De com una habitant de Prenafeta s'enterrava a Montblanc a mitjans del segle XVIII\nEn aquest breu article volem explicar com era un enterrament de mitjans del segle XVIII d'un habitant de Prenafeta, en aquest cas una dona, que havia de ser enterrada a l'església de Sant Francesc de Montblanc. La narració del seu enterrament ens permet exposar múltiples aspectes socials, històrics i jurisdiccionals de Prenafeta.\nLes esglésies van ser durant molts segles l'espai d'enterrament escollit per les famílies que s'ho podien permetre (evidentment les més adinerades). Tenir el vas familiar en una determinada església, i especialment en certs espais rellevants d'aquesta (el passadís central o les capelles més properes al presbiteri) eren símptomes clars de l'estatus social de què es gaudia.\nEsglésia de Sant Salvador de Prenafeta, bastida a partir de 1733. Imatge de Jordi Gili\nI entre aquestes esglésies, la més rellevant de Montblanc i de gran part de la Conca de Barberà era la de l'antic convent de Sant Francesc. Els seus monjos gaudien d'un enorme prestigi arreu de la comarca i les famílies més destacades de la Vila Ducal es feien enterrar entre les parets del seu temple conventual.\nEls Sabaté (o Sabater si volem ser normatius), tot i que molt lligats amb Montblanc, apareixen ja a Prenafeta com a mínim a la segona meitat del segle XVI. I sabem que estaven vinculats amb la Vila Ducal perquè precisament era una d'aquestes poques i selectes famílies amb dret a enterrar els seus difunts al temple del convent de Sant Francesc.\nEn aquella època, segona meitat del segle XVIII, els Sabater eren els titulars de l'antic mas de Sabater (anteriorment conegut com "mas del Foguet"), el més important del terme de Prenafeta(4). Tenia oficialment (segons la documentació de l'epoca) més de 50 jornals de terra on s'hi conreava vinya, cereals i olivers. També tenia una devesa i unes salines. A banda, al mas en si hi havia corrals, eres, vivendes pels jornalers...\nAquest mas era precisament l'oficina administrativa del monestir de Poblet (també dita "botiga del senyor"). El monestir hi tenia els cups per recollir els delmes que pagaven els propietaris del terme i els Sabater ostentaran durant generacions el títol de "batlles" (oficials de justícia) del monestir de Poblet al terme de Prenafeta.\nRecordem que en aquella època, mitjans del segle XVIII, Prenafeta tenia la consideració de municipi autònom juntament amb Miramar. A nivell senyorial, el poble formava part dels dominis de Poblet, el qual, per a la seva gestió, havia creat una unitat administrativa integrada per Figuerola, Prenafeta, Miramar i el mas Amill de Pira (1).\nUna altra peculiaritat administrativa de Prenafeta era el fet que no formava part de la vegueria de Tarragona (com la immensa majoria de pobles de la Conca de Barberà) sinó de la de Lleida. Poblet havia aconseguit de la Corona, feia segles, que els seus pobles fossin de la vegueria de Lleida.\nPer últim, una tercera peculiaritat del terme del Prenafeta de l'època és que els seus habitants residien en la mitja dotzena llarga de masos que estaven repartits pel terme (d'aquí que en moltes ocasions oficial s'hi refereixi com "els masos de Prenafeta"). L'antic poble medieval, als peus del castell, s'havia anat abandonant i en aquella època no era més que un munt de cases enrunades. Precisament en aquells anys els habitants dels masos estaven finançant, a contracor, la construcció de l'actual temple, ja que la petita esglesiola romànica del poble vell estava en ruïnes (2).\nLa decadència arquitectònica del temple havia anat en paral·lel a la pèrdua de la capitalitat parroquial. L'antic temple parroquial de Sant Salvador de Prenafeta havia anat perdent pes específic en benefici de l'església de Figuerola i en aquella època era ja un temple sufragani del de la vila de l'Alt Camp, on residien el rector i el vicari parroquial (5).