El bloc d'Albi: de juny 2012\nMàxima de 39ºC i mínima de 22ºC. Avui ha estat un d'aquells dies on trepitjar un desert per passar calor no és sinònim d'impossibilitat. No cal fer companyia als tuaregs per trepitjat terra de foc. Exagerat? Treballar a ple sol durant el migdia era una tasca difícil. La suada era impressionant i feina rai si erets lluny d'un avituallament líquid. Ens toca conviure amb calor, sol i Garbinada. També acudim per poder fer un entrenament, però més al tard. 30'39'' per fer 5,52 kms a ritme de 5'33''/km amb 137 ppm de mitja. Uns exercicis en progressió de 4x100 mtrs i uns estiraments. Poca cosa amb la finalitat d'esquivar un nou OFF. Aquesta calor ens té la moral menjada i feina rai per motivar-nos lluny d'una piscina. També val a dir que la grupetta empeny molt. I que avui per motius personals i prèvia jornada d'un bon gruix d'atletes en els seus respectius campionats ... ens deixen el grup una mica coix. Esperem noves marques i bons resultats. Desitjar sort per tots i amb ganes de poder celebrar aquest final de temporada espectacular. Avui una cançó motivant pel "nen" que el tenim per Castelló ... i espero que damunt un llit reposant i concentrat.\nAixò és corre tanques!\nMàxima de 37ºC i mínima de 23ºC. Tenim un ambient carregat de calorades per tot arreu. L'atmosfera té una pigmentació groguenca d'origen Saharià. Una mena de pols provinent d'aquest desert "veí" que es passeja pel nostre territori. També aquestes fumejades properes pels incendis del Priorat queden en suspensió per l'aire del nostre paisatge. Entrem en la recta final dels entrenaments amb el Mister per l'estadi. La grupetta és fidel a l'acte i malgrat la calor el grup és considerable. Un rodatge suau de 40'17'' per les sènies a ritme de 5'45''/km amb 7,01 kms totals amb 141 ppm de mitja. La xafogor ens deixa tocats i la suor passa a ser el company de viatge més "bavós" del moment. Tanquem entrenaments amb uns llargs de 6x 100 mtrs en progressió per posar fi a la feina. La foto pertany a l'Europeu de Helsinki que es disputa aquesta setmana.\nPublicat per Albi a 8:02 Cap comentari:\nPublicat per Albi a 17:18 Cap comentari:\nMàxima de 35ºC i mínima de 20ºC. Calor i més calor. Aquest és el títol de la cançoneta del dia. Les temperatures apreten en una jornada de cel clar i vent de Garbinada. A diferència d'altres vegades ... la tarda no s'esgarra i l'astre valent continua amb la seva feina. Entrenaments a la Pista amb la grupetta. Tenim el Mister per la capital per no perdre detall dels seus deixebles. La nit de l'atletisme Català els dona el premi a millor atleta català i la millor promesa. Ayad i Abdelaziz, juntament amb Antonio rebran tal distinció al Hotel Avenida Palace a Barcelona. Així que ens toca fer d'ajudant del tècnic per repartir la feina anunciada pel "fenómeno". Visita sorpresa de dos Campions Estatals. L' Ingrid Pino i el seu xicot ens acompanyen a fer un tomb per aquell tartà. Un rodatge en progressió de 20'10'' per fer 4,09 kms a ritme mig de 4'56''/km. Tenim un grup nombrós, valent per posar-se sota el sol i patir amb les séries. Sort del Ferran i Cristian que han estat els "pinxos" de tirar de la penya, per regalar un entrenament brillant a la resta d' incombustibles. El nen està tensionat. Respira caliu previ dels Campionats Estatals. 4 sèries de 300 mtrs a un bon nivell per acabar tou. 42.05, 45.80, 42.40 i 44.28. També la Marce s'afegit a les velocitats vertiginoses. La nostra veterana és una crack amb majúscules i valia la pena veure com disfrutava colze a colze amb l'Ingrid. I la Júlia? Quins pebrots que té la morenca! Mig malalta, mig fotuda i es casca l'entrenament a cop de furia. La resta els tenim a tope, preparant la cursa de Camarles i la del Camí de Sirga. Donar les gràcies per la visita a la family Pino i a reveure!!!\nSiempre te pillamos, Antonio!\nPublicat per Albi a 23:11 Cap comentari:\nMàxima de 37ºC i mínima de 19ºC. Un parell de vegades hem posat l'ull al termòmetre per verificar que allò que veiem era real. A primers hores del matí, ja tot feia nosa. El dia prometia mentre la calor anava fent la seva. El cel és ras i clar. El vent no massa important. I la tarda no perd caliu estival. Pactem sortir molt al tard per poder entrenar una mica. La feina, la calor i tot plegat ens condiciona horaris. De totes maneres millor fer-ho tard que no pas a l' 13h com ahir. Un exercici en progressió per asfalt amb 8,08 kms totals. Ritme mig de 4'45''/km, partint a ritme suau i soltant gambades a velocitats prohibides. El "nen" va molt suelto, el tenim a una altra lliga. Però també Ferran va còmode i recuperat de Boda i Revetlla. Per part meva, anant posant marxes i mirar com evolucionava el cos. Ens trobem cansats, lluny de poder conviure a ritmes alts. Uns estiraments i dutxa necessària.\nPublicat per Albi a 23:01 Cap comentari:\nMàxima de 35ºC i mínima de 18ºC. Aquest matí ja no hi havien petards. La calma era total amb un sol poc assistit d'un Cerç feble amb poca empenta. Encara hi ha son i cert cansament acumulat per celebracions i menjars copiosos. Portem un parell de dies en estat OFF. Ens sentim malament i més, si tenim present l'aportació de calories extra que ens hem regalat al cos. Així que: sabatilles, pulsòmetre i roba per tapar alguna cosa. La intenció és fer una volta llarga. Potser 80' a ritme molt suau i disfrutant com podem d'un trote dominical. Sebes ens obre el camí. Feia temps que no soltavem cames per aquest indret i deu ni do com ha canviat. El camí està en procés d'arranjament. Pedrots solts amb uns desnivells del terra importants. Cal anar en compte per no perdre el control del turmell i serpejar pel terra com un cuc. Arribem fins el Mas de les Cigonyes i la ratllada és seria. No tornarem pel mateix lloc, no mola massa xafar tanta irregularitat i decidim variar itinerari. Fem cap a Ribaroja, la calor és increïble. La suada general és digna d'un cavall tirant carros de romans. Tornarem per la carretera, menys kms i aviat a casa. Però a partir del km 12-13 l'asfalt ens cuina com un tros de llonganissa al mig d'una graella. No hi ha ombra per enlloc, ni portem aigua i menys telèfons per alertar una retirada a temps. Així que una estona a peu i una al trote. Administrant la misèria com diria el company Robert amb la més pura intenció de tornar al poble ràpidament. 18 kms en total, amb un pulsòmetre espatllat i sense poder treure més dades. Fins i tot ell fallava! Sense cap mena de dubte ... no ha estat una bona idea sortir a es 12:00 h amb 34ºC a fer un Run! Tarda de relax i sofing. La nit invertida a la proteïna passada per Barbacoa, per poder celebrar un Sant Joan a destemps però molt recomanable.\nPublicat per Albi a 0:17 Cap comentari:\nMàxima de 30ºC i mínima de 17ºC. Sol de bon matí, gens de vent i cel net de nuvolades amenaçants. No massa temps per anar sobrats amb tot allò que ens toca acudir. Tenim una jornada a cop de pito i feina rai per ser a l'hora al lloc que correspon. No hi ha temps per entrenaments desitjats. No hi ha lloc per trobar un racó i treure les cames a passeig. No hi ha cap instant per inventar uns minuts i sortir a trotar. Avui toca BODA i puc assegurar que val molt la pena tractant-se del meu company de feina. 11 anys junts hores i hores. Moments de tots els colors amb multitud d'escenaris. Gairebé com un veritable matrimoni. Quin privilegi compartir mudada de Sr. (ho deia pel tema traje i corbata) amb aquest personatge. Avui no anem amb roba de batalla, ni ulleres de protecció. Toca sabates lluentes, camisa entallada i perfumats d'un eau de toilette lluny de les aromes de Montserrat que respirem habitualment. Ostic Jordi! Ja tocava mamó; Enhorabona i bon viatge.\nAl Capone i companyia.\nPublicat per Albi a 0:24 3 comentaris:\nMai a la vida pot perdre un equip acaronat per un col.lectiu com aquest!\nMàxima de 32ºC i mínima de 18ºC. Sense canvis remarcables en el segon dia d'estiu. La calor és sufocant amb un sol que pica de valent. El tema vent passa a perdre protagonisme en una jornada de cel clar i temps estable. Aquest divendres no fem cap als entrenaments. Ens desplacem a domicili per poder presenciar les evolucions dels nostres atletes en les seves respectives modalitats. L'Eli al triple salt, l'Andreu amb els 300 mtrs tanques i el triple salt i Sisco i el "nen" en els 600 mtrs llisos. Uns optem per poder aconseguir mínima i poder fer cap als Campionats d'Espanya. Altres fan una mena de test-entrenament per anar preparant la gran final. Tenim resultats de tots els colors. Alguns a un pel per accedir, altres lluny de registres impossibles per trobar-se mermats físicament i la resta satisfacció per haver realitzat un bon entrenament. Però lluny de menyspreu per ningú ... menció especial pel "nen". Aquest ha estat capaç d'aturar el rellotge a la mínima dels Campionats d'Espanya en els 600 mtrs. 1'29'' i alguna centèsima és el registre de l'atleta flixanco. El jove esportista va engreixant currículum amb unes marques molt considerables. 600 mtrs, 1000 mtrs, 3000 mtrs, milles, curses de ruta de 7000 mtrs ... varietat total de distància evidenciant el gran nivell que va arrelant dins aquest atleta. Salutacions pels atletes "pro" dirigits per Antonio i advertir que facin els nostres kms del dia. Avui descans i un nou ZERO dels guapos.\nPublicat per Albi a 23:44 Cap comentari:\nMàxima de 34ºC i mínima de 18ºC. Quina benvinguda per rebre l'estiu! El matí prometia veient que l'aire ni corria ni existia. El sol era intens i fins i tot perillós, veient com picava de valent si erets parat una estona de no re. La tarda no ha estat menys, tot i que el Cerç ha fet una mica de presència però sense suavitzar termòmetre. Entrenament per l'estadi amb la grupetta sota una calma impressionant. Els futbolistes ja són de festa i això es nota veient com la instal.lació és pràcticament buida. Escalfament de 16'3'' per compatibilitzar uns 2,71 kms de feina a ritme de 5'55''/km amb 133ppm de mitja. Una mica d'estiraments i directes al treball de calitat dirigit pel Mister. 5 blocs d'exercicis de canvis configurats de la següent manera: 2' a ritme ràpid + 3' a trote suau + 1' a ritme ràpid. 8,46 kms totals de treball amb una calor sufocant amb 163 ppm de mitja. Uns ritmes de: 3'55''/km i 3'45''/km les sèries de 2' i 3'42''/km i 3'25''/km les d'1'. Bon entrenament amb el grup i compartint "derritida" amb el company de Ferran. Avui ens hem buidat i caldrà comprovar com anem demà, després de la desfeta. Avui una versió del tema dels U2, I Still Haven't Found What I'm Looking For, però portat al món de la salsa amb el crack del Coco. Un treball que va ser assignat per un recopilatori de música salsa l'any 2006 de la mà de Kenny Young, Ron Oehl i The Berman Brothers. Cançons molt actuals portades a l'essència Cubana i Afro. No està malament!\nMàxima de 34ºC i mínima de 17ºC. Costava de creure l'escenari que ens oferia un matí veient la varietat de temporal. Les muntanyes de la Serra la Fatarella tenien un sol agradable. Baixant de cota, una mena de boira, si si: BOIRA! On els carrers ens despertaven negats d'aigua com a conseqüència de la pluja d'ahir a la nit. 8 ltrs/m2 en total i molt recomanables per refrigerar el terra i oxigenar vegetació. A mida que el dia progressava el sol guanyava posicionament. I la calor, després d'un cúmul de fenomens climatològics regnava de nou el darrer dia de la primavera. Una jornada amb uns horaris sense final. De bòlit d'un lloc a un altre i sense acabar res definitivament. No trobem lloc ni per entrenaments ni tan sols per soltar cames de forma suau. Esperem adreçar activitat per demà i mirar d'anar salvant la setmana.