Maten a tirs el líder regional de Calàbria de la coalició de centreesquerra de Prodi\n27 setembre 2020 23:02\nFrancesco Fortugno fou abatut a trets per dos mafiosos mentre votava a les primàries\nL'assassinat del vicepresident del Consell Regional de Calàbria, el dirigent del centreesquerra Francesco Fortugno, sacsejà les eleccions primàries fetes ahir per la seva coalició, la Unió, per elegir el candidat a la presidència del Govern, en les quals s'espera la ratificació l'actual líder, Romano Prodi.\nLa jornada electoral es desenvolupà en completa normalitat fins a les 17.30 hora local, quan dos encaputxats dispararen cinc tirs a Fortugno mentre votava en una seu electoral de la localitat calabresa de Locri, el sud del país.\nTraslladat a un centre sanitari, no es pogué fer res per la seva vida. Encara que no es descarta cap pista, la que cobra més força és la mafiosa. A Locri hi ha una forta presència de la màfia calabresa, la «Ndrangheta».\nFortugno, de 54 anys, casat i amb dos fills, era metge cirurgià i forense. Sobre ell no pesa cap investigació ni sospites d'eventuals relacions amb el crim organitzat.\nTot just en conèixer-se l'atemptat, tots les forces polítiques el condemnaren. El ministre d'Agricultura, Gianni Alemanno, el considerà un «episodi greu i inquietant».\n«Si la màfia ha posat els ulls a les altes institucions estam superant els nivells de guàrdia i la situació pot passar a ser molt perillosa», digué el dretà Alemanno.\nEl president de la regió de Calàbria, Agazio Loiero, denuncià que s'han superat els «nivells de seguretat», el poc que val la vida d'un home a la seva regió i que s'està «atemptat contra la democràcia».\nLoiero denuncià les reiterades amenaces i intimidacions per part de la «Ndrangheta» als batles de la regió i afegí que «la màfia ha aixecat el punt de mira».\nLa mort de Fortugno entelà una jornada electoral considerada «un èxit» per la Unió, ja que superà les previsions de votants.


Vahusari Advocats Tarragona - Condicions\nAvís legal i condicions generals d'utilització del lloc web de Vahusari Advocats\nVAHUSARI ADVOCATS, SCP –en endavant VAHUSARI-, responsable del lloc web, posa a disposició dels usuaris el present document, amb el qual pretén donar compliment a les obligacions disposades en la Llei 34/2002, de 11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i de Comerç Electrònic (LSSICE), així com informar a tots els usuaris del lloc web respecte a quines són les condicions d'ús.\nLloc web: www.vahusari.com\nNom comercial: VAHUSARI ADVOCATS\nTitular del lloc web: VAHUSARI ADVOCATS, SCP\nDomicili social: Rambla Nova, 118-120 - 43001 Tarragona\nTelèfon: + 34 977 217 064\nCorreu electrònic: advocats@vahusari.com\nInscrita al Registre Mercantil de Tarragona. T 2445 , F 224, S 8, H T 39266\n2. Activitats reglades\nRegulacions i normatives relacionades amb la prestació de serveis jurídics: http://es.icatarragona.com/mnu/27/normativa-profesional/\nLes Condicions Generals següents serviran per regular l'ús de les pàgines web integrants del lloc web de VAHUSARI, inclosos tots aquells continguts i serveis que es posen a disposició del visitant. Tota persona que accedeixi al lloc web (Usuari) accepta en el moment en què hi accedeix, a sotmetre's a aquestes normes cada cop què accedeixi al lloc web.\nEls continguts i serveis que VAHUSARI posa a disposició de l'Usuari al lloc web podran ser regulats per condicions Particulars, diferents a les Generals, si bé, en cas de conflicte, aquestes, prevaldran sobre les Generals. En conseqüència, l'Usuari haurà d'haver llegit detingudament totes aquelles condicions Generals i Particulars cada vegada que es proposi utilitzar al lloc web.\nVAHUSARI, es reserva el dret de modificar, suprimir o ampliar, en qualsevol moment i sense necessitat de previ avís, la presentació i configuració del lloc web , així com les Condicions Generals i Particulars.\n4. Ús del lloc Vahusari\nEl lloc web està destinat a oferir informació sobre els serveis del nostre despatx, així com la relació de professionals que l'integren, no servint en cap moment, com a font d'assessorament ni com mitjà per establir una relació professional ni de cap altre tipus entre client i advocat, per el que s'haurà de dirigir directament al professional de referència.\nL'ús del lloc web és de caràcter gratuït, sense perjudici del cost de connexió a través de la corresponent xarxa de telecomunicacions emprada per l'Usuari per a accedir-hi. L'Usuari és conscient i accepta voluntàriament i expressament que l'ús del lloc web es realitza en tot cas, única i exclusivament, sota la seva responsabilitat. L'Usuari, en accedir al lloc web es compromet a no dur a terme cap acció que pogués provocar un dany a la imatge, interessos i drets de VAHUSARI o de tercers o que pogués malmetre, inutilitzar o sobrecarregar el lloc web, o que impedís, de qualsevol forma, la normal utilització del lloc web. No es pot garantir la inexistència de virus o altres elements que puguin produir alteracions en els sistemes informàtics (programari i maquinari) de l'Usuari o als seus documents electrònics i fitxers continguts en aquests en accedir al nostre lloc.\n5. Protecció de dades i privacitat\nPodeu consultar la nostra Política de protecció de dades i privacitat a http://www.vahusari.com/protecciodades.html\n6. Respecte l'ús de cookies\nPodeu consultar la nostra Política de cookies a http://www.vahusari.com/cookies-cat.html\nEls continguts del lloc web són merament informatius dels serveis oferts al nostre despatx, procurant-ne l'actualització d'una manera periòdica. En cap cas es tracta d'assessorar a l'Usuari a traves del seu contingut, cada situació és diferent, pel que, aquest assessorament haurà de realitzar-se personalment; aquí tan sols s'informa dels serveis i usos que poden donar-se pel que VAHUSARI desaconsella a l'Usuari la presa de decisions sobre la base de la informació recollida en els continguts sense obtenir un assessorament professional adequat.\nAixí mateix, Vahusari advocats informa a l'usuari que té la possibilitat de configurar el seu navegador de manera que se li informi de la recepció de cookies, podent, si així ho desitja, impedir que siguin instal·lades en el seu disc dur.\nL'Usuari podrà accedir als continguts per al seu exclusiu ús personal i privat havent d'abstenir-se d'obtenir, o intentar obtenir, els continguts per mitjans o procediments diferents dels que, en cada cas, hagin estat posat a la seva disposició o s'utilitzin habitualment en Internet (sempre que aquests últims no comportin un risc de dany o inutilització del lloc web). L'Usuari haurà de respectar a tota hora tots els drets de propietat intel·lectual i industrial sobre el lloc web, de titularitat de VAHUSARI o de tercers.\n9. Llocs enllaçats\nEl lloc web posa a disposició de l'Usuari, únicament com a eina de recerca, la informació, continguts i serveis disponibles a Internet, hipervincles o dispositius tècnics d'enllaç (per exemple, links o botons), que permeten a l'Usuari l'accés a llocs o portals d'Internet pertanyents a o gestionats per tercers (els llocs enllaçats). VAHUSARI no ofereix ni comercialitza per si mateix ni mitjançant tercers, la informació, continguts i serveis disponibles als llocs enllaçats; ni aprova, supervisa o controla els continguts i serveis i qualsevol material de qualsevol naturalesa existent en els aquests, acceptant l'Usuari de manera exclusiva, tota la responsabilitat de la navegació a través dels mateixos.\n11. Adreça de contacte\nEn cas de dubtes sobre aquestes Condicions Generals o per a qualsevol comentari que desitgin fer-nos, no dubtin en posar-se en contacte amb nosaltres a través de, advocats@vahusari.com


El Racó Viu del Voluntariat de Les Basses estrena una exposició de quadres pintats per alumnes de primària — Ajuntament de Cambrils\nEsteu aquí: Inici / Cambrils / Ajuntament / Comunicació / El Racó Viu del Voluntariat de Les Basses estrena una exposició de quadres pintats per alumnes de primària\nEl Racó Viu del Voluntariat del Centre Cívic Les Basses va estrenar divendres l’exposició “El voluntariat amb ulls d’infant”, que es podrà visitar fins a finals de març. L’exposició plasma la mirada dels infants sobre el voluntariat a través de 12 quadres pintats per nens i nenes de primària de l’Escola Arrabassada de Tarragona.\nLa itinerància d’aquesta exposició forma part de la voluntat de treballar en xarxa entre els diversos punts del voluntariat que hi ha en el territori: a Reus, Tarragona i Cambrils. Durant el mes de desembre, l’exposició es va poder visitar a l’antiga Facultat de Lletres de Tarragona i ara es trasllada al Centre Cívic cambrilenc.\nL’exposició és troba al Racó Viu del Voluntariat, ubicat al Centre Cívic Les Basses (C/Sant Pere, 32 i C/Roger de Llúria, 33) i es pot visitar de dilluns a divendres de 8:00 a 22:00 hores.


Villa Sara Alghero Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nVilla SaraStrada Vicinale Domo s/n, Regione Galntè, Alghero Waterfront, Alghero, Itàlia, 07041 - Veure al mapaExcepcional9,7Basada en4comentarisVilla SaraVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 45 fotos\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Alghero, Villa Sara és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Villa Sara asseguren una estada plaentera als seus clients. Transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, servei de llançadora, lloguer de bicicletes, àrea de fumadors són només algunes de les comoditats que fan que Villa Sara sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Alghero, faci de Villa Sara la vostra llar.


Apartments Tomic Biograd na Moru Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nIvana Raosa bb (Put Grande 1/3), Biograd na Moru, Biograd na Moru, Croàcia, 23210 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Biograd na Moru, no busqui més enllà de Apartments Tomic. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartments Tomic asseguren una estada plaentera als seus clients. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, aparcacotxes, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa a cada habitació. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com parc infantil, jardí. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Apartments Tomic.


IB3 | Confusió entre els clubs esportius sobre l'obligatorietat de vacunar els majors de 12 anys\nIB3 Notícies > societat > Confusió entre els clubs esportius sobre l’obligatorietat de vacunar els majors de 12 anys\nConfusió entre els clubs esportius sobre l’obligatorietat de vacunar els majors de 12 anys\nUn missatge del Govern a les xarxes diu que els que aquells que entrenin o competeixin hauran d'estar vacunats a partir de setembre\n“A partir de setembre, els majors de 12 anys hauran d’estar vacunats per participar en entrenaments o competicions”. És el missatge que va penjar el Govern a les xarxes socials i que ha generat confusió entre els equips d’esport base. “Hi ha pares que han telefonat per demanar si vacunar-se és obligatori o no”, explica Paco Franco, tercer vicepresident de la Federació de Bàsquet de les Illes. “Hi ha de tot. Pares que no duran els fills si els companys no estan vacunats i d’altres que no volen que sigui obligatori. La majoria, però, ja s’han inoculat o estan a punt de fer-ho”.\nAlguns pares, en canvi, amenacen de desapuntar els fills dels clubs de bàsquet si la vacunació és obligatòria. Una situació que no es repeteix a la Federació de Futbol de les Illes, segons el seu president, Miquel Bestard. Cap dels 19.000 jugadors federats majors de 12 anys ha telefonat per queixar-se. Bestard diu que ell va enviar una carta a tots els clubs animant a la vacunació i que “ha estat un èxit total”.\nAquestes federacions esportives donen suport al Govern per controlar els contagis en la pràctica d’aquests esports. En el cas de la de Bàsquet, sempre que vacunar-se no suposi una obligatorietat. L’executiu esclareix que encara no hi ha res aprovat. S’estudia demanar la vaccinació per entrenar i competir o, com a alternativa, haver de presentar una prova negativa de la covid. Dijous hi ha una reunió a la Conselleria d’Afers Socials i Esports amb les federacions esportives per abordar aquesta qüestió.