\nLa nostra protagonista, la Maria Sabater, va morir el dia 23 de juny de 1761 "aprés de haver rebut los Sagraments" al mas familiar de Prenafeta. Com acostumaven a fer els del seu llinatge, havia disposat que el seu cos fos enterrat a la tomba familiar de l'església de Sant Francesc de Montblanc.\nPer aquest motiu un monjo franciscà del cenobi montblanquí es va desplaçar fins al mas per recollir el cadàver i traslladar-lo a la Vila Ducal. L'endemà de la defunció, el dia 24, el monjo franciscà va rebre oficialment el cos de la finada i, acompanyat de mn. Ramon Rosich, vicari substitut del rector de Figuerola, va encapçalar la comitiva oficial de trasllat.\nEl cos de la difunta, col·locat dins una caixa, anava situat sobre una mula.\nAixí explica el trasllat l'acta de defunció:\n"A l'entrada de la casa de dita Maria Sabaté se li cantà una absolta general ab horas de creu, y al portal del pati de dita casa altra absolta cantada, y per lo camí cinc, y una a la vora del riu de Anguera, en presència de dos testimonis, que son Isidre Porté i Josep Solanes."\nLa narració com a tal acaba aquí. I precisament és així perquè el riu Anguera marcava el límit entre els termes del Montblanc i Prenafeta. Un límit que havia provocat històricament importants disputes i que les autoritats de tot tipus (locals o religioses) no podien creuar (3). Per tant, el mossèn de Figuerola va arribar fins al riu i allí es devia quedar amb els escolans, mentre la resta de la comitiva creuava l'Anguera i enfilava cap a Montblanc.\nTambé hem de destacar el perfil dels dos testimonis de l'acte: Isidre Porté i Josep Solanes. Eren els caps de les altres dues famílies més importants de Prenafeta (i amos dels seus corresponents masos). Josep Solanes i Isidre Porter eren, a més, dues de les tres persones que s'anaven tornant la regidoria municipal que corresponia a Prenafeta (6).\nL'enterrament de la Maria Sabater no va sortir pas "barato". Malgrat que no consta que tingués un gran aparell cerimonial, els hereus van haver de desembutxacar 3 lliures i 6 diners per costejar les despeses corresponents a la parròquia de Prenafeta. A banda hi va haver el cost de l'enterrament a Sant Francesc que no podem quantificar.\n1) Era el que es coneixia com la "baronia de Prenafeta". Entesa la paraula "baronia" no com a titulació nobiliària sinó com a denominació d'una unitat administrativa.\n2) Entre 1770 i 1774 van bastir l'actual església del poble.\n3) La delimitació oficial dels termes es va fixar l'any 1764.\n4) Hem documentat els Sabater com a titulars del mas com a mínim des de 1691, quan un tal Pau Sabater, pagès i ja batlle de Prenafeta, intervé en un assassinat entre segadors que hi va haver al seu mas.\n5) El 1476 la parròquia de Prenafeta s'uneix a la de Figuerola.\n6) L'Ajuntament de Prenafeta tenia dos regidors. Un sempre era de Prenafeta i l'altra de Miramar. L'altra família que monopolitzava l'ajuntament de Prenafeta era la Girons.


Anàlisi / estudi de casos 5,00 16,00 21,00\nProva d'avaluació 6,00 23,00 29,00\nSessió expositiva 22,00 33,00 55,00\nCada grup proposarà una pregunta d’examen no presencialment. Els grups resoldran presencialment les preguntes proposades pels companys. Cada grup recuperarà les respostes dels companys a la seva pregunta proposada i les corregiran i puntuaran. Posteriorment, cada grup comentarà la resolució de la seva pregunta i els errors més usuals comesos pels companys.\nPer a les preguntes proposades es valorarà el seu grau de complexitat. Per a les respostes es valorarà l'assoliment dels coneixements en química orgànica i la seva aplicació a la resolució de problemes. En ambdòs casos, es valorarà la pulcritud. 15\nTest de control 1: temes 1 a 6. Activitat no recuperable.\nConstarà de qüestions teòriques i problemes curts, corresponents als temes 1 a 6.\nTest de control 2: temes 7 a 10. Activitat no recuperable.\nConstarà de qüestions teòriques i problemes curts, corresponents als temes 7 a 10.


