceps de Garnatxa i altres varietats com Carinyena, Cabernet Sauvignon, Merlot, Tempranillo, Syrah, Garnatxa blanca i Macabeu, actualment elaboren unes 60.000 ampolles a l'any.\nEl Celler elabora quatre tipus de vins, Gran Clos, Finca del Puig, Vi les mines i Gran Clos blanc tots ells vins de guarda amb maceració en bótes de roure francès. En Josep Angel va fa fer una visita molt enriquidora, on els alumnes pogueren aprendre els detalls tècnics de cada una de les vinificacions i debatre al voltant d'elles a la vegada que tastaven cadascun dels vins.\nMoltes gracies a Josep Angel i a tots els treballadors del Celler Fuentes per una magnifica visita on els alumnes han pogut experimentar de primera ma l'essència dels vins del Priorat.\nPublicat per Escola d'enologia a 13:25


Eines de coaching: autolideratge i emocions.\nFormació en lleure, acció social i gestió > Eines de coaching: autolideratge i emocions.\nEn aquest curs adquiriràs coneixements de coaching: els seus principis bàsics i la seva utilitat en els diferents contextos.\nCodi Curs: 12144\nLa formació va dirigida a totes aquelles persones que vulguin aprofundir en la direcció d'equips, mitjançant les estratègies que pot facilitar el coaching grupal aprofundint en recursos per el desenvolupament de persones adequant-se a les necessitats de cada una.\n- Ensenyar als alumnes que és el coaching i que metodologies utilitza.\n- Introduir els alumnes en el coneixement de les eines que utilitza el coaching: comunicació i gestió emocional.\n- Ensenyar i introduir a l'alumne a l'autoconeixement com a preparació de l'acció del coach.\n- Introduir a l'alumne en l'aplicació del coaching per al autolideratge i lideratge d'equips.\nMòdul 1: ¿QUE ÉS COACHING?\n- Definició i característiques de la metodologia.\n- Competències del Coach.\n- Terminologia bàsica.\n- Procés i sessions.\n- Aportacions del coaching.\nMòdul 2: LA PERSONA COM SER TOTAL.\n- La importància del fet lingüístic-emocional-corporal.\n- Emocions i estat emocional\n- Dimensions corporal-emocionals.\nMòdul 3: LIDERATGE D'UN MATEIX.\n- Escolta activa conscient i generativa.


El PP de Gandia aireja les contínues desavinences internes entre els socis del Govern Municipal - Diari Serpis\nEl PP de Gandia aireja les contínues desavinences internes entre els socis del Govern Municipal\n• En la Junta de Govern del passat 24 d’agost, va tornar a evidenciar-se la discrepància entre els socis de Govern, en aquesta ocasió sobre la Infraestructura de la CV-60\n• Soler: “els enfrontaments sobre temes de vital importància per a la ciutat perjudiquen constantment els interessos dels gandians“\nDes dels Populars assenyalen que “no va ser suficient amb l’espectacle que van donar en entrevistes, articles d’opinió i fins i tot en les xarxes socials sobre la possibilitat de construir un hotel en La Ducal o la ubicació d’un “Glamping” en la zona de l’Alqueria del Duc. Tot això entre regidors d’un i un altre bàndol i donant un espectacle vergonyós”. “Hui hem tingut accés a l’acta de la Junta de Govern del passat 24 d’agost en la qual Compromís va votar en contra de l’informe del Cap de Servei d’Infraestructures i Planificació Urbanística, Departament curiosament dirigit per Compromís, que presenta una sèrie d’observacions que milloren el projecte de la connexió de la CV-60 amb la N-332”.\nEls Populars incideixen en què la prioritat de tot Govern ha de ser la defensa dels interessos dels ciutadans, el seu benestar, l’ocupació, el desenvolupament econòmic de la zona i l’execució de les infraestructures necessàries perquè tot això siga possible.\nSoler ha afirmat ”exigim al Govern que deixen els seus enfrontaments partidistes al marge i es posen de debò a treballar per un millor futur per a Gandia i els gandians”. “No es pot ni s’ha de girar l’esquena a una infraestructura estratègica i fonamental per al desenvolupament econòmic de Gandia, La Safor i totes les comarques limítrofes, que tots fa anys que estem reivindicant, també Compromís, que ara sembla haver-se caigut de la pancarta que tantes vegades va sostindre”.\nArticle anteriorEls porcs senglars campen pel parc de l’Ullal de Guardamar de la Safor\nArticle següentTavernes impulsa un hort social i urbà en la zona de Marjaletes


* MÓN INFANTIL* y ciclo inicial: septiembre 2011\nLA MICA ES FA FAMOSA!\nGràcies a la nostra amiga bloggera Noelia m'he assabentat d'aquesta notícia. La Mica farà una sèrie de televisió ...\nUs deixo l'enllaç per a què ho llegiu si voleu!\nSantillana, Screen 21 y Plural Entertainment se alían para crear la serie Mica | PRISA | Educación, información, entretenimiento\nLA MICA ESTÀ MOLT CONTENTA...\nFelicito a tots els nens i nenes que ja s'han animat a escriure-li desitjos o sentiments a la Mica. Ja sabeu, tal com vàrem explicar a la reunió de pares i mares, que la bosseta ja no la fem servir per portar les cartes de l'escola a casa sino tot al contrari, serveix per a dur a l'escola petits escrits o dibuixets que els infants vulguin expressar a la Mica. Hem explicat que els desitjos han de sortir de dins del "TEU COR" amb "AMOR".