i Mancomunitat de Catalunya | enciclopèdia.cat\nFinançament i atribucions\nRealitzacions i llegat de la Mancomunitat\nFinal de la Mancomunitat\nEl consell i la mesa de la Mancomunitat de Catalunya (abril del 1914)\nLa Mancomunitat de Catalunya fou el resultat d’un llarg procés pel qual Catalunya aconseguí, per primer cop des del 1714, una administració pròpia, per bé que d’atribucions força limitades. Convergiren en aquest assoliment el desvetllament de la identitat catalana a partir de la Renaixença, així com la gradual consolidació del catalanisme polític, que cristal·litzà en les Bases de Manresa (1892) —articulació d’un programa polític de signe regionalista que contemplava la creació d’òrgans d’autogovern—, i les victòries electorals de la Lliga Regionalista (1901) i la Solidaritat Catalana (1907), ambdues d’adscripció catalanista.\nConcebuda en les seves directrius pel seu primer president Enric Prat de la Riba (maig del 1914-agost del 1917), les bases legals de la Mancomunitat foren, a més de la llei provincial de 29 d’agost de 1882, el decret de 18 de desembre de 1913, que autoritzava la unió de províncies de l’Estat espanyol per a fins exclusivament administratius —de fet, només ho foren les del Principat; al País Valencià hom no passà d’unes converses preliminars—, dos decrets de 26 de març de 1914, que aprovaven l’Estatut de la Mancomunitat de Catalunya, i el mateix Estatut, redactat per Prat de la Riba i aprovat per la junta de les diputacions de Catalunya el 9 de gener de 1914.\nL’organització politicoadministrativa de la Mancomunitat es basava en tres òrgans fonamentals: l’assemblea general, el consell permanent i la presidència. L’assemblea era sobirana i composta per tots els diputats de les quatre províncies, 36 dels quals corresponien a la diputació de Barcelona i 20 a cadascuna de les altres diputacions. Les renovacions s’havien de fer cada dos anys, per meitats dels districtes electorals, que eren els de les jurisdiccions judicials. L’assemblea era presidida, al començament, pel president de la Mancomunitat, però, el 1919, tingué ja president propi. L’assemblea redactà i aprovà, el 28 de maig de 1914, el seu reglament, en el qual hom preveia reunions ordinàries i extraordinàries. El consell permanent era format pel president i vuit consellers, preferentment dos per cada província, amb representació de les diverses tendències polítiques, per tal d’evitar, segons sembla, tant el possible centralisme barceloní com el monopoli polític de la Lliga Regionalista. El consell permanent era una mena de govern regional incipient, que actuava com a poder executiu. Les conselleries eren, inicialment, les de cultura i instrucció, camins i ponts, obres hidràuliques i ferrocarrils, telèfons, agricultura i serveis forestals, beneficència i sanitat, política social i finances. Entre les comissions tècniques auxiliars hi havia el consell de pedagogia, la comissió de sanitat, la comissió forestal, la de beneficència, d’educació general, la gestora de ferrocarrils i la d’estudis jurídics i econòmics. En la reforma del 1917, el nom de comissió fou canviat pel de direcció general. El reglament del consell permanent de la Mancomunitat fou aprovat el 2 de juliol de 1914.\nEl finançament de la Mancomunitat hagué de recórrer pràcticament als emprèstits, car mancà de recursos propis mentre no li foren delegats els serveis de les diputacions provincials. Ja en les primeres reunions de l’assemblea general hom acordà de demanar al govern la delegació a la Mancomunitat de les funcions que les lleis poguessin donar en endavant a l’administració central en les províncies catalanes respecte a molts sectors. Per a compensar el cost dels serveis, hom demanava la cessió d’una o més contribucions directes o l’establiment de qualsevol altra compensació. Pel setembre del 1918 les diputacions traspassaren a la Mancomunitat els serveis de construcció de carreteres i l’Escola Superior d’Agricultura, i pel gener del 1920 la totalitat dels serveis de beneficència, instrucció pública i deute. No es produí, doncs, una descentralització de l’estat a favor de la Mancomunitat, sinó un inici de concentració regional de competències, fórmula, de tota manera, interessant per a la constitució d’una entitat unitària catalana, amb serveis i recursos propis.\nEnric Prat de la Riba tornà a ésser elegit president de la Mancomunitat el 14 de maig de 1917. A la seva mort, en l’exercici del càrrec, el substituí Josep Puig i Cadafalch, que, fins que la Mancomunitat fou dissolta el 1925 pel general Primo de Rivera, es dedicà bàsicament a desenvolupar els fonaments posats pel seu predecessor. La Mancomunitat fou, per a Prat, quelcom més que un òrgan administratiu: la creació d’una entitat política que posés les bases d’una futura autonomia de més llarg abast. Per arribar-hi, hom creà i envigorí institucions com l’Institut d’Estudis Catalans, la Biblioteca de Catalunya, l’Escola Industrial de Barcelona, l’Escola d’Agricultura, l’Escola del Treball, la xarxa de biblioteques públiques ("Biblioteques Populars"), l’Institut d’Educació General, l’Escola de Funcionaris d’Administració Local, l’Escola de Bibliotecàries, la de Bells Oficis, la d’Infermeres, la Junta de Museus, la Caixa de Crèdit Comunal, l’Oficina d’Estudis Jurídics, etc. Totes aquestes institucions havien de dur a terme una tasca de conscienciació catalana força important, alhora que hom posava les bases d’una administració pròpia i les d’un equip d’homes preparats per a les futures tasques de govern. La Mancomunitat impulsà també unes bases ideològiques i culturals en un programa de projecció universalista i cívica de la identitat catalana que es reflectí en el moviment del Noucentisme i tingué com a mentor destacat Eugeni d’Ors. Les iniciatives de la Mancomunitat concitaren una forta hostilitat de la major part de l’espectre polític espanyol. Les reaccions foren especialment virulentes en la demanda de la cooficialitat del català pel Consell de la Mancomunitat al maig del 1916 i en l’agressiva campanya contra el Projecte d’Estatut d’Autonomia del 1919. Ambdues propostes foren finalment rebutjades, però, juntament amb les altres realitzacions, foren un model a seguir per a l’autonomia de Catalunya implantada amb la Segona República.\nLa Mancomunitat convisqué, des de la fi de la Primera Guerra Mundial, amb un període especialment convuls de les lluites socials, que arribaren a un màxim de conflictivitat amb els enfrontaments armats entre obrers i patronal, l’ocupació militar de Barcelona i una duríssima repressió contra els sindicats, clima que afavorí el cop d’estat de Miguel Primo de Rivera, el qual, en accedir al poder, substituí en la presidència de la Mancomunitat el successor de Prat de la Riba, Puig i Cadafalch, pel dirigent de la Unión Monárquica Nacional Alfons Sala, fins a la supressió definitiva de la Mancomunitat, en virtut de la disposició transitòria cinquena de l’estatut provincial de 20 de març de 1925.


DOLMEN DE LA BARRACA D'EN RABERT\nBARRACA DE LA BURNAUA\nPAU - L'ALT EMPORDÀ\nIsidre Macau el publicà el 1934 amb una primera planta i una fotografia i l'anomenà Dolmen de la Burnaua o Barraca d'en Rabert. August Panyella i Miquel Tarradell l'excavaren el juliol/agost de l'any 1942 i el publicaren l'any 1943 amb una nova planta. Miquel Cura i Anna Maria Ferran el publicaren l'any 1970, amb noves planimetries i dibuixos dels principals materials coneguts fins aleshores. El monument va perdre una part del corredor al urbanitzar-se. El 1983 una neteja feta vora la primera llosa lateral nord va originar que aquesta caigués i també les lloses de la coberta. Es va restaurar el mateix any amb un lleu desplaçament de les lloses respecte l'original. El GESEART va publicar aquests aspectes el 1987, i el descrigué novament amb una fitxai fotografia el 1988. Josep Tarrús el 1991 el cità com exemple de relació habitat-necròpolis, referint-se a Ca n'Isach. El 1992 Josep Tarrús i J.Chinchilla el citen amb una fotografia anterior al 1983. Finalment l'Ajuntament de Pau amb la subvenció de la Comunitat Europea (FEDER), canalitzada pel DARP, construeix els murs de tanca i contenció, escala d'accés i delimitació de l'entorn, treballs supervisats pel GESEART.\nUn sepulcre de corredor de cambra trapezoidal construït amb gneis local i passadís actualment no visible. Probablement hi devia haber una corredor de murs de pedra seca o de lloses. Del túmul artificial que el cobria no en queda cap senyal visible. Devia ser circular, al voltant del sepulcre. L'entrada és orientada al sud-oest, 210º+/-5º.\nPanyella i Tarradell localitzen en l'excavació de l'any 1942 petits fragmens ceràmics de vasos amb decoració campaniforme i altres de llisos. M.Cura i R.Vilardell publiquen posteriorment fragments ceràmics trobats vora el dolmen.\nPel tipus arquitectònic -cambra trapezoidal- caldria situar la seva construcció vers la meitat/finals del IV mil·leni a.C.\nAquest dolmen es troba en el paratge conegut ja des d’antic com La Burnaua. Es tracta d’un sepulcre de corredor fet amb grans lloses de granit de la zona. Es conserven les sis lloses verticals que fan de parets de la cambra i les dues de la coberta. Tant el túmul com el passadís que donava accés de la cambra van quedar malmesos per la construcció del carrer.\nLa tomba megalítica, molt propera a la Font d’En Vilà, va ser descoberta pel mestre del poble, Isidre Macau, l’any 1934. Poc després s’hi feren treballs arqueològics amb els que es recuperaren diversos fragments de ceràmica feta a mà. Alguns són trossos de vasos campaniformes, decorats amb línies incises i amb l’estil que s’anomena marítim-cordat, que consisteix en bandes de decoració puntejada delimitades per d’altres fetes deixant l’empremta d’una corda sobre l’argila, mentre aquesta encara és fresca.\nCal destacar que en cap dels dolmens d’aquest territori s’han trobat restes humanes ja que l’acidesa del sòl les ha fet desaparèixer però per exemples d’altres llocs podem saber que eren enterraments col·lectius. Els dolmens acolliren les restes funeràries de diverses generacions de les comunitats prehistòriques de la zona.\nEs tracta d'un sepulcre de corredor del neolític mig, que fou visitat per Pere Bosch-Gimpera i Lluís Pericot l'estiu de l'any 1932. Però va ser Isidre Macau el primer que en va publicar una planta i una fotografia, l'any 1934. La primera excavació arqueològica es realitzà l'any 1942 sota la direcció d'August Panyella i Miquel Tarradell i permeté documentar diversos fragments de ceràmica campaniforme. Isidre Macau, Miquel Cura i Josep Alsina donen notícies de la troballa de destrals de pedra a prop del dolmen.\nLa barraca d'en Rabert és un sepulcre de corredor, amb cambra subcircular curta i passadís estret, amb sis lloses conservades i dues cobertes. No consta que hi hagués restes d'enllosat. Les dimensions internes de la cambra són 2,7 m de longitud, 2,2 m d'amplada, 2,1 m d'alçada. No es conserva cap resta del túmul, però seria circular amb un diàmetre aproximat d'uns 9 o 10 m.\nEls materials exhumats durant l'excavació només indiquen una ocupació durant el calcolític (Vas Campaniforme). Però a partir del seu tipus arquitectònic, Tarrús (2002) el situa cronològicament a la primera fase dels sepulcres de corredor de l'Alt Empordà-Rosselló, és a dir, de la primera meitat del IV mil·lenni aC.\nPel que fa al seu estat de conservació és bo atès que el 1983 va estar restaurat i condicionat el seu accés.\nPublicat per Llocs de Catalunya a 4:53\nCAN LLAUSÀS o CASA BALLE oTORRE DEL MARQUÈS DE VAL...\nCREU DEL PEDRÓ DE FARRERESFLAÇA - EL GIRONÈS Foto ...\nESGLÉSIA DE SANT ESTEVE DE SORDSSORDS - CORNELLÀ D...\nPONT MEDIEVAL DE SORDSSORDS - CORNELLÀ DEL TERRI -...\nRENTADOR DE CERVIÀ DE TERCERVIÀ DE TER - EL GIRONÈ...\nTORRE DE LES HORES i RESTES DE MURALLACERVIÀ DE TE...\nESGLÉSIA DE SANT GENÍSCERVIÀ DE TER - EL GIRONÈS F...\nANTIC HOSPITAL, ESCOLA i AJUNTAMENT DE CERVIÀ DE T...\nDOLMEN DE LA CASTELLANA o LA CABANA D'EN MANELCERV...\nMOLÍ DE LA FONT DE LA TORREFONT DE LA TORRE i GOR...\nDOLMEN CAIGUT IIVILAJUÏGA - L'ALT EMPORDÀ Fotos de...\nDOLMEN CAIGUT IVILAJUÏGA - L'ALT EMPORDÀ Fotos de ...\nDOLMEN DE LES RUÏNESVILAJUÏGA - L'ALT EMPORDÀ Foto...\nDOLMEN DE LA TALAIAVILAJUÏGA - L'ALT EMPORDÀ Fotos...\nDOLMEN DE LA CARENAVILAJUÏGA - L'ALT EMPORDÀ Fotos...\nDOLMEN DE LA VINYA DEL REIVILAJUÏGA - L'ALT EMPORD...\nDOLMEN DEL GARROLLARVILAJUÏGA - L'ALT EMPORDÀ Foto...\nMENHIR DE CALA PEDROSACASTELL-PLATJA D'ARO EL BAIX...\nDOLMEN DEL PUIG MARGALLPAU - L'ALT EMPORDÀ Fotos d...\nDOLMEN DEL COLL DEL BOSC DE LA MARGALLAPAU - L'ALT...\nDOLMEN DE LES VINYES MORTES IIPAU - L'ALT EMPORDÀ ...\nDOLMEN DE VINYES MORTES IPAU - L'ALT EMPORDÀ Fotos...\nDOLMEN DE LA CREU BLANCAPAU - L'ALT EMPORDÀ Fotos ...\nLA CREU BLANCAPAU - L'ALT EMPORDÀ Fotos de Joan Da...\nDOLMEN DE LA BARRACA D'EN RABERToBARRACA DE LA BUR...\nCAN BATLLECASA NATAL DE FRANCESC CAMBÓ i BATLLEVER...\nCASTELL DE VERGES i RECINTE FORTIFICAT VERGES - EL...\nPOBLAT NEOLÍTIC DE CA N'ISACH o ISAACPALAU-SAVERDE...\nDOLMEN DEL MAS BOFILLPALAU-SAVERDERA - L'ALT EMPOR...\nDOLMEN DE LA DEVESAPALAU-SAVERDERA - L'ALT EMPORDÀ...\nCASTELL PALAU DE L'ABAT o CASTELL DE VILA-SACRAVIL...\nJACIMENT IBÈRIC I MEDIEVAL DE L'ESQUERDALES MASIES...\nPOBLAT IBÈRIC DE MONTBARBATMAÇANET DE LA SELVA - L...\nDOLMEN D'EN BOTEYFORALLAC - LES GAVARRES - EL BAIX...\nDOLMEN DEL MAS ESTANYETFORALLAC - LES GAVARRES - E...\nDOLMEN DE MONTAGUTLÍMITS DELS TERMES ENTRE VALL-LL...