Reagrupament: Reagrupament s'adhereix a l'acte en honor a Sant Jordi\nCastell de Montjuïc - Diumenge, 22 d'abril de 2012 a les 11,30 h\nHi ha però un altre Sant Jordi, el mite medieval, exemple de guerrer i de cavaller personalitza el valor i l’honor en batalla. Ideals i formes de fer, que la història de les confrontacions humanes s’ha encarregat de fer saltar pels aires. Aquest Sant Jordi és el que va esdevenir patró de les armes catalanes i del nostre petit però gran país. El seu símbol, la Creu de Sant Jordi, bandera dels nostres exèrcits, que esdevingué la bandera de la Diputació del General, i per contraposició a la senyera (era l'ensenya de la casa comtal) es convertí en la bandera del poble, dels catalans. Onejà orgullosa portada pels nostres soldats que li donaren més glòria si això és possible, i es guanyà com ensenya nostra el respecte dels nostres veïns i del món sencer.\nInicialment s’encarregaven de tasques de vigilància i guàrdia, però el seu comportament en combat fou heroic i exemplar en moltes batalles, la última l'onze de setembre de 1714, en la defensa dels baluards, com el de Santa Clara, o a la muralla, al terraplè de Jonqueres, seguint el penó de Santa Eulàlia, on impediren la entrada de les forces atacants, impedint la caiguda de Barcelona. Barcelona no fou vençuda, Barcelona no es rendí, Barcelona Capitulà de manera honrosa, l’exèrcit enemic no la pogué vèncer. I no s’atreví a lluitar carrer a carrer. Es pactaren unes capitulacions, que després trairen. Per covardia i traïció prengueren el que no pogueren en combat.


Visita institucional a l'excavació arqueològica d'Es Coll de Cala Morell\nAquest matí, el conseller de Cultura i Educació del Consell Insular de Menorca, Miquel Àngel Maria, i el vicepresident primer i conseller de Cultura, Patrimoni i Esports del Consell Insular de Mallorca, Francesc Miralles, han visitat l'excavació arqueològica d'Es Coll de Cala Morell.\nAquesta intervenció arqueològica s'emmarca dins el projecte «Entre Illes. Insularitat, interacció amb l’exterior i complexitat social: els assentaments costaners de l’edat del bronze a les Illes Balears», que té com a objectiu recollir noves dades sobre els assentaments de l'edat del bronze situats prop del mar. Aquest projecte inclou també l'excavació del jaciment de Sa Ferradura (Manacor), i ha estat impulsat per l'Associació d'Amics del Museu d'Història de Manacor, l'Ajuntament de Manacor i l’Ajuntament de Ciutadella, amb el suport econòmic dels Consells de Menorca i Mallorca.\nEs tracta de la setena campanya d'excavació d'un projecte que va començar el 2011. Els directors i responsables d'aquest projecte són els arqueòlegs Montserrat Anglada i Maria José León, de Menorca; i Damià Ramis i Magdalena Salas, de Mallorca.\nEls consellers han destacat que aquest projecte és fruit d'una col·laboració en l'àmbit científic entre arqueòlegs de les dues illes; però també en l'àmbit institucional, ja que hi participen diverses institucions de totes dues illes. Pel que fa a la intervenció a Cala Morell, el Consell Insular de Menorca ha aportat enguany 8.700 €, a través de la convocatòria d'ajuts a la investigació històrica i arqueològica, i l'ajuntament de Ciutadella ha aportat 1.500 euros. Pel que fa a la intervenció a Sa Ferradura, el Consell Insular de Mallorca ha destinat 8.800 euros a les feines de laboratori relacionades amb la campanya d'enguany.\nQuan es va iniciar aquest projecte, es disposava de poques dades sobre els assentaments costaners de l'edat del bronze a Mallorca i Menorca, tot i que aquest tipus de poblats són relativament abundants, sobretot a Menorca. La major part de les dades disponibles provenien només de les excavacions de Cap de Forma (Maó), excavat per un equip de la Universitat de Sàsser (Sardenya) des de 1997.