\nM'encanta com a mestra poder explicar certes coses que no estan en la programació curricular de l'aula. Sentiments, emocions, alegries, o inclòs moments de tristor ....tot hi té cabuda en aquestes petites cartetes que li llegim cada matí a la Mica i .... ella se les guarda en una cistelleta de vímet molt maca.\nLa Mica ens parla a cau d'orella de cadascú i només nosaltres la podem escoltar... a cada un de nosaltres ens contesta o ens diu cosetes maques. La màgia d'aquestes edats m'omple de satisfacció i és aquí en aquestes xerradetes on descobreixes secrets que ells tenen guardats a dins. L'expressió de sentiments és sempre un exercici difícil, a tots ens costa, a petits i grans!\nBé, a més volia felicitar a en Biel que li ha confeccionat un vestidet a la Mica... la llàstima és que no li hem pogut posar perquè li venia petit, però tot i així li hem enganxat al damunt del que portava. Moltes gràcies Biel!\nENS ENCANTA LA PDI\nJa us hauran dit els nens i nens de la classe que hem començat a treballar amb els llibres nous... mmmm quina bona olor fan quan els obres el primer dia. Qui no recorda aquella olor de llibres nous, juntament amb l'aroma de la fusta del llapis i de les gomes del primer dia d'escola...\nPerò el que també ens agrada moltíssim és poder tenir una PDI a la classe. Avui hem fet un exercici de relacionar els personatges del conte amb la seva paraula escrita, i els ha agradat força veure el ventall infinit de coloraines que la pissarra ens ofereix.\nAquí teniu fotos per a que veieu ...\n1. El blogfesor está orientado hacia la interacción, la participación y las redes sociales en el ciberespacio.\n2. Se beneficia de la inteligencia colectiva mediante servicios como Delicious, Furl, Flickr, Blinklist, entre otros.\n3. Considera que sus canales de RSS son herramientas de educación continua.\n6. Es un "prosumidor". No sólo es un "consumidor"de la información sino que también la genera.\n7. Considera que lo más importante no es memorizar cómo se hacen las cosas, sino saber dónde puede conseguir la información que necesita en determinado momento.\n8. Sus aportaciones están bajo licencia de creative commons o copyleft.\n9. Clasifica lo que aprende o necesita aprender mediante etiquetas o tags.\n10. En vez de regirse por la ética de la competencia, se rige por la ética de la colaboración y la sinergia.\n11. Utiliza los blogs como herramienta para la enseñanza y el aprendizaje\nETIQUETAS artículos tic, Món Infantil: noticias\n10 TRUCS PER A UNA VIDA SANA\nHe trobat una web interessant que parla sobre l'alimentació i hàbits saludables sobretot referint-se als nens i nenes en edat de crèixer. També us deixo l'enllaç per si voleu tafanejar i un joc dirigit als "peques"\n1 .- Realitza 5 àpats diaris: esmorzar, dinar, menjar, berenar i sopar.\n2 .- Menja aliments diferents durant el dia:\nNecessito hidrats de carboni i greixos que em donin energia per estudiar, jugar, respirar ...\nNecessito proteïnes, que són el material de construcció del cos per créixer.\nNecessito vitamines i minerals perquè tot funcioni bé i en ordre.\nNecessito alimentar per no posar-me malalt.\n3 .- Beu un munt de líquids.\n4 .- Menja fruites i verdures ... 5 al dia!\n5 .- Modera el consum de greixos, sucre i sal. No mengis llaminadures cada dia!\n6 .- Gaudeix menjant, menjar és divertit!\n7 .- Mou-te! ... fes exercici cada dia.\n8 .- A més, sigues net.\n9 .- I dorm el necessari.\n10 .- El secret: una alimentació variada, equilibrada i suficient + exercici físic.\nJOC: PRACTICA ELS BONS COSTUMS\nFONT: HÀBITS SALUDABLES\nAvui hem estat parlant sobre el tema de la vergonya. Ha estat interessant, la conversa i molt enriquidora.\nPrimer hem fet una pluja d'idees del que creiem que és la vergonya. Hem entès que és un sentiment, i que no la confonem amb la por (que ja en farem referència un altre dia).\nAixí doncs, alguna de les situacions que han anat sortint en la posada en comú, i ordenadament (això vol dir: un per un i aixecant la mà), han estat les següents:\n- tinc vergonya quan entro a l'ascensor i hi ha algun veí que no conec.\n- tinc vergonya quan vaig a un casament i hi ha molta gent que no conec.\n- tinc vergonya quan vaig a una festa d'aniversari i hi ha nens i nenes que no conec.\n- tinc vergonya quan tornem de vacances i hem de veure'ns amb els nostres companys de classe.\n- tinc vergonya quan ens retrobem amb els nostres cosinets després de molt de temps.\n- tinc vergonya a l'hotel que he estat de vacances.\n- tinc vergonya a l'autobús quan una senyora, que no conec de res, em diu coses.\n- tinc vergonya quan ballo i em miren.\n- tinc vergonya quan ve a casa algun veí.\nDoncs després d'haver estat parlant, ells sols han vist, que tothom pot tenir un moment de passar vergonya, de tenir com un nus a la panxeta....\nPerò han après que s'han de relaxar i seguir endavant, perquè amb la vergonya ens podem perdre moments de la nostra vida divertits.\nCom a conclusió han extret d'aquesta enriquidora conversa que intentaran no tenir vergonya i obrir-se al món.\nJo us deixo el títol d'un conte per a treballar aquest tema ...\nUHMM, QUÈ BO!\nAvui la Rosa m'ha convidat a una magdalena feta per ella i la seva mami. Estava boníssima amb una cirereta i tot.\nEl paperet era d'uns colors molt divertits. Moltes gràcies per aquest detallet... me l'he cruspida en un moment!! jeje...