Homilia en la Solemnitat del Cos i la Sang de Crist: "Partir, repartir, compartir"\nCom en tota Eucaristia, i avui més que mai per ser el Corpus, la solemnitat del Cos i la Sang de Crist, és Jesús mateix qui se’ns dóna totalment a nosaltres. Alimentar-nos d’aquest Pa de Vida –com Ell mateix es defineix– significa entrar en sintonia amb el cor de Crist, assimilar les seves eleccions, els seus pensaments, el seu comportament. Significa entrar en un dinamisme d’amor i convertir-nos en persones de pau, persones de perdó, de reconciliació, de compartir solidari. Fer allò mateix que Jesús ha fet. Creim en un Déu que, en la persona de Jesús, s’ha fet assequible i proper, que ens estima fins a l’extrem i que ha volgut quedar sempre entre nosaltres en l’Eucaristia baix els signes de pa i de vi, elements bàsics de la nostra vida quotidiana, signes de la seva presència real entre nosaltres.\nD’aquí a poc, en el moment de la consagració, direm i escoltarem aquestes paraules que són del mateix Jesús, convidant a compartir el pa que ha partit i ha repartit: “Preniu i menjau-ne tots, que això és el meu cos”. I sant Pau –ho hem escoltat a la segona lectura– es feia aquesta pregunta: “El pa que nosaltres partim, ¿no és, potser, comunió amb el cos de Crist?”. Participar d’un mateix pa ens compromet a viure aquesta identificació amb Crist, que ens porta a tenir consciència que formam un sol cos, ja que tot i essent molts, participam del mateix pa. Quina força d’unitat!\n¿Què és aquest pa? o millor dit, ¿Qui és aquest pa? La resposta la tenim ben clara a l’Evangeli que ha estat proclamat: Aquest pa és Jesús! Ell mateix ho diu i convé que assaborim bé i fem nostres les seves paraules: “Jo som el pa viu baixat del cel. Qui menja aquest pa (és a dir: qui em menja a mi), viurà per sempre!”. L’Eucaristia ens posa en comunió plena amb Jesús, totalment identificats amb ell, alimentats del que Ell és, empeltats a Ell com les sarments al cep. Tot, perquè corri dins la nostra persona la seva vida fins a dir “per Ell, amb Ell i en Ell”.\nHavent escoltat Jesús, no crec que sigui massa difícil entendre la importància de l’Eucaristia per a la nostra vida de cristians. ¿Creïs que podríem ser cristians sense Crist, sense Ell com aliment que ens dóna vida i ens enforteix? ¿Creïs que podríem ser cristians sense l’Eucaristia? El poble d’Israel va experimentar la presència i l’ajuda de Déu enmig de la penúria del desert, sempre temptat a renegar de la seva fe, i el mannà va ser l’aliment que els va mantenir vius i forts per a fer front a totes les dificultats que anaven trobant pel camí cap a la llibertat.\nTambé nosaltres estam de camí. És en aquesta peregrinació, també plena de dificultats, que Jesús ens demana que seguim fent el seu gest. Les seves paraules també són molt clares: “Feis això, que és el meu memorial”. Per això, l’Església, des de Jesús ha fet l’Eucaristia i la realitat ha estat que l’Eucaristia ha fet l’Església. Viure aquesta memòria i fer aquest gest de Jesús: “partir el pa i repartir-lo” ens posa en situació de fer el mateix sacramentalment i no deixar de fer-lo, sinó també fer-lo existencialment, és a dir, portar-lo a la vida, a fer-lo gest de cada dia en el cor de la nostra convivència humana, on l’acaparament individualista està a l’orde del dia i és una temptació constant. Posar aquest gest allà on ningú no parteix res ni vol repartir res, allà on cadascú mira només per a ell i pels seu propis interessos. No podem deixar les sense com estan!\nCom a cada una de les nostres cases quan partim el pa a taula i ens repartim els aliments perquè tots puguem menjar, així també l’Església, que som la família de Déu en el món, no podem permetre que hi hagi algú que sofresqui per manca de lo necessari. D’aquí neix el nostre compromís de solidaritat. Només podrem compartir si hem repartit perquè abans hem partit. ¿Per què a aquells dos deixebles que marxaven decebuts cap a Emmaús se’ls van obrir els ulls de la fe quan van dir a Jesús que es quedés amb ells perquè ja es feia tard? Senzillament l’havien reconegut en el moment en què havia partit el pa! El gest era inconfusible com també ho ha de ser ara entre nosaltres.\nHo he escrit aquesta setmana a la portada i contraportada del Full dominical: En un món que «acapara» i s’obsessiona «acaparant», ¿no és significatiu i enormement subversiu que els cristians reunits facem el gest de partir el pa eucarístic per a repartir-lo? ¿Què canvia en la comunitat que celebra l’Eucaristia? ¿Quin canvi provoca en les nostres relacions socials i en el cor de cadascú? ¿Què feim perquè l’obsessió per «acaparar» doni pas a l’obsessió per «compartir»?\nEm deia un agnòstic després de la missa a la que havia assistit amb uns amics per primera vegada: «M’ha sorprès el gest que he vist que feies: has partit el pa i has dit que ho feies com ho va fer Jesús en el darrer sopar: per repartir-lo i compartir-lo. Ho he entès bé, però ¿sou conscients del que feis quan partiu el pa i del que significa?». Per això, jo em deman moltes vegades ¿què ha de canviar en cadascú, en l’Església, en la societat, amb la quantitat d’eucaristies que celebram i feim el gest de Jesús? ¿A què ens compromet?\nUs convid a que llegiu detingudament l’informe de Càritas mirant el que es fa d’acció social a Mallorca. Sota el lema “Sempre al costat de les persones”, és un esforç immens per a respondre a aquella expressió de Jesús quan davant d’una multitud abandonada i malmesa diu als seus deixebles: “Donau-los menjar vosaltres mateixos!”. A la vegada que veis el compromís de la nostra Església i la humil aportació que feim, us podreu adonar de les moltes necessitats que hi ha per cobrir. Hem de partir el nostre pa, com ho fa Jesús, hem de partir el nostre sou, el nostre temps, les nostres qualitats, els nostres coneixements..., i repartir-ho allà on hi ha més necessitat. El cor del cristià és un cor que veu on hi ha necessitat i actua en conseqüència. No tindria cap sentit que ho féssim amb el pa de l’Eucaristia i llavors no ho féssim amb els nostres germans que passen més necessitat. Per això, aquesta taula de l’Eucaristia s’allarga a totes les taules, moltes d’elles buides d’aliment, d’afecte, d’acolliment, de companyia, de tendresa, de diàleg, de justícia...\nArribar a viure el goig de compartir i veure’ns asseguts tots a la mateixa taula, ens demana haver desfet es nostres egoismes, els nostres acaparaments, les nostres aparences i hipocresies, les nostres actuacions corruptes, les nostres temptatives de divisió, de posar murs en les relacions humanes i pals a les rodes dels qui s’esforcen per acollir i acompanyar, sigui qui sigui. No podem compartir amb tranquil·litat de consciència si abans no hem repartit oportunitats per a recuperar la dignitat humana de tots i si abans d’això no ens hem partit el cor fent-lo capaç d’estimar.\nDesprés de l’Eucaristia sortirem al carrer en processó. No és un desfile. Vol ser tot un signe de la presència que els cristians hem de fer realitat cada dia. És una peregrinació per alguns carrers de ciutat, signe i realitat de la presència de Jesucrist entre la gent, enmig de les cases. Un manifestació com tantes altres que, sortint del temple i les esglésies, vol oferir a tothom la vida de Jesucrist, tal com ens ho demana el papa Francesc quan diu “m’estim més una Església accidentada per haver sortit al carrer, que no una Església malalta pel tancament i la comoditat d’aferrar-se a les pròpies seguretats... Si una cosa ha d’inquietar-nos santament i preocupar la nostra consciència, és que tants germans nostres visquin sense la força, la llum i el consol de l’amistat amb Jesucrist, sense una comunitat de fe que els contingui, sense un horitzó de sentit i de vida” (EG 49).\nHem d’anar a la font que alimenta aquest compromís, que és la trobada i la comunió amb Jesús, aliment que se’ns dóna a l’Eucaristia, i la trobada amb els altres germans en una taula on hi cabem tots perquè tots hi som convidats. Cada diumenge Jesús hi té un plat preparat i una cadira adossada a la taula. No tan sols mirem que no quedin buits, sinó que convidem a altres a que hi participin. Serà un goig trobar-nos-hi junts i gaudir de la presència de Jesús i de la companyia de tots.


Cerca totes les ofertes d'hotels a Saint-Livres Entrada:\nLe Coq Chantant B&B and Boutique Hotel St-Livres...Habitacions per nit per només237 EUR Més zones a Morges\nSaint-Livres és una de les destinacions més visitades de Morges. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Saint-Livres és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Trobar una bona oferta és fàcil amb Agoda.com, oferint hotels barats a Saint-Livres o qualsevol altra àrea a Morges. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Per trobar les millors ofertes d'hotels a Saint-Livres, simplement entri les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nHotels destacats a Saint-Livres, Morges\nAl visitar Saint-Livres, vosté es sentirà com a casa a Le Coq Chantant B&B and Boutique Hotel...\nTots els hotels de Morges\nHotels a Saint-Livres: Le Coq Chantant B&B and Boutique Hotel St-Livres


Josep Maria Bartomeu: “Iniesta farà un parèntesi, però tornarà”\nEl president del FC Barcelona ha fet un repàs de la temporada a ‘El Matí de Catalunya Ràdio’ i ha parlat dels següents temes destacats\nCada cop és més a prop el final de la temporada 2017/18, i és moment de començar a fer balanç. Tot i que el Club encara té reptes pendents, especialment a les seccions, el president del FC Barcelona, Josep Maria Bartomeu, ha parlat del curs esportiu a El Matí de Catalunya Ràdio amb la periodista Mònica Terribas, aprofitant el punt final a la temporada del primer equip de futbol.\nI un dels aspectes més destacats d’aquest final ha estat el comiat d’Andrés Iniesta. Sobre la seva absència a partir del proper any, el màxim dirigent de l’entitat ha assegurat que “deixa un buit molt important”, però li ha volgut agrair tot el que ha fet pel Club durant els 22 anys al primer equip. “El seu comiat ha estat a l’alçada del jugador que és. Serà insubstituïble, pel concepte de futbol que té però també pels valors que representa. Hem intentat que es quedi, però és la seva reflexió personal i la respectem moltíssim. Ara farà un parèntesi, però tornarà”, ha comentat.\nA més a més, el president ha parlat dels següents temes destacats.\nEls altres noms propis\n“No té signat un contracte de per vida, però ell ja està vinculat per sempre al Barça emocionalment. És casa seva i ens agradaria que el Leo fos home d’un sol club. Seria el millor representant que podríem tenir”.\n“És un jugador fonamental pel que aporta, determinant, culer... Sortir del Barça com ho ha fet Andrés Iniesta és brutal i a mi m’agradaria que ell, algun dia, pugui acabar marxant com ell”.\n“Per calendari, toca renovació. El Camp Nou l’estima, però el Barça té els seus equilibris. La progressió de tots ha de ser l’adequada i no ens la podem saltar. Comptem amb ell per al futur”.\n“Quan Luis Enrique ens va dir que no seguiria, vam tenir molt clar que ell era el següent. És un entrenador intel·ligent i ho ha demostrat. Estem molt contents amb la seva temporada”.\nValoració de la temporada i propers reptes\n“A la temporada li poso un 9 perquè ha estat excel·lent. Especialment després de tot el que va succeir al principi de temporada, que ens ha fet més forts. Van ser entrebancs que hem acabat superant amb nota”.\n“Hem de gaudir del doblet assolit, però també dels èxits de les seccions. No podem oblidar que, si guanyem la Lliga ACB i la LNFS, estarem davant de la consecució de Lliga i Copa en totes les nostres seccions professionals, un gran èxit de tots”.\n“Tenim una gran plantilla i aquest any ho hem demostrat amb tants rècords d’imbatibilitat, també amb la quarta Copa del Rei consecutiva. Estem satisfets per com ha anat la temporada, però sempre hem de millorar. A partir del juliol mirarem com ens podem reforçar”.\n“Fa temps que lluitem per evitar-ho. Vam aconseguir evitar la revenda amb el funcionament de la Copa i creiem que ho vam aconseguir”.\n“L’última gran acció va ser al Clàssic, amb la recerca d’entrades falsificades. Volem acabar amb la revenda i les xarxes organitzades. Lluitarem fins al final perquè hem de respectar el soci”.