Tanmateix, per culpa de Rocío Carrasco, la reconciliació podria estar ben lluny\nper Daniel H. Marín 23/04/2021 15:46h\nRocío Carrasco ha sembrat un profund malestar després de la seva entrevista a 'Contar la verdad para seguir viva'. Segons va relatar, no té forces de reprendre el contacte amb la seva filla. Per aquest motiu, ha decidit no respondre a les seves trucades, i intentar no saber res d'ella.\nJorge Javier Vázquez i Carlota Corredera, presentadors del programa, han estat acusats de ser els grans manipuladors del testimoni de Rociíto. En cap moment van qüestionar les seves paraules, i fins i tot van silenciar les opinions que podrien dinamitar-lo.\nL'exdona d'Antonio David va confessar un dels episodis més traumàtics de la seva vida: els maltractaments que va sofrir per part de la seva filla Rocío. Seguint la informació aportada per Telecinco, després que la néta de la Jurado agredís a Carrasco, va despenjar el telèfon i va trucar al seu pare. «Ja està fet», li va dir.\nNo obstant això, Rociíto els ha demanat als seus defensors que no arremetin contra la jove. Està convençuda que és víctima de la manipulació d'Antonio David. Perquè, quan estava sota la seva tutela, mai va demostrar ser una persona agressiva.\n«Vull, abans de tot, demanar públicament a les persones que l'ataquen pel que va fer en aquest moment de la seva vida, que no el facin, perquè ella no té la culpa. El seu pare és el responsable que actués d'aquesta forma», declara Carrasco en la seva anhelada entrevista.\nMalgrat que Rociíto diu conèixer com és la seva petita, assegura que no està preparada per a tornar a tenir relació amb ella. El seu equip de psicòlegs li ha recomanat prendre distància. I, per aquest motiu, considera que el millor és no respondre a les seves crides. Segons la seva opinió, a Rocío Flores tampoc li vindria bé solucionar els problemes en aquest moment. Els presentadors de la seva docusèrie li van donar la raó. Però, algú molt pròxim a la jove, ha parlat amb un periodista per a desmentir aquesta teoria.\nEls amics de la néta de la Jurado asseguren que Rocío està desitjant recuperar la relació amb la seva mare. El periòdic 'Informalia' s'ha posat en contacte amb el seu cercle més íntim. «Somia cada dia que aquesta cita tingui lloc al més aviat possible. És la seva mare la que li nega el pa i la sal. Potser té por al que Ro li digui després d'aquests anys de distanciament», declara algú que li coneix molt bé.\nVol fer negoci Rociíto de la reconciliació amb la seva filla?\nCarrasco assegura haver perdonat a la seva filla. Encara que, insisteix que la reconciliació ha d'esperar. Entre altres coses, perquè no es vegi truncada per la repercussió mediàtica. No obstant això, l'entorn de Rocío Flores insinua que la conversa no té lloc per altres motius.\nEls detractors de Rociíto l'han acusada de ser una persona injusta. «No hauria de ficar a la seva filla en el mateix sac que al pare», comenten en 'Informalia'. La veritat és que molta gent està d'acord amb aquest corrent. De fet, durant l'emissió de l'entrevista, la frase «Rocío, jo no et crec», va ser el més comentat en les xarxes socials.\nLa filla d'Antonio David està sofrint molt per la situació, i els seus amics consideren molt injust el comportament de la seva mare. Segons ells, ha decidit vendre el seu testimoniatge, únicament, per motius econòmics, i la gran perjudicada està sent Rocío Flores. «Un episodi tan greu ha de resoldre's en un cara a cara, i no en una mediàtica entrevista a canvi de diners», sentència l'entorn de la jove.\nMentrestant, gran part del públic li ha brindat el seu suport a la néta de la Jurado. És més, hi ha bastants periodistes que han aplaudit el seu comportament durant l'huracà Carrasco. Rosada, malgrat l'assetjament que està rebent, sempre s'ha mostrat molt amable amb la premsa. Haurà adoptat aquesta actitud de manera conscient per a afeblir el testimoniatge de la seva mare?


El Govern es prepara per si calgués aplicar mesures estrictes com el tancament d'escoles\nper Redacció dimarts, 10 de març 2020 - 09:51h\nAlba Vergés avisa que el Govern es prepara per aplicar mesures estrictes | Catalunya Diari\nEl Govern es prepara per si calgués aplicar mesures estrictes en la línia de les que s'estan adoptant a Madrid. «No puc dir avui si hi arribarem o no. Avui no, però és possible». Així s'ha expressat a Catalunya Ràdio la consellera de Salut, Alba Vergés, en preguntar-li si s'arribarà al punt de tancar escoles i universitats. Vergés ha indicat que l'avantatge que té Catalunya és que es pot preparar millor, perquè de moment no té cap focus preocupant.\n«Ens estem preparant per a un augment de casos forts», ha dit la consellera, que ha explicat que ja s'està organitzant el sistema sanitari. Alhora, ha recomanat que persones grans o amb patologies limitin les sortides, i que la població en general no vagi a treballar si té tos o febre.\n“Cal prendre mesures d’autoprotecció, especialment les persones més vulnerables: gent gran i persones amb problemes respiratoris” recorda la #consellera@albaverges al @maticatradiopic.twitter.com/V8RJPyAXxx\n— Salut (@salutcat) March 10, 2020\nUrgent: Es disparen els casos de coronavirus a Catalunya i confirmen 18 greus\nÚltima hora: Itàlia decreta el confinament a tot el país pel coronavirus


“Un proverbi al dia” | Catalunya Religió\nPer Ruth Giordano. Dc, 19/05/2021\nDes de petita a l’església sempre havia sentit a dir que si llegies un salm al dia coneixeries una mica mes al Senyor i si llegies un proverbi de Salomó series una mica mes savi. I penso que és veritat.\nEl cert es que el llibre de Proverbis és una font de reflexió en relació a la vida quotidiana en aquelles coses que més necessitem controlar del dia a dia. En especial, com gestionar les relacions, les emocions, la comunicació, els conflictes, etc.\nAquest divendres passat, justament, estava compartint amb un bon grup de joves sobre les relacions interpersonals, a partir de la lectura de Proverbis. Durant el col·loqui, em va impactar que la majoria de les preguntes estiguessin relacionades amb el tema de la murmuració. És un paraula que gairebé hem desterrat de la ment, doncs en base a la llibertat d’expressió, i a la capacitat d’opinar, pensem que podem dir qualsevol cosa, sense pensar en el impacte que tindrà en els altres. Com deia al principi, parlar per parlar. Diu Proverbis 18:8 que “les paraules del xafarder són com llaminadures, que entren suaus al fons de les entranyes”.\nEm sembla una definició molt exacta del que vivim avui, la xafarderia, tafaneria, crítica, maldiença, difamació, intromissió, etc. Són ben bé una llaminadura, que sense adonar-nos-en entra suau i dolça fins al fons de les entranyes. Mai com ara la xafarderia, s’ha fet tan visible i tan impassible. Els mitjans de comunicació en totes les seves formes, només fan d’altaveu de la mala praxis que més destrueix les relacions interpersonals. És tan subtil que ni tan sols en tenim consciència, i va calant poc a poc i lentament des de ben joves. Doncs ben aviat aprenem que davant d’una acció que no ens agrada és molt mes llaminer criticar i difamar que dialogar. Sense, evidentment, pensar en l’impacte que tindrà en l’altre.\nProposo com deien els meus gran aprendre un Proverbi de Salomó al dia per poder ser una mica més savis, i controlar una mica millor el que diem.\nQui sap estalviar paraules té enteniment,\ni el d’esperit reposat té talent.\nFins el neci, si calla, passa per savi;\ni per intel·ligent quan clou els llavis.\nSalms, Proverbis, Espiritualitat, Pensament