\nAquí teniu un foto .... uhmm!!\nPotser que ens porti la recepta, o que la Rosa, si vol, l'escrigui al nostre "blog".\nUs deixo un besitos dolços com la magdalena de la Rosa.... mua, mua!\nLA SINCERITAT INFANTIL\nUs presento un vídeo de l'Associació Mundial d'Educadors Infantils, on ens explica la importància d'educar la sinceritat en els nens i nenes d'aquestes edats.\nFONT: AMEI-WAECE, AMB EL SUPORT DE GUIA INFANTIL\nI QUÈ HA PASSAT EN EL SEGON DIA D'ESCOLA??\nQuina il·lusió que ens ha fet quan de cop i volta hem sentit que trucaven a la porta de la classe...\nQui deu ser??\nDoncs, avui han arribat de vacances la nostra amiga Mica amb la seva amigueta la Mona. Ens ha portat una maleta plena de sorpreses, jocs, cançons, vestidets per a la Mica, i un Superllibre (en blanc) on podrem anar explicant les vivències de cap de setmana amb la Mona.\nTotes dues són una mica entremeliades i els agrada moltíssim viatjar per tot arreu. Així doncs, potser que ens preparem per a fer molts viatges i aprendre moltes cosetes juntament amb la nostra "senyu" la Mireia, que ens guiarà per aquests camins meravellosos plens d'experiències noves.\nUs deixem un petit recull de fotos de l'arribada a l'escola de la Mica i la Mona, i també de la seva cançó que la podeu anar practicant a casa amb el vostre CD.\n20110913 PRESENTACIÓ MICA I MONA - foto montaje\nETIQUETAS canciones de clase, mica, Món Infantil: noticias\nPRIMER DÍA D'ESCOLA\nAvui ha estat el primer día d'escola. Ha estat emocionant veure com els meus alumnes es retrobaven a les 9 del matí en el pati de l'escola. Hi ha qui es pensava que anava a la meva classe, però després han vist que els tocava amb una altra "senyu". Què macos estan tots i totes, amb la bata encara amb l'apresto, la motxilla recent brodada amb el nom i un color morenet a la pell que anuncia el fi d'unes bones vacances.\nDes de la nostra classe es sentien alguns plors dels "bebotes", i això ha servit per a que els meus nens i nenes de la classe, es reafirmin com a "jo no ploro... perquè sóc gran".\nAl matí ens ha passat molt ràpid, entre passar llistes, entregar cartes signades pels pares i explicar alguna norma. De seguida hem esmorzat i després hem sortit al pati. Allà les rialles i crits d'emoció incontrolada han estat els grans protagonistes. I la temperatura i el seu grau d'humitat no paraven de pujar. Quina calor!\nJo he recomenat a tots que beguéssin molta aigua.\nHan dinat molt a gust i amb una gana ferotge... això de córrer tant pel pati és el que té...\nI a la tarda, una bona presentació de la nostra PDI, ja hem après a trobar el llapis i la goma de la pissarra. Així doncs, l'hem pogut estrenar.\nBé des d'aquí animo a tothom que vulgui dir la seva a deixar un comentari de com han arribat els vostres nanos avui a casa, contents, cansats, riallers... deixeu el vostre nom a la casella pertinent.\nEspero que tinguem tots un bon curs.\nESTRENEM LA PISSARRA\nAvui hem estrenat la pissarra digital tot escrivint els nostres noms, mireu què bé que ho hem fet...\nETIQUETAS juegos de lengua, lectoescritura, Món Infantil: noticias\nRecomano que esmorzis cada matí a casa, abans d'anar a l'escola. Així vindràs a col·legi amb les piles ben carregades.\nClicka damunt la imatge i trobaràs diferents propostes d'esmorzars.\nCom ha anat l'estiu??? Espero que molt bé. Suposo que tots tenim ganes de començar el nou curs. Pares, mares, fills i les mestres. Tots!\nL'estiu és temps de vacances, temps d' oblidar-se de la vida quotidiana, senzillament per poder tornar d'una manera sana i amb ganes a un nou capítol de la nostra vida. És per això que no he obert el meu portàtil en tot el mes d'agost, entre altres coses perquè ni tan sols el vaig posar a la maleta. Les vacances han estat plenes de contacte amb la natura, uns bons àpats i moltes migdiades... en definitiva coses que durant el curs no faig.\nAixí doncs us podeu imaginar amb quines ganes començo a treballar... piles super-carregades !!\nPerò abans de marxar vaig fer uns quants canvis al blog, hi ha noves seccions que les podeu obrir des de les pestanyes. Espero que us agradi moltíssim!\nNo puc deixar de fer menció a les famílies del curs passat que van acollir tant positivament el blog d'aula. Els blogs es caracteritzen per la seva manera tan fàcil de participar. És importantíssim que tothom que vulgui deixi el seu comentari ja que, això enforteix les ganes de seguir explicant-vos cosetes dels vostres nanos a la classe, o articles interessants que trobo a la xarxa, o vídeos o presentacions de fotos d'activitats portades a terme.\nJa tinc ganes de tenir tot preparadet a la classe per poder obrir les portes del meu petit raconet en aquesta escola meravellosa. El dia dotze ens trobarem.... cantarem, jugarem, explicarem experiències viscudes i tornarem a estar envoltats dels nostres companys que tant ens estimem.\nBé, ja només em queda dir-vos que us desitjo a tots i totes una bona entrada de curs!!\nTambé vull donar les gràcies a tot el personal docent del nostre territori nacional i als d'altres països que ens segueixen. M'heu deixat bocabadada amb els missatges de suport i salutacions, els quals injecten molta energia positiva.\nVinga ens veiem d'aquí res...


