Tipus de direcció - Donec Perficiam\nLa direcció d'equips és molt més que definir rols i delegar funcions. És una tasca que implica un alt compromís en totes les etapes del procés i per a la qual es necessiten altres tantes habilitats i competències.\nNo hi ha una fórmula màgica per aconseguir-ho. Cada equip i cada situació requereixen d'una sèrie de dinàmiques pròpies del cas i que probablement en altres condicions no tindrien el mateix efecte ni els mateixos resultats. El que per a uns pot ser una oportunitat, per altres no és més que un obstacle.\nAra imagina que t'han delegat la direcció d'equips en l'empresa a la qual pertanys. És la primera vegada que assumeixes aquesta funció i no saps molt bé per on començar. No obstant això, consultes a una persona de la teva àrea amb una àmplia experiència en la matèria i li demanes alguns consells sobre aquest tema.\nEl que no t'esperes és que aquesta persona, abans que proporcionar-consells, et proposa un exercici molt més efectiu: nomenar els errors que mai (mai!) Hauries de cometre si et dediques a la direcció d'equips. En què consisteixen aquests errors?\n1. Exercir un sol estil de lideratge:\nLa direcció d'equips mai es realitza de forma lineal. És a dir, en exercir no només vam implementar un model de lideratge, sinó que recorrem a diversos. El bon líder ha de saber quin és el millor lideratge per a cada situació: autocràtic, democràtic, transformacional, entre d'altres. És a dir, ha d'apostar per una cosa que en termes de gestió s'anomena lideratge situacional.\n2. Suposar que el teu equip està motivat per endavant:\nEn general, els equips necessiten estímuls externs per motivar-se; llevat d'excepcions, no ho fan per si mateixos, i menys si no hi ha una experiència prèvia de treball en equip. Per tant, et correspon trobar fórmules per augmentar la seva confiança i compromís amb el projecte.\n3. Ignorar les opinions minoritàries:\nAlguns líders, especialment els que exerceixen models de direcció basats en la participació dels seus col·laboradors, prenen les decisions en funció del que digui la majoria d'ells. Però compte, també existeixen minories que en cas de no ser tingudes en compte, poden perdre la seva motivació i abandonar el projecte. És el teu deure no ignorar-les i deixar-los clar que les seves aportacions també són valuosos.\n4. Optar per una direcció basada en l'autoritat:\nL'autoritat està bé en moments de crisi, tensió o quan és necessari obtenir resultats a curt termini. No obstant això, si bases la teva estil de direcció d'equips en ella, acabaràs generant l'efecte contrari: apatia, insatisfacció, desinterès i rebuig per les decisions que prens. Utilitza l'autoritat només quan sigui indispensable; per la resta, mostra't flexible i proper.\n5. No tenir els objectius clars:\nImagina que tens els millors col·laboradors de cada àrea i que has aconseguit convocar-se en un equip. No obstant això, a la pregunta de quin és l'objectiu de tot allò, no tens una resposta clara i et quedes de braços plegats. Abans de conformar teu equip, defineix primer el que vols aconseguir i després sí que entra en matèria amb la distribució de rols, les dinàmiques i l'assignació de tasques. Si ho fas al revés, difícilment arribaràs a bon port.\nUn altre error bastant comú en la direcció d'equips és no conèixer prou als col·laboradors. Això pot portar-nos a prendre decisions equivocades, per exemple la inadequada designació de tasques.