¿Riquesa? | Barcelona és bona si la bossa sona\n← Barack Obama i el Yes We Can\nBuy! Sell! Buy! Sell! →\nPosted on Juny 10, 2008 | 4 comentaris\nGairebé tothom admet que la globalització produeix modernitat. En canvi ja és menys segur que produeixi riquesa. Podria ser la faula del segle. O podria ser veritat. És una discussió d’economistes, per tant és difícil d’orientar-s’hi. Jo tan sols puc donar compte de l’opinió que sembla més equilibrada: la globalització, en efecte, produeix riquesa, però tendeix a distribuir-la malament, és a dir, els diners que genera acaben en gran part a les butxaques dels rics i, en una part mínima, a les dels pobres.\nAbans de treure’n cap conclusió, potser cal apuntar una dada: per als pobres del planeta, un increment, encara que sigui molt petit, de la renda pot significar una enormitat. Per a milions de persones, un dòlar més al dia vol dir passar de la mort a la supervivencia. Això fa esfereïdora la responsabilitat objectiva dels rics, però també convida a no infravalorar els efectes benèfics que un desenvolupament, tot i ser tortuós i desequilibrat, pot tenir sobre l’habitabilitat del planeta.\nAquesta entrada ha esta publicada en Globalització. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\t← Barack Obama i el Yes We Can\n4 responses to “¿Riquesa?”\tAnonymous\nJuny 14, 2008 a les 9:57 am\nRespon\tEy ola! soc el manel que m’he fet una passejada pel teu blog.0En aquest tema que dius de que la globalització és desequilibrada, tens en part molta raó, però el que s’acostuma a dir en economía, o en economía liberal es que es necesari crear incentius per que la gent treballi i es busqui la vida. El que necessita el món no és solidaritat, sino incentius a enriquirse. No només les empreses grans sino els milions de petits empresaris que tant a l’àfrica, Sud amèrica, o l’àsia necessiten de governs liberals, i de l’ajuda internacional més que mai. PEro aquesta ajuda no ha de ser en canvi de res, sino en pro del seu desenvolupament. És tan important donar ajudes com la forma en que es fa. Jo crec que a la globalització i a la apertura de les economies se’ls tira molta culpa a sobre pero no tota es certa, o al menys no es diuen les coses bones. Per exemple, es una mica dur de dir, però ara es tema lo de les 65 hores setmanals a espanya, i que perdrem tot el recorregut guanyat fins ara, culpan que ho fem perque ara els chinesos entren al joc. El que diuen s’hauría de fer es igualar les seves condicions per a que no ens treguèssin la feina i aquesta es la pitjor ajuda que es pot donar mai, ja que una de les poques coses en que son competitius, es el seu baix cost de ma d’obra,a part de la seva dedicació al trebal(d’aquí ve lo de trabajo de chinos). En pat la globalització dota d’una ttecnologia inicial necessària sense la qual no es podría començar. Obre el món a uns mercats gegantins que poder aprofitar. Y a fi de comptes permet que qualsevol de nosaltres comprem teconogia, roba i aparells a molt baiz cost. En oblidem a vegades que nosaltres vivim com vivim ( de bés, amb les queixes típiques), gràcies a aquesta apertura, que el nostre país depén moltíssim d’europa i de molts altres països. Es ben cert que moltes empreses aprofiten la ma d’obra barata, maltractant els petits de forma intolerable, pero la culpa d’això potser no es del sistema sinó dels governs corruptes. Poc a poc entren en procesos de creixement, i les millores de vida es fan reals, però mentrestant, ha d’haver un equilibri. La pregunta no hauría de ser que la globalització és dolenta, sino, com seria el món sense globalització? Qué en diuen tots el humanistes d’això? Qué faría Green peace, quan els nens no treballessin pero es moríssin de gana, subvencionar-los de per vida? D’aquesta forma no s’aconsegueix el desenvolupament económic.Bé aquesta es una mica la meva opinió, espero que doni per xerrarQue vagi bé.Manel P\nJuny 14, 2008 a les 3:04 pm\nRespon\tBenvingut Manel, espero que aquesta sigui la primera d’una llarga sèrie de visites.Anem al que ens ocupa. Que la globalització produeix riquesa és innegable, però també ho és que aquesta riquesa generada la reparteix malament. Dit això estic totalment d’acord amb tu pel que fa als incentius, ara bé, el tema dels seus governs liberals no ho tinc tan clar. I més desprès de l’experiència dels dictats del FMI.Hamilton, considerat un dels pares dels EUA, va ser el creador de “l’argument infantil industrial”. Aquest no és altre que de la mateixa forma que protegim i alimentem els nostres fills fins que poden entrar a competir al món dels adults, els països en desenvolupament necessiten protegir les seves indústries fins que siguin sòlides i puguin competir en igualtat de condicions amb la resta del planeta.La situació actual la descriu molt bé en Ha-Joon Chang quan afirma que els països rics estan retirant l’escala amb la que ells han assolit el seu nivell de riqueza quan aconsellen a la resta de països no protegir-se. I cal recordar que els nivells assolits per EUA i la Gran Bretanya són gràcies al proteccionisme del segle XIX.El cas de Xina que cites és un altre dels pensaments que cal abandonar. Que un país tingui mà d’obra barata només hauria de servir per un període curt de temps (menys d’una generació humana) o s’estaria produïnt una situació injusta. Fins ara Espanya també havia atret les inversions extrangeres a base de mà d’obra barata, i això no vol dir altra cosa que atraure inversió a costa de la teva població. Cal avançar cap a una economia on primi l’I+D+I, al mateix temps que invertir força en educació pública de qualitat, per aconseguir un nivell òptim de producció sense que faci falta explotar els ciutadans. Fa falta substituïr el treball manual i la mà d’obra barata per una producció més tècnica que permeti a la població, aquest cop més instruida, viure millor.Desprès també afirmes que “hi ha empreses que s’aprofiten de la mà d’obra barata, maltractant els petits de forma intolerable, però la culpa d’això potser no és del sistema sinó dels governs corruptes”. Totalment d’acord, el que passa és que amb això m’estas donant la raó. Els governs corruptes no regulen els mercats permetent a les transnacionals explotar els seus ciutadans. La solució doncs, és establir lleis anti-explotació i establir lleis anti-explotació és donar drets als treballadors i d’això se’n diu regular el mercat, precisament el que volen evitar els liberals clàssics.Per altra banda, els països subdesenvolupats tenen petites empreses, normalment familiars, de producció escassa. Si obrim els mercats l’únic que aconseguim és que els nostres productes (com ara la nostra llet o tomàquets) puguin entrar i expulsin d’aquests mercats els productes nacionals, ja que hem de recordar que els productes europeus i americans són extremadament barats per culpa de les subvencions agràries. I no només això. No serveix de res obrir els mercats a gent que no pot participar d’aquests mercats. Com un camperol del vell mig de l’Àfrica comerciarà amb Europa si no té ni les infraestructuras bàsiques? Les seves mercaderies no poden ni arribar a la capital del país, així que no cal ni plantejar-se com pot fer viatjar els seus productes a un altre continent.Alguns (els liberals clàssics o neoliberals) diran que per això estan els intermediaris, les empreses transnacionals que compren productes bàsics als països en desenvolupament i els venen a Occident un cop manufacturats, sortint tothom beneficiat. Mentida podrida. Et convido a veure l’article titulat “A favor de la regulació del mercat” en aquest mateix bloc on es denuncia el monopsoni al que sotmeten les grans empreses als productors pobres impedint el desenvolupament.En resum: la globalització és d’allò més desitjable, però no com s’està duent a terme. Cal desprotegir els mercats dels països rics però també cal protegir els països pobres d’una competència que no parteix del mateix lloc. I és que en el món liberal la igualtat d’oportunitats i la meritocràcia són una il•lusió si l’Estat no hi intervé.Com sempre que parlem m’allargo més del compte. Perdona si t’he fet una contestació avorrida, però no puc evitar-ho. Tot i així reitero el que t’he dit al principi: benvingut de nou i espero que et passis més sovint per aquí.\nJuny 23, 2008 a les 10:19 am\nRespon\tGràcies per l’acollida, és tot un plaer poder compartir i discutir idees i temes amb tú.Sento que haig de dir moltes coses y no sé si les diré pas, però una cosa molt clara que hem de tindre al cap sempre és que les coses son com són, i no les hem de veure tal i com ens agradaria que funcionèssin, sino com realment ho fan. El que vull dir, es que si la globalització dels mercats i de les economies capitalistes, té coses dolentes, perqué les té, també en té de bones, i son aquestes les que s’han de potenciar. Podríem pasar-nos dies xerrant d’elements negatius i positius, però més que això el que hem de pensar és, perqué es produeixen, i si realment en podem fer alguna cosa. Realment podrem canviar el món o podrem fer que els paísos més pobres s’enriqueixin, criticant la globalització? Els goberns españols, catalans, Americans, europeus, Chinesos, etc. no s’adonen de les coses dolentes que comporta un creixement desmesurat” socialment”? Ben segur que sí, pero perquè no fan res? DOncs segurament perquè els interesa i els convé. Ara, no els convé als ciutadans chinesos que treballen 12 hores al dia, tenir feina i menjar, en comptes de morirse de fam? Estic d’acord amb tú que no hauria d’haver corrupció, violació de drets humans, etc. però es que no es una mica vertiginòs dil’s-hi a alguns religiosos musulmans que no pedrein a la seva dona perque pels occidentals això es una barbàrie?El que crec es que els medis de comunicació ens omplen bastant amb el que volen y el que no interesa ni ho toquen o molt poc. Es com si ara bé un estadunidens i et diu que ets un nacionalista català, que això no te cap futur i t’imposa la unió, doncs segurament no ho acceptaràs i voldràs defensar la teva cultura i la teva forma de pensar, perquè com tu hi hauran molts més. Els canvis no sempre es bo fer-los de cop, per a cambiar la forma de pensar de la gent cal temps i paciència. Això o imposar-se, pero només s’imposarà allò que interessi. Es una mica fort pero es comenta que no s’acaba el terrorisme Basc perquè es una font d’electoralisme, i perquè no es pot cedir respecte l’amenaça, si avui ho fa un demà ho farà altre. EL fet es que hi han moltes coses que surten del nostre abastEn cap moment he dit que sigui Liberal clàssic, realment no coneixo massa les diferències, pero jo tractava d’explicar que l’apertura es necessària, per part de tots els països, com també la cooperació. Com bé has dit nosaltres els desenvolupats, bé Anglaterra, França, Alemanya, també van tancar les seves portes, o van protegir les seves economíes. Però això no significa que haguem de dir als pobres que es tanquin, perquè potser seria pitjor el remei que l’enfermetat. El que no discutiré, i ho fan i ho han fet molts països en desenvolupament, es tancar certs sectors estratègics, com al japó, Bangaldesh o COrea, i aixó els va ser molt profitós.Tot es molt complicat i senzill alhora. Estic d’acord en els teus arguments i defenses dels infants i pobres, però també es just que ells es desenvolupin, tot i que estigui generant forts desajustos als països desenvolupats. El que ens hauríem de preguntar, i això seria carn de vedella per un altre article, és, si es just per a nosaltres viure en un país on haurem d’augmentar les hores de treball, marxen empreses, acumiaden a centenars de treballadors, pugen els preus dels commodities, petroli, i se’ns encareix la vida per culpa de que altres països volen crèixer; o si ells també poden fer-ho. I si ells tenen dret a fer-ho tot i les consecuències d’això. Diem que hem de ser justos per a tots, pero quan això soposa un problema per alguns, s’ataca que no ho fan bé perquè s’aprofiten de la ma d’obra barata, les males condicions. Repeteixo, res es pitjor que això.Que s’ha de regular, SI! pero si son barats, ho han d’aprofitar i no només ho aprofiten els empresaris o grans multinacionals, sino els petits, sempre i quan se’ls deixi. Ja sabem que sempre hi ha interessos de grans països o comunitats riques en les acciones que es porten a terme, algunes coses com que la competència chinesa als productes occidentals i d’altres n’és LA CAUSA de molts atacs periodístics i mediàtics als jocs olímpics de Pequín, en defensa “dels drets humans”, ja, serà de països amb problemes i governs corruptes o dictatorials que existeixen i no se’n fa res. O altre dels rumors es la provocació dels moviments sísmics a la China els passars mesos, per interesos económics americans o a saber de qui ( el cert es que existeixen armes per a fer-ho, des de la recullida de informació del trencament de la unió soviètica que se’n va saber).I el que vull dir amb tot això es que potser no sabem el que relament passa o perquè, parlarem al blog i donarem la nostre humil opinió sobre un tema del que realment en desconeixem la meitat o les causas de tot el que sabem. El que estará molt bé en pensar la forma per ajudar a aquells desamparats, no només amb solidaritat sinó com bé has dit amb educació i facilitant prèstecs eficients i retornables.Del petroli, podem parlar-ne durant molt, puja per l’especulació, per la reducció de reserves, per la reducció de la producció expresament, perquè les noves economies emergents el conumeixen a destajo, y perquè es un bé limitat, amb una substitució en algunes funcions que a vegades fan més mal que bé, com és el bioetanol. Cosa que ha provocat la pujada dels preus, també per l’especulació i l’alta necessitat. És molt profitós si mai ho has fet, d’entrar en els blogs o foros de diaris electrónics com l’expansión, economista,i d’aquests, i llegir els comentaris de diferents punts de vista, sempre s’aprén quelcom.Crec que aquestes discusions nostres s’assemblen més a monólegs que no a debats.Però bé.REcords i fins aviatManel\nJuny 23, 2008 a les 1:20 pm\nRespon\tBenvingut de nou Manel. El tema és complex i llarg, així que intentaré simplificar-ho tot el que pugui. En primer lloc estic d’acord amb tu de que les coses són com són i no com les volem veure. L’economia és una ciència i com a tal funciona extraient teories de l’anàlisi empíric, o el que és el mateix: extraient teories de la realitat. Però l’economia ortodoxa (o el liberalisme clàssic) tendeix a fer-ho al revès i això no és ciència, és ideología. De la mateixa forma, molts análisis d’esquerres també tendeixen al mateix, això està clar.En articles tan llargs com els que estem intercanviant és difícil orientar-se, d’aquí que molts cops concidim en el que diem pensant que l’altre pensa el contrari. Jo mai he negat que la globalització sigui dolenta i que aquesta ha d’acabar. Però sí que tinc clar que hi ha coses dolentes, les quals cal solucionar al mateix temps que es potencien les bones. Jo crec en la crítica com a motor per avançar: problema – crítica – solució. D’aquí la importància de criticar la globalització sense destruïr-la, d’aquí el nom d’alterglobalització enlloc de antiglobalització.Sobre el tema dels Drets Humans. Els Drets Humans són bàsics i no hi ha opció a la negociació. Tots aquells països que han ratificat la Carta de les Nacions Unides hi estan d’acord, pel que estan obligats a complir-los, sense excepció. Són drets molt bàsics, que no suposen cap problema per a cap cultura que valori la vida de l’èsser humà.Pel que fa a obrir els mercats tornem a estar d’acord (encara que no ho sembli hehe). Obrir els mercats és necessàri, però hem d’anar al tanto amb quin grau d’obertura i quan la fem. Quan et comentava el tema dels països desenvolupats i les seves actuacions anteriors volia mostrar-te que en un moment de desenvolupament primitiu és necessàri cert proteccionisme per evitar ser destruït pel mercat. Això és el que no estan permetent els països occidentals als subdesenvolupats quan ells són els primers que han arribat on són per haver-se protegit. I quan parlo de protegir-se no parlo d’autarquia, em refereixo al mateix que tu: protegir determinats sectors estratègics, com bé han fet el Japó, Blangladesh o Korea. Un cop aquests sectors assoleixen un nivell competitiu (d’igualtat d’oportunitats) haurà de desprotegir-se i començar a competir a mercat obert.Evidentment que si els nostres preus augmenten per l’augment de la demanda de països en desenvolupament ens hem d’aguantar. D’això va el mercat, d’oferta i demanda. El que no podem fer, i si no ho he entès malament tú també ho defenses això, és que impedim el desenvolupament d’altres països per mantenir el nostre nivell de vida. També estic d’acord amb els teus comentaris sobre el tractament dels mitjans de comunicació sobre la situació dels Drets Humans a la Xina. Obeeix a criteris púrament mediàtics i polítics, però això passa amb altres països com ara Cuba, la Veneçuela de Chàvez o la Bolivia de Morales. I no cal parlar de les violacions als Drets Humans de països desenvolupats, començant pels Estats Units i acabant per la pròpia Espanya, denunciada un any rera l’altre per Amnistia Internacional.Jo he tractat de que la meva contestació no hagi sigut un monòleg provant de fer servir quantes més referències al teu escrit millor. Espero que hagi pogut contestar-te a tot el que volies, tot i que al final no pensem tan diferent com sembla.Espero que continuis passan-te per aquí. Una salutació.