L’atur augmenta en 278 persones a Catalunya durant el gener i se situa en 453.923 desocupats - MésEconomia\nL’atur augmenta en 278 persones a Catalunya durant el gener i se situa en 453.923 desocupats\nEl nombre de persones registrades a les llistes del Servei d’Ocupació de Catalunya (SOC) aquest mes de gener s’ha situat en 453.923 persones. Això representa que l’atur registrat ha augmentat en 278 persones, l’equivalent a un increment del 0,06%, després de la baixada de la desocupació mensual que es va produir al desembre, segons les dades publicades aquest dijous pel Ministeri d’Ocupació i Seguretat Social.\nEn termes anuals, la desocupació es manté a la baixa des de fa 43 mesos seguits i s’ha reduït en 64.157 aturats durant el gener en relació al mateix període de 2016 (l’equivalent a un descens del 12,38%). A l’estat espanyol, els aturats registrats sumen 3.760.231 persones, el que representa un augment de 57.257 desocupats més durant el gener (+1,55%). En termes anuals, l’atur a Espanya ha baixat en 390.524 persones al gener (-9,41% interanual).\nPer sectors, l’augment de 278 persones a les llistes del SOC es reparteix de la manera següent. El sector dels serveis (+2.668) i el col·lectiu sense feina anterior (+215) han incrementat les seves xifres de desocupats. Per contra, l’agricultura (-464) la indústria (-695) i la construcció (-1.446) han reduït el nombre de treballadors a l’atur. Al conjunt de l’estat espanyol, l’atur registrat disminueix a la indústria (-1.103), a la construcció (-7.833) i entre el col·lectiu sense ocupació anterior (-4.838). Per contra, puja a l’agricultura (+4.102)i als serveis (+66.929).\nA nivell territorial, l’atur registrat baixa a les Illes Balears (-192). Puja, en canvi, a les setze comunitats autònomes restants, principalment a Madrid (9.667), Andalusia (9.417) i al País Valencià (6.845), segons les dades facilitades pel ministeri d’Ocupació i Seguretat Social. En termes generacionals, la desocupació entre els joves menors de 25 anys ha disminuït en els últims dotze mesos un 12,3%, per sobre de la mitjana general que se situa en un 9,41%, al conjunt de l’estat espanyol.\nLa contractació creix el gener a Catalunya\nL’economia catalana ha registrat 226.590 nous contractes durant el mes de gener, 1.739 contractes més dels que es van signar durant el desembre, el que representa un creixement del 0,77%. A nivell anual, el nombre de contractes ha augmentat en 23.696 en relació amb el gener de 2016, l’equivalent a un creixement de l’11,68%. Al conjunt de l’Estat, la contractació ha arribat a les 1.633.592 unitats al gener, el que representa una caiguda de 65.426 unitats en relació al desembre (-3,85%). En termes anuals, la contractació ha incrementat en 236.663 unitats durant el gener (+16,94%).\nDels 226.590 contractes que es van signar el gener a Catalunya, un total de 194.367 van ser temporals, l’equivalent a un 85,78%, mentre que la taxa de contractació indefinida es va situar en el 14,22%. Al conjunt de l’estat espanyol, es van registrar al gener 1.633.592 nous contractes. D’aquests, un total de 150.162 van ser contractes indefinits, mentre que 1.483.430 van ser contractes temporals. Així, la taxa de contractació temporal a l’economia espanyola durant el gener s’ha situat en el 90,8% del total, mentre que els nous contractes indefinits representen el 9,2%.


És sempre dolenta la inflació?\nDurant els darrers mesos, cada cop que es publiquen les dades de preus a Catalunya i a Espanya observem que la inflació catalana està per sobre de l’espanyola i que aquesta, al seu torn, està per sobre de la mitjana europea. Durant els dies que segueixen la publicació de les dades, apareixen dotzenes d’articles de comentaristes "experts" tot explicant que això és senyal que l’economia espanyola NO va bé i que la catalana encara va pitjor, ja que reflecteix la pèrdua de "competitivitat" de Catalunya en relació a Espanya i d’Espanya respecte d’Europa. Els més agosarats fins i tot acusen els governs respectius d’incompetents i demanen explicacions i responsabilitats polítiques. La radicalitat de llurs exigències només és comparable a la feblesa de llur argumentació. M'explico.


Un aperitiu... reinventem el pa amb tomaca.\nFa calor i continuem fem aperitius i vermutets, encara que ja anem a treballar. Venen de gust coses fresques i lleugeres, el pa amb tomaca és típic i sempre acaba sortint i triomfant, aquesta vegada l'hem fet una mica diferent i també ha triomfat. Visca el pa amb tomaca!!!\nMousse de tomaca\nPernil cuit La Selva tallat molt prim\nOli d'oliva Verge ( en el meu cas he fet servir Oleum Flumen)\nPer la mousse de tomaca:\nmig quilo de tomaca madura\nComencem fent la mousse.\nPiquem ben fina la ceba i la posem en una cassola o paella a foc baixet amb una miqueta d'oli fins que estigui transparent. Ratllem el mig quilo de tomaca i l'afegim a la ceba, posem el foc una mica més fort i ho deixem coure tot junt un quart d'hora. Ho retirem i deixem que es refredi.\nMentrestant hem posat a hidratar les fulles de gelatina que afegim a la tomaca quan està tèbia i ho remenem bé.\nMuntem les clares a punt de neu fort, ho barregem amb la tomaca i ho aboquem en un motlle que posarem un parell d'hores a la nevera, o més, fins que estigui pres.\nPassades aquestes dues o més hores tallem el pa d'espelta donant-li forma allargada. El torrem una mica. Hi posem al damunt un bon tall de la mousse de tomaca i a sobre de tot un tall de pernil cuit, tallat ben finet. Un rajolí d'Oleum Flumen i aquí teniu un aperitiu molt bo, fresquet i diferent.\nI aquesta és la meva proposta al concurs de blocaires del TERCER DIA CUINA que es farà el dia 27 a Manlleu, que torna a tenir com a protagonista el pernil cuit La Selva.