\nMàxima de 32ºC i mínima de 20ºC. La calor apreta de valent un cop encetem setmana. La Garbinada ens salva una mica i fins i tot una insignificant pluja apareix per obra de màgia. 0,2 ltrs/m2 on el pols fins i tot se'n fotia veient com aquella precipitació no passaria de les pessigolles. Tornem a trotar una mica. Ho fem amb una grupetta eficient per un Barranc de la Peixera amb la guerra declarada amb la mosca negra. Gairebé 26' a ritme de 5'25''/km amb 139 ppm de mitja i 4,80 kms en total. Un exercici amb un regust d'escalfament i una progressió a ritme "total" acabant els darrers metres fora de control. Tot seguit ens apliquem una estona a la tècnica de cursa amb uns exercicis de força per finiquitar entrenament. 17' de varietat d'elements i unes rampes per posar tibantor a unes potes costa amunt. Avui la foto pel Nalbandian demostrant que també segueix l'Eurocopa.\nPublicat per Albi a 23:26 Cap comentari:\nMàxima de 29ºC i mínima de 19ºC. Sense canvis, tot igual, no hi han novetats al respecte. Dia de sol, Garbinada i a partir del tard entrant núvols prims sense criteri ni amenaça. Continuem amb la teràpia d'evitar l'impacte. Cal baixar inflamació i poder recuperar normalitat al genoll. De bon matí ja erem dins a l'aigua. El company de Pollo ens proposa fer cap a Mòra per fer uns llargs. Avui tenim poca gent en remull. Menys al jacuzzi que era ple de iaies, però la resta de piscines; calma total. 2000 mtrs combinant estils amb complements. Intensifiquem treball de braça pel genoll i fem proves anant d'esquena. Això de no tenir retrovisors és un problema afegit. Poc ens falta per pujar per damunt les rajoles sortir del domini de l'aigua ... sort que no ens veu ningú (avui era el dia per provar-ho). Durant la tarda molt pendents del fil telefònic. El nen, està per Vic al Campionat de Catalunya. Bona cursa del flixanco en els 1000 mtrs, amb un temps de 2:43.23 (millor marca personal) i subcampionat a la butxaca. El Marwan El Fadili s'emporta l'or amb 2:42.12 i el Carlos Roguera un bronze amb 2:45.01. D'aquí no gaire els Campionats d'Espanya a Castelló per colzejar-se amb el milloret de cada casa. Enhorabona crack! També la maquineta de l'Andreu Mur ha pres part dels Campionats a la disciplina dels 300 mtrs tanques. Una bona semifinal amb un registre de 43.86 li permetia entrar a la gran final. Allí tot ha estat diferent i un 44.81 el deixa en sisè lloc. Una llàstima pel deixeble de la Judith que ens havia creat bones perspectives durant la jornada. No ens deixarem els incombustibles dels veterans que participavem a la cursa de Capçanes. El Felip, el Joan i el José batallant amb el "montañeros" i deixant-se la pell, gaudeixen d' una magnífica cursa per aquest indret del Priorat. I una felicitació pel nostre entrenador; l'Antonio, on dos dels seus galgos: l'Ayad i Abdelaziz, que ahir van aconseguir les victòries dins el Campionat d'Espanya de federacions a Barcelona i fent bones marques. Ja el tenim per Londres dins l'ambient Olímpic!!!\nPublicat per Albi a 13:29 Cap comentari:\nMàxima de 32ºC i mínima de 18ºC. Darrerament la climatologia no reflexa cap canvi. Les temperatures són molt similars i fins i tot el vent és del mateix component. Garbinada, sol i bon temps. Un dissabte tranquil, d'aquells que per diferents afers domèstics no ens queda temps per res més. Tampoc avui passarà a la història per ser un dia amb entrenaments extraordinaris. Molt relax i aprofitant per subsanar molèsties al genoll. No perdem detall de la final de l'ACB de bàsquet. Victòria pel Barça, en una de les finals més disputades i treballades de l'era moderna. No ha estat un campió amb brillantor pel seu joc, però si pel: coratge, lluita, entrega, confiança i orgull. Ha estat capaç d'arruïnar les opcions de l'etern rival, format per un bon grapat de grans jugadors. Però caldrà fer una bona reestructuració de plantilla que no sempre es pot guanyar d'aquesta manera. Sabia jove, equilibri en el joc d'atac i més frescura a l'ànima de l'equip. El mateix que necessita el meu "compi" de guerrilles per demà a Vic. Campionat de Catalunya Cadet i 1000 mtrs per testimoniar quin paper pot endur-se. El tenim en forma, pinxo, valent i amb ganes. Desitjar sort i que les cames el portin lluny del de darrera.\nPublicat per Albi a 17:32 Cap comentari:\nMàxima de 30ºC i mínima de 18ºC. Sembla ser que la calor torna a trucar a la porta. La Garbinada continua bufant i el sol apreta de valent. Una setmana una mica incerta pel que fa entrenaments. Les molèsties del genoll ens fan veure les coses d'una altra manera i decidim no posar massa treball per evitar allargar episodi de tendinítis. Així que uns exercicis de multisalts i una mica de tècnica per escalfar el cos i fer els estiraments més adients per l'articulació. Avui no hi ha massa ambient atlètic per les instal-lacions, ja que va notant-se la fi de temporada. La foto pels 3 cracks passant calor malgrat tenir més ganes que jo per soltar potes.\nPublicat per Albi a 17:16 Cap comentari:\nMàxima de 27ºC i mínima de 18ºC. Estem a la linea de calma total meteorològica. El sol va posant lluentor al dia i la Garbinada és complement d'equilibri tèrmic. A partir de la tarda el vent puja la seva intensitat i el cel va quedant clar de núvols prims. Anem a entrenaments amb una mica de precaució amb certa ànsia de provar genoll. Tenim la feina damunt la taula, on l'Antonio ens espera de braços oberts. Un escalfament de 21' a ritme suau de 5'45''/km amb 132 ppm de mitja. Uns estiraments i els exercicis de sèries amb 8x400 mtrs pel tartà. Uns ritmes associats a una progressió suau entre els 1'28'' i 1'24'' amb una recuperació de 55'' de mitja. La intenció era fer-ne 10, però veient que l'articulació ens alertava que hi havia prou ... decidim posar punt i seguit. No massa temps per tertúlies runners i directes a dutxa que ens espera una sopar de final de temporada. Les fotos són elements per focalitzar la realitat d'un bon àpat amb bona companyia.\nPublicat per Albi a 8:31 1 comentari:\nMàxima de 28ºC i mínima de 16ºC. Portem uns dies amb constant desfilada de vents. Ara Cerç, un altre Garbinada. Avui tocava el provinent de la costa. Un vent que s'encarrega de suavitzar temperatures i al tard et posa a prop d'una màniga per si de cas. Encara perdura la Fredes-Paüls a l'interior i l'exterior de la meva persona. Cada cop anem recuperant cames, però les escales segueixen sent elements amb extrema dificultat. Decidim fer un descans i posar-nos en mans recuperadores. El diagnòstic no pot ser més clar. Una sobrecàrrega en quàdriceps i una mena de inflamació a la zona del tendó entre la inserció del bessó i conjunt de fibres agrupades al darrera del genoll. En resum: una tendinitis, que esperem no fer-la més gran. Després d'una bona estona de "tortura" reparadora, ens anem a soltar cames. En format de trekking i a ritme d'anar a buscar el pa per Valletes. Avui un video dels Fun, la banda de rock americana amb el tema We Are Young que ha estat 17 cops davant de la llista USA.\nMàxima de 26ºC i mínima de 15ºC. Treva pel que respecta a temperatures altes. Tenim un dia de sol amb un vent més moderat. No hi han nuvolades, frescor al matí i al tard, però força agraït. Encara ens costa baixar escales amb normalitat. Portem una desfeta de quadríceps important i deu ni do ... si coincidim amb el veí i ens invita a baixar la botella de butano (sort que era buida). Retornem a l'estadi per poder entrenar. La idea era fer una mena de moviment simulant un rodatge amb uns estiraments. Però més enllà de la sorpresa, ens anem retrobant millor de l'esperat. Un bon grapat de molèsties que a mida que passava el temps la convivència trotant, les accepta millor. 42' per fer 7,30 kms a ritme de 5'45''/km amb 135 ppm de mitja. Un rodatge molt suau llegint potes i mirar de no passar-nos de la ratlla. Estiraments i comprovant que ens anem cap a casa indiscutiblement millor que al principi. Solament cal creuar dits per no pujar la botella de butano plena, fins a un 4art pis! Avui un video del Paul McCartney per una Gira per Sud-amèrica durant el mes de Maig. El tenim en forma i un crack veient com s'adapta fins i tot ... a ritmes de Mariachi. Ho pilleu?\nArtista! Pendent que fa dies que no rasquem bola\nMàxima de 28ºC i mínima de 19ºC. De bon matí l'aire feble posava la nota a certa inestabilitat. El sol brilla, però les calors no són massa importants. A partir del tard, apareixen les nuvolades fent turisme, tot i no despertar cap mena de preocupació com per treure de passeig un paraigües. Feina rai per baixar escales. Quàdriceps fets misto i un genoll amb un joc de "creks" una mica preocupant. Ens desplacem d'un lloc a un altre amb certa gràcia. No precisament amb art. Anem tous farcits d'àcid làctic fins les ungles. Ja m'estranyava a mi, tanta calma i eufòria disparada. Cal posar remei per guanyar mobilitat d'una manera o una altra. Prohibit impacte i descartem la Bianchi. Així que a l'aigua i mirar de fer uns llargs com podem. 1000 mtrs a ritme molt suau. Combinem estils i estris per no caure en avorriment. Salutacions pel Xavi Méndez que el tenim rallat per culpa d'una lesió i a nadar una estona.\nPublicat per Albi a 23:06 Cap comentari:\nDavant seguidors com valtros ... estem obligats a perdre salut! Val la pena.\nMàxima de 31ºC i mínima de 16ºC. Dia de sol amb una mica de vent, tot i que tombat per un sofà poca cosa podem argumentar. Entre celebracions i rondalles després de la desfeta de potes pels Ports, arribavem passades les 4:00 h de la matinada. A la piltra directes i sense necessitat de compatibilitzar ovelles per poder fer nones. Ens aixequem relativament pronte, tenim el cos espitós i el rellotge biològic no perdona. Diaris, veure catifes i afers rutinaris laborals. Tenim els quàdriceps tensats a més no poder i una mena de contractura heavy darrera del genoll. Així que jornada de Tv; amb tennis, ciclisme, futbol i F-1 entre capotades perden noció de la realitat esportiva. En algun moment pensava que l'Iniesta jugava davant el Djokovic o el Cadel Evans marcava a Italia. Passem llista per comprovar l'estat dels compis. Els tenim prou bé, potser Trepa i el menda una mica més doblegats que la resta ... però motivats per fer-ne una altra.\nPublicat per Albi a 13:37 Cap comentari:\nEns anem a fer un tomb pels Ports!!!\nChaquet, el menda i Pantani de cap d'expedició, fa uns quants anys per la mateixa travessa.\nGallina de pell!\nMàxima de 29ºC i mínima de 16ºC. Tenim sol, una mica d'aire i una temperatura raonable per gaudir d'una bona jornada. Un matí de preparatius, xerrameca prèvia per escalfar motors i dinar ràpid per no fer massa tard. Ens anem a Fredes, la població més septentrional de la Comunitat Valenciana a 1090 mtrs d'alçada. Aquest indret que es mira de reüll el Monestir de Benifassà dins d'aquesta comarca del "Bajo Maestrazgo". Aquí el temps no passa, tot és pau, calma i tranquil-litat. Potser aquests 50 habitants (aprox.) es veuen conquerits durant aquest mateix dia de Juny (quan la UEC de Tortosa organitza l'event, la primera setmana de lluna plena. Tot i que aquest any no ha estat així per coincidència amb una altra activitat). 