Oriol Perucho | Àlex Gómez-Font\nInicio » Oriol Perucho\nQuan vaig tenir l’oportunitat de quedar amb l’Oriol i parlar extensament amb ell em va confessar que Ringo Starr l’havia marcat, empenyent-lo a agafar les baquetes. És una dada intranscendent però que a mi em va servir per situar-me davant l’Oriol, un tio que havia crescut amb l’alenada d’aire fresc que portaven els Beatles portant-la fins a les darreres conseqüències.\nPer temes d’edat jo mai he vist als Perucho’s, la versió més propera que n’he vist va ser quan l’Olla Express va publicar el cd imprescindible que recollia el famós disc vermell amb material extra i moltes fotografies. Un document molt valuós. Per presentar el treball es va muntar un petit bolo al local de Ramon Solé. Per aquella ocasió, als dos únics membres originals de Perucho’s (Ginger i Oriol) s’hi va afegir en Cervera. A banda d’aquesta reunió he tingut la sort de veure l’Oriol amb més versions posteriors de Perucho’s i amb d’altres projectes com Les Anciens. Les Anciens em fascinaven, no he vist història més curiosa i captivadora, a l’Oriol s’hi afegien el també desaparegut Saura i l’imprescindible Altaba, entre altres.\nTornant a l’Oriol, el recordo com una persona amb una primera aparença seria però quan trencaves el glaç era molt curiós. Sempre que ens veiem em saludava i no li importava perdre el temps parlant si li venia de gust. No sé si ens vam caure bé o què, el cert és que com que sempre li preguntava de tot i més, em va convidar al seu local, un local petit on feia vida i a on vam parlar durant llargues estones, durant tres tardes espaiades en el temps. Haig de dir que em va impressionar molt, una conversa amb ell, no era una conversa convencional, almenys per mi. Jo no estava acostumat a parlar de segons quins temes de manera tan directe, sense barreres. Aquelles converses que vam mantenir les duc i les duré sempre i em van obrir noves perspectives i maneres de veure les coses. L’Oriol no et deixava indiferent, era un tio d’aquells que quan entraves et marcava i això passa molt poques vegades. Era un paio necessari, sempre el recordaré. Pensava que no s’havia fet justícia amb el que ell representava. Era conscient que la justícia mai existeix, i menys en aquests apartats. Però sempre hi ha quelcom que fa canviar la dinàmica de les coses. En aquest cas els amics i l’entorn de l’Oriol van fer possible un treball que per fi he comprat, una caixa amb tots els discos en solitari que va publicar l’Oriol més el documental de Martí Sans i una selecció de bonus tracks on per fi he trobat un document molt valuós per mi, un tall amb els Perucho’s originals. Dins d’aquesta caixa amb els cds també hi va un llibre amb tota la informació, història, textos, comentaris d’amics i fotografies. M’ha fet molta il·lusió tenir aquesta caixa (Oriol Perucho, Alter video, 2017). A més, qui vulgui acostar-se a la figura de l’Oriol tindrà una referència indispensable i que era necessària. Gràcies a tots els que ho heu fet possible.


Coronavirus. Per al sector de l'automòbil afectat per la crisi, "s'han de trobar ajustos" | Filippo Colca\nCoronavirus. Per al sector de l’automòbil afectat per la crisi, “s’han de trobar ajustos”\nFrançois roudier, portaveu del comitè de fabricants d’automòbils francesos, es dedica a les conseqüències de la crisi del covid-19 .\nQuina valoració disparareu aquesta crisi per a la indústria de l’automòbil?\nTot el sistema S ‘es va aturar. Xarxa.. El reinici és lent. La indústria de l’automòbil és un enorme folre: molta inèrcia i una posada en marxa difícil. Es fa encara més complicat pels protocols de salut. També hem d’assegurar-nos que tots els proveïdors, fins als més petits, es troben a la Rendezvous: un cotxe no pot sortir de cadena només si és 100% completa.suite, hi ha demanda de mercat: els compradors no van precipitar alhora! Els fabricants no produiran per deixar cotxes als aparcaments. Per tant, tot un ajustament és trobar, dia a dia, amb ritmes molt lents. A Alemanya, Volkswagen volia anar massa ràpid i va haver de parar de nou, especialment en el model Tiguan, però ben venut.\nAmb el reinici, la situació financera tendeix a millorar?\nSí. Però lentament. Com que les cadenes giren a un ritme molt baix: entre un quart i el 50% del seu ritme habitual. I això durant setmanes. La rendibilitat es destrueix: els constructors continuen perdent diners. Que afecta a tot el sector. Els fabricants d’equips. Exemple, els novells que fabrica peces de plàstic s’han fet fallida. La producció d’automòbils és una cadena sencera on cada enllaç és indispensable. Si li falta, la producció més petita al lliurament del cotxe al client, tot està paralitzat.\nRenault sembla en una situació particularment crítica …\nRenault ja era En crisi i havia anunciat la reestructuració per venir, molt abans de la crisi CVIV-19. Però també, la indústria de l’automòbil, el sector hiperconcurrent, està passant una tapa decisiva per a l’electrificació dels cotxes. Aquest objectiu de descarbonar les emissions contaminants dels cotxes ha imposat inversions tècniques i financeres colossals: milers de milions d’euros. És absolutament necessari vendre cotxes després. D’una banda, baixar els nivells de CO2 i no pagar la multa prevista per Europa; D’altra banda, per fer rendibles inversions. Renault ja havia pres aquest torn i patir especialment. En general, la crisi de la salut es produeix en el pitjor moment per a tots els fabricants.\nPer als distribuïdors, la situació tampoc és fàcil?\nQuè és terrible, és que la crisi es va produir a la vegada Quan hi havia problemes en el mercat de l’automòbil francès. Les vendes van ser molt alts al desembre de 2019, abans de la pena de la sanció a principis de l’any 2020. En aquell gener i febrer han conegut vendes bastant baixes.\ni el confinament va arribar a tots els comercials Les accions anaven a llançar, amb els dies oberts de la primavera, quan les vendes d’automòbils són al màxim. L’activitat de les concessions es va aturar a mesura que s’havien fet les accions per a aquestes vendes.\nGaratges per al manteniment i la reparació S’han millorat?\nEn els tallers, l’activitat ha estat totalment interromput, excepte els cotxes de personal mèdic i autoritats públiques. Però només representava una petita part de la seva activitat habitual. Els garatges que van romandre oberts van perdre diners.\nAvui, les operacions de manteniment que es fan són lleugeres, en comparació amb la normalment. És un empobriment de tot el sector de la reparació. Hi ha un risc de fallida per al 30% dels garatges. Problema molt gran també amb petits centres turístics locals. Malgrat les ajudes estatals: atur parcial, cancel·lació o càrrega de càrregues … Això no serà suficient per estalviar el 100% de les empreses.\nComentaris de l’equipatge Gate8 Cabin Mate\nA Calais, la construcció de Una paret ha de ser completa d aquí Final de la any, segons un ministre britànic


La solidaritat és entre iguals. Sobre el 6-F | La Sal de la Terra\nLa solidaritat és entre iguals. Sobre el 6-F\nPublicat el febrer 6, 2017 per Ermengol\nFa un any i mig vaig escriure aquest article on explicava que no em solidaritzava amb (l’aleshores encara president) Artur Mas. I mirava d’explicar-ho. Crec que el que hi deia avui és encara vàlid. Intento argumentar-ho.\nComenço amb un parell de prèvies. Vull deixar clar que opino que el judici que comença avui 6 de febrer és, en si mateix, una aberració. Més enllà del sentit del 9N, que no va ser cap referèndum d’autodeterminació, i de com després l’antiga convergència l’ha fet servir en benefici propi, que es jutgi a ningú per a dur-lo endavant mostra la repressió vigent a l’estat espanyol. Una repressió que no és nova. Ja posats a parlar de referèndums, vull recordar que el maig del 2014 es va realitzar el “Multireferendum” coincidint amb les darreres eleccions europees. Aquell dia els mossos d’esquadra van aixecar centenars d’actes a les meses organitzades, sovint arrel de denúncies d’interventors de partits polítics. Com a conseqüència, 23 persones en van resultar imputades i algun dia seran jutjades. Defensaven que els i les ciutadanes que volguessin poguessin respondre amb paperetes i urnes un seguit de preguntes en una consulta no vinculant. D’aquestes persones no se’n parla. Eren, i son, membres de moviments socials i van ser també denunciades. El govern de la Generalitat, presidit per l’Artur mas, i alguns ajuntaments van promoure aquestes denúncies i van vulnerar el dret de reunió i participació de moltes persones a la iniciativa. Pel que sembla, no totes les urnes són iguals. Ni totes les denunciades.\nLa segona prèvia és per cobrir-me les espatlles. Els darrers dies a moltes persones que hem sortit del discurs del Procés predominant en els mitjans de comunicació ens han dit lerrouxistes, anarco-espanyolistes, defensors dels borbons, que érem membres del CNI o, fins i tot, que seguíem una estratègia planificada per la CIA. Els motius, ben senzills: dissentíem d’una pretesa unitat patriòtica per sobre de tot, a mode de front nacional, que amaga que també a Catalunya hi ha classes socials. I que l’explotació que patim els i les treballadores catalanes, la gran majoria de les persones que vivim a Catalunya, prové principalment de la burgesia catalana. La mateixa que històricament no ha dubtat a aliar-se o utilitzar les estructures de l’estat espanyol per defensar els seus privilegis. Doncs bé, vull deixar clar que durant molts anys he militat en organitzacions antirepressives. Que sovint hem defensat militants de l’esquerra independentista o, també, militants de moviments socials empresonats per coses com ara estripar una bandera espanyola.\nAclarit això, vull reiterar ara que segueixo sense solidaritzar-me amb en Mas, l’Ortega i la Munté. La solidaritat és entre iguals. I ell i elles, amb mi, amb nosaltres, no ho som d’iguals. Nosaltres hem patit la sagnia als pressupostos que van promoure els seus governs, amb milers de treballadors/es públiques acomiadades. Massa llarga és la llista de noms de companyes i companys de la universitat que he vist com se’n van anar al carrer durant els anys que van manar. Nosaltres hem patit la seva repressió i hem sigut víctimes d’aquell “tensar la llei fins allà on estigui permès i una mica més” del seu conseller d’interior, amb totes les seves conseqüències. També nosaltres hem pagat una bona part del diner públic transferit a entitats privades a través d’uns serveis públics cada vegada més externalitzats (eufemisme per dir regalats al capital). Hem vist companyes a la presó i unes quantes més imputades en processos judicials arran de denúncies de la Generalitat. I encara ens cauen les llàgrimes de veure gent gran i infants o, simplement, veïns/es nostres expulsades de casa seva per una policia de la Generalitat que escrupolosament acatava ordres judicials i davant del silenci còmplice del propi govern. Tampoc oblidem els vots favorables de convergència a la llei que permet fer-ho “legalment”.\nNo, en Mas i companyia i nosaltres no som iguals. Quantes imatges teniu al cap de l’Artur Mas anant a visitar treballadors/es en vaga, o sense que en fessin? I als i les internes d’un CIE? I, en canvi, segur que tothom tenim al cap trobades d’ell mateix amb empresaris, associacions de la patronal o banquers. O de vistes a Israel o a centres financers nord-americans. El seu, no és el nostre món. Ell no ho ha volgut mai i ha actuat en conseqüència. D’igual manera, nosaltres tampoc hem volgut ser del seu.\nCom deia, la solidaritat és entre iguals. Quan hi ha jerarquia o explotació és una altra cosa. Potser és servilisme o dependència, però no és solidaritat. No es tracta de cap relació recíproca, ni lliure. I l’Artur Mas, a cops de garrot i de retallada, ens va fer recordar nítidament qui manava. Crec que això ho hem de deixar clar. Hem de poder dir que el judici contra l’Artur Mas, la Joana Ortega i la Irene Rigau és en si mateix una mostra inacceptable de repressió de l’estat. Si voleu, anàloga a la que d’altres vegades hem patit instigada, paradoxalment, per ells mateixos. No obstant, no per això deixa de ser injusta. Però també penso que hem de fer-ho des de plantejaments autònoms, mantenint el nostre propi discurs, la nostra visió de la realitat i les nostres actuacions socials o, si voleu, polítiques. A nosaltres el dia 6 de febrer no ens jutgen. I no ho fan perquè el 9N va ser una iniciativa dissenyada des de les institucions. Des de dalt, i amb una participació popular molt pautada i limitada. Ben diferent de les consultes populars d’anys abans que, malgrat discrepar molt sovint de les preguntes (jo no vull Catalunya com un estat més ni a dins de la UE), cal reconèixer que van suposar la mobilització de molts col·lectius a molts pobles. I també ben diferent del Multireferendum, basat principalment en l’autoorganització dels moviments socials.\nPrecisament perquè pensem que ens hem de mantenir autònoms respecte el processisme, perquè creiem que és imprescindible la nostra independència ideològica que ha de garantir la nostra autonomia d’acció, el dia 6 de febrer serem molts/es els que no anirem a Barcelona. La lluita contra la repressió la farem dia a dia i en els diferents àmbits de la nostra vida. Una repressió que moltes vegades ens han imposat les persones que ara jutgen. El que no farem és una mostra d’adhesió cap a elles que, a més, continuen sent referents d’uns projectes polítics que no són ni de lluny els nostres. Perquè, ens agradi o no, així es planteja la mobilització d’aquest 6 de febrer. Com un suport acrític a tres membres d’un govern que, en molts aspectes, va ser lesiu per a totes nosaltres.\nLa lluita contra la repressió implica també entrar a qüestionar, per exemple, com des dels estats es monopolitza la política, entesa com la capacitat d’acció col·lectiva de totes les persones per autogestionar la vida. O com, des del capital, es fa negoci precisament amb les nostres vides i el nostre treball. I això, dilluns 6 de febrer, no es farà en absolut.\nL'entrada va ser publicada el Uncategorized per Ermengol. Guarda l'enllaç permanent.\n6 pensaments sobre “La solidaritat és entre iguals. Sobre el 6-F”\nteleafonica.net el febrer 6, 2017 a les 9:33 am va dir:\nBon article. De debò. L’unica cosa que no entenc és l’anunci de Peugeot del final de l’article. Tampoc és el nostre món, això, no? Dic jo…\nErmengol el febrer 6, 2017 a les 10:25 am va dir:\nTens raó company. El que passa és que els de wordpress posen la publicitat quan volen, ja qur el blog no és de pagament. I no se com treure-la.\nluciendepeiro el febrer 6, 2017 a les 12:43 pm va dir:\nEstic d’acord. No ens barallarem per les terminologies. Que si solidaritat, que si empatia, que si suport, que si reconeixement de l’aberració del cas, com tu mateix has escrit. Això implica un cert suport. L’important és això, el fet, la realitat concreta, no la persona, que prou miserable és. Després, és obvi que aquesta gent, començant per en Mas, són uns impresentables. I l final, si en Mas es trobés penjant d’un fil a punt de caure per un precipici i morir i pogués salvar-lo amb un senzill cop de mà, ho faria, perquè al final em sento capaç d’empatitzar mínima o puntualment fins i tot amb el meu pitjor enemic.\nfrancesctur el febrer 7, 2017 a les 1:16 am va dir:\nMolt bon article.Ja n’hi ha prou de simplismes i reduccionismes!\nIsa el febrer 7, 2017 a les 8:13 pm va dir:\nPuc estar més o menys d’acord, sobretot amb el tema del multirefèndum i la línies de defensa de Mas al judici i la qüestió de classe, però has vist visitar la Colau un CIE? Has vist visitarla ja com alcaldessa una vaga? De fet, va filtrar sous de treballadors de TMB, va dir que abans de parlar havien de desconvocar mentre protegeix als directius amics de TMB (dels partits que l’han posat allà, ICV i PSC) i va trair el pacte de les escales sense vergonya. Amb tot això suposo que a ella si la considerem amiga de classe, oi? Malgrat tampoc vulgui posar les urnes si Rajoy no dóna permís. Ho dic tot això per posar una mica de context. També trobo incoherent que després si detenen a algú dels nostres, de la CUP, i ells (PDECAt per exemple) no s’hi solidaritzin els matxaquem quan ara diem que la solidaritat és entre iguals i ells i nosaltres no som iguals.\nJosep el febrer 10, 2017 a les 10:14 pm va dir:\nDiscrepo en uns quants punts. Si no et sap greu, m’autocitaré: http://propostes-reflexions.blogspot.com/2017/02/solidaritat-qui-o-que.html.