\nEtiquetes de comentaris: Aperitius CONCURS econòmic oli Pa\nANNAFS 15 de setembre de 2014 a les 21:21\nQuina proposta taaan bona Glòria!! Es una manera original i divertida de menjar el pa amb tomàquet!\nlolines 15 de setembre de 2014 a les 21:56\nUn aperitiu genial.\nLa Cuina de l'Olga 15 de setembre de 2014 a les 22:00\nMmmmm....bona proposta!!! M'apunto aquesta mousse de tomaca, que ha de ser una delícia......\nJudith 15 de setembre de 2014 a les 22:23\nostres tu! quina versió més xula de pa amb tomàquet!!! petonets\nMireia 16 de setembre de 2014 a les 2:07\nQue bo i que original, m'imagino la textura i el gust de la mousse i mmmm...\nQuina gana m'obre!\nGemma 16 de setembre de 2014 a les 4:36\nM'encanten aquestes receptes que versionen els clàssics, tenen l'èxit assegurat.\nLa mousse de tomàquet ha de quedar super lleugera i molt gustosa.\nTapa't de tapes 16 de setembre de 2014 a les 8:41\nUn esmorzar estupendo, Glòria! M'agarada, el teu pa amb tomàquet. Petons!\nPalmira POM 16 de setembre de 2014 a les 12:07\nQuina proposta més bona i original!!!\nmanu 16 de setembre de 2014 a les 15:25\nA original no et guanya ningú, princesa!!!!\nles receptes que m'agraden 16 de setembre de 2014 a les 15:37\nQuina bona manera de menjar pa amb tomata! M'encanta, apuntada queda! un petó\ntrifasic de baileys 16 de setembre de 2014 a les 16:38\nostres quin aperitiu més bo i més de la nostra terra!! em sembla fantastic! petons\nCristina 16 de setembre de 2014 a les 18:55\nQuina cosa més bona i per aquests dies que encara fa caloreta, ve molt de gust!!\nmamilu 17 de setembre de 2014 a les 15:39\nUn pa amb tomata de primera categoría !!!! me quedo aquesta recepta sota la mániga....a casa els deixare bocabadatssss...GRACIESSS.\nMARÍA JESÚS 17 de setembre de 2014 a les 20:05\nUmmm qué rico y qué original, me llevo una tostadita ejej...bsts guapa\nGaletes!!! 8 de juliol de 2016 a les 11:37\nCoc amb crema d'orujo (77)


Apol·lini - Wikisofia\nTerme introduït per Nietzsche en El naixement de la tragèdia, i que va usar inicialment per a qualificar les manifestacions artístiques; l'apol·lini (que pren com a model el déu Apol·lo) representaria l'ideal de bellesa i de les formes acabades, la llum i la mesura; mentre que el seu oposat, el dionisíac (que pren com a model el déu Dionís, en grec Διόνυσος) representaria la desmesura, l'art inacabat que s'expressa fonamentalment en la música.\nPerò, més enllà d'aquesta primera oposició es revelen altres caràcters de l'apol·lini i el dionisíac. L'apol·lini, a més de la mesura i l'ordre, representa també el principi d'individuació que tendeix a limitar l'individu tancant-lo en si mateix, i s'expressa fonamentalment en les arts espacials, més estàtiques i acabades: l'arquitectura i l'escultura. El dionisíac representa la tendència a la fusió amb la naturalesa per a trobar la plenitud, i Dionís és l'encarnació dels processos sempre renovadors: el déu de la desmesura, però també del renéixer, del canvi etern alhora que el déu de la unitat de l'univers, i s'expressa especialment a través de la música i la poesia lírica, arts temporals, doncs una vegada s'han sentit o sentit ja no estan aquí. Però tots dos pols es necessiten mútuament, i mútuament s'estimulen: la mesura i la desmesura són l'essència no només de l'art grec, sinó de tot veritable art. En la pugna entre tots dos, els dos surten victoriosos (vegeu el text), i la seva expressió més acabada és la tragèdia grega d'Èsquil. El mite tràgic simbolitza la saviesa dionisíaca expressada amb els mitjans apol·linis. En El naixement de la tragèdia, Nietzsche rastreja els orígens de l'art i la civilització hel·lènica, i arremet contra la idea estesa d'una harmonia prèvia representada per la calma dels déus Olímpics: es vivia més aviat el furor dels titans, el càstig de Prometeu, la maledicció d'Èdip, etc., però temperats per l'ideal de mesura de l'apol·lini, el mateix ideal que transformava les festes orgiàstiques en autèntiques festes gens bestials o bàrbares, i que representen el despertar de l'art en comunió amb la naturalesa o la voluntat de viure. Però aquesta unitat es veurà truncada per la traïció de Sòcrates (que entre els autors de tragèdies és representat per Eurípides), en posar la vida en funció d'una hipotètica raó, en lloc de posar la raó en funció de la vida. La dissociació d'aquests valors està a la base de la cultura occidental, que neix justament a partir de la submissió de la vida a la raó, del dionisíac a l'apol·lini, o millor dit, de la dissolució de tots dos aspectes, ja que en la cultura antiga aquests dos aspectes són correlatius. Però a partir de Sòcrates, que –segons Nietzsche–, és l'artífex d'aquest intent de submissió de la vida a una raó dissociada d'ella, es produeix una inversió, de manera que, a partir del socratisme, s'inicia la decadència consistent a pensar que la voluntat i la llibertat han de coincidir amb el logos i estar fundades en ell. Aquesta inversió (posar la vida en funció de la raó en lloc de posar la raó en funció de la vida) marca la decadència: la instauració d'una racionalitat a costa dels valors vitals.\nEn fer això, la cultura occidental ha posat el món real de l'esdevenir en funció d'un fals món estàtic i suprasensible, ha convertit el real en còpia d'una realitat «més veritable». D'aquesta manera, la unitat es trenca en favor de l'apol·lini, però de l'apol·lini desnaturalitzat, en un procés que es consolidarà amb el platonisme i amb la forma vulgarizada d'aquest que és el cristianisme. (En el Crepuscle dels ídols, Nietzsche reprèn aquesta distinció i declara que tant l'apol·lini com el dionisíac són dues formes d'embriaguesa necessàries, de manera que no infravalora el que és apol·lini davant el dionisíac, com de vegades s'ha sustentat (vegeu el text). A més, a partir de la inversió dels valors efectuada pel racionalisme socràtic, s'ha falsejat la visió de la cultura antiga i, en general, de la història, que s'ha interpretat a través del prisma decadent accentuat per la tradició platònica i judeocristiana.