750 "montañeros" ubicats dins aquella plaça magnífica a petar, disposats a disfrutar del paratge recorren la Serralada dels Ports de punta a punta. Quin goig trobar-se entre mig d'aquells "toros" de quàdriceps volumètrics sense fí. Aquesta vegada tenim una representació excel-lent del nostre territori. Amics de fatigues, entrenaments, club i els fidels. Els experimentats del gremi; germans Blanch amb Maria i Josep Antoni. Els F-1: de Sastre i Trepa. El tot terreny de Miko. I els meus dos padrins de cerimònia. Aquells que vaig enredar per responsabilitza'ls que havien de porta'm a bon port. Aquesta Travessa que vaig descobrir de la mà del mestre Pantani. El veritable culpable d'aquesta espurna d'estima que tinc per aquesta Serralada veina. Aquelles raconades com: l'embut, Roques de Benet, Els estrets, el Parrizal, La Foia, Montsagre, Caro, La Fageda Major ... són estampes que perduren en somnis de benestar, caminant al seu darrera esbufant sense descans. Així que a les 18h ens posem en marxa davant una aglomeració de monstres que devoren kms i kms rústics sense pietat. Ja ens perdem i la tenim liada. Els dos germans Blanch i la María es queden enrere i per més que els busquem no els veiem per enlloc. La gent apreta de valent i feina rai per parar-te al mig del sender i fer nosa. Hi ha nervis, tensió. A l'igual que un Ferran que no entén el ritmet de Pancho Villa que portem . Aquestes velocitats poden produir-li un grapat d'hernies. No està acostumat a gambades estalviadores i el veiem apurat mentalment. Ho sento artista! Robert el tenim programat. Ja m'encarregat de deixar-lo fora de joc durant un parell d'horetes dins el cotxe. Encara porta un "globo" important per culpa de les "curves", un fet que el podrar mantenir en OFF durant una estona. I el Miko? Aquest és un fenomen. S'adapta a qualsevol cosa i sense respirar. Jo intento posar seny. Conec l'itinerari i les conseqüències si no ets capaç de gestionar la energia com toca. Estic envoltat de Maratonians i per molts ous que posa al negoci ... podria arribar passat Corpus a meta, si decidim anar a la prestació dels Diesel. Caró ens rep per poder fer un mini sopar i no perdre massa temps. Portem 3h i 6' de feina i un parell d'aterrades forçades que ens deixen els turmells tocats. Allí tenim a l'eix de l'expedició que ens espera. El José, aquest malalt de l'atletisme ens cuida com la millor mare del món i no perd detall dels nostres moviments. Gràcias José! Les cames piquen i els rodaments dels turmells els tenim excitats a més no poder. Però; venga nois, va! segona part de la travessa i a pair nutrició a cop de gambada. Robert l'he pogut mig renovar tonteria amb un parell de cerveses. El mantindrà OFF una estona més i així evitar provocacions que me té menjada la moral. El pura sang de Ferran és impossible. Potser està més adaptat al tema, però li bull la sang de la mateixa manera. Aquí cal posar seny, les forçes van justes i el coll de Llinars m'ensenya que haurem d'administrar la misèria. Hem poso al davant i posem ritme d'autòmata fins la baixada final. Els turmells perden propiocepció per fatiga i una mena de punxada darrera del genoll dret ens obliguem a deixar de trotar més del que voldriem. Llàstima nois! Podeu anar més ràpid, però cal portar el moble fins un vuitè i sense ascensor. 7h 21' i esprintant els metres finals a una pubilla pressionada pels vikingos de Flix. Abraçades, rialles, mal de potes i contents. Sastre i Trepa ja són sentats. Un pèl més de 6 horetes en completar la cursa i trinxats amb ganes. Sou unes màquines! També arriben els Blanch i la parella. Admiració total per la María. Quin tros de crack envoltada de machos i sense arrugar-se. I també pel fiera de Montagut. Que gairebé és capaç de posar-se el dorsal dins la feina i fer cap a la Travessa. Dutxa, menjar i companyia inmillorable. La familia Roca i les dones de Robert i Miko ens venen a rebre. Tot un detall més d'una vetllada pel calaix de bons records i moments inolvidables. Baixem marca personal i arribant molt més persona que la darrera vegada. Que més podem escriure? Gràcies per la paciència en llegir la totalitat de la crònica. Gràcies un cop més als: José, els Roca, les parentes dels incombustibles. Gràcies al Miko per compartir tarda-nit i fatiga. I una abraçada sincera, sentida per Robert i Ferran portadors d' una amistat fora de límits i pulsacions, ja ja ja.\nPublicat per Albi a 13:42 6 comentaris:\nMàxima de 27ºC i mínima de 20ºC. Hem tingut sol, núvols prims i calitja de nou sense passar-se en quan a temperatures. Aquest estat és més suportable i mirem de respirar una mica amb tanta calor continuada. Avui entrenament molt suau per acabar d'afinar engranatges. 30'52'' de carrera continua a ritme molt suau per un Barranc de la Peixera tranquil i amb pocs atletes. Un exercici per anar soltant cames i precalentar una mica per poder seguir amb la rutina d'estiraments. Ritme mig de 6'10''/km amb 122 ppm de mitja i 5,01 kms totals. No tenim sobrecàrregues i donem oxigen al cos per transformar-lo en aliment. Avui una foto de la tarda calmada però amenitzada de bona companyia tendra i jove.\nPublicat per Albi a 23:48 2 comentaris:\nMàxima de 30ºC i mínima de 20ºC. Un temps amb calor intensa, dies d'aquells poc guarnits pel sol camuflat darrera una calitja de nuvolades grisones. Garbinada al peu del canó que va incrementant el seu volum a partir del tard. Tornem a buscar pulsòmetre, rellotge i bambes. Després del descans d'ahir, retornem a la "tarea". Un rodatge suau combinant terreny pla durant la primera meitat i poder fer la segona part baix el Barranc de l Peixera. 10,07 kms totals en 57'59'' a ritme mig de 5'45''/km amb 134 ppm de mitja. Ens ho prenem amb molta calma. Possiblement massa, però les arts del Marc ens deixen tocats de tot arreu i més val anar amb peus de plom. Avui posarem un vídeo distret d'una cursa molt peculiar. La Cooper's Hill Cheese-Rolling and Wake. Un esdeveniment que es celebra anualment al turó de Cooper's Hill a Brockworth, prop de Cheltenham i Gloucester de la regió anglesa de Cotswolds. L'esdeveniment pren el nom del turó on té lloc i de la vila situada en ell. Els competidors es llencen turó avall darrere d'un formatge Double Gloucester, i la primera persona que creua la línia d'arribada guanya el formatge. En teoria, els competidors proven d'atrapar el formatge, però com que aquest és llençat un segon abans i pot arribar a baixar a més de 110 kph (suficient per a colpejar i ferir algun espectador com ja va passar el 1997), quasi mai ho aconsegueixen. És difícil tenir informació precisa, però la tradició te un mínim de 200 anys. S'ha suggerit que l'esdeveniment pot datar dels temps romans o podria haver segut un ritual de curació pagà, però no hi ha cap evidència al respecte. El "Cheese Rollers" és també el nom d'un pub proper a menys d'un kilòmetre a peu del turó. Els competidors solen freqüentar aquest lloc per a encoratjar-se abans de la competició a base d'alcohol o per a discutir les tàctiques, i també després de la prova per a recuperar-se. Haurem de parlar amb Trepa, que això del formatge li mola en quantitat i fer cap al Castell per anar costa avall darrera un Cabrales.\nPublicat per Albi a 23:04 2 comentaris:\nMàxima de 33ºC i mínima de 20ºC. Portem una regularitat meteorològica brutal. Dia a dia el termòmetre ens puja un grau. Les nits cada cop són més càlides i possiblement avui ... la sensació de xafogor ha estat important. Molts ja seriem dins la piscina mirant de refrigerar-nos una mica i respirar frescor per algun lloc. Una jornada per descansar i assimilar entrenaments. Passem pel "fisio" per poder sentir la manipulació de fibres amunt i avall comprovant com les contractures proliferen. 15 dies sense descans amb 14 de run, mereixen agafar aire. Mare de Déu quin triple del Marcelinho al darrer segon del partit!!! Els primers punts del seu comput i victòria impossible. Avui la foto per ell que s'ha guanyat el sou.\nMàxima de 32ºC i mínima de 15ºC. Dia de sol amb un matí tranquil i una Garbinada que agafa força a partir del tard. Tornem a tenir calor, bon temps i una xafogor important. Entrenament per Ascó amb la grupetta nombrosa i motivada. Dirigits per un tècnic més que orgullós tenint un bitllet per l' esdeveniment olímpic d'aquí un parell de mesos amb el seu deixeble Ayad. Un treball de 3 blocs buscant ritmes en progressió mirant de posar velocitats a les potes. Els dos primers els fem pel Barranc de la Peixera amb una distància de 4,37 kms (5 voltes al circuit curt). Primera a ritme de 4'57''/km amb 143 ppm de mitja. Una recuperació de 40'' i fem la segona a un ritme de 4'24''/km amb 163 ppm de mitja. La tercera ens toca fer-la a l'asfalt sobre una distància de 4 kms justos a ritme de 4'16''/km amb 169 ppm de mitja, un cop haviem recuperat 4'. Una jornada de molta calor i patint de valent quan la Garbinada ens entrava de cara. És cert que no hem aplicat el màxim a la darrera sèrie però poc faltava. Possiblement les sensacions agòniques de convivència a ritmes ràpids en el treball de calitat llarg, és a hores d'ara, un veritable desconegut. Estiraments, dutxa i kms a la dispensa. Avui la foto per la "surfera" de la Samantha Stosur que ha estat capaç de colar-se a les semis del Roland Garros. Aquesta lluitadora que va haver de batallar contra una malaltia anomenada Lyme com a conseqüència d'una mossegada d'una "caparra". Sis meso terribles tombada al llit i deu fora dels terrenys de joc. Entrena 6 dies a la setmana amb 11 sessions de tennis i 5 de gimnàs. Practica: li encanta la Mountain bike, bussejar i fer surf. Apostem per ella per la victòria final!\nPublicat per Albi a 23:23 Cap comentari:\nMàxima de 29ºC i mínima de 16ºC. Possiblement el petit canvi que hem experimentat està molt a prop de la seva fi. Tornarem a recuperar temperatures altes i la calor ens posarà a prova el sistema de glàndules sudorípares. El Cerç apareix de nou amb certa intencionalitat de quedar-se. El sol brilla rebutjant núvols prims. I la lluna lluenta ens reflexa la nit plàcida del camí de l'estiu. Tenim rodatge amb la Trinca. Un entrenament suau, tot i apretar una mica en els darrers kilòmetres. Avui l'escenari és riu a dalt. Partim del pont de Riba-roja per anar remuntant el marge esquerre del riui fer cap al Pantà. Creuem l'Ebre per damunt la pressa i baixem pel marge dret per retornar al punt inicial. 10,41 kms en 54'22'' a ritme de 5'13''/km amb 136 ppm de mitja. Ens trobem una mica agarrotats de potes. Notem lleugera rigidesa a l'hora d'imprimir gambada. Un tret evident tenint en compte la regularitat d'entrenaments. Però a nivell de cardio les coses van verificant-se poc a poc. Portem 7 dies a dieta (hem tret els bocates del Fornieles) i passem als iogurs de 500 grs combinants amb fruita i cereals. Ep! Ara ens duren un parell de dies els super iogurts, ja ja ja. Avui la foto pel Kevin Garnett dins del rovell d'ou d'un play-off NBA. Una jugada que va fer saltar les alarmes sobre el seu estat ... i es casca una sèrie de flexions!!! 2,11 mtrs i 115 kgs de pes amb 36 primaveres. Boig o atleta? Garnett en estat pur.\nMàxima de 28ºC i mínima de 18ºC. No recordava la cançó que ens ofereix la pluja un cop cau al terra. Tombats al llit abans de sortir el sol la precipitació anava caient. Uns 7 ltrs/m2 en total i en un mes de Juny. Un element que ens permet regular una mica el termòmetre i respirar tranquils de calorades recents durant la totalitat de la setmana. L'agenda és plena i feina rai per arribar a tot arreu. A les 11:00 h teniem aquesta mena de "cursa" o caminata per Ascó. Un bon grapat de gent del poble de totes les edats i àmbits. També un gruix important d'atletes del Club. 1.890 mtrs totals d'un puja-baixa total, travessant el casc antic de la població. Sortim a tot drap, però ràpidament comprovem que la jovenalla més val deixar-la davant. Victòria pel "nen" i la Júlia que ni tan sols han pogut despentinar-se. Nosaltres fem la nostra cursa, disfrutant i gaudint de la jornada. 