El Congrés aprova el desnonament de pisos ocupats en només 2 mesos\nLa proposició de llei, impulsada pel PDeCAT, deixa fora entitats financeres, promotors i fons voltor\nUn grup d'activistes de la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca.\nActualitzada 25/04/2018 a les 06:47\nLa Comissió de Justícia del congrés espanyol va aprovar ahir la proposició de llei del PDeCAT que modifica la Llei d’Enjudiciament Civil amb la finalitat d’agilitar la fi de l’ocupació il·legal d’un habitatge en determinats supòsits de propietat, el que permetria desallotjar-lo en un termini de dos mesos. La iniciativa, un cop esmenada, va comptar amb el suport del PP, Ciutadans i el PNB, mentre que el PSOE, Units Podem-En Comú Podem-En Marea, ERC i Compromís van votar en contra. El text va ser remès al Senat per completar la tramitació.\nFinalment els socialistes es van despenjar d’un text que, en gran mesura, havien acordat i recolzat en la fase de ponència, la qual cosa va ser retreta per diferents grups durant el debat en comissió. Segons al·leguen, “el resultat final no té mesures concretes contra els extorsionadors, sinó contra els ocupants”.\nLa llei ha acabat definint-se com una modificació de la Llei d’Enjudiciament Civil “en relació amb l’ocupació il·legal d’immobles”, malgrat que en un primer moment va ser presentada com una modificació per regular “un procediment específic per garantir la possessió d’habitatges titularitat de propietaris persones físiques i assegurar a les entitats i a les administracions públiques la disponibilitat dels habitatges destinats a lloguer social”.\nEn la votació d’esmenes en la Comissió s’han exclòs del procés de desnonament exprés a les entitats privades i gestores d’un fons d’habitatges destinats al lloguer social, que venien incloses en el text aprovat per la ponència, la qual cosa obria la porta al fet que entitats financeres o fons voltor poguessin acollir-se a aquests procediments. Segons la proposta finalment aprovada, podran demanar “la immediata recuperació de la plena possessió d’un habitatge o part d’ell sempre que se n’hagin vist privats sense el seu consentiment” persones físiques propietàries d’habitatge, entitats sense ànim de lucre i “entitats públiques propietàries o posseïdores d’habitatge social”.\nLa Plataforma d’Afectats per la Hipoteca va denunciar que la llei criminalitza les famílies més vulnerables i no els ofereix cap solució. L’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, va dir que l’Estat legisla a favor de l’especulació.\nEL GOVERN ES PLANTEJA ACCIONS PER LA DELEGACIÓ DE VOT DE COMÍN\nEl president del govern espanyol, Mariano Rajoy, va anunciar ahir que l’executiu estudiarà emprendre “accions legals” davant la decisió de la Mesa del Parlament de permetre la delegació del vot de l’exconseller de Salut Toni Comín, a Bèlgica des de finals d’octubre.\nD’altra banda, el ministre de l’Interior, Juan Ignacio Zoido, va negar ahir al Senat que hi hagués cap instrucció específica o ordre extraordinària per confiscar samarretes grogues als aficionats que van anar a la final de la Copa del Rei de futbol, i va recordar que és la llei la que impedeix exhibir símbols polítics. Zoido va respondre això al senador del PDeCAT Josep Lluís Cleries, que va interpretar la retirada de samarretes com una mostra d’“odi als catalans”.\nDret a la vivenda, no vol dir que la teniu que agafar a un que ha treballat 40 anys per tenir-la.....Ocupeu esglesiaS, catedrals i xalès de politics corruptes tindereu mes espai........\nI dos mesos ja és massa.


Sant Jordi 2020 - Teresa Cataldo\nConfinada. Escoltant a Radio 3 com diferents autors i llibreters parlen del llibre que s’estan llegint o el que sortirà aviat. Comenten què els agrada més del seu llibre i tothom parla amb una passió increïble. I és la que els llibres no poden deixar indiferent. Agafar un bon llibre fa que estiguis desitjant que arribi la nit per seguir amb el següent capítol. Però ara, confi(t)ada, qualsevol moment és bo per llegir. I és que llegir és màgic. Fa viatjar a diferents èpoques o països, pensar en altres realitats. Si realitats, perquè sovint un llibre s’apropa més a la realitat que una pel·lícula. Malgrat que avui, estem vivint una realitat DE pel·lícula. Qui ens ho haurà de dir? Hi ha moments que normalitzo la situació. Perquè quan penso en la dimensió del COVID19 em falta l’aire. I a sobre a la TV ens ho venen com una guerra. Però no estem en guerra, tot i que la por que s’ha generat a tots els països i les conseqüències emocionals, psicològiques i econòmiques seran semblants. Però evidentment no per causa del virus. Un cop més es demostra que el sistema neoliberal deixa les persones i la vida tan de banda que la desprotegeix completament.