\nAquests dos conceptes representen també les dues tendències que nien en els homes, però només aquells que sàpiguen conjuminar-les aconseguiran la dimensió artística en la seva pròpia vida, situant-se més enllà del bé i del mal. D'aquesta manera, la reflexió estètica apareix com a model de la reflexió filosòfica, i la crítica al falsejament de la visió del món antic pot entendre's també, en clau contemporània, com una crítica a l'historicisme del segle XIX, així com una crítica a la dissociació entre ciències de la naturalesa (de tipus positivista) i ciències de l'«esperit».\nTermes relacionats amb Nietzsche\nObtingut de «https://www.wikisofia.cat/w/index.php?title=Apol·lini&oldid=59421»


Brussel·lesLa resposta econòmica a la crisi del coronavirus ha fet eixamplar l'esquerda que divideix el nord i el sud de la Unió Europea. Mentre països com Espanya i Itàlia demanen solidaritat, una resposta ambiciosa amb un instrument de deute europeu conjunt (coronabons) que comparteixi riscos, Alemanya i els Països Baixos s'hi oposen de ple. La cimera de líders de la setmana passada va servir per poc més que per treure a ventilar els draps bruts de cada país, amb retrets públics, uns per insolidaris i els altres per incomplidors. Sí que en van sortir dos encàrrecs que passen la patata calenta, d'una banda, a l'Eurogrup (els ministres de finances) perquè dissenyi solucions i, de l'altra, a la Comissió Europea perquè presenti una resposta de pla de recuperació econòmica. Brussel·les s'aferra a aquest encàrrec per intentar trobar el consens allà on sembla inexistent, i ha decidit reconvertir l'encallat marc financer plurianual (pressupost europeu per als pròxims set anys) en el pla de recuperació econòmic per a la UE aigualint encara més l'aposta pels coronabons.\nCovid-19 Comissió Europea Brussel·les Ursula von der Leyen


NI FALDA NI PANTALONS, JO. EDUCACIÓ TRANSVERSAL I ATENCIÓ A LA DIVERSITAT. HIDALGO CEBOLLA, TERESA. 9788417638474 La Llar del Llibre\nEDUCACIÓ TRANSVERSAL I ATENCIÓ A LA DIVERSITAT\nAquesta guia naix per a reivindicar l'educació en valors LGTBI a les escoles i a la resta d'institucions socials. Defensa la diversitat sexual i de gènere. Té dos propòsits bàsics: desmuntar prejudicis i contribuir a normalitzar i valorar aquesta diversitat humana. A través de diversos arguments basats en estadístiques, notícies, estudis elaborats i testimonis reals es pretén demostrar que l'homosexualitat i la pederàstia no tenen cap relació directa; la segona no és conseqüència de la primera. El principal tret de les persones pederastes és la malaltia o la maldat, no l'homosexualitat. Tampoc la prostitució i la transsexualitat femenina estan relacionades de manera natural, sinó que la primera es desencadena arran de l'estigma social que pateixen les dones trans expulsades del mercat laboral.\nLes escoles han de ser lliures de LGTBIfòbia i d'assetjament. Hi ha xiquets amb vagina i xiquetes amb penis i aquesta realitat s'ha d'acceptar i normalitzar. La LGTBIfòbia es desenvolupa en un ambient de caire masclista i patriarcal. Per això és hora de canviar de mentalitat i de manera d'educar, perquè ni els xiquets naixen amb pantalons ni les xiquetes amb falda. La violència de gènere és una xacra que la nostra societat arrossega des que s'imposà la raó de la força que impedeix que brille la força de la raó, i aquesta situació s'ha de revertir, com? Parlant del problema als instituts, explicant la realitat a través de casos pràctics, condemnant la prostitució com una vulneració dels drets humans més bàsics, reprovant la discriminació de les persones LGTBI com una agressió a la seua dignitat, denunciant el masclisme i la violència en la pornografia, propulsant l'interès i la preocupació per les malalties de transmissió sexual, denunciant una societat que permet els abusos infantils mentre mira cap a un altre costat.


Ullrich es presenta com a successor - Any 1997 - Articles\nBo Hamburger (2)\nGiuseppe Guerini (1)\nIvan Gotti (3)\nLeon van Bon (2)\nFederació Espanyola de Ciclisme (5)\nArcalís (Andorra) (1)\nUllrich es presenta com a successor\nEl ciclisme va començar l'any 1997 amb l'anunci de la retirada de l'activitat professional de Miguel Indurain, guanyador de cinc Tours consecutius i considerat el millor ciclista del món dels primers anys noranta. La retirada d'Indurain va deixar lliure aquesta plaça honorífica, que, a principis de temporada, se la disputaven el francès Laurent Jalabert, els suïssos Alex Zülle, Tony Rominger i Laurent Dufaux i el danès Bjarne Riis, si bé al final va ser un jove alemany, Jan Ullrich, el que, desprès de guanyar el Tour de França amb autoritat, es va configurar com el successor del ciclista navarrès.\nEl ciclisme espanyol d'altra banda confiava en les possibilitats del jove Abraham Olano com a recanvi de Indurain i com a tal havia estat fitxat per l’equip del navarrès, el Banesto. Malgrat fer un bon inici de temporada -va quedar segon a la cursa del Dauphiné Libéré i només una caiguda a l'última etapa li va impedir ser el primer- el rendiment d’Olano va anar caient a mesura que avançava l'any. Va fer un quart al Tour, això sí, havent guanyat la contrarrellotge llarga, però els problemes físics el van fer abandonar la Vuelta a Espanya i participar al Mundial. Al final de temporada, però, Olano havia aconseguit sis triomfs a curses internacionals i seguia sent considerat com el millor ciclista espanyol i una sòlida promesa pel futur.