\nLa interpretació tradicional d'aquests assentaments els relacionava amb el comerç marítim del bronze final, però gràcies a les investigacions desenvolupades a Cala Morell i sa Ferradura, avui sabem que alguns van estar ocupats ja durant la fase anterior, i que els contactes comercials amb l'exterior no semblen ser la motivació principal d'aquests assentaments. Aparentment, la seva ubicació a llocs costaners inaccessibles respon a la necessitat de defensar-se dels atacs d'altres comunitats, en diferents moments de la prehistòria que fins ara s'interpretaven com a eminentment pacífics. La prehistòria de les illes, per tant, es mostra més complexa que no es pensava fins fa uns anys. Cala Morell i Sa Ferradura, per altra banda, no van estar ocupats de forma simultània, ja la cronologia del jaciment menorquí se situa entre el 1600 i el 1200 aC, i la del mallorquí entre 1200 i 900 aC. Aquestes dades han estat recentment publicades a la prestigiosa revista científica Radiocarbon, de la Universitat d'Arizona.\nÉs necessari destacar que el segon mil·lenni aC, l'època en la qual van estar ocupats aquests assentaments, és un dels períodes històrics en el qual hi ha més unitat cultural entre Mallorca i Menorca. En aquests moments, anteriors a l'època talaiòtica, s'hi desenvolupa la cultura de les navetes d'habitació: es tracta d'una cultura plenament autòctona i diferenciada d'aquelles que es desenvolupaven en el continent. La majoria dels trets culturals de les comunitats balears d'aquest moment (tipologia dels habitatges, estratègies econòmiques, utillatge) són molt semblants a les dues illes.\nEls directors del projecte han destacat que durant aquesta campanya s'està excavant el que molt possiblement sigui un dipòsit de recollida d'aigua de pluja. Si es confirma aquesta hipòtesi, seria l'exemple més antic d'aquest tipus d'estructures a les illes Balears.\nPer altra banda, han manifestat també la seva voluntat d'ampliar el projecte a les Pitiüses a través de l'excavació d'un jaciment eivissenc situat també en un cap costaner: la Punta des Jondal.\nEls responsables del projecte han fet també una crida a la participació de voluntaris en els treballs de camp.\nDesprés de visitar l'excavació, els dos consellers s'han desplaçat fins a l'exposició sobre els resultats del projecte «Entre Illes» que es pot veure a la sala del Roser. Aquesta exposició es traslladarà al Museu d'Història de Manacor el mes d'abril, coincidint amb la campanya d'excavació a Sa Ferradura.\nMaó, 13 d’octubre de 2017


El port de Tarragona millora la seva infraestructura ferroviària per als tràfics agroalimentaris – El Mercantil\n25 de septiembre de 2020 | Actualizado 18:14\nEl port de Tarragona millora la seva infraestructura ferroviària per als tràfics agroalimentaris\nLa via, que disposa d’una longitud total de 300 metres, permetrà millorar la capacitat de càrrega i maniobra en el moll de Castella\nL’Autoritat Portuària de Tarragona ha millorat les infraestructures ferroviàries del moll de Castella amb el desdoblament d’una via de ferrocarril. La nova via, paral·lela a la ja existent i amb una longitud de 300 metres, permetrà millorar la capacitat de càrrega i manobra d’aquest moll especialitzat en productes agroalimentaris a granel. “La via existent presentava una longitud no acord a les necessitats operatives dels nous tràfics ferroviaris”, han puntualitzat des de l’ens portuari. Segons ha explicat, aquesta situació “ocasionava ineficiències amb les operatives de vaixells a la zona de Castella Sud, la més pròxima al cantell del moll”. Per aquest motiu, s’ha optat per desdoblar la via de Castella Nord, que ha estat dissenyada amb ample ibèric.