El gimnasta manresà Thierno Diallo ha estat seleccionat per anar al Mundial - Regió7\nDemà dimarts es tanca la inscripció pel Mundial de gimnàstica artística i el manresà Thierno Diallo té una plaça fixa com a titular de la selecció estatal en els exercicis d’arcs, paral·leles i barra, i possiblement a terra, però en aquest cas dependrà de l’estat físic d’un dels seus companys. El Campionat del Món és enguany de vital importància per a combinats com el d’Espanya perquè és classificatori pels Jocs Olímpics de l’any que ve a Tòquio. El Mundial tindrà lloc del 4 al 13 d’octubre a Stuttgart (Alemanya).\nThierno Diallo (Egiba) ha participat aquest cap de setmana, amb la selecció estatal absoluta, en un torneig preparatori que s’ha celebrat a Heereveen, a Holanda. Espanya ha assolit un molt bon destacat resultats amb 251,087 punts, aconseguint la primera posició per davant d’Holanda amb 247,648 i Austràlia amb 238.083; també hi va prendre part el combinat de Guatemala.\nA títol individual, Thierno Diallo va fer una excel·lent competició sumant 13,733 punts en arcs, 14.000 a les paral·leles, 13.150 a la barra i 12.9000 a terra. S’estima que la classificació olímpica pot estar en els 247 punts; a Holanda, Espanya va superar aquesta puntuació, el que és un bon indicatiu de les possibilitats espanyoles de classificar-se\nEl control fet a Madrid va tenir lloc en format de competició i Font va tenir una bona actuació en els quatre aparells, destacant un yurchenco amb pirueta i mitja amb la nota de partida més alta de tot l’equip estatal femení en salt. Amb 17 anys, per a Carla Font, la convocatòria per al Mundial ha estat una gran experiència, tenint en compte que ha de tenir moltes altres oportunitats.


El jutge de la causa contra Torra pels llaços rebutja la seva recusació - Regió7\nEl jutge de la causa contra Torra pels llaços rebutja la seva recusació\nLa defensa del president de la Generalitat afirma que la resolució del magistrat és «prejutjadora»\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, amb la seva dona i els seus advocats, a la sortida del TSJC pau cortina/acn\nEl jutge que instrueix la causa del president de la Generalitat, Quim Torra, ha rebutjat la seva pròpia recusació perquè considera que es fonamenta en motius «imaginaris, il·lusoris i arbitraris». Torra és acusat d'un delicte de desobediència a les resolucions de la Junta Electoral sobre els llaços grocs.\nEl magistrat Carlos Ramos acusa la defensa de Torra de cometre «frau processal» i un «notori abús de dret» per intentar apartar-lo com a jutge del procediment «simplement per no haver resolt en l'únic sentit que estava disposada a admetre la part recusant», i també «amb l'objectiu de dilatar indegudament la tramitació de la causa».\nLa defensa de Torra opina que la resolució del magistrat és «clarament prejutjadora» i que «el mou un especial interès que s'assegui a la banqueta dels acusats».\nEl jutge, en canvi, argumenta que la defensa no aporta cap principi de prova vàlid que serveixi per justificar la seva petició de recusació, és a dir, que demostri que hi ha un suposat interès directe o indirecte en aquesta causa.\nRamos no accepta que la declaració de Torra sigui una prova ni tampoc la interlocutòria del 27 de juny que deixava Torra a un pas de judici. Els motius que conclou la defensa, diu, són «irreals, inventats i arbitraris».\nL'escrit recorda que havia d'emetre una resolució per establir si existien o no indicis suficients de la presumpta comissió del delicte de desobediència, i en el seu relat va utilitzar termes com ara «indiciàriament», «provisionalment» o «presumptament». «Només una lectura apressada, desenfocada o interessada podria ometre la consideració d'aquests condicionants i entendre que el relat podria contenir una declaració de culpabilitat», diu Ramos, que insisteix que la resolució «no conté cap declaració de culpabilitat, sinó un judici indiciari, presumpte i provisional d'acusació».\nEl jutge que instrueix la causa també assegura que la interlocutòria es va fer pública un cop notificada a les parts, en contra del que retreu la defensa.\nD'altra banda, reitera que la Junta Electoral és l'autoritat que ha de resoldre els conflictes electorals, d'acord amb la Llei Orgànica de Règim Electoral General (LOREG), i per tant insisteix en el «sotmetiment» de la Generalitat i del seu president a les seves decisions.\nLa defensa, en canvi, negava que es pogués considerar la JEC una autoritat superior a la del president de la Generalitat.


Se l'acusa d'un delicte d'odi i ha de comparèixer al jutjat 2 de Tarragona dimecres vinent\n1 min. Tarragona 09/04/2018 22:27 Traduccions: Cat Eng\n651x366 La tuitaire ha publicat a les xarxes socials la pancarta qeu va penjar al balcó i per la qual l'han citat a declarar @RicomaOlga La tuitaire ha publicat a les xarxes socials la pancarta qeu va penjar al balcó i per la qual l'han citat a declarar @RicomaOlga\nUna veïna de Tarragona ha estat citada a declarar davant del jutjat per penjar al seu balcó una pancarta en què es podia llegir 'Police go home'. La dona va fer una fotografia de la façana de l'edifici amb la pancarta i la va difondre a través de les xarxes socials amb el missatge 'Mil ulls us vigilen, no permetrem que ens feu mal'.\nElla mateixa a penjat un missatge a Twitter en què explica: "Dimecres 11/04 a les 10h he d'anar a declarar al jutjat número 2. La Policia m'acusa d'un delicte d'odi per penjar aquesta pancarta i tuitejar-ho. Per sort no sé rapejar". També a través de les xarxes s'han difós missatges de suport a la citada que conviden a acompanyar-la a la cita judicial.