Jordi Ribera porta Espanya a l'or - Diari de Girona\nEl tècnic de Sarrià de Ter condueix la selecció espanyola a guanyar el primer campionat europeu de la seva història derrotant Suècia en la final · La defensa dels de Ribera i les aturades del veterà Sterbik decanten el partit a la segona meitat\neuropa press / ddg 30.01.2018 | 07:15\nLa selecció espanyola d'handbol es va proclamar ahir campiona d'Europa en vèncer (29-23) Suècia en la final, primer or continental per a Espanya en la seva cinquena oportunitat, després d'una final de menys a més en la qual els de Jordi Ribera van aixafar al seu rival en la segona part. El tècnic de Sarrià ha portat Espanya a l'or en la seva segona gran cita a la banqueta del combinat espanyol: cinquè lloc en el seu debut en el mundial de França de l'any passat i ara, amb més temps per treballar, el títol de campions d'Europa. Espanya, campiona del món el 2005 i 2013, va aconseguir la glòria continental per reclamar els focus del millor handbol. La progressió dels últims Europeus, quarta en 2012, bronze el 2014, plata en 2016, va culminar amb l'anhelat títol.\nEspanya va marxar al descans amb un 12-14 en contra i una falta de fluïdesa fruit de la desimboltura de la jove Suècia, amb un gran Appelgren sota pals (11 parades). Sterbik va igualar i va millorar aquesta actuació en la segona mitja hora i Espanya va aconseguir una renda que no va deixar de créixer, traient la seva millor versió, la que la va portar a la seva cinquena final, per destrossar una Suècia impotent.\nAquestes parades d'Appelgren en els compassos inicials van provocar el curtcircuit espanyol. Els de Ribera van trobar dubtes en el seu atac, poca fluïdesa que va oferir errors i pèrdues que van donar ales a Suècia. El quadre escandinau va aprofitar els gols en contraatac i es va guanyar el control del marcador (4-7). La defensa espany0la no va saber frenar un rival alegre i en atac va perdonar davant un Appelgren crescut.\nSuècia va demostrar la seva desimboltura durant el torneig i, amb quatre gols, Ferran Solé va treure també el seu desvergonyiment per sufocar l'incendi al descans (12-14). Malgrat les 11 parades del porter rival, els de Ribera no van perdre els nervis i van esperar el seu moment. El cop espanyol va arribar en el segon temps. Sterbik, que havia entrant després d'uns minuts de Rodrigo, va impartir càtedra per posar Espanya en igualtat de condicions amb les accions d'Appelgren. La doble campiona del món es va activar des del canvi en defensa al 5.1 i el parcial va ser demolidor contra els suecs. Els de Ribera van donar la volta a la final i van posar la directa cap a l'anhelat or amb Ariño, Balaguer i Entrerríos. Jristjan Andresson va buscar solucions al canvi de guió però va ser Espanya qui es va trobar a si mateixa (20-15). Sterbik, reforç exprés i de luxe per al lesionat Pérez de Vargas, va acabar de trasbalsar els suecs, plens de pèrdues i sobrepassats, i Espanya va marxar (25-17) a deu minuts del final. Un final còmode per assaborir la glòria esquiva el 1996, 1998, 2006 i 2016.\nDe Sarrià de Ter a l´or europeu: el llarg camí fins a l´èxit del metòdic Jordi Ribera. Esports


[VÍDEO] Torra: ‘O república catalana i independència, o monarquia espanyola i dependència’\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, critica al parlament la sortida del rei emèrit espanyol, Juan Carlos I, de l'estat\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha criticat la sortida del rei emèrit espanyol, Juan Carlos I, de l’estat espanyol i el paper que ha tingut el govern espanyol en l’operació, i ha reivindicat l’independentisme com a alternativa: ‘Les opcions avui són més clares i diàfanes que mai: o república catalana i independència, o monarquia espanyola i dependència‘. ‘Hem de dir prou’, ha alertat durant el ple del parlament, centrat precisament en la situació de la monarquia espanyola. Torra ha acusat la casa reial espanyola de corrupta i ha reclamat tant l’abdicació de Felipe VI com un referèndum sobre el model d’estat.\nAixí mateix, ha instat els ministres espanyols incòmodes amb la fugida de Joan Carles I a plegar: ‘Dimiteixin immediatament’. ‘Com pot un republicà quedar-se de braços plegats davant de l’escàndol del rei Juan Carlos I’, ha preguntat Torra, que ha recordat que quatre dies després de l’anunci de la Casa Reial sobre la seva sortida de l’estat espanyol encara no se sap on ha anat. Ho ha considerat gravíssim i ha deplorat que el govern espanyol del PSOE i Unides Podem ‘empari la fugida, l’encobreixin i la facilitin sense cap mena de vergonya’. ‘Es comença impedint comissions d’investigació i s’acaba permetent la fugida nocturna d’un rei per un escàndol de corrupció descomunal’, ha lamentat.\nPer això, ha proposat que s’abordi la reforma del model d’estat i que ‘cadascú posi els arguments obre la taula’. ‘Socialistes i comuns tenen una oportunitat donant la paraula a la gent’, ha afirmat, però ha demanat als partidaris de la monarquia que no surtin ‘amb l’argument que una cosa són les persones i l’altra les institucions’. ‘La família del rei no te dimensió privada’, ha sentenciat.\nPel que fa al paper de l’independentisme davant de la monarquia, ha garantit que el republicanisme català serà ‘al costat dels republicans espanyols’, però que el seu projecte és el d’una Catalunya independent perquè ‘no és un problema de dretes o d’esquerres sinó que el nacionalismes espanyol ha impregnat tots els colors que han governat Espanya’. Ha dit que el sobiranisme ajudarà a ‘substituir els borbons a Espanya’, però sempre que es respecti la voluntat dels catalans expressada al referèndum de l’1 d’octubre de 2017. ‘La independència és més urgent que abans. Ara ens cal per necessitat’, ha conclòs.


19S TOTHOM AL CARRER - La Casa Blava\n19S TOTHOM AL CARRER\nby parolle | set. 16, 2021 | informació, Mobilitza't | 0 comments\nL’anunci de la paralització del projecte d’ampliació de l’aeroport del Prat ha estat fruit de la pressió social d’una ciutadania cada vegada més conscient que en el compromís amb la lluita contra l’emergència climàtica ens hi va la vida.\nÉs evident que la qüestió de fons no era només salvar l’espai natural de la Ricarda, o la zona agrícola de l’entorn de l’aeroport, sinó que aquests són exemples concrets i locals que cal emmarcar en un canvi de model socioeconòmic molt més ampli. Defensar el territori és la nostra manera de\ndefensar el planeta.\nL’ampliació d’infraestructures aeroportuàries i el creixement de l’aviació era incompatible amb els compromisos climàtics i posava en risc la sobirania hídrica, alimentària i la protecció de la biodiversitat.\nSuposava un exemple paradigmàtic d’operació especulativa en contra de l’interès general i segueix el mateix patró negacionista que també observem en altres projectes a la nostra comarca. La fal·làcia del creixement econòmic il·limitat serveix d’excusa per perpetuar un model depredador del territori, executat pels governs locals i beneït per la pròpia Generalitat.\nTenim molts exemples de l’expansió urbanística desorbitada: a Vilanova i la Geltrú, l’Eixample Nord; a Sitges, la Plana i Sta. Bàrbara; a Ribes l’Autòdrom de Terramar, a Cunit, la Plana del Castell i sector Sud; a Cubelles, els terrenys lliures de la Tèrmica.\nLa declaració de l’emergència climàtica per part dels ajuntaments ha caigut en sac sense fons. S’han aprovat plans cosmètics (PAESC) i no s’han pres decisions ni d’adaptació ni de mitigació. Tot al contrari, s’aproven noves activitats extractives (Padruell), es promouen requalificacions urbanes de sòl amb valor natural, i es volen imposar nous usos industrials en sòl de valor agrícola (Caves Jaume Serra), mentre es segueixen posposant solucions a conflictes urbanístics i de salut pública (Componentes).\nFins i tot buscant solucions, l’administració no fa més que perpetuar el model anterior, com és el cas de la producció d’energies renovables, que pretén implementar-se a costa el territori (nou projecte MAT), enlloc de canviar de model en favor l’autoconsum.\nMalgrat alguns avenços en la renaturalització de les platges urbanes que ha permès l’augment de la diversitat vegetal i faunística (l’ èxit reproductiu del corriol camanegre o l’establiment de colònies de\ngavina corsa són alguns exemples), altres mesures imprescindibles per protegir el patrimoni natural queden postergades. La protecció dels arbres, la conservació i expansió dels espais naturals, el manteniment dels Colls i Miralpeix, els abocadors incontrolats a les zones periurbanes, la manca de vies interurbanes caminables i ciclables i la promoció del transport sostenible, entre altres qüestions, no són prioritats per als governs locals. Malgrat algunes declaracions grandiloqüents d’emergència climàtica, les accions locals contra el canvi climàtic no són considerades prioritàries en cap dels municipis de la comarca.\nExigim que les inversions es facin en funció de l’interès general, que es trenqui amb unes polítiques al servei de les elits, que només generen destrucció i precarietat, i que es treballi intensament per un canvi radical en el model socioeconòmic que ens prepari per fer front a les circumstàncies que l’antic model (el del totxo, el turisme i el motor) ha provocat. Existeixen alternatives i ara més que mai, cal sortir al carrer a exigir-les.\nPer tot això, des del Garraf, les entitats socials i ambientalistes ens sumem a les mobilitzacions del 18 i 19 de setembre:\n18 i 19 de setembre, TOTHOM AL CARRER: CRIDA PEL PLANETA, LA SALUT I LA VIDA\nAPMA Agrupació per la Protecció del Medi Ambient Garraf, ARBA Litoral, ADS Assemblea pels Drets Socials,\nAssociació Alytes, Biodiversitat Sitges, Ecol3VNG, Fundació ENT, Garraf Coopera, La Casa Blava, La Foixarda,\nLa Frontissa, La Vinagreta, Plataforma Defensem l’Ortoll, Plataforma pels camins escolars VNG, Plataforma\nVerda de l’Autòdrom.\nPer la protecció de la biodiversitat.\nPer la defensa del territori.\nPel valor de la pagesia.\nPer un model turístic i de consum responsable.\nPer trencar amb la lògica consumista i depredadora de recursos.\nPer la solidaritat entre pobles.\nPer un model de societat centrat en la vida i en les persones, que no sigui depredador, patriarcal i excloent.\nPer un disseny urbà amb perspectiva feminista.\nPer un transport públic urbà i interurbà sostenible i segur per a persones grans i petites.\nPer un canvi de model econòmic des de i per a les persones, que promogui la producció local, el reciclatge i la resiliència.\nLlista de convocatories\nLA FURA DEL PENEDES – 13/09/2021\nDocuments per adjuntar\nDetectats moviments sísmics al massís del Garraf que els veïns atribueixen a l’abocador de la Vall d’en Joan\nLa Setmana de la Natura tindrà lloc del 24 de maig al 5 de juny