\nEn el Mundial, que es va celebrar a Donostia, va destacar un altre home, el francès Laurent Jalabert, que també havia estat considerat com a possible successor d'Indurain. Jalabert va obtenir la victòria en una prova, la contrarrellotge individual, en la que no era considerat especialista. El francès es va beneficiar, precisament, de que no hi participava el principal especialista, Olano, i de que el favorit, Alex Zülle, va patir dues punxades. Tot i així, Jalabert va superar a favorits com Chris Boardman, Tony Rominger o el català Melcior Mauri, que va acabar sisè, a 26 segons del guanyador, tot i no tenir el suport de la Federació Espanyola ni del director del seu equip esportiu, Manolo Saiz, que va preferir dirigir Zülle.\nAmb el seu triomf al Mundial, Laurent Jalabert va recuperar-se de la davallada moral que havia patit al Tour i va fer un esplèndid final de temporada, quan desprès de la Vuelta, a on va guanyar dues etapes, va guanyar les prestigioses Milà-Torí, el Giro de Llombardia i l'escalada de Montjuïc. A l’estadística publicada per la Uniò Ciclista Internacional (UCI), Jalabert era qualificat com el millor corredor mundial del moment i el quart de tots els temps en quant a palmarès, per darrere de mites com Eddy Merckx, Felice Gimondi o Francesco Moser.\nUn altre dels ciclistes que va brillar a final de temporada va ser el suís Àlex Zülle, guanyador de la Vuelta per segon any consecutiu. Quant al Tour, Zülle s'havia trencat la clavícula en una caiguda a la Volta a Suïssa dues setmanes abans del començament de la prova francesa, però va participar-hi, si bé uns altres caigudes el van obligar a abandonar la cursa.\nEn quant a les proves, la primera gran volta de la temporada, el Giro d'Itàlia va ser guanyat per l'italià de l'equip Saeco Ivan Gotti, de 28 anys, en segon lloc va quedar el guanyador de l'any anterior, el rus Pàvel Tonkov, i en tercer lloc va quedar el també italià Giuseppe Guerini. La classificació per equips la va guanyar l'equip Kelme Costa Blanca.\nEl Tour el va guanyar l'alemany Jan Ullrich de l'equip Deutsche Telekom. L'alemany, amb només 23 anys, va sentenciar la cursa en les primeres etapes de muntanya, al Pirineu, i especialment a una gran etapa que va acabar a Arcalís, Andorra, a on va entrar primer en solitari. A la general, tenia un avantatge de més de nou minuts sobre el segon, el francès de l'equip Festina Richard Virenque, que també va quedar primer en la classificació de la muntanya. En tercer lloc va quedar l'italià Claudio Pantani, de l'equip Mercartone Uno. Abraham Olano quedar en la quarta posició i el guanyador de l'any anterior, el danès Bjarne Riis, company d'equip de Ullrich, va quedar en setena posició. La classificació per equips la va guanyar el Deutsche Telekom.\nLa Vuelta la va guanyar el suís Alex Zülle, quan ja havia anunciat que deixaria l'equip ONCE a final de temporada. Aquest era el segon triomf consecutiu del suís en aquesta cursa, en la que semblava disposat a prendre el relleu d'un altre suís, Tony Rominger. En segon lloc va quedar l'aragonès Fernando Escartín, de l'equip Kelme, i en tercer Laurent Dufaux, corredor suís de l'equip Festina. El premi de la muntanya va ser per José María Jiménez, del Banesto. Per equips, en primer lloc va quedar el Kelme. La revelació de la prova va ser el corredor del Kelme Roberto Heras, de 23 anys, que va quedar cinquè i va guanyar una etapa de muntanya. La nota negativa va ser l’abandó d'Olano per problemes físics.\nEn el Mundial, celebrat a Donostia i en un traçat poc exigent, la prova en carretera la va guanyar el francès Laurent Brochard, seguit del danès Bo Hamburger i de l'holandès Leon Van Bon. El ciclista de Vic Melcior Mauri va entrar juntament amb el guanyador, però va quedar cinquè en l'arribada a l'esprint. La contrarrellotge individual la va guanyar Laurent Jalabert, mentre que en segon lloc va quedar l'ucraïnès Sergei Gonchar i tercer l'anglès Chris Boardman. Melcior Mauri també hi va tenir una participació destacada, quedant sisè.\nEn les proves catalanes va destacar la victòria de Fernando Escartín a la Volta. Juan Carlos Domínguez, corredor de 26 anys del Kelme, va guanyar la Setmana Catalana, i Alex Zülle va quedar segon. L'escalada a Montjuïc la va guanyar Laurent Jalabert, seguit de Zülle. A final de temporada la Unió Ciclista Internacional (UCI) va incloure la Volta a Catalunya entre el grup de curses per etapes anomenades de "categoria especial", on també s’incloïen la Paris-Niça, la Tirré-Adriàtic, el Dauphiné Libéré, la Volta a Suïssa i la Volta al País Basc.


Iskra. Desenvolupament web Manresa. Pàgina web Manresa. Ecommerce\nPublicat per Admin el 04/07/2019 04/07/2019\nEl teu ecommerce, pàgina web o software fet des de Manresa\nEl món del desenvolupament web està avançant a la velocitat de la llum. Les noves tecnologies de frontal, liderades per React i Angular, juntament amb la nova manera de desplegar projectes utilitzant Kubernetes o Docker, ha fet que el desenvolupament d’aplicacions web o el desenvolupament d’una pàgina web pugui ser senzill o molt complexe.\nSi en aquest context hi afegim a més, la part del que s’anomena “Back-end”, és a dir, la part de les aplicacions web que no es veu, el desenvolupament pot avançar cap a mil llocs diferents.\nA Iskra, desenvolupem projectes web, aplicacions web o ecommerce des de Manresa, utilitzant tecnologies punteres i escalables. I ho fem colze a colze amb els nostres clients, tant els locals com els internacionals.\nDes de Manresa, oferim solucions de desenvolupament web a clients de Suïssa, Alemanya, Japó o Barcelona.\nSi tens un projecte de pàgina web al cap. Si vols desenvolupar una aplicació web o vols crear al teva propia botiga online i et ve de gust conèixer-nos, escriu-nos o vine’ns a veure!