Ensenyament musical en clau de creativitat | Valencia Extra\nAnalitzem el valor i la presència de la capacitat creativa en l’àmbit educatiu de la música\nAula del Conservatori Professional de Música Francesc Peñarroja. Cristina Tormo\n23/09/2020 - Paula Velázquez López\nLa creativitat és la facultat de crear, de generar alguna cosa del no-res a partir de l’abstracció, l’enginy o la inventiva. Es tracta d’una capacitat inherent a l’ésser humà, encara que descobrir-la i potenciar-la requereix, en moltes ocasions, atenció i treball. En qualsevol cas, la creativitat és una eina essencial en l’aprenentatge i el desenvolupament de les persones, especialment en àmbits com la música.\nEncara que sembla evident que l’ensenyament musical hauria de tindre un valor creatiu intrínsec, la capacitat de creació no sol formar part dels plans d’estudis. Entre llibres de text, lliçons, manuals, dictats, exercicis de tècnica i el xiulet del metrònom, la creativitat a les aules dels conservatoris de música queda relegada, inconscientment, a un segon pla.\n“La creativitat és educable, pot ser estimulada i desenvolupada mitjançant procediments adequats”\nLa creativitat no sols es desenvolupa com un valor afegit a l’aprenentatge musical i a la interpretació, sinó que és un pilar bàsic en el món de la música. Una formació musical centrada únicament en una tècnica virtuosa i en el control de coneixements teòrics, però mancat de creativitat en l’aprenentatge i en l’execució, evidència un buit notori.\nEn el Conservatori Professional de Música Francesc Peñarroja de la Vall d’Uixó, Cristina Tormo decora les parets amb infografies, quadres de compositors, una «ruta per a analistes» o la «taula periòdica de l’harmonia». Graduada en Magisteri i titulada superior en Piano, Solfeig, Harmonia i altres àrees musicals, la docent imparteix actualment l’assignatura d’Harmonia a l’alumnat de tercer i quart d’ensenyaments professionals.\nEl vincle de Cristina amb la creativitat va començar quan li van demanar que impartira l’assignatura optativa de Creativitat i Música al Conservatori de Velluters, una de les escasses matèries que inclouen, aparentment, la creativitat en la seua programació. No obstant això, tal com explica la professora, el plantejament de l’assignatura era molt rígid i es quedava en la superfície del concepte de creativitat, ja que funcionava com un calaix de sastre dels continguts que no es podien incloure en altres matèries. Així doncs, Cristina es va embarcar en el procés de buscar alternatives per a impartir Creativitat i Música d’una forma que realment fera justícia al seu nom i resultara útil per a l’alumnat. Amb el temps, la professora va extrapolar la creativitat també a les seues classes d’Harmonia i Anàlisi.\n“Cal donar-li llibertat a l’alumnat perquè puga ser creatiu”\n«Cal donar-li llibertat a l’alumnat perquè puga ser creatiu». Aquesta és la màxima sobre la qual Cristina Tormo estableix les bases de les seues tècniques com a docent. Segons explica, un currículum rígid carregat de continguts teòrics no afavoreix el desenvolupament creatiu de l’alumnat a l’aula. «La música ja és creativa en si mateixa. Si el músic només toca notes, li estàs tallant eixa manera d’expressar-se. És necessari que tinga eines per a desenvolupar eixa part creativa», explica.\nCristina recorre al mètode Flipped Classroom, que consisteix a invertir les localitzacions d’ensenyament i aprenentatge, és a dir, treballar la teoria a casa i la pràctica a l’aula. Segons explica, a través d’aquesta tècnica, l’alumnat s’implica molt més, perquè té ganes d’arribar a classe i saber fer les activitats amb els seus companys i companyes. «L’aula es fa més pràctica i les activitats, atractives», sintetitza la professora.\nTal com indica la revista de psicologia Infad, el model Flipped Classroom «ofereix la possibilitat d’ensenyar a l’alumnat als seus ritmes individuals, la qual cosa suposa una personalització superior per a cadascun». Aquest és un dels aspectes que més obliden els mètodes tradicionals d’ensenyament, ja que es basen en lliçons teòriques dirigides a auditoris concebuts com un tot.\n“Els grups xicotets d’alumnat afavoreixen la creativitat i ajuden a identificar en cada alumne el seu potencial”\nEn aquest sentit, Nieves Pascual, catedràtica de Musicologia del Conservatori Superior de Música Joaquín Rodrigo de València, assenyala: «Tot l’alumnat no és igual, sinó que cada persona té interessos i habilitats diferents». Per aquest motiu, l’ensenyament creatiu suposa també un repte per al professorat, ja que implica adequar els continguts i la manera de transmetre’ls a la diversitat de l’audiència. «Els grups xicotets d’alumnat afavoreixen la creativitat i ajuden a identificar en cada alumne el seu potencial», planteja Nieves Pascual.\nLa Taxonomia de Bloom és un altre dels recursos creatius en els quals Cristina Tormo basa les seues classes. Es tracta d’una teoria que presenta sis punts de vista mitjançant els quals es consolida l’aprenentatge. La capacitat de creació es presenta com el punt més alt, i per a aconseguir eixa etapa és necessari partir d’altres com la comprensió, la memòria o l’anàlisi. L’alumne o l’alumna passa pels sis estadis, i així és possible explicar diferents activitats i enfocaments per a abordar un mateix contingut. La professora assumeix la creativitat no sols com un element més del seu exercici docent, sinó com un valor fonamental. «La creativitat hauria de treballar-se com a qualitat, igual que es treballen el so o la tècnica», sosté.\nRosa Piqueras, directora comercial territorial de Bankia, també concep la creativitat com un dels «pilars fonamentals per al desenvolupament humà en qualsevol disciplina». La directiva transmet el compromís de l’entitat financera amb la música a partir del programa Bankia Escolta València. Mitjançant aquesta iniciativa, Bankia destina el patrocini més gran del territori valencià al foment de la música.\nPer part seua, Cristina Tormo insisteix en la importància d’ensenyar d’una forma concorde al context actual: «No es pot ensenyar com fa vint anys; estem envoltats d’estímuls visuals i auditius als quals hem d’adaptar l’ensenyament per a no allunyar-nos de la realitat de l’alumnat», argumenta. A aquesta idea se suma la catedràtica Nieves Pascual, qui considera que el personal docent piga, en moltes ocasions, d’heretar pràctiques anteriors i traslladar-les a l’alumnat de manera sistemàtica, sense tindre en compte el pas del temps.\nLa creativitat, al cap i a la fi, també és una via per a anticipar-se als avanços socials, tal com assenyala Rosa Piqueras. La directora comercial territorial de Bankia reivindica la capacitat creativa com una manera de trobar solucions a problemes complexos que permet a la societat seguir avant. En aquest sentit, la representant de l’entitat financera remarca el compromís musical que impera a València, i al qual Bankia se suma com a institució. «L’art és progrés, desenvolupament econòmic i benestar social», afirma, i recalca que aquests són aspectes molt arrelats en la seua acció.\nLa creativitat des de la perspectiva de l’alumnat\nEn 2017, Empar Guanter, flautista i estudiant de Magisteri en Educació Primària amb l’Esment de Música, va cursar l’assignatura de Creativitat i Música al Conservatori Professional de Música Ciutat de Moncada, impartida per Cristina Tormo. El seu treball final –el qual descriu com un procés creatiu molt lliure i satisfactori–, va ser un vídeo que abordava el que era per a ella la música, editat pel seu company Jesús Ros.\n“La creativitat ha de ser una qualitat imprescindible en el personal docent”\n«La creativitat ha de ser una qualitat imprescindible en el personal docent», afirma Empar. A partir de la seua trajectòria com a alumna i de la seua preparació actual com a mestra, l’estudiant reivindica que cal treballar molt per a donar els continguts de manera que l’alumnat se senta a gust a l’aula. A més, afig: «Tocar una peça és un procés creatiu, però no ens adonem; ho fem més com un procés tècnic que creatiu».\nLa flautista considera que l’ensenyament musical no és tan lliure com deuria; per a ella, encara està molt lligada al món clàssic i a la tècnica. Encara que comprén que és impossible escapar del currículum, la seua alternativa per a incloure en ell la creativitat és clara: «Falta millorar l’enfocament, que no siga tan tancat i estricte; que no siga només entonar, treballar el ritme i fer escales a 120».\nDes del Conservatori Superior de Música de València, Nieves Pascual afirma que, en efecte, l’aprenentatge musical no sols implica el desenvolupament de continguts de manera memorística i tècnica, sinó que exigeix capacitat d’abstracció i plasmació de sentiments. Així i tot, estableix que encara queda molt per fer. Per tant, quines són les claus en les quals confia per a avançar cap a una docència més creativa? el temps, la col·laboració i la comunicació entre departaments i, sobretot, la voluntat de docents i alumnat.


Mèxic 2020 compra immoble – El tercer llogater - Willy Viajes\nby guillem | nov. 22, 2020 | Mèxic 2020 - Compra terreny i habitacions | 0 comments\nA primera hora del dia 19 de novembre m’enviava un missatge per Whatsapp un noi interessat en anar a veure els departaments. Vàrem quedar per l’endemà a les 10 del matí. L’endemà m’avisava puntualment que ja era a punt d’arribar, però quan jo ja era de camí em va dir que havia anat pel camí per on no es podia passar en cotxe, cosa que em va ajudar perquè així vaig arribar abans que ell, doncs en cas contrari ell hauria arribat abans que jo. Li vaig dir per on anar i en 5 minuts ja va arribar.\nSe’l veia un noi extravertit i d’uns 30 anys. Lo curiós va ser que coneixia el noi que m’acompanyava. Li vaig ensenyar els departaments i li van agrada fins el punt que va dir que si podia es traslladava ja aquell mateix dia cap a les 15h. Ja que coneixia el meu amic li vaig donar les claus perquè entrés ja quan volgués.\nPer la tarda hi vaig tornar i em va acabar explicant que tot havia anat tant ràpid perquè ho acabava de deixar amb la seva novia i necessitava ja dormir aquella nit mateixa a un altre lloc. De 3 llogaters que tenia fins aleshores, dos tenien la seva història prou interessant.\nPerò no va acabar aquí, perquè l’endemà, quan li vaig enviar el contracte perquè el revisés, em va contestar dient que ja havia solucionat el problema que tenia i que marxaria l’endemà. Fins i tot em va preguntar si m’hauria de pagar tot el mes o només els 3 dies. Li vaig respondre que no feia falta que em pagués res però ell va insistir en almenys pagar els 3 dies per lo que finalment vam decidir que li cobraria el mateix que li cobraria a algú per 2 dies d’estada.\nPerò l’endemà no va dir res i allà seguia, de moment no sabia si la solució del dia anterior ja havia acabat o simplement no havia tingut temps de deixar el departament. El que si que vaig veure per les càmeres, és que de tan en tan entrava amb ell al departament una noia que semblava la seva parella. Però ella acabava marxant i ell es quedava.\nI l’endemà, quan efectivament era el tercer dia que hi estava, ja em va dir que passés quan volgués per cobrar i per recuperar les claus del departament. Vaig anar-hi i el vaig veure molt content. Em va dir que pagava aquells 3 dies amb molt de gust perquè estar-hi aquells dies l’havia fet reflexionar i aclarir-se amb els seus problemes amb la parella, a mes de que havia estat molt be fins el punt que recomanaria el lloc a un amic seu que també buscava departament.\nUna llàstima que ja marxés però content d’haver pogut ajudar-lo a reconciliar-se amb la seva novia i que hagués quedat tant content que fins i tot em recomanaria. Tot plegat havia costat però el resultat estava sent molt bo.


El Govern denuncia que el PSOE "vol impugnar al TC el pagament de les pagues extres" als funcionaris\nL'oferta a Llatinoamèrica des d'El Prat creix un 38,7% a la temporada d'hivern\tL'oferta a Llatinoamèrica des d'El Prat creix un 38,7% a la temporada d'hivern\nL'Aeroport de Reus oferirà un 10,6% més de seients aquesta temporada d'hivern\tL'Aeroport de Reus oferirà un 10,6% més de seients aquesta temporada d'hivern\nACN Barcelona.-El vicepresident i conseller d’Economia i Hisenda, Pere Aragonès, i el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, Jordi Puigneró, han denunciat aquest dijous que el govern del PSOE “vol impugnar” al Tribunal Constitucional el retorn de les pagues extres al funcionaris. L’executiu socialista “fa el que no es va atrevir el PP”, ha lamentat Aragonès, defensant el pagament de les “extres pendents a mestres, metgesses, mossos i treballadors públics”. El govern espanyol ha enviat un requeriment al Govern per negociar sobre el retorn de les pagues extres del 2013 i 2014 acordat amb els sindicats de la funció pública i “evitar el recurs d’inconstitucionalitat”, segons ha avançat ‘La Vanguardia’ i ha pogut confirmar l’ACN.\nEn una piulada, Aragonès ha advertit que “mal els pesi” el Govern revertirà seguirà “retornant els diners perduts durant la crisi”. Per la seva banda, Puigneró, encarregat de la funció pública al Govern, ha lamentat que l’executiu de Pedro Sánchez vulgui invalidar el decret i ha insistit que la Generalitat “defensarà els drets socials i laborals dels catalans”. Segons la carta que el ministeri de Política Territorial i Funció Pública ha enviat al Govern, Madrid veu “determinades discrepàncies” en els articles 1 i 2 del decret llei de la Generalitat i demana parlar en el marc de la bilateral per obrir una “cooperació per evitar el recurs d’inconstitucionalitat”. “El senyor Pedro Sánchez diu no a un referèndum, diu no a l’autodeterminació i ara diu no a les pagues extres dels treballadors de la Generalitat de Catalunya. Aquest és el vot útil del PSC?”, ha preguntat Puigneró.