El gat pelut: neix una nova llibreria – MEMORIA DE PEIX\nEl gat pelut: neix una nova llibreria\nVeure que neix una nova llibreria sempre és una gran notícia… El gat pelut al barri de les Corts, molt a prop de l’estació de Sants!\nFa uns dies ho vaig veure a les xarxes socials i a la premsa. Vaig contactar amb la Marta Gil, la mestressa de la nova llibreria, després de veure que m’havia felicitat a FB compartint una entrevista, i li vaig dir que passaria a saludar-la un dia per conéixer la llibreria i també a ella. I així ho vaig fer fa uns dies!\nEl gat pelut, és una llibreria de barri que transmet molta calma quan entres. És petita i a l’hora espaiosa. Es respira literatura infantil tot i que també té una part adreçada a joves i adults, però l’estètica (i la professió) et porta la vista directament a les prestatgeries d’infantil…\nAprofitant que anava vaig proposar una entrevista escrita a la Marta i aquí teniu les seves respostes:\n– De petita et llegien contes?\nSí, i tant! A casa els pares no eren de llegir molt, però sí que es preocupaven per tal que el meu germà i jo tinguéssim a l’abast contes i llibres. Com a curiositat, recordo especialment una col·lecció de contes Disney que venien acompanyats d’un disc de vinil de 45 RPM que feien un soroll de campanetes cada cop que havies de canviar de pàgina.\n– Vas ser bona lectora?\nDiria que sí. No era una lectora ràpida, però sí que tinc la sensació que gaudia tots i cadascun dels llibres que m’arribaven a les mans. He de reconèixer que amb el temps, l’edat i les obligacions, estudis i altres aficions, vaig estar una temporada en què els llibres hi eren, però no eren prioritaris i podia passar setmanes sense llegir res més que no fos algun manual de les assignatures de la facultat, que també és llegir, però no proporciona el mateix plaer.\n– Quines eren les teves lectures/personatges preferits?\nDe petita gaudia molt amb Els Cinc, els Hollister, la Puck, Torres de Malory… mare meva han passat uns quants anys ja… M’agradaven molt perquè podia viure aventures amb tots ells! Eren llibres i històries plenes de misteri i a mi em semblava que vivien grans perills i emocions tota aquella colla. A banda de les col·leccions, he rigut molt, moltíssim amb l’Asterix i l’Obelix i amb grans clàssics com La Història Interminable, El Zoo d’en Pitus, Momo i les grans aventures de Jules Verne i Robert L. Stevenson, per exemple.\n– Com va sorgir la idea de muntar una llibreria?\nSi ho penso, no va ser un moment d’inspiració. Ha estat un procés llarg i que ha anat madurant amb el temps i que es va accelerar quan cap al desembre em vaig quedar sense feina. Va coincidir que a més al setembre vaig començar el postgrau de l’Escola de Llibreria que co-organitzen el Gremi de Llibreters i la Universit at de Barcelona a través de la Facultat de Biblioteconomia i va anar tot una mica rodat. Quan vaig haver de decidir si continuava la meva carrera professional en l’àmbit de l’administració d’empreses o si em decidia a obrir la llibreria, la balança es va decantar del costat dels llibres.\n– D’on ve el nom del Gat Pelut?\nTenia molt clar que volia que el nom de la llibreria fos un nom que permetés identificar la temàtica principal de la llibreria i crec que El Gat Pelut dóna una idea molt clara que la literatura infantil té molta importància i que els infants hi trobaran un espai on poder triar i remenar. A banda… tinc dues gates a casa! I una d’elles es diu Bronte, en honor a les escriptores de Cims Borrascosos i Jane Eyre… Em podeu imaginar amb les gates a la falda i amb un llibre a la mà les tardes d’hivern, només em falta la xemeneia…\n– Quin és el teu projecte de futur al Gat Pelut?\nEm conformo amb poder oferir als veïns de Les Corts un espai on poder trobar llibres tranquil·lament, sense que hagin d’anar a les grans superfícies o al centre de la ciutat que és el que m’ha passat a mi gairebé sempre. Les Corts no ha tingut llibreries de referència i les que hi ha hagut, malauradament, han acabat tancant.\n– Com t’agradaria imaginar la llibreria d’aquí un any…\nVoldria poder dir que la llibreria s’ha convertit en un espai dinàmic, amb activitats i tallers i que els veïns de la zona se l’hagin pogut fer seu. Per això encara hem de treballar molt, però hi ha energia i moltes ganes, així que m’esforçaré molt per aconseguir-ho!\n22 22+02:00 noviembre 22+02:00 2017 · Publicado en LLibreries · Etiquetado Gat pelut, Marta Gil ·\n« Don Ramón y su sombrero\nTriple entrevista! »


Óscar Cano destituït en el CD Castellón\nEl club blanc-i-negre hauria pres esta decisió després de la mala imatge que va donar l'equip davant l'Espanyol.\nEl CD Castellón ha pres la decisió de destituir a Óscar Cano. El club blanc-i-negre hauria pres esta decisió després de la mala imatge que va donar l’equip davant l’Espanyol.\nCal recordar que, Cano ha desenvolupat una gran labor en estos dos anys en la banqueta de Castalia i el seu treball en el club.\nEl club treballa amb una terna de candidats entre la qual es troba José Luis Oltra, Sergi Escobar i Juan Carlos Garrido, extècnic del Vila-real i que s’apunta ara mateix com el millor col·locat per a rellevar a Cano.\nDes del Club hi han enviat un comunicat oficial:\nEl CD Castellón comunica que ha arribat a un acord de resolució del contracte d’Óscar Cano com a entrenador del primer equip del CD Castellón.\nEl club vol expressar públicament el seu agraïment per la professionalitat i dedicació que sempre ha mostrat Óscar Cano, així com els membres del seu cos tècnic Elías Martí i Matías Ramírez, com a entrenador del CD Castellón durant els dos anys en què ha estat en la banqueta ‘orellut’, aconseguint entre altres assoliments l’ascens a Segona Divisió el mes de juliol passat.\nDes de l’entitat li desitgem la millor de les sorts en el seu futur personal i professional.


Ceramic Dictionary - by Susan Mussi: ÀMFORA\nLes àmfores son gerres que s’han trobat al voltant de la costa mediterrània i foren usades inicialment a principis del segle XV abans de C.. Tenen una base en punxa amb o sense nanses, poden ser de qualsevol mida i tenen un coll que pot ser de dues menes. Un forma una línia continua des de la part més ampla del cos fins el marge final del coll. L’altre es diferencia en que l’espatlla del cos arrodonit s’uneix a la part inferior del coll. Canvien molt en alçada des de 25cms fins a 2ms i es feien per guardar i transportar els raïms, olives, vi, oli, grans i moltes altres especialitats.\nL’àmfora fou probablement feta originàriament amb el mètode de xurros. Primer la meitat superior fins a formar el coll, després la meitat inferior, que s’estrenyia lleugerament a la base. Aquesta meitat inferior es deixava endurir prou per suportar el pes i que no es deformés en col·locar a sobre la meitat superior. Per acabar s’afegia el coll, també prèviament tornejat a part, amb una obertura generalment de la mateixa mida que la base.\nQuan l’àmfora estava ajustada, se segellaven les unions, es reduïen i suavitzaven tots dos costats. Si l’àmfora acabava en bec, s’allargava la base fins a donar-li la forma en punta. Quan el coll era massa petit perquè entrés la mà, es pressionaven estrenyent les dues parts i se segellaven des de fora. Al final es col·locaves les nanses


L’Escola Pia es classifica per la Copa del Rei - Diari de Sabadell\nL’Escola Pia es classifica per la Copa del Rei\nEls jugadors de Can Colapi celebrant un dels gols davant el CN Sabadell en el derbi sabadellenc / Ll.franco\nObjectiu aconseguit. L’Escola Pia tornarà a prendre part a la Copa del Rei després de classificar-se en una última jornada d’infart. Els de Carles Vidal, que arribaven amb l’obligació de guanyar i esperar el que succeïa a Mataró, van fer els deures després de superar el Canet de Mar per 1 a 3. La imperiosa necessitat dels locals per evitar el descens va obligar els sabadellencs a oferir la seva millor versió per capgirar un 1 a 0 desfavorable. L’ensopegada del Mataró davant el Pallejà va servir perquè la carambola es fes realitat i permetés que els del carrer de Garcilaso disputin la Copa del Rei juntament amb CCR Castelldefels i Manresa, primer i segon classificat, respectivament.\nD’altra banda, el Club Natació Sabadell, que arribava al duel sense pressió, es va poder acomiadar davant la seva afició amb una victòria molt ajustada davant el ja descendit Segorbe valencià (4-3). Aquest resultat va permetre als jugadors de Diego Blanco acabar la temporada en la setena posició.\nEls Amics del Pou, a Tercera Divisió\nL’altra bona notícia del cap de setmana en el futbol sala sabadellenc va ser l’ascens dels Amics del Pou- Nou Escorial a la Tercera Divisió del futbol sala estatal. La golejada aconseguida en l’última jornada davant el Casserres (8-0), sumat a la derrota de l’Olesa, va permetre als del pavelló del Nord proclamar-se campions de Divisió Honor en una temporada marcada per l’enorme igualtat entre Olesa, Bosco Rocafort i Màgic Sants.\nAmb aquest nou èxit, el club sabadellenc firma una ascensió meteòrica que li permetrà competir a la quarta categoria del futbol sala estatal.


El TSJC va anul·lar el text per defectes de forma, però l'executiu l'ha impulsat de nou per donar «seguretat jurídica»\nDimarts, 10/09/2019 - 18:48\nEl Govern ha tornat a aprovar aquest dimarts «sense cap modificació» el decret que regula l’impost sobre begudes ensucrades envasades que el TSJC va anul·lar al juliol per defectes de forma en la seva tramitació. El nou text pretén «dotar de seguretat jurídica i fer front a un eventual buit legal» davant de la decisió del TSJC, que no és una sentència ferma i que, segons l’executiu, «tampoc afecta la legalitat del tribut», que continua vigent. En aquest sentit, el decret anul·lat regulava qüestions tècniques tals com quan s’ha d’ingressar l’impost, un període que es manté entre els dies 1 i 20 del mes següent a cada trimestre.\nEl decret també detalla la definició de ‘beguda ensucrada’, i diu que d’acord amb la normativa comunitària queden excloses de la tributació les begudes que s’envasen a petició del consumidor a la mateixa botiga o per a la venda immediata. Sí que s’hi inclouen, en canvi, les que se subministren a través d’un sortidor. El decret també parla del concepte ‘distribuïdor’, que és el que ven la beguda en última instància als contribuents –supermercats, bars, hotels, restaurants o cinemes– que són els que els oferiran als consumidors. Així mateix, el decret estipula que no és necessari que es desglossi en el tiquet de compra la repercussió de l’impost.\nL’impost sobre les begudes ensucrades envasades grava el consum de refrescos, sodes, sucs de fruita, begudes esportives, te i cafè amb edulcorants calòrics afegits, energètics, o llets endolcides o alternatives de la llet que són susceptibles de generar obesitat i/o diabetis. La norma preveu un gravamen de 0,08 euros per litre per a begudes amb 5 o 8 grams de sucre per 100 ml, i de 0,12 euros per litre en les que tinguin més de 8 grams.\nEl TSJC va reconèixer que existia «falta de justificació i precipitació» de la mesura que «feia necessària una adequada acreditació de la seva proporcionalitat i caràcter no discriminatori». La resolució va veure «evident» que es va prescindir dels tràmits de consulta, audiència i informació públiques.\nEl vicepresident, Pere Aragonès, va advertir llavors que la llei continuava vigent i que la decisió del TSJC afectava exclusivament «elements tècnics» del reglament. Aragonès va recordar que les empreses afectades mantenien l’obligació de pagar l’impost i que el Govern introduiria les modificacions necessàries al més aviat possible per esmenar els problemes detectats pel TSJC.\nAl primer exercici de posada en marxa, a partir de maig del 2017, la Generalitat va pressupostar uns ingressos de 31 milions, que a l’exercici següent es van elevar a més de 41 milions. Alguns estudis van demostrar la reducció del consum de sucres com a conseqüència d’aquest gravamen.\nEl recurs a la llei va ser presentat per l’Associació Nacional de Grans Empreses de Distribució (Anged), l’Associació de Cadenes Espanyoles de Supermercats (Aces), l’Associació Espanyola de Distribuïdors d’Autoserveis i Supermercats (Asedas), la Federació Espanyola d’Indústries de l’Alimentació i Begudes (Fiab), l’Associació Espanyola de Codificació Comercial (Aecoc), l’Associació Empresarial de Marques de Restauració i l’Associació Promarca. Tot el sector va plantar cara a l’impost, fins al punt que la norma va entrar en vigor un mes més tard del previst.\nTemes: Begudes ensucrades