7 minuts a ritme de 3'44''/km amb 164 ppm de mitja. A la tarda, busquem un temps per pilotejar una estona fent de tennistes. Una mica més d'una horeta, però sense massa bon feeling. I al tard per decret amb el Sr del bigot entrenament de nou. 10,01 kms per Territori de Sebes en 51'16'' de run en progressió a ritme mig de 5'7''/km amb 147 ppm de mitja. Uns estiraments i dutxa necessària. També aprofitem per comentar que l'Ayad aconsegueix la mínima per les olimpíades dins els 10.000 mtrs. Una salutació per ell i el Mister on Londres els espera.\nPublicat per Albi a 13:40 Cap comentari:\nMàxima de 33ºC i mínima de 18ºC. Cada cop la mínima va pujant. Les nits són càlides i durant el dia la calor queda fixada. Tenim Garbinada, sol i és a partir de la tarda , quan un concert de núvols teranyinosos conquereixen el cel. Ja és aquí el canvi de temps i ara cal esperar si la pluja ens visita. Una jornada de tranquil.litat total. Ja tocava fer sofing i devorar alguna peli de l'A3. Més tard una mena de descans actiu per fer un tomb amb la MTB. Trepa, Robert i la Cube. Possiblement la tenim bastant enfadada per allò de tenir-la a un racó i amb prou feines treure-la de passeig. Un problema mecànic (el fre de disco frenava sense dir-li ningú ...???), ens feia portar una llastra de vehicle. La feina era meva per poder anar pedalant i mirar de no perdre de vista al parell de biker's. De totes maneres: 22,14 kms per territori de Sebes, Pi de Montbrió i terme de Riba-roja. Un ritme de 18,2 kms/h amb 115 ppm de mitja i 1h10'20'' de feina arrossegadora. El Juny ja ens sacseja, icona d'estiu, sol, aigua i bon temps. Els d'Estrella Damm ja ho tenen tot llest, nou video promocionant producte.\nPublicat per Albi a 12:18 Cap comentari:\nSembla que si ... que a Miami fa calor!\nMàxima de 33ºC i mínima de 17ºC. Amb molta probabilitat el canvi meteorològic no trigarà gaire en arribar. Segons els "meteomens" s'apropa un petit canvi, tot i no ser massa espectacular. Avui tot igual; sol, Garbinada i calor. Un dia aprofitat per passar el dia per Valletes aplicant arts de paleta. No deixem de banda els entrenaments regulars de la setmana i mirem de posar compliment al tema. La grupetta és preparada per l'estadi i el Mister impacient per començar a posar marxes al cos. Escalfament de 20'3'' per fer un total de 3,57 kms a ritme de 5'37''/km amb 137 ppm de mitja. Tot seguit un treball de sèries de 9x400 mtrs pel tartà en progressió. 1'35'', 1'31'', 1'29'', 1'27'', 1'27'', 1'28'', 1'20'', 1'17'', 1'16'' amb una mitja de 80'' de recuperació. Poc a poc anem demanant permís a les velocitats. Les primeres tandes hem fet de llebre per les vedettes ( tot i que poca cosa podem fer veient que tenen bon ritme quan volen). Notem comoditat i a mida que cremavem soles ens deixen anar per treure el rovell a les articulacions. No acabem massa malament i contents per comprovar que fins i tot disfrutem.\nPublicat per Albi a 0:28 Cap comentari:


El Papa demana als bisbes missioners que "surtin a l'encontre dels allunyats", i diu que "murmurar és el terrorisme de la llengua" - Ràdio Estel\nInici » Actualitat » El Papa demana als bisbes missioners que "surtin a l'encontre dels allunyats", i diu que "murmurar és el terrorisme de la llengua"\nEl Papa demana als bisbes missioners que "surtin a l'encontre dels allunyats", i diu que "murmurar és el terrorisme de la llengua"\nFrancesc ha rebut aquest divendres al Vaticà un centenar de bisbes que viuen en territoris de missió, i els ha demanat directament que siguin propers,…\nFrancesc ha rebut aquest divendres al Vaticà un centenar de bisbes que viuen en territoris de missió, i els ha demanat directament que siguin propers, que surtin “a l’encontre de les ovelles que no pertanyen encara al ramat de Crist”. Els prelats han participat en l’audiència, coincidint amb la seva participació, aquests dies a Roma, en el Seminari d'Estudi dedicat a prelats nomenats recentment, organitzat per la Congregació per a l'Evangelització dels Pobles. En el seu discurs, el pontífex els ha recordat que, dins aquest Any Sant de la Misericòrdia, "tots tenim necessitat de la gràcia de Cristper ser compassius com el Pare", i els ha assegurat que "cada bisbe experimenta en primera persona aquesta realitat i està cridat a manifestar amb la vida i el ministeri episcopal la paternitat de Déu".\nFrancesc, a més de recordar la diversitat dels territoris de missió, ha destacat que els bisbes són enviats a tenir cura del ramat, a la recerca de les ovelles "especialment aquelles allunyades o perdudes". El pontífex ha alertat contra els enfrontaments. "Les divisions són l'arma que el dimoni té més a l'abast per destruir l'Església des de dintre. Té dues armes, però la principal és la divisió i l'altra són els diners. El dimoni entra per les butxaques i destrueix amb la llengua, amb les murmuracions que divideixen", ha explicat.\nEl Sant Pare ha afegit que “correspon al bisbe la tasca d'encoratjar, acompanyar i estimular tots els intents i esforços que ja es realitzen per mantenir viva esperança i fe". El Papa ha tornat a condemnar, a més, qualsevol forma de murmuració, fins al punt d'assegurar que "el costum de parlar malament dels altres és terrorisme", i que "el murmurador és un terrorista que tira la bomba, la murmuració, per destruir". A partir d'aquesta afirmació, Francesc ha demanat als bisbes que "lluitin contra les divisions".\nD’altra banda, Francesc ha animat els bisbes d’aquests territoris de missió a vetllar per una bona formació dels futurs sacerdots, "sense deixar d'acompanyar-los, també després de l'ordenació, a partir del seu exemple concret i tangible i amb activitats i proximitat personal". En la mateixa línia, el Sant Pare ha destacat que "tots els preveres han de notar aquesta proximitat del seu bisbe, per exemple amb una trucada telefònica o una carta de resposta ràpida, si pot ser el mateix dia en què es demana". Finalment, el Sant Pare ha fet una crida als bisbes perquè guareixin els preveres, els seminaristes i tot el poble de les ferides que compliquen el seu camí.\nEn aquest seminari d’estudi organitzat per la Congregació per a l’Evangelització dels Pobles, participen fins dissabte de la setmana vinent gairebé un centenar de bisbes nomenats pel Sant Pare els últims dos anys. Arriben des de joves Esglésies situades en territoris considerats de missió. 43 prelats provenen de l’Àfrica, 36 de l’Àsia, 13 d’Amèrica i 4 d’Oceania. En la seva intervenció prèvia a la del Papa, el prefecte de la Congregació, el cardenal Fernando Filoni, ha destacat "les condicions de màxima complexitat en què es troben aquests missioners, cosa que fa especialment necessari ara un exemplar testimoni de fe".\nEl pontífex defensa una evangelització integral\nI aquest mateix divendres al matí, en l’homilia de la Missa a la Casa Santa Marta, Francesc ha dit que “no s’ha de reduir l'evangelització a una mena de sortir de passeig, a un funcionalisme, com tampoc a un proselitisme”. El Papa ha subratllat la importància del testimoni de vida, alhora que ha alertat contra "la temptació d'intentar convèncer amb les paraules". Fins i tot ha lamentat que "hi ha laics i sacerdots que es vanaglorien pel que fan". El Sant Pare ha insistit que anunciar l'Evangeli és una "obligació”, i ha recordat que un noi li va preguntar ara fa uns dies, en el dinar amb els joves de Jornada Mundial de la Joventut a Cracòvia, què li pot dir a un amic ateu. El Sant Pare ha comentat que li va respondre molt clarament que havia de fer-ho "donant testimoni, potser dient alguna paraula, però sobretot amb la pròpia vida".\nA més, coincidint amb la memòria litúrgica de Sant Pere Claver, el Papa ha recordat que aquest sant jesuïta "va anunciar l'Evangeli compartint la seva vida amb els 'descartats' del seu temps, amb els esclaus i els negres que arribaven des de l'Àfrica per ser venuts". Ha recordat que «aquest home no va marxar de passeig dient que evangelitzava, i no va reduir l'evangelització a un funcionalisme, tampoc a un proselitisme, sinó que va anunciar Jesucrist amb els gestos, parlant amb els esclaus, vivint amb ells, vivint com ells». A partir de la primera lectura d'aquest divendres, de la Carta de Sant Pau als cristians de Corint, el bisbe de Roma ha explorat tot el que significa aplicar el mandat de donar testimoni de Crist.\nPrograma oficial de la propera visita a Suècia\nTambé destaquem que l'Oficina de Premsa del Vaticà ha fet públic, igualment aquest divendres, el programa del viatge apostòlic que el Sant Pare farà a Suècia del 31 d'octubre a l'1 de novembre amb motiu de la commemoració comuna de la Reforma protestant amb la participació de luterans i catòlics.\nEl Papa sortirà a les 8,20 del matí de l'aeroport romà de Fiumicino i arribarà a les 11 al de Malmö, on hi haurà l'acollida oficial. Després farà una visita de cortesia a la família reial de Suècia a Lund, i participarà en la pregària ecumènica a la catedral luterana de Lund, així com en l'esdeveniment ecumènic al Malmö Arena, on tancarà la jornada trobant-se amb les delegacions ecumèniques. El dimarts 1 de novembre, a les 9.30, celebrarà l’Eucaristia a Malmö, i finalment es traslladarà a l'aeroport d'aquesta ciutat sueca, on tindrà lloc el comiat oficial. Des d'allà, a les 12,45,sortirà el vol de tornada a Roma, per aterrar a les 15,30 hores a l'aeroport de Ciampino.\nPublicat el llibre-entrevista a Benet XVI\nFinalment, és notícia que s’ha publicat un llibre-entrevista a Benet XVI. El Papa emèrit reconeix que no és un home de govern ni un gestor hàbil, tot i que matisa que el seu pontificat no va ser tampoc un fracàs perquè va saber enfrontar-se a reptes greus com ara la crisi de la pederàstia i l'escàndol Vatileaks, alhora que va ajudar a revitalitzar la fe de molts creients. En aquestes converses amb el periodista alemany Peter Seewald –interlocutor privilegiat, des de fa anys, de Joseph Ratzinger–, Benet XVI explica que l'elecció del seu successor va ser "una gran sorpresa" fins i tot per a ell. Encara que coneixia Jorge Mario Bergoglio, no el considerava entre el grup de favorits. Admet que es va sentir insegur quan va escoltar el seu nom, però després el va desbordar l’alegria en “veure com parlava, de Déu per una banda i dels homes per una altra".\nL’exportaveu de la Santa Seu Federico Lombardi, que va ser nomenat precisament per Benet XVI i va treballar 7 anys amb ell, ha destacat avui, com a aspecte important del llibre, la gran profunditat espiritual amb què el Papa emèrit viu aquesta fase de la seva vida. "Les paraules amb què Benet expressa la seva experiència espiritual, en aquesta fase final de la seva vida, són molt boniques i consoladores. De la mateixa manera que Joan Pau II ens va donar un extraordinari testimoni de fe en el fet de portar la malaltia i el sofriment en l’última fase de la vida, Benet ens dóna, per la seva banda, un testimoni de fe en la preparació per a l’encontre amb Déu, en unes circumstàncies diferents, però sempre amb la clara consciència que s’acosta l’encontre final de la seva vida, que és una trobada en l’amor de Déu", ha explicat. Federico Lombardi ha aclarit que el llibre no es pot considerar una biografia de Joseph Ratzinger, alhora que ha qualificat de “sorpresa molt agradable” aquest llibre-entrevista.\nEs pot escoltar AQUÍ l'edició de Diari del Papa corresponent a aquest divendres 9 de setembre.