\nAquests dies han estat del tot diferents, i no només he fet bricolatge, sèries i llibres. He escrit un munt, també. Dic també perquè ho faig amb una amiga i a més no paro de rebre i llegir articles molt interessants d’amigues i amics. Com ens ha fet pensar aquesta situació! Però aquest no és un article de desigualtat, és més aviat quelcom semblant a una pàgina del meu diari, perquè quan em llegeixi d’aquí a deu anys recordi com va ser de diferent el Sant Jordi del 2020. Avui, després de sis setmanes d’estar tancada, he trobat més que mai el passeig per la rambla de Vilanova, mirant parades i respirant l’aire primaveral, les roses que omplen d’olors i colors els carrers. I bé, m’hauré de conformar amb les roses de paper, el missatges de WhatsApp plens de colors i optimisme nostàlgic, els llibres encarregats, que quan acabi tot això, arribaran a casa i la meva ràdio acompanyant-me i convidant-me a llegir i escriure. Per cert, m’estic llegint un d’Eduardo Mendoza, un dels meus autors favorits, El rey recibe. Boníssim.\n(imatge de @eliselis.dibuixets)\n13 maig, 2020 | Coses que passen\nAquest article l'hem escrit amb l'Ana Martinez i es va publicar al Diari de la Sanitat i al Catalunya Plural el 8 de maig 2020. Què podem treure de la pandèmia? (tercera part) Desamparament social vs prevenció Mercantilització i hospitalocentrisme vs nous models de...\n9 maig, 2020 | Coses que passen\nSindicats, mascaretes i tests Aquest article va ser coescrit amb Josant Valverde, sindicalista de base de fa 20 anys. Va ser publicat al Nació Digital el 07 de Maig 2020 Si jo l'estiro fort per aquíi tu l'estires fort per allà,segur que tomba, tomba, tomba,i ens...\n1 maig, 2020 | Coses que passen, Familia\nAquest article l'hem coescrit amb l'Ana Martinez i es va publicar al Diari de la Sanitat i al Catalunya Plural el 30 d'abril del 2020. Control Social VS Confiança en les persones (segona part). ▪Mercantilització i hospitalocentrisme vs nous models de salut (primera...


El davanter Óscar Hernando reforça encara més la plantilla de la Penya Jove - elPrimer.cat\nTé experiència a Primera Catalana i Tercera Divisió\nÓscar Hernando, nou fitxatge de la Penya Jove // FACEBOOK PENYA JOVE\nEl mercat de fitxatges de Tercera Catalana continua oferint reforços de luxe. L’últim equip a anunciar una incorporació de categoria superior és la Penya Jove, que ha aconseguit els serveis d’Óscar Hernando.\nEl davanter prové del Sitges, de Segona Catalana, però també té experiència a Primera Catalana amb el Vilanova i a Tercera Divisió amb el Terrassa i el Vilafranca.\nLa Penya Jove també ha fet pública la renovació de Marc Valle. El club ha confeccionat una plantilla per competir per l’ascens. El repte del conjunt roquetenc és majúscul després del segon lloc obtingut el curs passat.\nEls jugadors d’Àngel Llerena i Sergio Izquierdo ja estan en marxa de cara a arribar amb les millors condicions possibles al debut a la Lliga, previst per al cap de setmana del 18 i 19 de setembre. La Penya Jove s’estrenarà a casa contra La Múnia.


Ohtli - D'Jade - 2018 - FiraTàrrega\nEn la llengua nàhuatl, «ohtli» vol dir «camí». Aquest espectacle es basa en la metàfora del camí com a experiència de la vida que tots transitem cap a la mort. Un homenatge a l'existència i a la saviesa ancestral i un recordatori de la nostra condició efímera, en forma de ritual col·lectiu*. En aquest cas, el camí pren la forma simbòlica del riu —al·legoria del naixement i del decés— i més concretament del riu Ondara, a la llera del qual tindrem l'oportunitat de fer una descoberta de l'espai i de diverses històries entrelligades. Un espectacle itinerant per a tots els públics, amb una poètica visual i sonora orientada cap al realisme màgic, opera prima de la seva directora, Claudia González, exalumna del Màster de Creació en arts de carrer de FiraTàrrega\n* És convenient que els espectadors vinguin amb ganes de gaudir de la natura i del passeig i que portin algun objecte o element de memòria que simbolitzi la seva història personal.