Castelló inverteix 700.000 euros en accions per a fomentar la mobilitat elèctrica - Diari Millars, informació local en valencià.\nCastelló inverteix 700.000 euros en accions per a fomentar la mobilitat elèctrica\nEl regidor Rafa Simó anuncia la instal·lació de quatre nous pals de recàrrega elèctrica, la renovació de la flota de vehicles municipals i la subvenció a la compra de bicicletes elèctriques.\nCastelló suma enguany 700.000 euros d’inversió en accions per a fomentar la mobilitat elèctrica. El regidor Rafa Simó ha participat avui en un col·loqui celebrat en l’ecofòrum de Castelló Ecodriving on ha detallat les propostes impulsades per l’Ajuntament de Castelló per a promoure un canvi en els hàbits de desplaçament urbans per a “fomentar una major sostenibilitat i major eficiència”.\nSimó ha anunciat la instal·lació de quatre nous pals de recàrrega elèctrica que suposaran una inversió de 100.000 euros. Un d’ells serà de 50 KW, un equip de càrrega ràpida que permet obtenir una autonomia de 300 quilòmetres per cada hora de càrrega i altres tres de 22 KW, que faciliten 150 quilòmetres d’autonomia per cada hora de càrrega. L’edil confia que esta millora contribuïsca a promoure tant un major ús privat dels vehicles elèctrics com un canvi en el sector del taxi i que puga apostar per l’adquisició de vehicles elèctrics o híbrids.\nEl segon dels blocs de promoció de la mobilitat elèctrica es refereix a la renovació de vehicles municipals. L’Ajuntament de Castelló ha licitat per 580.000 euros la compra de 19 nous vehicles elèctrics o híbrids: quatre turismes 100% elèctrics; altres quatre furgonetes també 100 per cent elèctriques; dos turismes híbrids per a endollar, dos camions i un furgó a gas (GNC) i, finalment, un lot format per tres ciclomotors i tres bicicletes elèctriques.\n“Esta renovació de la flota de vehicles també pot convertir-se en un model de referència per al sector privat i que aposte per una mobilitat elèctrica més eficient i sostenible”, ha exposat l’edil. Ambdues accions són finançades dins de l’estratègia EDUSI Transforma Castelló, amb una inversió de 20,2 milions d’euros cofinançada al 50% per l’Ajuntament de Castelló i els fons europeus Feder.\nFinalment, s’ha referit a la primera línia de subvencions a particulars per la compra de bicicletes elèctriques, kits de conversió o bicicletes convencionals. El termini per a sol·licitar ajudes roman obert fins al 30 d’octubre. Simó ha subratllat que “Bicicas ha permès impulsar l’ús de la bicicleta en els trajectes urbans a través del sistema de lloguer però volem aprofitar aqueix impuls perquè també cresca l’ús privat de la bicicleta”, ha apuntat el regidor de Mobilitat, Rafa Simó.\nPost més nousS’incendia una nau industrial a Almassora\nPost més vellsAccident múltiple a Benicàssim


El director gerent de la Fundació Universitària de Las Palmas, nou president de la REDFUE | ADEIT\nEduardo Manrique, director gerent de la Fundació Universitària de Las Palmas, ha estat nomenat nou president de la Xarxa Espanyola de Fundacions Universitat Empresa (REDFUE) durant l’assemblea que ha tingut lloc la passada setmana en la seu de la Fundació Universitat-Empresa de València amb motiu dels seus 25 anys.\nEl nou president de la REDFUE s’ha mostrat il·lusionat amb el seu nou càrrec i ha afirmat que aquesta xarxa, que hui compta amb un total de 28 socis, té moltes possibilitats d’incrementar la seua capacitat, la seua trajectòria i el seu valor. «Tenim molt marge de maniobra. La xarxa serà el que els associats vulguem que siga», ha afirmat després del seu nomenament.\nManrique: «Si fa uns anys, el primer pilar era la innovació, hui el foment de l’empleabilitat –tant des del punt vista aliè com propi– és l’aspecte més important»\nEntre les funcions de la REDFUE, el nou president ha destacat la seua capacitat per a intercanviar i posar en valor les millors pràctiques de cadascuna de les funcions així com de donar a conèixer el treball de les fundacions en l’àmbit nacional.\nLa ocupabilitat, eix clau de les noves accions\nLa dispersió geogràfica i l’actual situació econòmica són, segons el nou president, les principals dificultats a les quals s’enfronta aquesta xarxa. «Tant la Universitat com el món de l’empresa, els dos àmbits que connectem des de les fundacions, estan passant moments convulsos», ha apuntat Manrique. Davant aquesta realitat, ha avançat que l’empleabilitat va a ser el pilar clau de les futures actuacions de la xarxa. «Si fa uns anys, el primer pilar era la innovació, hui el foment de l’empleabilitat –tant des del punt vista aliè com propi– és l’aspecte més important», ha assegurat.\nAntonio Aracil, vicepresident de la REDFUE\nLlicenciat en Enginyeria Industrial, Eduardo Manrique compta amb una àmplia experiència en el món de la cooperació universitat-empresa. Des de l’any 2007, dirigeix la Fundació Universitària de Las Palmas i des de fa poc menys d’un any ocupava el càrrec de vicepresident de la REDFUE. A partir d’ara, Antonio Aracil, director gerent de la Fundació Universitat-Empresa de València, i Pilar Muñoz, directora de Formació i Projectes d’UNED, seran els dos nous vicepresidents.


Junqueras es postula com a president de la Generalitat - Cat Diàleg - Diari Digital català\nCatalunyaPolíticaZPortada IzquierdaZResto 24 December, 2015 Núria Vilellas Camps 0\nInici » Historic » Junqueras es postula com a president de la Generalitat\nOriol Junqueras va anunciar ahir que deixa l’alcaldia de Sant Vicenç dels Horts per centrar els seus esforços “en l’etapa històrica que està vivint el nostre país, que camina ferm cap a la independència i cap a una societat més pròspera i justa socialment”. Dins del marc actual podria suposar que el líder d’ERC s’està postulant com a possible nou President de la Generalitat si finalment Artur Mas no és investit com a tal. Ho ha pogut saber Catdiàleg a través de fonts no identificades de l’Ajuntament, que expliquen que entre el personal del consistori es creu que aquesta és la veritable raó per la renúncia a l’alcaldia del líder d’Esquerra Republicana.\nSorprèn que després de quatre anys com a batlle vicentí i president del partit, i sis anys com a Diputat del Parlament, tot just ara, només sis mesos després de la reelecció com a alcalde, hagi decidit que és incompatible compaginar les tres tasques. I una possible explicació seria que s’està preparant per agafar les rendes de Catalunya com a nou President de la Generalitat.\nSi la resposta a la seva dimissió no està relacionada amb què Junts pel Sí l’acabi proposant com a nou president, Junqueras es podria estar preparant per a unes noves eleccions, on tindria més possibilitats de dirigir el país amb un acord d’ERC amb la CUP i amb el suport d’En Comú. Sigui com sigui, els pròxims dies seran clau per revelar el misteri.\nL’antic Ajuntament de Junqueras diu no a la moció independentista\ncatdialeg1747 ERC70 Junqueras president2 Oriol Junqueras27 President de la Generalitat3 Sant Vicenç dels Horts3


Horari de Setmana Santa del Mercat\nUs informem que el divendres 3 d’abril, en motiu de la festivitat de Divendres Sant, el Mercat de Flor i Planta Ornamental de Catalunya romandrà tancat.\nAixí mateix, el Dilluns de Pasqua, dia 6 d’abril, tot i ser igualment festiu, el Mercat obrirà de manera extraordinària en horari reduït, de 9 a 13 hores.\nPer tant, els horaris per l’anomenada Setmana Santa seran:\nDilluns 30 de març: De 9 a 13 i de 15 a 17 hores.\nDimecres 1 d’abril: De 9 a 13 i de 15 a 17 hores.\nDivendres 3 d’abril (Divendres Sant): TANCAT\nDilluns 6 d’abril (Dilluns de Pasqua): MERCAT EXTRAORDINARI de 9 a 13 hores\nResum de les demostracions de la Setmana Gran\nEl dilluns 9, el dimecres 11 i el divendres 13 de març vam celebrar la Setmana Gran del Mercat de Flor i Planta Ornamental de Catalunya, i més enllà de la proposta comercial de presentació de la flor, la planta i els complements que oferim per a la campanya de primavera, vam programar tres grans demostracions d’art floral i floristeria comercial, en sessions de matí i tarda per tal que tothom hi pogués assistir.\nLa primera demostració va ser amb Sergi González, 3r classificat de la Copa d’Espanya d’Art Floral del 2013, qui acompanyat de Maria Miras i Maria Carretero va fer una proposta de rams amb diferent construcció i també d’algunes presentacions de la rosa per a Sant Jordi. González, propietari de la floristeria Garciflors de Sabadell i president de l’associació de floristes d’aquesta ciutat vallesana, va elaborar treballs molt elaborats, amb estructures de creació pròpia, i va debatre amb els i les floristes presents la situació de la floristeria actual.\nEl dimecres va ser el torn de Didier Gilles, florista francès de Remoulins, una població entre Nîmes i Avignon on té la seva pròpia floristeria, Flora Gil. Formador de llarga experiència amb el col·lectiu Floraform, ha impartit cursos a diversos països i regions del món, i ara s’estrenava a Catalunya visitant el Mercat. Finalista de la Copa de França 2005, Gilles va fer un conjunt de rams i centres molt inspirats en la seva terra, de caràcter també molt comercial. Va ser un plaer conèixer la manera de treballar d’aquest “artesà de la flor”, com es va autodescriure, i qui ens va ensenyar algunes tècniques noves.\nFinalment, el divendres va il·luminar-nos amb tots els seus coneixements de floristeria, tendències i inspiració, l’Eduard Maynegra, actual Campió d’Espanya d’Art Floral, qui representarà el país en la Copa d’Europa que es farà el 2016 a Gènova. El director de Flors Laguarda, de Santa Coloma de Farners, i president del Gremi de Floristes de Girona, va plantejar la seva demostració com una presentació de claus, consells i idees per dinamitzar les vendes de les nostres floristeries. Va fer molts treballs senzills, però innovadors, pensats per a fer atractives les flors i les plantes que tenim per oferir i lluitar contra les competències deslleials. Treballs amb planta, rams de Sant Jordi, algun arranjament “vintage” i com utilitzar els recursos dels quals disposem al Mercat.\nPer veure tot allò que ens van ensenyar en Sergi, en Didier i l’Eduard només heu de mirar-vos els àlbums de fotos que us hem fet:\nRecull fotografies Sergi González\nRecull fotografies Didier Gilles\nRecull fotografies Eduard Maynegra\nLes demostracions de la Setmana Gran\nEn aquesta Setmana Gran, alhora que presentem l’àmplia varietat de flor, planta i complements de què disposem al Mercat de Flor i Planta Ornamental de Catalunya, us oferirem un conjunt de demostracions de floristeria amb dos dels millors floristes catalans del moment, l’Eduard Maynegra i en Sergi González, i un reconegut florista francès, en Didier Gilles.\nAquí tens els dies i horaris de les seves demostracions així com un breu perfil de cadascun d’ells.\n3r classificat a la Copa d’Espanya 2013\nDilluns 9, a les 11 i 15 h.\nPropietari de la floristeria GarciFlors de Sabadell, és president de l’Associació de Floristes de la ciutat. Professor de Rosa Valls Formació, ha impartit tallers i demostracions arreu del món. Amb el premi al millor ram de mà a la Copa d’Espanya 2013, va aconseguir una meritòria 3a posició a la classificació final. A més, des del 2002 acumula diversos premis i reconeixements destacats.\nFinalista de la Copa de França 2005\nDimecres 11, a les 11 i 15 h.\nFormador de llarga experiència, ha impartit cursos i demostracions a diversos països europeus i de Llatinoamèrica. Propietari i director de la floristeria Flora Gil de Remoulins, un municipi entre Nîmes i Avignon, va ser finalista a la Coupe de France de 2005, que es va celebrar al castell de Versailles. Compta amb el títol de Mestria de nivell 3 i ha treballat molt amb Gregor Lersch.\nCampió de la Copa d’Espanya 2013\nDivendres 13, a les 11 i 15 h.\nDirector de Flors Laguarda de Sta. Coloma de Farners, presideix el Gremi de Floristes de Girona. Ha participat amb excel·lents resultats en diversos certàmens d’art floral i floristeria. El 2010 va exercir d’ajudant de Fernando Espadas a la Copa del Món d’Art Floral, i el 2013 es va proclamar Campió de la Copa d’Espanya. El 2016 representarà el país a la Copa d’Europa, a Gènova.