Aquests termes i condicions s'apliquen a totes les traduccions jurades fetes a través de la pàgina web de TRADUCCIONSJURADES.CAT i a totes les transaccions realitzades entre el client i TRADUCCIONSJURADES.CAT.\nEls serveis de TRADUCCIONSJURADES.CAT es fan d'acord amb els principis de la pràctica professional i ofereixen una qualitat garantida, fins i tot en les traduccions més especialitzades i en els formats més complexos.\n3. Protecció de dades i confidencialitat\nDe conformitat amb el que estableix la Llei 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal, les dades personals facilitades a través d'aquest web podran recollir-se en fitxers automatitzats dels quals TRADUCCIONSJURADES.CAT n’és el responsable i que tenen com a finalitat mantenir el contacte amb els usuaris interessats i informar-los sobre les activitats i serveis de TRADUCCIONSJURADES.CAT. Els interessats podran exercir el dret d'accés, rectificació i cancel·lació de les dades, enviant una sol·licitud a TRADUCCIONSJURADES.CAT, c/ Còrsega, 594, 08025 Barcelona, en la qual hauran d’incloure el seu nom i cognoms, DNI i adreça de correu electrònic, amb les instruccions necessàries. TRADUCCIONSJURADES.CAT es compromet a mantenir la privadesa dels seus usuaris, clients, col·laboradors i visitants.\nTRADUCCIONSJURADES.CAT es compromet a mantenir i guardar les dades de caràcter personal que l'usuari proporcioni de forma confidencial, i li garanteix que el servidor en el qual s'emmagatzemaran i es tractaran aquestes dades disposa de les mesures de seguretat necessàries per evitar l'accés a aquestes dades per part de terceres persones no autoritzades. No obstant això, TRADUCCIONSJURADES.CAT podrà revelar a l’autoritat pública competent les dades de caràcter personal i qualsevol altra informació que estigui en el seu poder a través dels seus sistemes informàtics i que li sigui requerida, d'acord amb les disposicions legals i reglamentàries aplicables.\nTots els textos i continguts són tractats de forma estrictament confidencial. TRADUCCIONSJURADES.CAT es compromet a guardar absoluta confidencialitat sobre la informació que el client li proporcioni en virtut de l'encàrrec fet, fins i tot després de la seva finalització. Tots els col·laboradors de TRADUCCIONSJURADES.CAT han signat un acord de confidencialitat en virtut del qual s'obliguen a mantenir el més absolut secret sobre totes les informacions que obtingui per raó de l'encàrrec efectuat. Si el client ho vol es pot signar un contracte de confidencialitat.\n4. Pressupost i acceptació\nTRADUCCIONSJURADES.CAT presentarà sempre un pressupost gratuït i sense compromís per al client. Tots els pressupostos acceptats pel client estan subjectes a la confirmació per part de TRADUCCIONSJURADES.CAT després de la recepció de la comanda del client, i no es considerarà que s'ha tancat un contracte fins que s'hagi rebut aquesta confirmació. Cada comanda acceptada constitueix un contracte independent.\nLes comandes es lliuraran en el termini i per la via acordats (correu electrònic, descàrrega del nostre servidor, fax, correu o missatgeria). Quan el projecte es faci directament al web, es comunicarà la seva finalització pels mitjans de comunicació habituals. Les dates acordades per les parts per al lliurament dels encàrrecs es comptaran a partir de la recepció per part de TRADUCCIONSJURADES.CAT dels documents a traduir. TRADUCCIONSJURADES.CAT no es fa responsable de possibles retards en el lliurament dels treballs deguts a fallades en la xarxa informàtica o elèctrica, avaries en servidors o de qualsevol altre tipus no imputables a TRADUCCIONSJURADES.CAT En aquests casos, es pactaran amb el client noves dates d'enviament dels treballs o possibles mitjans alternatius per al seu lliurament.\n6. Facturació i condicions de pagament\nLa factura s'emetrà un cop finalitzat el projecte. El pagament d'aquesta factura s'efectuarà com a màxim en els 2 dies següents a la recepció de la factura per correu electrònic, per mitjà de transferència bancària, xec bancari o pagament en efectiu, tret que prèviament s'hagin acordat altres condicions de pagament amb el client. Per a projectes de més envergadura es facturarà un 30% de l'import total per endavant.\n7. Cancel·lació d'una comanda\nEn cas de cancel·lació d'una comanda, el client haurà d'assumir el cost del treball ja efectuat.\nTRADUCCIONSJURADES.CAT segueix processos estrictes per garantir la qualitat dels seus serveis. No obstant això, si el client detecta algun error objectiu, disposa d'un termini de 15 dies naturals a partir de la data de lliurament per fer reclamacions. Transcorreguts aquests dies s'entendrà la plena acceptació del servei per part del client. En cas d'algun eventual error TRADUCCIONSJURADES.CAT donarà prioritat absoluta a la seva esmena.\n9. Responsabilitat civil\nTRADUCCIONSJURADES.CAT no serà responsable de cap tipus de perjudici derivat d'una inexactitud o diferència d'interpretació, excepte quan es tracti d'un error objectiu; en tal cas la responsabilitat civil de TRADUCCIONSJURADES.CAT no superarà mai el valor de facturació pels costos dels serveis.\nEl client garanteix que la traducció sol·licitada no infringeix cap dret d'autor o qualsevol altre dret derivat de la propietat intel·lectual o industrial de la documentació lliurada per a la seva traducció jurada ni tindrà cap destinació o finalitat no emparada per les lleis. Així mateix, el client també garanteix que mantindrà TRADUCCIONSJURADES.CAT indemne de qualsevol reclamació al respecte presentada per tercers.\nEl client renuncia a qualsevol altre fur que per llei li pugui correspondre. TRADUCCIONSJURADES.CAT i el client se sotmeten expressament a la competència dels jutjats i tribunals de Barcelona, per a la resolució de qualsevol disputa que pugui sorgir en relació amb l'execució i interpretació del contracte.\n11. Missió, visió i valors\nLa missió de TRADUCCIONSJURADES.CAT és oferir traduccions de qualitat als seus clients. Amb aquesta idea hem desenvolupat el nostre web a Internet.\nLa nostra visió és arribar a ser una referència en el nostre segment i orientar el nostre creixement basant-nos en la satisfacció dels nostres clients.\nIniciativa i innovació: el primer principi de TRADUCCIONSJURADES.CAT és facilitar l’accés a les persones que necessiten traduccions jurades a través d’Internet i portar-les a terme amb qualitat, eficàcia i economia.\nAccessibilitat i cordialitat: la proximitat, la simpatia i la resposta immediata són compromisos que adquirim davant de tots els nostres clients.\nResponsabilitat: la principal prioritat de TRADUCCIONSJURADES.CAT és el compromís amb les necessitats dels clients.\nRigor i confidencialitat: d’acord amb la nostra ètica professional.\nFlexibilitat: ens adaptem a tot tipus de traduccions i terminis de lliurament, mantenint sempre un equilibri entre el rigor, la honestedat i la responsabilitat.