L'envejós – Joaquim Ruyra / Stroligut\nL’envejós – Joaquim Ruyra\nL’envejós és un conte de Joaquim Ruyra que M. Lluïsa Julià va recuperar a Ruyra inèdit, recull de textos editat per l’Ajuntament de Girona el 1991.\nEscrit a la dècada dels vuitantes del segle XIX, L’envejós és una narració pseudobiogràfica1Hauré de disfressar els noms dels personatges, res més.de Joan Olivet, escriptor amb tots els trets i tics del romanticisme —com el primer Ruyra— que es qüestiona l’adscripció a la cultura catalana i el país. És, a més, un retrat i una crítica de l’ambient literari del moment.\n» Llegiu més narracions de Joaquim Ruyra a Stroligut.\nRuyra inèdit. M Lluïsa Julià. Ajuntament de Girona, 1991\nDes de menut en Joan Olivet havia sentit com pocs la poesia. La bellesa li tenia robat el cor. No es cansava de llegir les grans obres dels romàntics. En Goethe, el Schiller, en Victor Hugo, en Chateaubriand i en Byron eren els seus autors preferits i llurs màximes, llurs dubtes, amargueses i entusiasmes se li havien apoderat de l’esperit. Escrivia llegendes meravelloses, somniava un món tot fantàstic i espiritual, però no creia en l’esperit, ni en Déu, ni quasi en la seva pròpia sombra. Se burlava de la fe dels demés, però no trobava res ferm amb què substituir-la. Per a ell l’última paraula de la sabiduria era un qui sap paorós i prenyat de neguits. Respecte als sentiments nobles i generosos que li plavïa atribuir als herois de ses concepcions literàries, no pensava pas trobar-los al cor de sos contemporanis; al contrari, no hi reparava més que mesquineses, egoismes, hipocresia i tota mena de misèries morals. Se malfiava de la puresa de les accions desinteressades i estava amatent a fer-ne escarni amb una rialleta irònica i amarga. Ademés atribuïa a tothom una intel·ligència molt limitada. Només li inspiraven simpatia els grans genis, els homes superiors, víctimes de sa pròpia grandesa i del medi mesquí en què havien viscut. Sobretot en art menyspreava fondament les mitjanies i els aficionats. En art lo que no era molt bo no valia res en son concepte. Sever en aquest punt amb les obres de tothom ho era també amb les de si mateix. Les esqueixava sens pietat en quant dubtava del seu mèrit i allavores sofria defalliments d’esperit, se menyspreava i se sentia aclaparat per un avorriment immens, que no l’abandonava fins que una nova ratxada d’inspiració fresca i lluminosa el rehabilitava a sos propis ulls i li revelava tot el tremp del seu talent. Allavores tornava a ser feliç, tornava a estimar-se. S’entusiasmava, es creia un geni. Escrivia febrosament. Això és poesia, això està bé, exclamava de tant en tant. I quan sortia de casa seva fresc, rialler, content se mirava els vianants com a una nissaga d’homes molt inferiors a la seva. En aquestes ocasions era generós i feia caritats desproporcionades als seus medis, que eren escassos. Se burlava interiorment dels periodistes i dels erudits i es deia: aquests animals són els que donen la fama i els que fan aplaudir a l’estúpida multitud: ja s’ho faran suar. Però no s’hi preocupava. Se sentia ple del seu propi mèrit i que els demés li reconeixessin o no era una qüestió secundària. Era un home que no tenia fe i entusiasme més que per la bellesa literària. S’enfadava quan algú profà criticava alguna obra pictòrica o musical: que hi entén vostè! —exclamava—, vostè ha de callar com jo mateix. No hi entenem res en això. En canvi quan sentia a parlar de qüestions literàries se n’apartava sense dir res. Temia revelar ses pretensions i callava: tenia aquest pudor. Havia arribat a l’edat de vint-i-cinc anys sense haver publicat mai res. No tenia amics. L’humiliava i l’avergonyia la idea d’anar a demanar a un periodista un racó de fulletí per als seus treballs. Li semblava que era rebaixar-se a un home despreciable. No volia concedir a un periodista qualsevol el dret de que li publiqués. Tampoc havia volgut mai concórrer a cap certamen, llegia a voltes la llista dels jurats i mai ne trobava cap de prou competent. Aquests tipus, m’han de judicar? deia. Tan honrat me creuria si em desin el premi com si em carbassegessin. Ademés jo no tinc cap influència i em tirarien al cistell sense llegir-me. I tot barbotejant això, reia escèpticament. S’havia proposat publicar un llibre quan tingués prou diners per a pagar la impressió. El regalaria a tots els homes de nom i entre tots potser n’hi hauria algun que el llegiria i l’entendria i li donaria la fama merescuda. En això se reduïen tots els seus projectes per a sortir de l’obscuritat. Mentrestant escrivia i estudiava la llengua. Aquest estudi era molt costós perquè la llengua que havia adoptat per als seus treballs literaris no era la de la seva terra, la catalana, sinó la de Castella, que havia mal après a les aules. La preferia a la seva pròpia, no perquè la creiés de millors condicions; al contrari comprenia que una llengua poc gastada literàriament com la catalana i que podia recollir-la, com aquell qui diu, a la naturalesa mateixa se prestava més per a fer-hi grillar una llevor de pensaments nova, que no pas una parla ja caduca i que ell no podia aprendre més que en els llibres. Però li repugnava escriure per quatre veïns i veïnes, unes quantes províncies. Per una gent envilida que no estimaven ja res de lo seu, per un poble que ja ni menys sentia la vergonya de la seva derrota. Considerava un fet consumat l’aniquilació de la nacionalitat catalana. Creia inútil tractar de reviscolar-la, com intentaven alguns literaris del renaixement català, que llavors s’iniciava. Aquest intent ni seria estimat per la gent de la terra, ni aquesta gent era mereixedora de que ningú hi sacrifiqués per a procurar-li un bé al que no feien cas. Ell volia escriure per la humanitat, per tothom i per això adoptava una llengua parlada en aquest món i a l’altre per molts milions d’habitants. Si de petit li haguessin ensenyat l’anglès o el francès com li havien ensenyat el castellà s’hauria dedicat encara amb més gust al conreu d’aquelles llengües. Ara… no tenia altre remei, havia de castellanitzar els seus pensaments. Això li era molt costós. Considerava com una desgràcia haver nascut a Catalunya, en un poble mig mort. Hauria volgut que tothom de la seva terra parlés castellà,… Val més ser mot del tot que ser mort a mitges, —deia—, s’irritava contra els catalanistes, sense considerar que si ell hagués adoptat la llengua catalana per als seus escrits, com havia estat a frec de fer-ho, hauria sigut un dels més ardents partidaris de les reivindicacions nacionalistes. Són quatre gats —deia— són quatre ximples. No obstant quan llegia alguna notable poesia catalana sabia dir: va bé. Això és millor que lo que fan els castellans dels nostres temps. Mes de seguida hi notava defectes: Quants arcaismes! Quants castellanismes! —exclamava. Jo no caic en tants defectes de llenguatge amb tot i usar-ne un que no és el meu. Aquesta observació li proporcionava un consol. No s’havia errat de camí… S’inclinava a creure que l’estudi de la llengua era tan dificultós com el de la forastera de que havia decidit servir-se. Tant per tant —pensava— val més usar la que és més parlada al món i la que té probabilitats de més llarga existència. En quant a la literatura castellana no era gaire del seu gust. Hi trobava una ampul·lositat que li repugnava en gran manera. En els bons autors anglesos, italians, alemanys i francesos, que llegia traduïts, li semblava que hi havia un dir granat. A Espanya la genial fecúndia d’en Cervantes s’havia admirat tant que tots els autors s’esfreixuraven per imitar-la. En Joan Olivet es proposava d’apartar-se d’aquesta corrent, volia ser artista del pensament i no de la paraula: volia deixar totes les redundàncies de costum, apartar-se de l’abús general de les frases fetes, usar els mots precisos per a presentar de reller les seves idees i prou. Seria befat i escarnit; dirien que no era castís… és clar, però ell s’imposaria, se sentia fort per a imposar-se i per a produir regeneració. Aquest pensament grandiós l’omplia d’orgull. Anar amb la corrent no tenia cap mèrit. L’home de geni no es deixa portar per la corrent sinó que la dirigeix i la comanda. Sense adonar-se’n compte i mentres procurava castellanitzar-se en Joan Olivet se proposava imprimir a la literatura castellana el seu temperament català, eixut i enèrgic. No donava gaire valor a la versificació. Partint d’aquell axioma del Dante de que lo que no val res en prosa tampoc val res en vers, arribava a concloure que el vers era d’un cost superior al seu valor real o que era convenient prescindir-ne per a dirigir l’esforç de totes les potències cap a la vertadera poesia, la poesia del pensament. Per això adoptava la prosa. Fora traves —deia—. El que vol volar alt ha desprendre’s de tot lo que li lliga les ales. Els autors d’acròstics, lletretes i sonets li semblaven una cordada de criatures. Tampoc podia sofrir això que se’n diu llenguatge poètic i que consisteix en usar força termes esdrúixols i llatins diferents dels que serveixen per parlar al comú de la gent. Ell no volia valer-se d’entonacions afectades i de mots rebuscats; judicava que això eren enfarfecs de mal gust amb què es mal vestien idees i ell volia presentar-les amb tanta senzillesa com pugués, poc menys que nues, convençut de que si eren hermoses per natural, res guanyaven de que se les cobrís de galindaines. Aquest conjunt de idees literàries el tenia fanatitzat. No vivia ni es dalia res més que per practicar-les i fer-les triomfar.\nLa fi del món a Girona – Joaquim Ruyra\nFill d’una bona casa havia cursat la carrera de lleis, però no havia tingut paciència per acabar-la. A la mort del seu pare havia girat l’esquena a la Universitat, entregant-se per complet a les seves aficions i vivint de la petita renda d’una casa a la Barceloneta, que li havia tocat de legítima. A pesar de ser un misantrop, la seva misantropia era purament cerebral i no li arribava pas al cor; era extremadament compassiu i en cert modo candi i aquestes qualitats del seu caràcter li feien perdre molts lloguers d’un any a l’altre. Per altra part era incapaç de subjectar-se a un pressupost de gastos. Gastava sense mida mentre tenia diners. A fins de mes no li quedava un quarto i havia d’emmanllevar. Aquest desarreglo l’obligà dintre poc temps a contreure un deute hipotecari. Llavors s’espantà del camí que portava, es veié abocat a la misèria i amb febrós neguit se dedicà a buscar col·locació que li proporcionés alguns guanys. Entrà d’oficia en una notaria; però no hi pogué aguantar un mes. Les seves inspiracions el desvetllaven a la nit, escrivia fins a altes hores i l’endemà faltava a l’oficina o hi arribava tard. Hagut del seu mèrit s’irritava de que el seu principal no li dispensés aquelles faltes. Arribà a tenir odi a aquell home que sempre li reganyava; no el podia sofrir; només de veure’l se posava nerviós i un dia prenent peu d’una carinyosa i puríssima amonestació que aquell li dirigí, sortí de fogó, després de contestar-li mil pensaments abandonà la plaça que amb prou afany havia conseguit. A pesar del seu clar talent no es féu mai càrrec de la seva injustícia i continuà en la seva dèria de que aquell notari era un home de mal sangru. Va seguir vivint desarregladament com sempre. No obstant havia agafat horror a la idea d’emmanllevar, així és que quan li escassejaven els quartos feia miracles d’economia. Passava dies enters sense prendre més aliments que un vas de llet. Havia observat que jeient i dormint força la gana no l’atormentava tant i s’estava enllitegat tantes hores com podia. No explicava a ningú la seva situació; ans bé la amagava afanyosament. Això d’un senyor que passa gana és una cosa que fa riure —deia melangiosament—. En alguna d’aquestes situacions apurades li hauria vingut bé anar a passar una temporadeta a casa del seu germà, l’hereu, a Badalona. Però sabia que allí el tenien per perdut des de que havia deixat la carrera. Potser coneixerien que necessito la seva escudella —pensava—; i preferia qualsevol sofriment al de presentar-se als ulls dels seus. Enmig de la seva misèria tenia un consol. Li semblava que amb el decandiment la seva imaginació era més lluminosa; era quan aconseguia amb més vivor els grans quadros de les obres que projectava. Dat el seu fanatisme aquest era un consol suprem. Estava convençut de que eren fins convenients aquells dejunis d’uns quants dies. La vera única previsió quan tenia fondos consistia en proveir en gros de tabaco. El tabaco no li havia faltat mai ni en els dies de major ajuno; al contrari, llavors era quan fumava més. La contribució li pagava un dels seus estadants com a pacte d’arrendament, així com els rebuts del seu deute. Ell mateix coneixia que sols d’aquesta manera cumpliria puntualment amb les seves obligacions. Quina guardiola n’hi ha de mi —solia dir-se—. Sembla que els diners se’m fonen a les mans. Habitava en una de les golfes de la seva casa de la Barceloneta. En quant a menjar des dels millors restaurants fins a les fones de pisos més arrossinades l’havien tingut per parroquià. Triava la taula que li convenia, no a proporció de l’estat de la seva bossa sinó atenent únicament a la temptació que el dominava i deixant-se portar per l’estat del seu esperit. Solia precedir que quan cobrava la seva renda, escarment pels dies de penúria, que acabava de passar, feia pròposits d’economia i llavors era quan acudia a les fondes barates. Després veient que gastava desordenadament en llibres, diversions i compromisos se desenganyava (…) del seu bon propòsit: va, va… Val més que mengi bé —exclamava—. Així com me barato els diners. Així és que el veure’l en els restaurants de luxo era força vegades la senyal de que li acostava el temps dels apuros; contràriament a lo que es figuraven els seus coneguts. Aquesta vida desordenada, l’abús del tabado i del cafè i els treballs excessius de la seva imaginació accabaren per alterar la seva salut. Patia de palpitacions i d’insomni. Hi havien ocasions en que es posava aprensiu de debò, tot ho veia negre i desesperava al pensar que moriria en la obscuritat i que les seves obres se perderien amb ell. Llavors li entrava la dèria de buscar un amic literat i a qui pogués entregar-la, per a que les salvés de la destrucció, si ell moria. Mes no sentia empatia per cap, ni se li presentava cap ocasió bona… Per altra part la necessitat d’escriure original el distreia de tot. Quan se trobava bé i escrivia amb inspiració s’esborraven davant seu tots els obstacles pràctics, se sentia ple de confiança i es tornava a encastellar en la seva idea de publicar un llibre. El cost de la impressió d’una manera o altra el pagaria… No s’hi preocupava. Més endavant ja sabria estalviar. Oh prou! Quan s’ho proposés de veres. I qui sap? Potser no en tindria necessitat. Per què no havia d’esdevenir-li un augment imprevist de fortuna? Tal vegada algun parent ric se recordaria d’ell. Veritat que no feia medis per a amoixar a cap dels seus parents… També podia ser de treure alguna rifa. Ell no deixava de comprar un bitllet cada mesada. Quan somniava despert cosa en ell molt freqüenta, se complaïa en imaginar-se ric, riquíssim, amo de milions. S’entretenia en calcular quan li costaria el sosteniment d’un yact o la construcció d’un gran palau. Llavors seria quan ell es presentaria al món tal com era, sense amagar el seu caràcter. Seria generós amb la gent senzilla. Però els presuntuosos, els savis adotzenats i els literats ensopits, tots aquestos que semblen