L'Ajuntament programa un cicle de formacions gratuïtes per a persones emprenedores — Ajuntament de Sant Fruitós de Bages\nL'Ajuntament programa un cicle de formacions gratuïtes per a persones emprenedores\nL'Ajuntament programa un cicle de formacions gratuïtes per a persones emprenedores Les propostes de la "Primavera emprenedora" es realitzaran en línia i treballaran sobre tota mena de projectes. https://www.santfruitos.cat/actualitat/noticies/lajuntament-programa-un-cicle-de-formacions-gratuites-per-a-persones-emprenedores https://www.santfruitos.cat/actualitat/noticies/lajuntament-programa-un-cicle-de-formacions-gratuites-per-a-persones-emprenedores/@@download/image/primavera emprenedora definitiu.JPG\nLes propostes de la "Primavera emprenedora" es realitzaran en línia i treballaran sobre tota mena de projectes.\n- Dijous 8 abril (9:30-13:30 h) - Per què alguns projectes tenen èxit i altres no? La nova normalitat demana nous projectes.\n- Divendres 16 d'abril (9:30-13:30 h) - Emprenedoria social: idees de negoci que aporten solucions a necessitats socials.\n- Dijous 22 d'abril (9:00-13:30 h) - Com fer l'estudi de mercat de la teva idea de negoci.\n- Dijous 29 abril (9:30-13:30h) - Com guanyar diners: models de negoci a internet.\n*Es pot consultar el programa i més detalls de cadascun dels cursos en el document adjunt\nPROGRAMA PRIMAVERA EMPRENEDORA Descarregar\nPROGRAMA PRIMAVERA EMPRENEDORA


PERE SÀBAT: Avui l'àmbit, demà la Vegueria\nPublicat per Pere Sàbat a 20:29\nIncreïble com insultes CiU fins i tot quan us dónen suport. Realment no sé quin coi d'estratègia seguiu. Ja us ho fareu. ¡SECTARIO, MÁS QUE SECTARIO! (veu de vella cridanera espanyola)\n11 de novembre de 2008, a les 22:46\nDe conya Pere, ara faltarà que el Govern faci públic tot això tan fantàstic que anuncies, perquè de moment mutis i a la gàvia.\n12 de novembre de 2008, a les 0:33\n12 de novembre de 2008, a les 10:56\nCiU dóna suport a la Vegueria, no a Esquerra. I que ho faci no significa que no siguin uns hipòcrites, una cosa no treu l'altra.\n12 de novembre de 2008, a les 14:46\nVaja, un altre sectari...\nA diferència d'Esquerra, CiU és un partit gran, de govern, amb molts interessos diferents, i el fet que hagi lluïtat tant fefaentment a favor de la vegueria es mereix una lloança, no un insult basat en una tonteria insignificant del passat.\n12 de novembre de 2008, a les 15:17\nen referència a la vella cridanera a la qual el Alex fa referència, us cito un vídeo...\nAllò realment important és la coincidència entre Esquerra i CiU pel que fa a temes territorials, els que de ben segur prendran importància A LA SEGÜENT LEGISLATURA...\nNomés exposo el que crec, i crec que CiU actua de manera completament electoralista i hipocrita. I com exemple només fer esment a les declaracions del diputat del penedès de CiUnión desprès de què ERC votés a favor de la creació de la vegueria i PSC i Ic-V ho fessin en contra. Enlloc de destacar que s'havia aprovat l'àmbit, deia que el govern era una merda perquè havia votat de manera diferent i dividit.\nAra bé, com també dic al post, benvinguts siguin.\nAvui (dimecres) surt en diversos mitjans, i en roda de premsa posterior al Consell de Govern, també es va dir.\nSalut i felicitats per la part que et toca!!!!\nAra només cal acabar-ho de rematar!\nAquesta notícia és una prova de la involucració d'Esquerra a favor de la vegueria i de l'àmbit.\nÉs evident, no per no donar suport a Esquerra vol dir que siguin hipocrites. Són hipocrites per tota la seva acció durant 27 anys en relació a la que estan portant a terme ara.\nA diferència d'Esquerra, CiU diu una cosa quan és al govern i una altra quan és a l'oposició.\nÉs això el que és per tu un partit gran i de govern?\nMolt d'acord. La vella de l'Àlex bé podria ser la del video.\nSi, tens tota la raó, tot i l'acció hipocrita de CiUnión, és bo que ERC i ciu estiguin d'acord en aquests termes, ja que a la pròxima legislatura és quan s'haura de negociar quantes vegueries hi haurà.\n12 de novembre de 2008, a les 17:27\nPere, algunes petites correccions: ICV-EUiA (el nom del grup parlamentari) o ICV (el nom del partit) no va pas votar en contra, sinò que es va abstenir (entre d'altres coses, perquè no té massa sentit fer un àmbit de planificació sense continuitat territorial, com plantejava la moció).\n13 de novembre de 2008, a les 12:53\nTens raó, ara bé, el resultat ve a ser el mateix.\n13 de novembre de 2008, a les 16:58\nQuè vol dir això que "no té massa sentit fer un àmbit de planificació sense continuitat territorial"? La Vegueria Penedès no té continuïtat territorial? Aix...\n13 de novembre de 2008, a les 17:02


Pirineus TV | FRANÇA LIMITA LA VELOCITAT A LES CARRETERES SECUNDÀRIES – Cerdanya, 18-06-18\nA partir del proper 1 de juliol, el límit de velocitat a les carreteres secundàries franceses passarà de 90 a 80 km/h. Malgrat l’oposició dels conductors, el govern francès ha decidit reduir la velocitat a les carreteres de dos carrils, un per cada sentit de la marxa, que no tinguin separació central, ja sigui en forma de mitjana o de tobogan.\nEs preveu que aquest canvi tingui una incidència sobre 400.000 km de carreteres nacionals i departamentals, algunes de les quals són a l’Alta Cerdanya.\nLa mesura, però, no ha estat ben rebuda per als conductors, perquè consideren que aquesta reducció pot arribar a ser perillosa. Al·leguen que, d’aquesta manera, en carreteres secundàries els cotxes hauran de circular a la velocitat dels camions i que aquest fet dificultarà l’avançament dels vehicles pesants. Segons una enquesta elaborada el passat mes de maig, els 76% dels conductors gals rebutgen aquesta nova normativa.\nEs calcula que s’hauran de modificar uns 11.000 senyals de velocitat, el que representa un cost d’entre 6 i 12 milions d’euros. A més, es preveu que a partir de l’1 de juliol ja s’hagin habilitat els radars a la nova limitació de velocitat. Això vol dir que el conductors que sobrepassin els 80km h rebran una multa de 68 euros i la retirada d’un punt al carnet de conduir.\nSegons el servei de seguretat viària francesa, la nova mesura permetrà reduir un 30% les emissions de diòxid de carboni i, a més de millorar la seguretat dels conductors, també beneficiarà la seva butxaca, ja que, segons ha calculat, s’estalviaran 120 euros cada any de carburant.\nLA 39a MARXA DE LES TRES NACIONS APLEGA 650 CICLISTES – Cerdanya, 18-06-1... L’ESCOLA DE SALLAGOSA RECULL ELS 35.000€ EN 10 DIES – Cerdanya, 1...


Manresa contra l'epidèmia del XVII (3) - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nManresa contra l'epidèmia del XVII (3)\nEls campaments de refugiats o de barraques als afores de la ciutat emmurallada evitaven la propagació de la malaltia\nfrancesc comas | manresa 19.04.2020 | 23:31\nManresa contra l'epidèmia del XVII (3) Artefact. Alamy\nEn el moment en què va començar la pesta es va fer purgar als afores els que volien entrar a la ciutat, es va posar en quarantena els empestats a la morberia i es van dictar una sèrie de mesures higièniques i socials.\nUna de les estratègies més innovadores per evitar la propagació de la malaltia van ser els campaments de refugiats o de barraques que s'aixecaven als afores de la ciutat emmurallada. Una part de la població de la ciutat, per no patir les conseqüències de la pesta, anaven a les hortes o barraques tot buscant una solitud que els pogués preservar la salut, mentre que en altres casos es tractava de persones infectades que purgaven la quarantena en barraques o balmes. En els dos casos podem parlar d'abarracats.\nEl Consell de la Ciutat considerava que la millor manera d'apagar un incendi era que no hi hagués combustible i, per això, afavoria l'emigració fora muralles. Per facilitar-la donava pa i carn als que anaven a viure a les hortes, a la vegada que es portava control de la gent que anava a fora.\nTambé se'ls subministra palla, estris de cuina i aixovar. Alguns documents especifiquen l'indret on eren aquestes bar-raques, així trobem «barraques de la Travessa» (al costat del convent de Sant Francesc de Paula) i de Paraguera (?).\nLa junta del morbo va llogar horts per instal·lar les barraques, com demostra el document de la imatge, que diu que mestre racional firmarà una polissa a «Angela Canyelles per valor de dotze lliures per lo dany y lloguer del hort que li prengueren per fer barracas per la convalescencia dels encontrats y son acompliment tant dels arbres que li han tallat com també de las hortalisas que tenia en dit hort».\nSegons les anotacions de Magí Canyelles, a les barraques hi vivien 233 famílies, formades per 519 persones, que representaven gairebé el 10 % de la població manresana. Quant a la tipologia de famílies, predominaven les d'una sola persona (35 %), seguides de les de dues persones (30 %).\nUna forma fàcil de propagació era mitjançant el contacte de les persones sanes amb els malalts. Per això les persones que estaven en contacte amb els empestats portaven algun distintiu perquè tothom les veiés i les pogués reconèixer. Així els confessors, quan sortien per anar a confessar, portaven un bastó amb una creu a l'extrem; els metges, una tira de tafetà blanc al pit; i els fossers, una tira groga al davant i darrere del pit.\nUna altra acció per prevenir el contagi era cremar la roba dels empestats. Per això es cremava o desinfectava a fons o se li feia fer una quarantena i estava prohibit -sota pena d'una multa de 50 lliures- tirar roba al carrer. Aquesta es rentava a la morberia o en llocs separats de la resta de safareigs per part de la bugadera del morbo i la roba, un cop neta, es coneixia amb el nom de roba purificada.\nSi una persona aprofitava la roba d'un empestat o la venia, se li feia pagar una multa.\nTambé s'acostumaven a rentar en vinagre les joies i diners dels empestats. Generalment aquests quan anaven a la morberia deixaven en dipòsit aquests béns als consellers de la ciutat, que n'exercien la custòdia.\nEn aquells temps ja consideraven que els aliments podien ser una font de transmissió de la pesta. La manca d'alimentació podia afavorir agafar la malaltia, però també es podia agafar per la mala qualitat dels productes. Per això a Manresa en el moment que es detectava l'epidèmia es portava pa i carn a la morberia i als abarracats. I com que en una epidèmia acostumava a escassejar el menjar -per l'arribada de menys productes a la ciutat-, els consellers aconsellaven als responsables del morbo que compressin menjar a càrrec del Comú.\nEn els primers moments de la pesta el batlle del morbo comprava als diferents forns de la ciutat el pa per subministrar als llocs necessitats. Però a mesura que avançava l'epidèmia el problema d'alimentar la població s'agreujava i, per això, és va obrir la fleca mòrbida, que es dedicava únicament i exclusiva a subministrar pa a la morberia, hortes, convents, esglésies i gent amb pocs recursos. A més, diferents persones oferien farina per poder pastar el pa.\nLa fleca mòrbida d'aquesta pesta es va construir a la casa d'Agustí Roviralta, que era al cap del Pont Vell, probablement molt a prop del Molí Nou que era al costat del pont. El comú li va pagar vuit lliures pels danys provocats per obrir la fleca en una part de la casa, a més d'un arrendament mensual.\nMentre va durar l'epidèmia -quatre mesos- les fleques van distribuir 72.200 pans.\nTambé es comprava carn per a la morberia, convents i gent amb pocs recursos. Les cinc carnisseries que hi havia en aquells moments van distribuir durant l'epidèmia 7.507 lliures carnisseres (més de nou mil quilos).\nAls malalts de la morberia se'ls donava brou de tres tipus. Els que estaven extremunciats i no menjaven res, un brou de gallina i una mica de moltó; els que menjaven alguna cosa, un brou de moltó i ovella; i els que tenien una gran millora i estaven convalescents, ovella i carn mitjana. Es donava poca carn d'aviram ja que era un àpat més propi de les classes altes.\nUna part de la carn es distribuïa també als diferents convents de la ciutat, com el de Predicadors o dominics, el de Sant Francesc o mínims, Sant Bartomeu o caputxins, Caputxines, Santa Clara o dominiques, Carme o carmelites, Companyia de Jesús, esglésies com Sant Miquel i institucions assistencials com l'Hospital.