August Gil Matamala: "Al final del franquisme, el règim s’estava ensorrant, però els que lluitàvem contra el règim també" | Directa\nAugust Gil Matamala: "Al final del franquisme, el règim s’estava ensorrant, però els que lluitàvem contra el règim també"\nUn munt de carpetes de color verd fosc arrenglerades en una prestatgeria. És l’arxiu de l’històric advocat August Gil Matamala, que va néixer el 1934, abans de la guerra. La documentació no hi és tota, perquè el 1969 va haver de fer desaparèixer la que comprometia terceres persones, en filtrar-se la seva ordre de desterrament a Fuerteventura. Hi va calar foc al terrat del seu despatx de la rambla de Catalunya, que encara conserva el seu nom en una placa. Ara que el proper 20 de novembre farà 40 anys de la mort del dictador al llit, entrevistem Gil Matamala, que va combatre el règim com a militant del PSUC i advocat dels treballadors vinculats al partit. Després, va entrar en contacte amb els moviments obrers autònoms i va defensar les seves lluites laborals. Ara, als 81 anys, després d’haver sentit la República, haver patit la guerra, la dictadura i el desencís de la transició, la seva memòria resta intacta. Les seves idees, també. Manuel Vázquez Montalbán el va caracteritzar com l’advocat laboralista Tomás Biedma, un home, segons la seva literatura, “fidel a la lògica que lliga l’acció política amb la voluntat real de canviar la història”.\nFotografies de l'entrevista: Brais G. Rouco\nFa 55 anys, vas obrir el teu despatx. El més dur de la teva vida professional ha estat la lluita contra la mort durant els consells de guerra dels 70?\nD'experiències dures, n'he viscut moltes. Durant el franquisme, a més d'assistir i defensar gent detinguda, em va tocar relacionar-me amb les famílies i afrontar situacions molt pertorbadores, com veure sortir de la presó persones completament destrossades, que poc després van morir. Però el consell de guerra de Burgos, el desembre de 1970, va ser la primera vegada que es van col·lectivitzar aquestes experiències i es va generar una certa sensació que hi havia un col·lectiu d'advocats amb preocupacions compartides. Durant diversos dies, vam ocupar –més o menys amb consentiment– el Col·legi d'Advocats. Des d'allà, fèiem les gestions i ateníem periodistes estrangers. Solé Barberà, que va ser el meu veí al despatx, va tenir una de les actuacions més brillants com a defensor. Allò va ser l'origen de la Comissió de Defensa dels Drets de la Persona.\nLa Comissió era la unió dels advocats rojos?\nHi havia rojos i personatges que no eren gens rojos, però sí antifranquistes en la seva versió democràtica, liberal o progressista. El 1974, va arribar el consell de guerra contra Puig Antich. Hi havia una sensació d'impotència, l'absoluta convicció que acabaria malament. A més, en aquesta ocasió, ens vam sentir bastant abandonats i sols. Sentíem un gran distanciament del PSUC, que ja estava esperant que la biologia solucionés el problema del franquisme. Havien renunciat a lluitar i no volien barrejar-se amb una massa en defensa de qui era presentat com un terrorista davant l'opinió pública. L'any 1975, hi ha els judicis contra militants d'ETA, uns quants detinguts a Barcelona, com Txiki, que arribar al consell de guerra. Vaig ocupar-me d'acompanyar la família, especialment la seva mare, perquè no defallís.\nEls advocats fèieu molt més que una assistència jurídica.\nResolíem les qüestions més elementals d'assistència a les famílies, una part important i no sempre gratificant de la nostra tasca. Eren qüestions relacionades amb la salut, la feina i els acomiadaments; tot allò que derivava d'una detenció, que moltes vegades deixava una família sense ingressos.\n"El marxisme ens va cohesionar i, el 1956, vam constituir la primera cèl·lula del PSUC a la universitat. Vam convertir un grup d’amics en una organització de partit"\nEl teu pare va lluitar al front republicà, es va exiliar, es va integrar a la lluita maqui i, finalment, va ser empresonat. Per a l'August nen, qui era el seu pare?\nNo el vaig conèixer fins als onze anys, en una cita clandestina envoltada de mesures de seguretat. Conservo algun flash de l'època de la guerra, però no sé si és un record real o el que em van explicar. Ell havia sigut regidor a Sallent per la UGT, havia militat al PSUC i havia estat comissari al front. En el moment de la retirada, va passar a França i va anar a parar als camps de concentració. Si hagués tornat, probablement l'haurien afusellat com a tants milers d'altres. L'any 44, va tornar per incorporar-se a la resistència interior. Després d'alguna trobada clandestina, ja em vaig trobar amb ell a la presó Model, entre reixes. El meu avi matern és qui em va fer de pare.\nDuies l'antifranquisme a l'ADN familiar. Quin va ser el primer acte contra el règim en què vas participar?\nRecordo el primer acte franquista en què vaig participar (riu). Vaig anar a rebre el comte Galeazzo Ciano amb tota l'escola. Era el ministre d'Afers Exteriors de la Itàlia feixista i gendre de Mussolini: arribava a Barcelona per manifestar la seva satisfacció amb la victòria, tant de Franco com de les forces italianes i nazis que l'havien ajudat. Però també recordo la vaga dels tramvies de 1951. Era bastant jove, estava acabant el batxillerat i no tenia una gran clarificació política. Jo i altres nois, però, hi vam participar activament: traient el tròlei al vehicle quan intentava arrencar, o bé a pedrades i posant petards a les vies. Recordo que, un bon dia, un company de classe va aparèixer amb una placa de tramvia com a trofeu. Jo ja era un antifranquista de naixement i de formació.\nA banda de l'antifranquisme inherent, com era la infància d'un vençut?\nHe conegut situacions que ara es considerarien de pobresa extrema, una infància de castigat per una guerra. La consciència de vençut també crea una personalitat que, després, em va ajudar. La necessitat de sobreviure t'enforteix, et dóna recursos. La meva mare era una persona que acusava força aquesta situació i jo no podia parlar del meu pare amb ningú, no podia dir que estava exiliat a França. Això ha contribuït a formar-me una personalitat bastant tancada, amb una tendència a no explicar-me, protegir-me i refugiar-me més en l'estudi i el treball.\nA la universitat, es comencen a teixir una sèrie d'aliances afectives i polítiques. Després resultaran en una cèl·lula del PSUC.\nReconec que, a la universitat, hi vaig aprendre poc dret, però va ser una gran escola de vida. Vam constituir un grup de gent molt diversa que discutíem de cultura, religió, música, literatura, sexe... En formaven part Jordi Solé Tura, Francesc Vallverdú, Joaquim Jordà, Salvador Giner, Octavi Pellissa o Luís Goytisolo. També vaig tenir relacions estretes amb persones del món nacionalista de l'època, de la resistència cultural catalanista, com Albert Manent, Joan Triadú i els germans Cornudella. Van ser la meva veritable universitat. Arribat un moment, vam decidir que calia organitzar-nos i comprometre'ns amb una acció política que, en aquella època, volia dir córrer tots els riscos del món. El marxisme com a ideologia ens va cohesionar i, el 1956, vam constituir la primera cèl·lula del PSUC a la Universitat de Barcelona. Gràcies a Manuel Sacristán, que va aparèixer com a professor, vam convertir un grup d'amics en una organització de partit.\nQuins rastres t'han quedat de la clandestinitat?\nM'han quedat molts tics de seguretat de l'època: la meva incapacitat d'estar en un lloc públic si no tinc l'esquena a la paret i miro cap a la porta, per exemple. He de controlar el que tinc darrere i tenir perfectament clares les possibilitats de sortida. Tampoc no he tingut mai una agenda de telèfons, adreces i activitats, fet que ha contribuït a mantenir molt activa la meva memòria.\n"M’han quedat molts tics de seguretat de l’època: la meva incapacitat d’estar en un lloc públic si no tinc l’esquena a la paret i miro cap a la porta, per exemple"\nLa cèl·lula va perillar en algun moment?\nHi va haver companys que van deixar de militar aviat. Altres van estar a la presó, com l'Octavi, la primera persona detinguda el 1957. Va estar vint dies incomunicat sota tortura. Vam ser conscients que tots podíem caure darrere seu. Ell era el responsable del grup i l'únic que tenia contacte amb la direcció del partit a través d'un personatge nefast que sí que duia una agenda. Fins que vam saber del cert que l'Octavi no havia donat ni un sol nom, no se'm localitzava ni se'm trobava. La meva dona, la Maribel, va ser la primera persona que va poder accedir fins a l'Octavi quan encara estava a la Jefatura de Policia de la Via Laietana. Fent-se passar per la seva companya, va aconseguir abraçar-lo un moment i ell va aprofitar per dir-li que no havia cantat res. Ens ho vam creure. És curiós la capacitat de confiança que teníem, depeníem els uns dels altres. Et jugaves la vida o, almenys, la llibertat.\nEt vas convertir en l'advocat del PSUC i vas ser responsable de l'anomenat sector intel·lectual, però l'any 68 vas deixar de formar part de l'organització. Vas marxar o et van fer fora?\nHo vaig deixar perquè estava en una situació insostenible. Ja no sabia què em feia més por, si la policia o el PSUC (riu). Jo i altes companys vam entrar en conflicte amb el comitè central del partit a l'exterior el 1965, quan es va produir la crisi Claudín-Semprún. Em vaig quedar al bàndol dels que van perdre, sempre amb la meva gran capacitat d'estar al costat dels que reben (riu). Alguns no ens vam creure l'explicació oficial i vam anar a París a parlar amb uns i altres. Els guanyadors es van assabentar que ens havíem reunit amb els que havien perdut la batalla, Claudín i Semprún, fet que representava un acte d'indisciplina intolerable. En un partit comunista d'aquella època, hi havia un gran sistema d'espionatge. Vaig dimitir de tots els càrrecs de direcció, una manera elegant d'evitar que t'expulsin, però encara em vaig quedar al partit. Finalment, després de dos anys, fets com la invasió soviètica de Praga i el Maig francès del 68 em van empènyer a donar-me de baixa.\nA banda de la crisi a la direcció, el PSUC havia fet renúncies polítiques.\nJa tenia la convicció que el PSUC i el PCE estaven en camí d'acceptar tot allò contra el que representava que lluitàvem a canvi de tenir un lloc en el futur postfranquista. És cert, també, que hi havia un enorme cansament. D'una banda, allò no s'acabava mai i la repressió continuava, amb la reaparició de les condemnes a mort. De l'altra, hi havia una sensació d'impotència. No es podia acabar amb el règim, sinó que el règim acabava amb nosaltres. El règim s'estava ensorrant, però els que lluitàvem contra el règim també. A diferència del PSUC i el PCE, un altre sector de gent, on m'incloc des del primer moment, ens vam creure que pagava la pena continuar lluitant pel que havien estat els nostres objectius. Consideràvem que el sistema capitalista era profundament injust i que la democràcia havia de significar la participació popular i no la pugna pel poder de les direccions polítiques. A la vegada, ja no acceptàvem els criteris de funcionament d'un partit comunista opressiu i repressiu internament. Com més pilota eres, més amunt arribaves. Per tant, es creava una selecció a la inversa: els més inútils i imbècils, però més pilotes, anaven copant els càrrecs de més responsabilitat.\n"L’any 1968, tenia la convicció que el PSUC i el PCE estaven en camí d’acceptar tot allò contra el que representava que lluitàvem a canvi d’un lloc en el futur postfranquista"\nEfectivament, no es va produir una ruptura amb el règim anterior. Com es tradueix això en l'aparell judicial?\nÉs un dels elements on el continuisme franquista és més clar. En primer lloc, perquè la judicatura va ser un dels pilars del caràcter repressiu del règim, juntament amb l'exèrcit i els cossos de seguretat. El franquisme va durar prou temps per anar conformant i cohesionant una judicatura segura i disciplinada. Això es va aconseguir a través del sistema d'accés, que permetia una selecció per motius ideològics, polítics i endogàmics. Tots els cossos de funcionaris van quedar intactes i van continuar als seus llocs, no es van exigir responsabilitats. La llei d'amnistia ho va acabar de consolidar amb un oblidem tot el que ha passat. La ideologia reaccionària nacionalista es va continuar transmetent perquè els organismes del poder judicial sempre han estat en mans d'aquest sector. Actualment, no podem parlar ni de lluny de cohesió ideològica dins la judicatura, però continua dominant aquest sector. Hi va haver una continuïtat natural i mai discutida.\nQuè canvia del Tribunal d'Ordre Públic (TOP) a l'Audiència Nacional (AN)?\nEl TOP es va liquidar amb un decret llei del 4 de gener de 1977. El mateix dia es crea l'AN. És obvi que l'AN ocupa el buit que deixa el TOP, amb condicions diferents però una mateixa finalitat: que l'Estat disposi d'un organisme judicial especial, que queda fora de la concepció de la justícia ordinària i permet, fàcilment, una instrumentalització política. L'AN va ocupar els mateixos locals, tenia el mateix personal administratiu i subaltern del TOP i pràcticament tots els jutges d'instrucció més significats de l'última etapa. Bermúdez de la Fuente, Mariscal de Gante o Gómez Chaparro es van convertir en els seus primers jutges d'instrucció.\n"L’Audiència Nacional ocupa el buit que deixa el Tribunal d’Ordre Públic amb una mateixa finalitat: que l’Estat disposi d’un organisme judicial especial, fora de la justícia ordinària"\nDurant l'onada repressiva dels 90 al País Basc, vas conèixer bé l'Audiència Nacional.\nEn un principi, la sala actuava sota les primeres lleis antiterroristes, que no deixaven de ser molt concretes perquè es referien a activitats armades d'organitzacions que utilitzaven la violència. Òbviament, podríem discutir la conceptualització dels tipus delictius, sobretot el fet que se'ls apliqués una jurisdicció i un procediment especials, com la incomunicació del detingut sense assistència lletrada durant deu dies, que després es van convertir en cinc. Però, més tard, a finals dels 80, es produeix un gir que té un autor: Baltasar Garzón. Aquest jutge d'instrucció va aconseguir crear una jurisprudència i provocar uns canvis legislatius. Va crear tota una teoria i una doctrina del que és terrorisme, que consistia a dir que ETA continuava l'activitat armada, però, alhora, s'ocultava com un talp en la vida social basca: es transformava en activitats culturals, econòmiques, solidàries, mediàtiques o polítiques. La teoria de Garzón es converteix en una arma de criminalització del moviment polític independentista basc en totes les seves expressions, inclús les pacifistes o de desobediència passiva. Ho hem combatut, però no ho hem resolt. Ara, el món difús i ampli del terrorisme ha anat adquirint unes dimensions tan grans que torna a incorporar manifestacions, reunions o propaganda.\nDesprés de tants anys d'experiència, com definiries el dret?\nEl dret és una forma d'organització social absolutament necessària i universal. Segons el tipus de societat, pot ser una cosa o el seu contrari. En una societat de classes, on hi ha dominants i subalterns, és la forma estructural que pren aquesta dominació en termes jurídics. La legislació la fan els que tenen el poder, segons els seus interessos i principis de classe. Però el dret s'ha d'expressar en termes generals, ha de valdre per a tothom, i la seva expressió general permet utilitzar-lo en contra del poder. A partir del moment que diu tu no robaràs ni estafaràs, des de la teva insignificança, pots denunciar i et pots defensar. No obstant això, quan diuen no robaràs, estan pensant en qui roba gallines. A la pràctica, el Codi Penal s'aplica bàsicament sobre el que roba gallines o el que fa venda ambulant als espais públics.\n“Estem davant la possibilitat de crear una nova república”\nCom entres en contacte amb l’independentisme?\nDurant la meva militància al PSUC, el dret a l’autodeterminació no se sotmetia a debat, tothom hi estava d’acord. Havíem llegit Stalin, que va donar la formulació teòrica més acurada del que són els drets de les nacionalitats, tot i que després no la va dur a la pràctica. A més, durant el franquisme, va existir un independentisme històric representat pel Front Nacional de Catalunya i una escissió d’aquest, el PSAN. Durant molt temps vaig caure en el prejudici habitual de considerar el nacionalisme només com una ideologia burgesa, sense reconèixer el potencial popular i alliberador de l’independentisme. Però uns quants vam anar comprovant que la lluita obrera cada vegada estava més monopolitzada pel que en dèiem reformisme, que era el PSUC. I, a partir dels Pactes de la Moncloa, les manifestacions de ruptura amb el règim i el capitalisme esdevenen residuals. És aleshores quan alguns busquem punts de ruptura amb el sistema i descobrim que hi ha gent independentista absolutament rupturista, almenys amb el sistema polític, que planteja una reivindicació inassumible per la monarquia espanyola i el sistema polític de la transició.\nPer a una persona antisistema com tu, què significa veure que el moviment independentista s’ha eixamplat fins al punt d’incorporar partits polítics que són del sistema?\nPrimer de tot, es veu com un miracle que no entrava dins els meus càlculs. S’ha produït un eixamplament de la base social, política i electoral i això és una oportunitat. Naturalment, també és un risc. Alguns no hem deixat de creure en la necessària transformació social de fons del sistema econòmic vigent. I veig aquest procés com una possibilitat de construir una nova forma de societat. O, si no es pot construir, d’acostar-s’hi bastant. He vist massa per no entendre que les victòries finals no existeixen, però podem impulsar processos cap a l’assoliment del que hauria de ser la utopia final. Estem davant la possibilitat de crear una nova república. Hem de reconèixer la necessitat de comptar amb una base social i política el més àmplia possible i, a la vegada, no supeditar els plantejaments de canvi social que hem estat defensant tota la vida. Trobar el punt just és mèrit de la gent que està lluitant. Jo ja estic jubilat.\nEs pot menystenir l’Estat espanyol?\nCrec que l’Estat és un enemic important. No solament té al seu abast els elements jurídics, que són els que està fent servir, sinó que disposa d’una gran capacitat d’escanyar-nos econòmicament i financerament. No sé si això s’ha pres en consideració, si hi ha hagut una preparació per afrontar mesures d’aquest tipus. En darrer terme, hi ha la capacitat d’actuació directa, repressiva. Allò que diu el Fernández Díaz de la Guàrdia Civil desfilant per la Diagonal fa riure. Al fons del meu pensament, però, no ho puc descartar, perquè hi ha un element de violència estructural que està incrustat en el pensament de les classes dirigents espanyoles. No menystenir vol dir tenir capacitat de resposta.\nAugust Gil Matamala: "Al final del franquisme, el règim s’estava ensorrant, però els que lluitàvem contra el règim també" Flattr donate!