Rafel Ginard i Bauçà recollí aquesta glosa, atribuïda al reconegut glosador llucmajorer Antoni Garau i Vidal "Mestre Lleó".\n- Ja direu an En Lleó\nuna paraula secreta:\nque un homo que no sap lletra\nno pot esser glosador.\n- Si aquesta no la trec neta,\naltra cançó no faré.\nDireu an es coremer.\nque en el món va esser primer\ns’enteniment que sa lletra.\nRecollida a Llucmajor.\nAquesta és una glosa emblemàtica, recollida per Rafel Ginard en la seva recopilació de Cançoner popular de Mallorca: una de les més extenses i completes realitzades mai en llengua catalana. La tradició oral l'atribueix aquesta glosa de manera versemblant a Antoni Garau i Vidal (Llucmajor 1818-1908), més conegut com a mestre Lleó, glosa reconegut per la seva brillant art d’improvisador i com a editor de diverses "plaguetes" de glosades. La més coneguda d’aquestes és Unions y Desunions / de fets moderns i antics / posat en varias cansons / d'hon poren prenda llisons / ets homos grans i petits / escritas en mallorquí / per Toni Garau / natural de Lluchmajor (1881). La glosa és el nom amb què hom coneix a Mallorca les unitats de poesia oral, creades de manera improvisada. Les funcions de les gloses poden ser múltiples, en funció del context o la intenció amb què sorgeixen. En moltes ocasions, la improvisació sorgeix com a art en diàleg, en el context dels anomenats “combats de picat”: les gloses són armes per atacar o defensar-se d'un atac. Els combats de picat solien organitzar-se a cafès i tavernes entre dos glosadors o dos grups de glosadors que es llançaven invectives improvisades per a l'entreteniment del públic. Alguns glosadors arribaren a tenir una gran anomenada, i eren acompanyats i defensats per grups de seguidors que els acompanyaven. Aquesta glosa recull l'enfrontament entre un predicador i un glosador per discernir si un home analfabet era capaç de fer gloses improvisades. “En el món va ser primer l’enteniment que la lletra”, resol Mestre Lleó, ben rotund.\nPlaça del Centro, Sant Joan\nAquesta és la plaça nova de Sant Joan on s'alça el Centre Catòlic edificat entre 1919 i 1922 sota l'impuls del rector Francesc Mas Galmés (1878-1953), fill predilecte de Sant Joan. L'edifici i la plaça varen se construïts sobre la rectoria vella, que es trobava en estat gairebé de runa en el moment del seu enderrocament. El nou edifici comptava amb cafè, teatre, projector de cinema i diverses sales destinades a les associacions catòliques. L'escultura que corona l'edifici representa el santjoaner fra Lluís Jaume Vallespir, missioner a Califòrnia amb fa Juníper Serra i assassinat pels nadius americans.\nLa repoblació impulsada per Jaume II de Mallorca a tota l'illa des del 1300 podria ser una fita important per a l'articulació del primer nucli poblacional. L'actual església parroquial, que substituí en gran part la que s'havia bastit a finals del XVI, fou beneïda el 1939. En l'època andalusina les actuals terres santjoaneres formaven un conjunt d'alqueries i rafals amb sistemes de reguiu tradicionals. Arran de la conquesta catalana formen part del lot de terres corresponents al rei Jaume I. S'hi incrementa l'agricultura cerealista amb una panorama que, amb poques variacions, gairebé es manté fins a finals del s. XVIII en què augmenta la superfície dedicada a la vinya. L'estructura agrària és de tipus latifundista fins molt avançat el segle XX i la majoria dels propietaris no viuen en el terme municipal. La majoria de la població es compon de jornalers. Durant el s. XX el poble coneix el desenvolupament d'una certa activitat industrial. Cal remarcar l'activitat d'impuls de la modernització de tècniques agrícoles, de la qual pot ser exemple Antoni Oliver dels Calderers. Arreu del terme es poden trobar ben conservats elements d'arquitectura popular pròpia del Pla de Mallorca. També és remarcable l'ermita, dissortadament en estat ruïnós, de sant Onofre, situada dalt del puig homònim que és el punt culminant del terme. Sant Joan ha estat prolífic en lletraferits, entre els quals Miquel Gaià Bauçà, Miquel Gaià Sitjar, Climent Picornell, Arnau Company, entre d'altres.


Solucions innovadores per a una societat sostenible - FÒRUM.ad\nSolucions innovadores per a una societat sostenible\nOn: 12/09/14 12:29\niGenium’14, la cita anual de l’enginyeria, jornada on empreses, professionals i estudiants d’enginyeria presentaran els projectes més rellevants executats durant l’últim any. La trobada tindrà lloc el 21 d’octubre al Campus Nord de la Universitat Politècnica de Catalunya (Barcelona).\nOrganitzat per l’Institut d’Enginyers de Catalunya, iGenium’14 mostrarà les aportacions que l’enginyeria, ofereix a la societat: solucions, innovació, tecnologia, qualitat, eficiència i sostenibilitat. En paraules de Carles Martín, president de l’INEC, “iGenium representa la trobada anual de l’enginyeria que obre espais de coneixement transversal entre totes les enginyeries. En aquesta edició, la 3a, hem afegit la participació d’estudiants presentant els seus projectes per poder oferir una projecció futura, l’enginyeria el 2024, i fer palès que l’enginyeria és innovació, solució de problemes i futur, que treballa per una societat millor”.\nLa Jornada iGenium’14, sota el lema “L’enginyeria, projecció 2014”, organitzada en diferents taules rodones al voltant d’una temàtica, combinarà les presentacions de ponents, estudiants i professionals, amb la participació del públic assistent, per fomentar el debat i la reflexió conjunta. A la inauguració està prevista l’assistència de Felip Puig, conseller d’Economia i Empresa de la Generalitat de Catalunya i Enric Fossas, rector de la UPC, entre d’altres autoritats.\nL’Institut d’Enginyers de Catalunya reuneix totes les Associacions d’Enginyeria de Catalunya, amb l’objectiu prestigiar i millorar la professió, fomentar espais de coneixement i reflexió, i donar a conèixer a l’opinió pública la investigació i la innovació de les diferents branques de la enginyeria, sota la marca iGenium.\niGenium’14 compta amb el suport d’Iberpotash, Gas natutal Fenosa, Mútua dels Enginyers, Pepsico, Forestal Catalana, UPC, Diputació de Barcelona, Departament d’Empresa i Ocupació i l’Ajuntament de Barcelona.\niGenium’14 tindrà lloc el dimarts, 21 d’octubre de 11 a 20 hores, amb una pausa per dinar, a la Sala Màster del Campus Nord de la UPC. La inscripció és gratuïta, però cal formalitzar-la a www.igenium.cat/inscripció\nPrevious Post: Inclinat, de cap, sense coixins: entrarà el sofà dins del cotxe?\nNext Post: La Torre Solsona ja té il·luminació nocturna