que s’han reunit en una societat d’elogis sumptuós i que s’inflen confonen l’èxit amb el mèrit, tots aquestos serien fuetejats i escarnits per ell sense compassió. Llavors donaria esbarjo a la seva misantropia. Voldia ser l’apòstol de la veritat i la predicaria sempre per agre que fos i sense hipocresies socials que estan en voga amb el nom d’urbanitat. Voldria fer pujar la rojor al front de molts que per ser poderosos no han conegut mai més que adulacions. Cauria del món com un (…) S’aixecaria un gran clamor contra d’ell; però ell se sublimaria en la lluita, feriria implacablement… I després de mort sa memòria seria estimada com la de tots els homes de veritat i de geni. Sempre la posteritat rendia honor als grans caràcters. Aquestos somnis li proporcionaven un plaer estrany… Ell mateix es reia d’alimentar-los comprenent tota la seva quimera; però no sabia sostraure’s a la seva temptació voluptuosa i s’hi entregava com a un unanisme de l’esperit, amb què estava ja aviciat. Al món, als seus companys no sols no donava compte d’aquestes quimeres, sinó que ni dels seus pensaments i inclinacions literàries volia que haguessin esment. Els seus amics eren metges, advocats, comerciants, gent que no es cuidaven sinó accidentalment de literatura i que no acostumaven a mortificar-lo parlant-ne. Entre ells en Joan Olivet passava per un home molt tranquil i que sabia viure. Alguna vegada havien dit en broma que es proposaven nombrar-lo presidnet de la societat La tranquil·litat i els bons aliments que es proposaven constituir. Efectivament en Joan Olivet era entre ells divertit, parlador ocurrent i gens pretensiós. Era un home que havia penjat els llibres per fugir de feina, que no es casava per estalviar-se maldecaps i que no gastava el cervell sinó en resoldre el gran problema d’on s’atiparia millor amb menys gasto. No hi havia un home més xalat al món. Algunes vegades estava distret i no contestava a toc a lo que se li deia, però era que estava ensopit, ell mateix ho confessava. Per altra part tots sabien que era un bon amic, un cor d’or, que els havia aconsolat en ses penes, que en la desgràcia no els havia desamparat, mostrant una sensibilitat de que no el creien capaç. Tots n’havien rebut favors. També era un home de bon sentit; sabia parlar de gresca, amb lleugeresa, amb certa ironia, però quan se li consultava una qüestió seria l’entenia de seguida amb una claredat asombrosa i trobava el nus de la dificultat i el modo de desnuar-lo. Era una llàstima que amb el seu talent s’hagués dedicat a la vida gandula; a bé que aquesta resolució era tal vegada prou filosòfica. Perquè lo que importa és viure lo més agradablement possible i treure’s de cap les cebes que solen fer basquejar a la pobra humanitat. Tal vegada el concepte que d’en Joan Olivet s’havien format els seus coneguts. Ningú sospitava que la seva ànima estigués atormentada per una gran ambició i que s’entregués a esforços titànics en la realització d’un ideal. Tampoc havien hagut esment de que passés apuros pecuniaris; al contrari, li suposaven una renda molt superior a la que realment tenia i el creien bon administrador. Algunes vegades al sorprendre’l esgrogueït, capficat, amb la mirada immòbil o esmaperduda havien sospitat que passava algun trastorn; però si li tiraven alguna indirecta sobre aquest particular en Joan Olivet solia contestar que li era tan difícil enamorar-se de la carn de dona com de la de vadella moltó. A l’escoltar aquesta sortida o altres per l’estil tots s’esqueixaven de riure i acabaven per confirmar-mse en la idea que era el rei dels tranquils.\nCertament a n’en Joan Olivet no el preocupava cap qüestió d’amor; altres maldecaps absorbien les seves potències. A l’edat de divuit anys s’havia enamorat d’una cosina seva, una noia rossa, freda i tontassa que l’havia correspost a la seva manera. Romàntic i exagerat, amb les seves exigències tiràniques, les seves gelosies bagals i les seves tendres sentimentalistes l’havia portada atarantada per espai de dos anys. La pobra xicota que no tenia resistència per a tan belles tempestats s’emmalaltí; va posar-se esclaròtica, desganada, perduda. Llavors en Joan Olivet començà a serenar-se, i li caigué dels ulls la il·lusió que l’enlluernava i absorbit pels seus treballs literaris s’anà refredant completament dels seus amors. La noia, amb tot i creure’s enamorada, prengué de gust el repòs en que la deixava el seu amant. La seva salut reclamava aquella calma, que al principi no atribuí a refredement. De mica en mica recobrà ses colors i sa alegria i quan s’adonà de que s’havien romput del tot les relacions que havia mantingudes amb l’Olivet s’aconsolà pensant que s’havia tret un gran pes de sobre i que tot allò havia estat una bogeria. En aquest punt ell era del mateix parer. Considerava que havia fet la mar de ridiculeses i s’avergonyia de recordar-les. —Va —deia— ha estat una malaltia, una passa… L’he soferta i Déu vulga que hagi quedat immune per d’aquí en avant.\nNo obstant quan més tard sapigué que la noia es casava amb un granaire ric, va experimentar cert sentiment de gelosia. Que ell hagués oblidat a la xicota li semblava natural, però el seu egoisme es ressentia de que ella s’hagués oblidat també. Aquest sentiment molest fou molt apagat i l’Olivet se’n burlà filosòficament de cor endins. Hi ha res més ximple que un home? —se deia—. Té, ara em sap greu que es casi… i a fe que si s’hagués hagut de refiar de mi ja es podia esperar sentada. A la nit s’havia oblidat ja d’aquest incident i no hi pensà més. No tingué altres amors. Una que altra conquista fàcil l’havia distret alguna temporadeta, però sense interessar-li al cor. Vivia exclusivament entregat als seus ideals literaris. Les seves costums, encara que força irregulars, solien consistir en llevar-se tard, d’onze a dote del matí, dinar a on li caigués millor, prendre cafè amb els companys, estudiar o escriure fins a hora de sopar, anar a teatre o passejar-se amb els amics i tornar a escriure fins a les tres o les quatre de matinada. Molts dies no feia sinó un àpat. Altres vegades antes de ficar-se al llit se n’anava a sopar a un restaurant de la Rambla que era oberta tota la nit i allí menjant en més de quatre ocasions l’havia sorprès l’alba. No complia amb cap pràctica religiosa. Totes li semblaven ridícules. No obstant alguns diumenges quan sentia tocar a missa i veia passar a les senyores emmantellinades sentia una mena de remordiment. Se recordava de sa mare, de les ensenyances que li havia donat, d’aquell horror al pecat que procurava inspirar-li. No en tenia pocs ell, de pecats a sobre. I que sap? El dubte l’estremia… Veia que s’estava jugant l’ànima. La veu insistent i planyívola de les campanes, l’agre modest de les famílies que s’encaminaven a l’església sossegadament de bon matinet, el recolliment de les donzelles emmantellinades, tot allò l’impressionava i li suggeria la idea de que tal volta al món s’hi ve a quelcom més que a viure-les uns quants anys. Ell no deixava de descobrir al fons de l’univers una gran incògnita negra i pavorosa. Seria allò la intució de Déu?… Però no tardava en esclafir una rialla. Prou escàs que és el temps —mormorava—. No faltaria sinó que el perdés resant parts de rosari. Després recordava certs dogmes de la doctrina catòlica i li semblaven tan irracionals que ni volia concedir-los-hi la seva atenció. Vagi al dimoni —exclamava—, tot són falòrnies i desvaris. Però restava una nota dolorosa al fons de la seva ànima, una nota com la de la veu d’una mare que crida tristament des del fons d’un sepulcre. Aquest secret pesar, el disgust que ocasiona sempre una vida desarreglada, la falta de salut, la inseguretat de realitzar les seves ambicions, la fatiga a vegades, el desencant d’altres, tots aquests matins més o menys predominats segons les circumstàncies, contribuïen a omplir-li el cor d’una amarguesa desconsoladora. Les diversions i bromades amb els seus companys no li (…) aquest rosec; eren alegries superficials que ell comparava a les torxades de sol que dauren per sobre la mar sense aclarir mai la fosca de son abisme. L’únic que el satisfeia, l’únic que li alegrava tota l’ànima era la inspiració, que l’omplia del convenciment del seu mèrit.\nA l’edat de vint-i-cinc anys la seva cara n’indicava més de trenta, sos ulls de mirada grave parpellejaven amb cert aire cansat; sovint se notava en una de les comissures de sos llavis un lleu atrapament com sol trobar-se en els de la gent que sofreixen; solia anar amb el cap baix; en son front ample i prominent s’hi reparaven ja alguns sécs; un que altre cabell blanc apareixia ja en son cap sempre arrapat. A judici de les noies era un jove guapo. Sa morenor pàl·lida, sa barba negra i fina, ses faccions regulars i l’esblanquiment senyoriu de la seva figura, el feien interessant. A primera vista ningú hauria dit que fos bromista i tarambana. Precisament per això ses ocurrències humorístiques eren celebrades per més gracioses. Altrament s’ha de tenir en compte que la fesomia d’en Joan Olivet sofria notables modificacions segons l’estat del seu esperit. S’aquí aquí mústic i capbaix semblava l’estampa d’un Crist morent, aquí son rostre animat i jovial, refrescat amb sang nova i abrillantat de llum espiritual apareixia ple de vida i salut. Una copeta de vi presa en hores d’escassetat o una impressió agradable rebuda en moments de defallior bastaven per a operar una resurrecció veritable en son semblant. La costum d’anar sempre arrapat el desfavoria, deixant entreveure massa l’ossada enorme del seu crani i l’abombament excessiu de son front. Però llavors havien començat alguns autors a ridiculitzar als tipus romàntics cabelluts i l’Olivet no volia que per cap motiu el confonguessin amb un d’aquestos. Ademés així s’estalviava l’haver-se de pentinar. En son vestir era descuradíssim. Duia sempre l’ermilla empolsinada de cendra del cigarro, el corball desllaçat i les botines sense enllustrar. Només feia goig quan estrenava un trajo. Des d’entrada de tardor fins a primavera no deixava mai la capa madrilenya, peça que ell estimava més que com abric com a funda, que tapava les màcules de les demés vestimentes. Amb sa capa negra, son rostre ossut i flac, sa barba despentinada i son posat pensatiu se’l posia prendre per un tipo ascètic. Però el cigarro que fumejava eternament en sos llavis desfeia aquella il·lusió. Els seus amics sabien que era un filòsof de molta gramàtica parda, mig volterià, mig epicurista, que es cuidava poc pel dir de la gent i que viva sols entregat al gust de viure, procurant-se totes les comoditats possibles. Entre aquestos amics hi havia un jove baixet de cara llarga i peluda, elegant, força infatuat i que era doctor en Medicina. Havia sigut company d’aula de l’Olivet durant el batxillerat. Acabada la carrera i el doctorat els dos havien renovat la seva amistat i el seu tracte, solien reunir-se amb altres en una mateixa taula de cafè i si bé eren de gustos molt diferents i no lligaven gaire, barallant-se força vegades i menyspreuant-se mútuament, no s’havien enemistat mai del tot. Aquest jove se deia Crosas. Un dia comparegué al cafè molt ben vestit i convidà a sos companys a una reunió que es donava a la nit a una de les cases principals de Barcelona. La senyora de la casa —digué— m’ha autoritzat per a portar-hi als companys que bé em semblés. Se necessiten joves per animals els salons… Vaja, ara ja ho sabeu. Amb qui puc comptar? —Quasi tots s’escusaren. I tu, Olivet? —digué en Crosas per compliment. Els companys se posaren a riuren ans de que l’Olivet badés la boca per a contestar. Jo! —respongué aquest—. Vés! —Jo anar a una reunió a sentir les dècimes de quatre pedants del veïnat. Que m’has pres per altre, noi? En Crosas ressentí molt d’aquesta contestació. No es podia acabar allò dels quatre pedants del veïnat. Digué que parlar així d’una vetllada on hi assistirien els periodistes A i B, la poetessa M i el catedràtic Y de la facultat de Filosofia i Lletres, era una salvatjada. Digué que s’avergonyia de certs amics, que, prescidint dels goigs més purs de l’esperit, gallejaven de professar un sensualisme bestial; que ell ho havia pogut tolerar anc que mirant-ho amb mals ulls, però que no callaria quan amb una morrada de porc se tractava d’enllotar les coses més dignes de respecte. Mentre anà dient això amb molt moviment, l’Olivet de part darrera remenava la mà com si fés rodar el manubri d’un orgue. Els companys de taula s’esqueixaven de riure i en Crosas, que no suportava la broma, s’anava tornant de tots colors. Sou una colla de ximples! acabà dient. —Ui, ui, com t’enfiles, noi. (…)\nEn fi, a manera que parlava la seva indignació s’anava suflamant més i més i s’accentuava el so provocatiu i insultant del seu llenguatge. Mes de sobte se tornà de tots colors, se posà a tartamudejar i com posseït d’un pànic repentí va escabullir-se…\nHauré de disfressar els noms dels personatges, res més.\nAutoficcióLiteratura catalanaSegle XIX\nSegueix\t6.700\tSeguidors


Giro Hale Vermell comprar i ofertes a Bikeinn\nEl casc Hale Mips® es manté fresc en qualsevol situació i presenta un dels sistemes de retenció més còmodes, l’esport fàcil d’ajustar Roc Loc, que també ofereix una àmplia gamma d’ajust per proporcionar un ajustament segur als nens en creixement.\nEl casc Hale també inclou una visera desmuntable i presenta la mateixa tecnologia de construcció Mold amb els nostres millors models per a adults, que uneix la closca al casc per a un disseny lleuger i durador. Mentrestant, l’Hale MIPS® inclou un sistema de protecció d’impacte multidireccional integrat perfectament, que pot redirigir l’energia i proporcionar més protecció en certs impactes. A més, inclou una varietat de colors divertits i divertits per a que el vostre fill pugui escollir el seu favorit.\nDimensions Universal Fit ´V:\nEls nostres cascos Universal Fit estan esculpits per tenir un aspecte bo i adequats per a gairebé qualsevol persona al primer intent. Al desenvolupar mides de closos propietaris basats en grups específics de custons i connectar-los amb un sistema d’ajustament fàcil d’ajustar, és fàcil aconseguir-lo en forma adequada, directament fora de la caixa, sense la molèstia ni despesa de provar diverses mides.\nMips integrats @:\nTots els cascos Giro estan dissenyats per reduir la quantitat d’energia que es pot fer, mentre compleixen i superen els estrictes estàndards de seguretat. L’objectiu dels cascos equipats amb MIP Girds és reduir les forces de rotació. Giro creu que els cascos equipats amb aquesta tecnologia poden reduir la quantitat de força de rotació que es pot transferir al cervell del motor en certs impactes.\nA Mold Construction fusiona una resistent carcassa exterior de policarbonat amb el revestiment d'escuma que absorbeix l'impacte del casc. La fusió præe.ss permet sistemes de ventilació tktter, fent cascos de motlle més lleugers i cx: més no que els cascos tradicionals.\nCertificació: Cpsc Bicycle\nConstrucció: en la construcció de motlles: Full Hardbody Shell\nSistema d'ajustament: Mips Roc Loc Sport\nSi vols més informació sobre Giro Hale o conèixer altres productes relacionats amb la marca Giro de la secció de Proteccions de bikeinn, estàs de sort! Tenim ofertes especials en una gran quantitat de productes de ciclisme perquè puguis practicar el teu esport favorit ben equipat! I no t’oblidis de fer un cop d’ull a l’apartat de Cascs on trobaràs el millor material de Giro, una de les grans marques de material esportiu.