Manel Giménez Valentí - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nManel Giménez Valentí\nAquesta és una versió anterior d'aquesta pàgina, de data 12:17, 9 set 2016 amb l'última edició de Jordi G (discussió | contribucions). Pot tenir inexactituds o contingut no apropiat no present en la versió actual.\n8 setembre 2016 (81/82 anys)\nMedalla d'Honor de Barcelona (2005)\nManel Giménez Valentí també conegut com a Oncle Manel (Gràcia, Barcelona, 1934 - 8 de setembre de 2016) és un activista social català del poble gitano a Catalunya.\nAl llarg de la seva vida ha treballat en molts oficis però principalment en la venda ambulant. Des del 1963 fins al 1966 va residir a l'Argentina.\nDes dels anys vuitanta ha estat molt vinculat amb el món associatiu del districte, tot i que no va ser fins a 1986 quan va fundar Unió Gitana de Gràcia. Des d'aleshores és membre de la seva Junta Directiva, i des d'aquesta plataforma ha estat també un dels impulsors de la creació, el 1991, de la Federació d'Associacions Gitanes de Catalunya, on va desenvolupar diferents funcions i càrrecs fins a 2003. Durant aquests anys ha participat en diferents estudis dirigits per Carme Garriga sobre el poble gitano a Barcelona i a Badalona, fent enquestes porta a porta per recollir l'opinió i les queixes d'aquesta comunitat. Entre aquests estudis destaca l'informe Situació del poble gitano a Catalunya (2003), encarregat pel Departament de Benestar i Família a la Fundació Pere Tarrés i que ha servit com a base del Pla integral del poble gitano elaborat per la Generalitat de Catalunya.\nVa ser també un dels artífex el 2004, de l'Agrupació per al Desenvolupament del Poble Gitano dels Pobles Catalans, i actualment és membre del Consell Municipal del Poble Gitano a Barcelona. El 2004 li fou atorgada la Creu de Sant Jordi. El 2005 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.\n↑ «S’ha mort l’Oncle Manel, un dels grans referents de la comunitat gitana». VilaWeb.cat. [Consulta: 9 setembre 2016].\n↑ L'Oncle Manel de Gràcia a El País, desembre de 2004\n↑ L'Oncle Manel al bloc de com.ràdio\nEntrevista a Manel Giménez Valentí\nLa Població Gitana a Catalunya estudi on hi participà Manel Giménez Valentí.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Manel_Giménez_Valentí&oldid=17455999»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 març 2021 a les 22:45.


Des de la seva arribada, la indústria dels videojocs\nsembla que està en augment amb més i\nmés persones que adornen l’etiqueta del jugador cada dia. Des dels dies de Tetris i Pacman\nfins als dies actuals de Fortnite i Far Cry, la indústria només ha semblat cada cop més gran.\nAra es pot triar el joc com a opció per a la carrera professional\nella La indústria també ofereix llocs de treball a moltes persones que van des de l’aplicació\ndesenvolupadors per a artistes de veu.\nPer molt que tinguis i quins siguis\npreferències, pot ser que hi hagi un videojoc a la vostra disposició.\nHi ha jocs que requereixen complicats\ninstal·lacions i maquinari molt avançat, i també hi ha jocs als quals es pot accedir fàcilment a través dels telèfons mòbils.\nJa que hi ha tanta gent jugant\narreu del món està obligat a atraure alguns dels elements antisocials com\nbé. Hi ha organitzacions que volen gaudir d’un monopoli sobre els jocs, i de vegades hi ha governs\ni altres institucions que desitgin mantenir un\nrevisar els jocs i els jugadors.\nTots aquests obstacles que teniu la millor experiència de joc es poden superar mitjançant VPNs (Xarxes privades virtuals).\nConsulteu també: 10 millors VPN generals\n1 Algunes de les millors VPN per a jocs\n2 Joc sense comprometre la vostra privadesa\n3 Desbloqueig i accés precoç a alguns jocs\n4 L’ús d’una VPN pot produir un error contrari\n5 L’elecció de la VPN adequada\nAlgunes de les millors VPN per a jocs\nComencem per la llista d’uns quants VPN\nque segons nosaltres es troben entre els ideals per jugar.\nAquest servei VPN disposa de totes les eines necessàries per jugar. El major avantatge d’utilitzar VyprVPN és que és un dels serveis VPN més ràpids que hi ha.\nTambé hi ha una lleugera possibilitat de millorar la taxa de ping en alguns dels casos. Aquest servei de VPN amb seu a Suïssa compta amb servidors a més de 60 països del món. Es garantirà que l’usuari tingui accés a la majoria del contingut de jocs amb restriccions geo-restringides.\nL’usuari pot tenir el servei durant la major part\nels dispositius de jocs com VyprVPN també funcionen amb encaminadors.\nIPVanish és un altre servei VPN que assegura la connexió a Internet de l’usuari sense perjudicar la velocitat d’internet.\nL’usuari pot jugar durant llargues sessions al servei sense necessitat de preocupar-se per l’acceleració de la connexió. Alguns serveis VPN limiten les connexions quan noten grans volums d’ús d’internet, però no és el cas d’IPVanish.\nLa vasta xarxa de servidors ajuda l’usuari\nometre les restriccions regionals mentre que el protocol i el xifrat segur actuen com a paret entre la privadesa de l’usuari i\nqualsevol possible amenaça.\nExpressVPN és un dels gegants del món VPN. Hi ha una alta probabilitat que aquest servei VPN s’aparegui directament amb la vostra consola ja que és compatible amb una àmplia gamma de plataformes i dispositius..\nSi el servei no funciona amb el vostre dispositiu, podeu utilitzar-lo a través del router. L’enorme xarxa de servidors ExpressVPN no us defallirà a l’hora d’accedir a jocs disponibles en diferents parts del món.\nAlt nombre de servidors i servidores\nles ubicacions ajudaran a mantenir els problemes de latència a l’hora de gaudir del vostre favorit\nsense comprometre la vostra privadesa\nAra que en coneixeu alguna\nmillors VPN per a jocs ens permeten entendre\nquins factors afecten les opcions de les millors VPN per a jocs.\nel motiu pel qual les persones utilitzen serveis VPN és preservar\nla seva privadesa a Internet. Utilitzem internet\ndurant la majoria de les nostres activitats habituals.\nLes activitats en línia poden explicar-ne molt\nla vida de l’usuari Pot parlar de la\nllocs que voleu visitar a les vostres cerques d’entrades i també us pot indicar\nsobre els problemes de salut que pateix consultant la vostra xarxa\nAl marge dels ISP i del govern\nagències, hi pot haver altres grups amb males intencions, que podrien intentar\nposeu-vos en contacte amb les vostres dades.\nCom utilitzar aquests grups legals i il·legals les vostres dades en línia és un tema diferent\narticle, però és segur que la informació es pot utilitzar com a palanquejament contra vosaltres.\nLes VPN xifren el trànsit en línia de l’usuari i l’encaminen a través dels seus servidors\nabans de transmetre la informació a Internet.\nEl xifratge ho fa impossible\ntercers per conèixer quines dades s’inclouen\ndins del xifrat. Fins i tot l’ISP ho serà\nincapaç de saber quins llocs web sou\nvisitant sense oblidar els intercanvis d’informació entre vostè i el lloc web.\nPotser us estareu preguntant quina relació hi ha entre la vida privada i els jocs en línia.\nBé, la privadesa té el mateix que veure\njocs en línia tant com tingui a veure amb qualsevol altra activitat en línia.\nNo voldríeu que un oponent amarg sàpiga res més que el vostre joc\nnom. Tot i que les possibilitats d’un rival salat intentin endinsar-se en les vostres\nla vida personal és molt esvelta, encara existeixen.\nDiem que és millor jugar sense\npreocupació d’exposar la seva informació personal.\nL’assumpte es fa encara més greu quan les apostes són altes. Tots som\nconscient que els tornejos de jocs passin a tot el món amb molt bonic\npremis per als guanyadors.\nLes persones que participen en aquests tornejos són algunes de les millors del món i, per tant, populars també a la comunitat de jocs.\nDe la mateixa manera, hi ha streamers i jugadors\nen plataformes com Twitch i YouTube que gaudeixen de la perspectiva del joc\nUn dels perills de popularitat és que la gent\ninteressa’t més per les coses que fas\na part dels jocs també. Si sou un gestor d’èxit, algú pot intentar-ho\nfer servir mitjans injustos per derrotar-te al partit només pels drets de ganga.\nUn dels mitjans injustos pot ser un DDoS\natac. Es pot utilitzar quan estiguis\njugar a un joc en el qual els servidors de jocs no estan implicats, i hi ha una\nconnexió entre iguals entre els oponents.\nSi no teniu la protecció VPN, el\nuna altra persona pot veure la vostra adreça IP correcta i llançar un atac DDoS. Disminuirà\nl’eficiència de la connexió de banda ampla i quedareu a mercè del vostre oponent al directori\nLa VPN pot emmascarar la vostra adreça IP com a\nresultat, emmascarar-vos d’aquests atacs.\nVPN pot ser un\neina útil per a totes aquestes persones per mantenir la seva vida personal fora de la\nmón del joc.\nDesbloqueig i accés precoç a alguns jocs\nIgual que les pel·lícules i els espectacles, els jocs també pateixen\na partir de les malediccions de restriccions geogràfiques i bloqueig regional.\nUn joc pot ser\nbloquejat en un determinat país\na causa del seu polèmic fons. Els jocs també es llancen en dates diferents\ndiferents parts del món. De vegades la diferència en les dates de llançament pot ser\nestar un parell de mesos.\nTot i que heu reservat prèviament el partit\nper endavant, no podreu fer molt per jugar al joc si es llança a les un\ndata posterior a la vostra regió. Mentrestant, també serà difícil de mantenir\na tu mateix allunyat de tots els spoilers i dels ous de Pasqua del joc.\nHi pot haver diferents motius\ndiferència en les dates de llançament Algunes de les raons\npot tenir sentit per a vosaltres, com ara els problemes de logística i de servidor, mentre que alguns\npoden ser purament atroços com els que\ncitar la promoció com un dels motius.\nCom a jugador, tot el que vols és aconseguir el teu\nmans al joc tan aviat com sigui possible i passeu una bona estona per jugar.\nEl mecanisme de bloqueig dels jocs en a\nla regió, ja sigui temporal o permanent, és la mateixa per a la majoria dels jocs. Els servidors de jocs bloquegen les IP\noriginaris de la regió on el\nel joc no està disponible.\nUn servei VPN no només emmascara l’adreça IP\nde l’usuari però també l’ofereix\namb una opció per triar una ubicació virtual entre les diferents opcions\nEls serveis VPN col·loquen els servidors\ndiferents parts del món. La majoria dels serveis VPN permeten als usuaris connectar-se\na qualsevol dels servidors de la xarxa.\nLa ubicació IP emmascarada de l’usuari serà\ni apunteu a aquest servidor estranger quan\nqualsevol tracta de localitzar-lo mitjançant l’adreça IP.\nPer tant, només cal que connecteu-vos a una\nservidor d’una de les regions on es troba el joc\nno bloquejat Els servidors de jocs no podran identificar el vostre correcte\nubicació i tindreu accés al joc.\nNo recomanem que ningú vagi en contra\nlleis i jocs d’accés prohibits\nun país per altres motius que no pas una gestió\nveredicte. Tanmateix, tampoc trobem cap mal en accedir a un joc pel qual teniu\nNo són només els jocs bloquejats\ntinguis accés quan utilitzis un servei VPN. Hi ha versions mod i beta\nel joc específicament disponible\nper a algunes regions.\nPodeu emmascarar la vostra ubicació per obtenir accés\nEls jocs també tenen servidors en diferents parts\ndel món i, la majoria de vegades, l’usuari està connectat als més propers\nservidor per defecte. Molts jocs proporcionen a l’usuari l’opció de canviar\nentre els servidors.\nTambé hi ha jocs que no ofereixen\naquestes opcions per a l’usuari o dificultarà l’accés al servidor\nllista És una cosa que molta gent\nestan notant en jocs com Apex Legends, ja que el joc ha intentat mantenir-ho\nllista de servidors lluny dels usuaris.\nHi pot haver moltes raons per a què vulgueu\nper canviar el servidor. El servidor actual és massa fàcil, i voleu tenir oponents dignes, o sigui massa difícil, i voleu més experiència a\nels servidors més fàcils.\nUn altre motiu possible pot ser que desitgi\nper provar els altres servidors i mesurar els nivells de dificultat.\nSigui quin sigui el motiu, serveis VPN\nus facilitarà canviar entre els diferents servidors de jocs\nsense necessitat de molestar amb la configuració del joc.\nPodeu triar un servidor VPN a la regió\non voleu jugar. El servidor del joc us percebrà com a usuari que utilitzeu\naquesta ubicació i us connectarà automàticament al servidor de jocs desitjat.\nLa restricció regional no molestarà\nmés si feu servir una VPN.\nHi ha alguns serveis de proxy disponibles,\nespecialment per als jocs mòbils que permeten a l’usuari obviar la geo-restricció.\nAlguns poden pensar que aquests serveis ho són\nsovint estan disponibles de forma gratuïta alternatives millors a les VPN com a serveis de proxy.\nTanmateix, no proporcionen el tipus de producte\nseguretat i privadesa que li proporciona una VPN\nusuaris. De fet, les polítiques de privadesa de VPN\nels serveis són tan brumosos que semblen comprometre molt la privadesa de l’usuari\nmés que les condicions habituals. Un servidor intermediari\nel servei ni tan sols emmascara l’adreça IP de l’usuari.\nEls serveis VPN generalment són millors\nnormes de privadesa i seguretat en comparació amb serveis de proxy.\nL’ús d’una VPN pot produir un error contrari\nFins ara, hem discutit tot el possible\navantatges d’utilitzar una VPN per a jocs.\nPerò res no és\nperfecte, ni la idea d’utilitzar VPNs per a jocs.\nSi esteu jugant a un MMO (massivament)\nJoc multijugador en línia), com ara World of Warcraft o League of Legends, és possible\nNo es molesta gaire amb la disminució de la latència a causa de la VPN.\nPerò si es tracta d’un FPS (rodatge en primera persona)\nel joc com Fortnite o Apex Legends, el problema de latència pot costar molt\nHi ha jocs que simplement no poden funcionar correctament amb un augment\nlatència. Tindràs quedat per tot el lloc i arruïnarà tota l’experiència per a tu i per als adversaris\nHi pot haver algunes rares ocasions en què\nl’ús d’una VPN pot reduir la taxa de ping i augmentar la velocitat d’internet per a la web\nusuari quan jugues. Això succeeix quan l’ISP era inicialment engrescador\nl’amplada de banda de l’usuari per connectar-se a un servidor de jocs.\nJa que l’ISP no podrà reconèixer\nel fet que l’usuari es connecti a un servidor de jocs, no s’accelera\nTot i això, són rares les ocasions i es pot esperar almenys una lleu disminució\nen latència quan s’utilitza una VPN.\nL’usuari pot assegurar-se que no utilitza VPN\nquan jugueu a jocs que requereixen majors taxes de refresc. Per a la resta de les\nels jocs, les VPN haurien de funcionar bé sense cap mena de demostració.\nL’elecció de la VPN adequada\nAra que en coneixeu els pros i els\ncon per utilitzar un servei VPN per a jocs\nens expliquem les coses a tenir en compte abans d’obtenir una VPN per a jocs.\nCom Jacksepticeye ho ha dit un milió\nvegades, “la velocitat és clau”. L’usuari s’ha d’assegurar que el servei / servei\neleccions proporciona velocitats més altes de forma regular.\nLa velocitat d’una VPN varia de servei a\nel servei i els jocs és una cosa que no es pot relacionar amb Internet lent\nPodeu cercar a Internet l’usuari\nrevisions per saber quins serveis són els millors quan es tracta de velocitat o podeu provar-ho\nsi són serveis diferents\nofereix una prova gratuïta.\nL’alta velocitat no necessàriament significa millor\ntaxa de ping, però és molt probable que el servei tingui una millor taxa de ping si la xarxa és capaç de donar velocitats més elevades a l’usuari.\nAlguns servidors VPN mostren la latència al directori\ndiversos servidors de la xarxa, cosa que pot resultar extremadament útil per a aquest servidor\nusuari quan tria un servidor específicament per a jocs.\nLes ubicacions del servidor tenen un paper important si hi ha un\nEls motius que hi ha darrere d’utilitzar un servei VPN és obviar el contingut georerestricte.\nté àmplies ubicacions de servidor. Els servidors han d’estar disponibles en tants\npaïsos i regions possibles.\nS’assegurarà que tingueu accés a\nNo només els jocs populars, sinó també els jocs indie menys coneguts\nque pot haver-se desenvolupat a\nuna part no tan habitual del món.\nMés ubicacions de servidor a la xarxa ho faran\ntambé vol dir que l’usuari tindrà més opcions quan intenta connectar-se a jocs\nservidors de les diferents regions.\nEl següent que heu de tenir en compte\nmentre que obtenir un servei VPN és per veure si té cura de les vostres\nMolts factors s’impliquen quan\ninspeccionant aquest element de les VPN.\nHeu d’assegurar-vos que el servei VPN no està basat en un dels 14 països de Eyes\nel món. És un grup de 14 països\nque tenen sistemes de vigilància forts\nlloc quan es tracta d’ús d’internet a\nAquests països també ho comparteixen\nles dades d’intel·ligència entre si, cosa que reforça la xarxa de vigilància\nencara més. Les lleis d’aquests països generalment no són tant a favor de la privadesa individual, ni de la robustesa\nel control no els converteix en un país ideal per a un servei de VPN.\nEl servei també ha de tenir cap registre\npolítica. Vol dir que el servei no emmagatzemarà cap informació sobre el\nactivitats en línia de l’usuari.\nSi no hi haurà registres dels usuaris\nactivitats en línia, llavors no hi haurà cap preocupació perquè es filtrin.\nEl servei VPN hauria d’estar ben equipat\nprotegir la informació de l’usuari contra qualsevol\nintrusions de tercers també.\nAixò és quan entra en joc el xifratge i el protocol que utilitza la VPN. Els xifrats ofereixen el trànsit de l’usuari durant el viatge\nentre el dispositiu de l’usuari i els servidors VPN.\nEl xifratge impedeix que aquests tercers\ncom els ISP, les xarxes de vigilància i els pirates informàtics per llegir el contingut que\nl’usuari transmet mitjançant internet.\nEl protocol en ús és anàleg a a\ntúnel pel qual s’encaminen les dades de l’usuari.\nEn primer lloc, qualsevol foraster haurà d’entrar en aquest túnel segur per descobrir-lo\nel trànsit d’Internet xifrat per l’usuari.\nHi ha molts protocols per aquí i\ncadascun d’ells proporciona un nivell diferent de\nvelocitat i seguretat. L’ideal seria que l’usuari hagi d’obtenir un servei VPN com\nutilitza molts d’aquests protocols perquè l’usuari pugui triar el servei.\nTot i això, és possible que no sigui possible tot el\ni, per tant, l’usuari hauria de buscar un servei VPN que utilitzi el millor\nbarreja de velocitat i seguretat.\nUna de les característiques més importants que\nEls serveis de VPN que han de tenir per a jocs són que hauran de ser compatibles amb els\ndispositius de joc.\nÉs bastant rar trobar un servei que\ntindrà cura de tots els dispositius de l’usuari.\nEn aquest cas, l’usuari ha de comprovar si el servei funciona amb una connexió Wi-Fi\nencaminador o no.\nUna vegada que l’encaminador estigui connectat a una VPN, l’usuari pot tenir la cobertura VPN per a tots\nels seus dispositius.