Chap, la mítica gasosa de Manlleu que es va acabar esbravant\nVa desaparèixer de les prestatgeries discretament poc després que la seva producció passés a fer-se a Terrassa\n“A casa sempre hem begut gasosa Chap, però avui els meus pares n’han anat a comprar i el botiguer els ha dit que la deixen de fabricar -explica inquiet un usuari del fòrum Racó Català-. Evidentment, n’han comprat totes les ampolles que quedaven a la botiga: és la millor gasosa que hem tastat mai”. El fil, que es va publicar el juny del 2009, va ser llegit per més de 2.000 persones. Segons la companyia comercialitzadora, Chap va arribar a convertir-se en la segona gasosa més venuda a Catalunya i, durant dècades, va ser la companya inseparable de La Casera i Vichy Catalán a les prestatgeries dels supermercats. Però un dia va deixar de ser-hi. “De mica en mica, Chap va anar desapareixent de les botigues fins que, de cop, ja no la hi vam veure més”, recorda Josep Maria Costa, director del Diari de Manlleu preguntat per l’ARA. Va ser un adeu discret.\nAvui, de la marca se’n sap ben poca cosa. Al cercador de Google tan sols hi apareixen 22 resultats i a les hemeroteques dels diaris hi ha molt pocs articles que en parlin. Però Chap continua ben viva a la memòria dels manlleuencs. “Era una empresa molt arrelada al territori”, recorda Costa.\nDe fet, l'origen de Chap es remunta a la històrica fàbrica del municipi Casa García. Nascuda el 1880, durant dècades va produir i comercialitzar begudes de tota mena: des de refrescos de taronja, cola i llimona fins a tòniques, sodes i gasoses. Durant la primera meitat del segle XX va viure l’etapa d’or: la gasosa s’havia convertit en una beguda molt popular. Només a Catalunya, els anys 50 ja hi havia registrats més de 200 fabricants d’aquesta mena de begudes. La companyia va saber jugar les seves cartes i a finals dels 60 va fer fortuna comercialitzant els seus refrescos sota la marca Ibersol. Al cap de poc temps va crear la firma Chap. “Patrocinava un munt d’equips esportius del municipi i no hi havia cap revista social del poble que no portés publicitat de la beguda -fa memòria el director del Diari de Manlleu -. També fabricaven un refresc de menta que ens bevíem com si fos aigua”, explica entre rialles.\nPerò als 80 els consumidors ja havien canviat d’hàbits i l’aigua mineral havia anat substituint la gasosa als àpats. Va ser en aquest context de baixada de vendes quan el grup de distribució Disbesa-Darnés va decidir comprar la fàbrica. Però el 1998 els números no acabaven d’anar del tot bé i els nous propietaris van decidir externalitzar la producció de la gasosa empaquetada en envasos de plàstic. El 2007 va arribar la notícia definitiva: la gasosa Chap deixaria de produir-se a Manlleu i se’n subcontractaria la producció a l’empresa Sammy de Terrassa, una de les tres úniques fabricants d’aquesta mena de begudes que quedaven a Catalunya. La maquinària es va vendre a una empresa del Marroc i els deu treballadors es van recol·locar dins el grup o es van prejubilar. “Si no ho fem, correm el risc d’entrar en pèrdues al cap de dos o tres anys, o d’acabar produint per a tercers”, va justificar aleshores Josep Parramon, gerent de la planta, en declaracions a El 9 Nou. La beguda es va continuar venent amb el nom de Chap durant un parell d’anys, fins que es va evaporar dels supermercats per sempre.\nEPIC FAILS manlleu begudes


Com caracteritzar la imatge revolucionària del canvi? Podem prendre com a punt de partida els primers capítols de On revolution de Hannah Arendt quan es pregunta pel significat de la revolució. Arendt destaca dos detalls de la Revolució Francesa: l'execució del rei i el nou calendari (com se sap, abolit el món vell, la revolució marca l'any I de la nova era i cada mes és rebatejat: Brumari, Plujós, Germinal, Termidor ...). Aquests símbols ben materials ens remeten molt directament a una certa imatge del canvi revolucionari: consisteix en l'enderrocament de l'ordre antic i en un nou començament, un començament absolut.\nLa imatge revolucionària de canvi està determinada per un tall, una discontinuïtat radical entre allò vell i allò nou. Tot això travessat per la idea de "necessitat històrica" que Arendt detecta en les metàfores dels discursos revolucionaris: "corrent irresistible", "tempesta irrevocable", "vendaval imparable". La revolució és un canvi radical i al mateix temps necessari. (...)\nQuin és el més gran desafiament de la revolució? Aquesta ruptura i discontinuïtat radical, però per perdurar, reproduir i durar cl crear "un poble nou", un poble completament emancipat del pes del passat.\nArendt revoltat sociologia