Olivia de Miguel és llicenciada en Filologia anglogermànica per la Universitat de Saragossa i Doctora en Teoria de la Traducció per la Universitat Autònoma de Barcelona. Professora i directora del Màster en Traducció Literària i Audiovisual a la Facultat de Traducció i Interpretació de la Universitat Pompeu Fabra. Va rebre el Premi Nacional a la millor traducció l’any 2011 per la seva feina amb l’obra Poesía completa de Marianne Moore. També és vicepresidenta d’ACE traductors, secció autònoma de l’Associació Col·legial d’Escriptors que agrupa traductors de llibres. Entre les obres que ha traduït destaquen: Una liturgia común de Joan Didion, 1984 de George Orwell i Autobiografía de G. K. Chesterton, per la que va obtenir el Premi Ángel Crespo de Traducció de l’Associació Col·legial d’Escriptors de Catalunya.


e-cuina: Pastís de mousse de xocolata i mascarpone\nPer a la base: galetes maria\n(aproximadament 100 gr de galetes i 50 gr de mantega per a un moltlle de 18 cm de diàmetre)\nPer a la mousse: 2 ous\n1 copeta de crema de rom\nFolrem amb film de plàstic un motlle desmuntable sense la seva base o bé un cercle d’emplatar i el posem sobre la safata on servirem el pastís.\nPer fer la base del pastís, trenquem les galetes a trossets i les posem a la picadora juntament amb la mantega. Les trinxem fins que ens quedi com una pasta (si cal, hi afegim més mantega).\nRepartim aquesta pasta per la safata apretant bé (va bé ajudar-se d’una cullereta) fins a formar una base que ocupi tot el fons del motlle.\n(També podem trinxar les galetes amb la picadora i després barrejar-les amb la mantega reblanida).\nHo posem a la nevera mentre preparem la mousse, perquè agafi consistència.\nFonem la xocolata al microones i la deixem refredar.\nSeparem els rovells dels ous de les clares.\nA un bol batem els rovells amb el sucre amb la batedora de varetes fins que la barreja blanquegi. Hi afegim el rom i la xocolata fosa i ho remenem bé.\nPosem la gelatina una estona en remull a un casò amb una mica d'aigua freda perquè s'estovi.\nL'escalfem uns segons amb el foc molt fluix i la sacsegem perquè es disolgui bé.\nPosem el mascarpone a un bol, hi afegim la gelatina fosa i ho barregem fins que quedi ben incorporada. Aboquem aquesta barreja al bol amb els ous i la xocolata i ho remenem perquè ens quedi una mescla homogènia.\nMuntem les clares a punt de neu i les afegim, barrejant amb cura perquè no baixin.\nAboquem la mousse dins del motlle, repartint-la bé per tota la superficie.\nPosem el pastís a la nevera perquè agafi consistència (com a mínim 2 hores).\nAl moment de servir, treiem el motlle i empolsinem bé la superfície amb cacau pur en pols.\nA veure si us animeu a fer-lo: és realment deliciós!\nPublicado por Marta SL en 21:05\nBruixes a la cuina (Dolors) 15 de febrer de 2014 a les 14:32\nApa Marta quin vici! A mi també m'agrada molt la combinació de xocolata i mascarpone... bé, de fet, m'agrada tot el que porta xocolata i tot el que porta mascarpone així que combinats han de ser una bomba! :)\nChus Castro 15 de febrer de 2014 a les 22:44\nVaja, com t'engresques tu sola, Déu n'hi do quines postre has aconseguit. La barreja del mascarpone amb la xocolata ha de ser un delícia. Petons.\nMònica Tarradellas 16 de febrer de 2014 a les 11:55\nVaja! Totes aquestes pensades que vas anar tenint, van donar lloc a un pastís genial! Et prenc la idea perquè el mascarpone ens encanta! Petons!\nMarina A.F. 16 de febrer de 2014 a les 17:07\nuau! ha de ser bo, bo, aquest pastís! Si passa sense mastegar! Molt bona idea.\nANNAFS 16 de febrer de 2014 a les 18:44\nEs un combinació que a mi també m' agrada molt, ja tinc ganes de provar de fer-lo.\nChus 18 de febrer de 2014 a les 19:19\nM'encanta el mascarpone!!! Combina perfecte amb dolç i amb salat


Porres anticrisi | Hayack\n← Protestando por una causa justa\nLa verdad verdadera! →\nPublicado el 6 octubre, 2010\tpor hayack\nA les forces d’ordre públic se’ls ha afluixat la porra. La trauen amb una extraordinària facilitat i arreen amb una alegria i una generositat encomiables.\nDiu el cap de la Policia Nacional al País Valencià, Antonio Moreno, que tant al Cabanyal com durant la vaga general, els seus subordinats van actuar “amb mesura no exempta de fermesa”. El gran gendarme fa servir termes imprecisos, de difícil quantificació i –en este cas- manifestament inexactes. Perquè al Cabanyal repartiren estopa amb tanta munificència que al subdelegat del govern central amb nom de rei francés constitucional, se li va posar cara de Borbó absolutista.\nNi maquillat al tocador de Maria Antonieta, a Luis Felipe Martínez se li hauria quedat un semblant més pàl·lid després de rebre els primers informes de la batussa perpetrada per nacionals i municipals minuts abans al carrer Vidal de Canyelles. Tot un exemple de coordinació policial que va estendre la blancor al rostre de la sempre acolorida Carmen Alborch i va accentuar fins al fulgor l’aire de poeta romàntic del presumpte líder socialista local, Salva Broseta.\nD’un color ben diferent quedaren les carns receptores del zel professional dels funcionaris públics amb garrot incorporat. La gamma cromàtica anava del rosa clar fins al violat intents i recorria tots els matisos del roig imaginables en un taxi ple de marxistes sense carnet.\nClavells semblants van rebre els participants en la batalla de flors improvisada al carrer Colom el passat dimecres: hòsties carregades de “mesura” que deixaren una bona colla de marxistes –estos amb carnet- mirant cap a Moscou. Els nostres benvolguts guardians triaren el dia de la vaga general per a incrementar la productivitat, conscients que havien de compensar amb el seu esforç la ingent pèrdua d’hores i de PIB de la jornada de folgança massiva.\nEn este cas -a més- les ànsies productives els menaren cap a nous nínxols de mercat. Ja se sap què passa si Mahoma no va a la muntanya…doncs uns passets ben calculats, i llenya al profeta. Per a que no es diga després que escatimen “fermesa” ni que tantes hores de gimnàs no serveixen de res.\nEl resultat va ser una impressionant paleta de blaus –de la suau lividesa d’una princesa austrohongaresa i verge a l’atzur refulgent de la Mediterrània- reflectida a la pell d’uns atònits piquets que de provocadors es van transmutar en provocats i -tot seguit-, en involuntaris usuaris dels serveis mínims de la sanitat pública.\nEl comissari Moreno recorda que correspon a jutges i tribunals dirimir si les actuacions de la policia “s’ajusten o no a dret”. Però això no obsta per a què els ciutadans del carrer –del seu carrer, faltaria més- mostrem la nostra admiració i l’agraïment més profund per la diligència i l’altruisme amb què ell i els seus joves guerrers sostenen el país en estos moments de repressió… perdó, de depressió.\nMe l’imagine arengant-los com el sergent Esterhaus de Hill Street Blues –“vagen amb cura allà fora i no dubten a actuar amb mesura no exempta de fermesa”- i m’emocione.