Pa amb oli i sucre: Arròs negre\nUn dels més plats preferits: l'arròs negre. És senzill de fer, la part més complicada (a part d'aconseguir que l'arròs estigui al seu punt, es clar) és aconseguir que quedi ben acolorit. Per això necessitem una mica de sort i que les bosses de tinta de la sípia estiguin ben plenes i siguin ben negres i sobretot que la sípia sigui ben fresca, si no, la tinta es resseca i no aconseguirem el color negre ben vistós que ha de tenir el plat. Hi ha diversos sistemes per a mantenir les bosses de tinta fresques, per exemple, mantenir-les en oli i a la nevera fins el moment de fer-les servir, però jo sempre m'he trobat que acaben "perdent" color! Per tant, el meu consell es comprar les sípies ben fresques i fer l'arròs el mateix dia.\narròs (80 gr per persona)\n1 sípia mitjana per persona (+ la bossa de tinta corresponent)\naigua (2 volums d'aigua per volum d'arròs)\nalls i julivert\nEn una cassola de terrissa, fregim una mica els alls pelats, quan agafin color els treiem. Hi tirem, llavors, la ceba picada ben fina i quan estigui ja una mica estovada, el pebrot verd tallat petit. quan també el pebrot estigui una mica estovat,hi tirem la sípia. Passats uns minuts, hi tirem una mica de tomàquet ratllat i l'all (o alls) i el julivert picats al morter.\nA part, fem bullir aigua on hi tirarem les bosses de tinta. Hem d'aconseguir que l'aigua agafi un color ben negre.\nQuan el sofregit sigui ben fet, hi tirem l'arròs, hi donem uns quants tombs i aboquem l'aigua bullint . Deixem coure a foc molt fort, durant 15 minuts. Parem el foc i deixem reposar 5 minuts més.\nHo acompanyem amb allioli "autentic" (aquí) o allioli d'ou (aquí).\nPublicat per Anirac a 12:01\nEtiquetes de comentaris: arròs, arrossos, sípia\nNo sé d'on heu tret que cal molta tinta per fer un arròs negre. El color de l'arròs negre ve bàsicament del sofregit de ceba i un xic de tinta per acabar d'arrodonir el color. L'arròs negre tal i com es fa a l'emporda cal potser una hora o hora i mitja fent el sofregit, que és on rau el gust del plat. Salut\n23 d’octubre de 2012 a les 10:57\ncal que hi hagi força tinta perquè si et fixes nosaltres la diluïm en l'aigua de l'arròs. Aquesta versió de l'arròs negre és més aviat la que es fa per tarragona i el color s'aconsegueix amb la tinta precisament.\nLA versió de l'Empordà no l'hem provada mai nosaltres! tot i que hem llegit com es fa als llibres d'en Pla i també del LLedonosa...de totes maneres tenia entès que el color s'aconseguia amb el sofregit només que precisament la gràcia que té la versió empordanesa és que no fa servir gens de tinta, només paciència i un bon-bon sofregit!\n23 d’octubre de 2012 a les 22:10\nBrioix de sobrassada i mel\nAlbergínies amb coriandre i iogurt\nPastís semi-fred de maduixes\nCoca de carbassó i tonyina de sorra\nTruita de mongetes i ceba


El nom de la regió occitano-catalana se sabrà avui\nEs farà públic el resultat de l'enquesta resposta per dues-centes mil persones\nLa votació sobre quin nom ha de tenir la nova regió formada per la fusió de Llenguadoc-Rosselló i Migdia-Pirineus se sabrà oficialment avui. Més de dues-centes mil persones han votat en un procés que aquestes darreres hores s’ha anat enrarint perquè no se’n fa públic el resultat.\nL’únic nom que incloïa la referència a Catalunya és ‘Occitània-País Català’, però sembla que té poques probabilitats de ser l’escollit, cosa que a Catalunya Nord pot originar un moviment de rebuig envers la regió.\nA Occitània, les coses tampoc no són pas clares. Ahir va circular que el nom preferit pels polítics era ‘Llenguadoc-Pirineus’, cosa que va mobilitzar els occitanistes, preocupats perquè la consulta no hagués estat manipulada.\nTanmateix, el resultat de la votació es farà públic finalment avui.