Vídeo xat Altres ciutats a kirov - sales de xat en Kirov - Rússia - Kangaroochat\nPàgina d'inici › Per país › Rússia › Kirov › Vídeo xat altres ciutats a kirov\nVídeo xat altres ciutats a kirov Kirov > Rússia\nSi es tracta de la primera vegada que entra en Kangaroochat, o si vostè és un usuari més, ha de ser conscient que l'ús d'aquest lloc web pot causar addicció ... i molta diversió! A més, es pot conèixer gent nova d'un dia per l'altre a partir de Altres ciutats a kirov que podria canviar la seva vida. No aquesta inicia d'aquesta manera, en una sala de xat com Vídeo xat Altres ciutats a kirov, amb moltes històries d'amor i amistat? Si vols viure noves sensacions, accedir ara a aquest xat.\nÉs una satisfacció poder oferir un dels millors i més divertida l'experiència de xat per als que volen conèixer gent nova de Altres ciutats a kirov, poseu amb 0 habitants. A què estas esperant? L'accés a aquest moment a la sala de xat Vídeo xat Altres ciutats a kirov i ens diuen més endavant, si no ha estat una de les interaccions més divertits d'un xat en línia que vostè ha vist mai.\nAmb els anys, cada vegada és més difícil fer amics. El treball, la família, la llar ... Totes aquestes coses a fer pren molt de temps, el que fa molt difícil per a ells tenir temps de sobres per construir noves amistats. Si vols fer nous amics fàcil, l'accés a Vídeo xat Altres ciutats a kirov.\nMostrant 1 Vídeo xat Altres ciutats a kirov\nVídeo xat Altres ciutats a kirov per ciutat\nNo seria meravellós si poguéssim conèixer gent de Kírov, en Rússia, per anar amb ells al cinema, a anar en bicicleta amb, en caminar amb el seu gos, o qualsevol altra afició que té? A continuació, deixar de preguntar-se, accés en aquest moment i fer-ho realitat.\nSi vostè viu en Kirovo-Chepetsk, Rússia, i vol iniciar una nova i bella història d'amor, començar a accedir a aquest xat amb gent del mateix país en què viu. Troba gent tan agradable des de casa mai no havia estat tan fàcil. Com tothom està buscant algú a caure en l'amor, les probabilitats de trobar l'amor són molt alts. Accés i gaudir de la xerrada.\nLi agradaria conèixer gent nova de Vyatskiye Polyany? Sabies que en aquest xat no hi ha molta gent d'allà i la resta de Rússia, que també estan buscant el mateix? A continuació, deixar de perdre el seu temps i començar de nou amb només la punta del seu dit feu clic per accedir en aquest moment i s'embarquen en la millor aventura de xat que vostè ha tingut alguna vegada.\nSi vostè és de Slobodskoy i recentment es va trencar amb algú que hi viu, en aquesta xerrada es podia conèixer a altres persones a partir de Rússia. Deixa d'esperar a oblidar el seu amor perdut. Deixar el passat i construir un bell present reunió algú especial. L'accés al xat.\nEstàs avorrit i no sap què fer amb el seu temps lliure? Accedir a aquest xat i conèixer a desenes de persones que es troben en la mateixa situació que tu. Divertir mentre s'estan fent nous amics i increïbles de Kotel’nich, aquest lloc especial de Rússia.\nEs va a viure per un temps en Omutninsk per al treball o estudis? Segurament, no vol arribar sense conèixer a ningú, oi? Fer-ho com tot el poble de Rússia i de tot el món: l'accés a aquest xat i fer un nou amic que podria esperarà a l'estació de tren o aeroport, i podria ser una bona companyia durant la seva estada.\nVeure tot: Vídeo xat Altres ciutats a kirov per ciutat\nusuaris de major classificació en Altres ciutats a kirov


Formentera autoritza l'entrada de 16.393 vehicles el primer dia de regulació\nFormentera autoritza l’entrada de 16.393 vehicles el primer dia de regulació\nDes de l’administració insular han destacat que les xifres són similars a les registrades l’any passat\nEl Consell de Formentera ha acreditat 16.393 vehicles en el primer dia de vigència del programa formentera.eco, que regula l’entrada de vehicles a l’illa. D’aquests, la majoria són vehicles de residents, un total de 4.993, i d’empreses de lloguer, amb 2.481 cotxes i 6.720 motos. A més, hi ha 855 turismes i 96 motos de visitants, i 220 cotxes i 20 motos de residents a Eivissa. Finalment, la llista es completa amb altres 1.008 vehicles d’una altra tipologia.\nDes de l’administració insular han destacat que les xifres són similars a les registrades l’any passat, quan el mateix dia es van autoritzar 17.834 vehicles. La regulació d’entrada de vehicles de formentera.eco per a aquest 2020 fixa el sostre de vehicles a 21.487, el que suposa un 4% inferior al sostre de vehicles del 2019, que va ser de 22.382.\nA causa de la situació excepcional d’aquesta temporada, es bonifica el 100% del pagament de les taxes a tots els visitants, de manera que els interessats podran obtenir la seva autorització de circulació gratuïtament.


Guille Milkyway: “Miro a Puigdemont i a Millo, i veig més o menys el mateix”\n'La Casa Azul' acaba de treure nou disc: La Gran Esfera\n‘La Casa Azul’ acaba de treure nou disc: La Gran Esfera | Europa Press\nEl cantant Guille Milkyway (La Casa Azul) acaba de treure nou disc (‘La Gran Esfera’) i ha donat una entrevista al diari ‘El Mundo’ on parla de Catalunya. “En aquest tema, per a mi hi ha un element clau que transcendeix l’àmbit polític, que va ser l’1-O. Et parlo a nivell personal, però amb coneixement de causa de molta gent. És un dia que ho distorsiona tot: no pots fer una anàlisi lliure d’ideologia o política, perquè arran del que passa aquest dia canvia tot molt. Jo vaig veure a policies pegar al forner del meu barri, que és la persona més bona que he conegut en la meva vida“. I continua el cantant: “És molt impactant, perquè aquí passa alguna cosa. Al marge de com s’ha arribat a això, per a molta gent aquesta imatge és molt complexa de gestionar. Perquè t’arriba al teu dia a dia. Com quan et fan fora de casa: podem parlar dels desnonaments, però en realitat tot canvia quan fan fora de casa a l’àvia de tota la vida del teu barri”.\nSobre com definiria la seva actitud respecte al tema català, Guille Milkyway diu que “vaig rebre molts pals, sobretot de fora de Catalunya, però també des de dins, quan vaig signar un manifest a favor del referèndum. M’escrivien dient que no vindrien als meus concerts. Encara que jo fos independentista o no ho fos, em seria igual. Per aquesta regla de tres, la història de l’art ja no t’interessaria, perquè aquest era així i l’altre va fer allò”. En aquest sentit, es queixa: “Quin reduccionisme hi ha perquè, quan em mostri a favor d’un referèndum, quan opini que la solució al problema és aquesta, deduir que jo sóc independentista. Perquè hi ha gent que sí que ho és i no ho vol, que demana la declaració unilateral”.\nEn relació a aquest reduccionisme lamenta que “a Catalunya passa ara que mostres un llaç groc i ets un ‘indepe’, o vas amb una bandera d’Espanya i ets un ‘fatxa’. Doncs conec gent que té aquesta bandera que és meravellosa i amb uns valors universals. I portar un llaç groc no és una regla de tres per a ser independentista. Jo, el primer. La dona de Jordi Cuixart, Txell Bonet, a la qual conec, deia que el problema dels símbols és que es redueixi una cosa com el llaç groc a la independència de Catalunya”. “Quan és una protesta contra la idea, que creiem injusta, que una persona com Jordi Cuixart estigui a la presó per fer una manifestació. Pots estar o no d’acord, però és això pel que es protesta, perquè no s’ha procedit de forma justa”, afegeix.\nA l’entrevista, també té paraules per Carles Puigdemont i Enric Millo: “Miro a Puigdemont i miro a Millo, i veig més o menys el mateix, no veig coses substancialment diferents. Tinc un munt d’amics de la CUP i això no ho puc dir fora de Catalunya, quan és molt semblant a les bases dels partits obrers de tota la vida. Amb una diferència subtil, perquè, per a mi, això és subtil. I, finalment, preguntat per si la fi justifica els mitjans, conclou: “No. Però és com el discurs de la no violència. Perquè depèn. Justament, amb els meus fills: jo sóc súper bo, però si et donen una hòstia, potser t’hauràs de plantar”.


eBooks en catalán: eBooks Kobo ▷ FNAC, la mejor selección de Libros y ebooks\n- eBooks en catalán\neBooks en catalán (4717)\nLa Carla i en Lluís tenen molta curiositat per conèixer els nous veïns del barri. Per això, un dia van a visitar-los. Són un matrimoni molt simpàtic format per la Rosanna, que és pintora, i en Robert, que és escriptor. Quan els nois li demanen que... Leer más\nGatman - ePub\nLa Francis està cansada de tenir tantes obligacions. Un dia decideix marxar ben lluny i passar-s´ho bé, però abans ha de resoldre un petit assumpte que encara la lliga amb el pasat. La Marta i en Pau passen les vacances al mas dels seus avis. Una... Leer más\nLa troballa - ePub\nPosa a prova les teves neurones amb 365 enigmes i jocs de lògica, un per cada dia de l'any! T'agraden els reptes? Ets el rei dels enigmes? Obre aquest llibre i prepara't per esprémer el cervell amb 365 jocs d'enginy divertits i estimulants. Amb el... Leer más\nNormal - Libro en catalán - Libro - Montena - julio de 2020\n365 enigmes d'enginy i jocs de lògica - ePub\nQui vol tornar al mas de les Òlibes, ara que fa anys que se'n van anar els darrers habitants amb l'esperança de trobar una vida millor a la ciutat? Però algú hi torna. A la mà, duu una escopeta. Miquel, li diuen. Per les cambres buides, entre les... Leer más\nNormal - Libro en catalán - Libro - Bromera - febrero de 2020\nNo sabràs el teu nom - ePub\nLa veritable història del llop Infantil 9 a 12 años - Literatura 9 a 12 años\nEl llop està fart de ser sempre el dolent: es menja els nens, espanta les àvies, destrossa les cases i mil coses més. Però això s'ha acabat! Ha decidit netejar el seu nom i donar a conèixer la seva veritable història, però no serà fàcil. L'autora d... Leer más\nLa veritable història del llop - ePub\nEn Roger és un crac jugant a bàsquet; li agrada sortir i passar-s'ho bé amb els amics i les amigues. Però un dia descobreix que alguna cosa estranya li xucla tota l'energia. Alguna cosa li passa. Per tal d'esbrinar aquest misteri, va de metge en... Leer más\nRoger lo Pelat - ePub\nL'hostal vermell ePub\nA les acaballes d'un sopar a casa d'un banquer parisenc en honor d'un home de negocis alemany, el convidat explica una història de por: l'any 1799, dos joves estudiants de medicina mobilitzats durant les guerres napoleòniques van a trobar el seu... Leer más\nNormal - Libro en catalán - ePub - L’Avenç - julio de 2020\nThomas De Quincey considerava que la intel·ligència humana no havia assolit mai l'alçada que va atènyer amb Immanuel Kant, un del filòsofs més influents de tots els temps. I tanmateix la intel·ligència humana, fins i tot quan arriba tan amunt, no... Leer más\nNormal - Libro en catalán - Libro - Rba la magrana - octubre de 2013\nEls últims dies d'Immanuel Kant - ePub\nArran d'un suggeriment amistós, Joseph Conrad exposa, amb una admirable sinceritat, el seu retrat com a home i com a escriptor. L'autor es despulla del vel propi de la ficció novel·lesca i, indagant en la seva memòria, descriu, amb un gran... Leer más\nMemòria personal - ePub\nVíctor Català, l'escriptora emmascarada - ePub\nEscrita el 1895, La follia d'Almayer va ser la primera novel·la de Conrad, i l'obra que el va decidir a deixar el mar per la literatura. La història transcorre en una zona inexplorada de l'illa de Borneo, a la vora del riu Pantai, on s'estableix el... Leer más\nNormal - Libro en catalán - Libro - L'avenç - febrero de 2019\nLa follia d'Almayer - ePub\nRoubaud, sotscap de l'estació de tren de Le Havre, descobreix que la seva dona, Séverine, va tenir un afer, anys abans, amb Grandmorin, un dels directors de la companyia ferroviària. Després de forçar-la a confessar, Roubaud, que se sent humiliat,... Leer más\nNormal - Libro en catalán - Libro - L'avenç - noviembre de 2014\nLa bèstia humana - ePub\nAdolphe és un jove de vint-i-dos anys que tot just ha acabat els estudis a la universitat i que sembla destinat a iniciar una carrera brillant. Tanmateix, es mostra indolent i no dubta a manifestar en públic un humor càustic. Establert a la petita... Leer más\nEls Segadors De cançó eròtica a himne nacional - ePub\nEls Segadors, l' himne nacional, prové d'una cançó eròtica que es va transformar, el 1640, en un crit de guerra. A finals del segle XIX, Francesc Alió va ajuntar la lletra de guerra que cantava la mare de Jacint Verdaguer amb la melodia de la cançó... Leer más\nJoan-Lluís Lluís és autor d'una sòlida i reconeguda trajectòria com a novel·lista, i és també un activista militant de la llengua catalana. Nascut a Perpinyà l'any 1963 i educat a l'escola francesa, l'autor va optar, en paral·lel a un procés d... Leer más\nNormal - Libro en catalán - Libro - L'avenç - marzo de 2020\nEl coronel Chabert ePub\nDonat per mort, el febrer de 1807, sobre el camp de batalla d'Eylau, a Prússia, el coronel Chabert, company d'armes de Napoleó, no pot tornar a París, després d'un llarg peregrinatge, fins al 1818, ja durant la Restauració monàrquica. Allà... Leer más\nUna biografia imaginativa i ben original d'un gos anomenat Flush, un cocker spaniel que és adoptat per la poetessa Elizabeth Barrett Browning i que va a viure amb ella a Londres, lluny de l'ambient rural on shavia criat. A mesura que conviuen, Flush... Leer más\nNormal - Libro en catalán - Libro - L'avenç - mayo de 2017\n"A propòsit de no res" és l'autobiografia de Woody Allen en la qual s'ofereix un repàs complet de la seva vida, tant personal com professional, i es descriu el seu treball en pel·lícules, teatre, televisió, clubs nocturns i obra impresa, tant... Leer más\nNormal - Libro en catalán - Libro - Alianza - julio de 2020\nA propòsit de no res - ePub\n1 - 20 de 4717 resultados


CINC 2021 - www.cinesolot.cat\nNou cicle cinema infantil en català\nVols celebrar la festa del teu aniversari al cine amb els teus amics? Has de presentar el teu producte per una audiència especial? Vols gaudir del cinema en família o amb la teva colla d'amics?\nA Cines Olot posem al vostre abast tots els nostres serveis per obtenir el millor resultat.\nPosa't en contacte amb nosaltres i prepararem el millor entorn per tu i els teus.\nCines Olot © 2019