\nLa via existent presentava una longitud no acord a les necessitats operatives dels nous tràfics ferroviaris\nConcretament, l’obra s’ha iniciat en el carrer Àvila del moll de Castella mitjançant una via de formigó i el condicionament de l’actual desviament situat en la intersecció d’aquest carrer amb el de Salamanca, també en la mateixa zona del port. En aquest sentit, les empreses que hi operen “cada cop utilitzen més els serveis ferroviaris, fet que intueix un canvi en el sector de la logística”, com ha assenyalat l’autoritat portuària. Les destinacions habituals dels moviments d’agroalimentaris acostumen a ser la Vall de l’Ebre, Lleida, Monzón, Saragossa i Vic.\nEl port català acull una mitjana de tres trens setmanals de productes agroalimentaris des de l’any passat, principalment blat de moro, amb puntes de fins a cinc trens setmanals el passat mes d’abril. En general, el moviment d’aquest tipus de productes és un dels més destacats del port, tant per volum, amb uns cinc milions de tones anuals de mitjana; com per les instal·lacions i repercussió econòmica en el conjunt del hinterland que aquests tenen. Així mateix, el port va rebre recentment la seva primera operativa de càrrega de farina de soja per ferrocarril.\nmoll de castellà


La bolivarització de Catalunya | La Santa Espina\nLa bolivarització de Catalunya\nA finals de mes podrem demanar una pagueta per comprar-nos una bossa de pipes. No ens arruinen, només construeixen nous votants.\nEscric aquestes línies aïllat per indicació del metge. Fa poc vaig donar positiu en una prova de virus xinès o Kung-Flu —en terminologia emprada per la primera potència mundial. Malgrat tot, com ja he pogut comentar a diversos familiars i amics, em trobo perfectament bé. No presento cap símptoma i em noto amb més força que mai. Tinc unes ganes enormes de tornar a la feina.\nAra bé, em pregunto com serà el país que veuré quan superem aquests confinaments i aïllaments. Com ens hauran deixat Catalunya després que la Conselleria de Salut hagi deixat de fer pals de cec aquí i allà. Abans de ser aïllat escoltava la ràdio a primera hora del matí i les notícies eren esfereïdores. Es decretava l’obligatorietat de tancar bars i restaurants. Vaig quedar esgarrifat en pensar en les famílies que quedarien destrossades, en els negocis que no tornarien a obrir, en els pares que haurien d’avisar als seus fills que s'havien arruïnat.\nAra mateix estem en una situació extremadament perillosa per a la salut de la democràcia, l’economia i el benestar. Espanya és governada per una coalició de comunistes i socialistes incapaços de trobar cap solució a la crisi. Només saben augmentar els impostos i exprimir els ciutadans que no han caigut encara al pou de l’exclusió social. Paral·lelament, a Catalunya tenim un govern presidit per socialistes d’Esquerra i Junts per Catalunya amb intromissions discursives dels totalitaris de la CUP. Un govern autonòmic que s’ha caracteritzat per augmentar l’impost de successions en plena pandèmia i així espoliar els avis que morien. Tot segellat amb les llàgrimes d’una consellera Verges incapaç de controlar res tret de la seva nòmina.\nEns tanquen els comerços, es deslocalitzen les fàbriques, amenacen amb nacionalitzar, ens augmenten els impostos, ens cobren per viure i per morir, se’ls dispara el deute, regulen el preu dels lloguers, són incapaços de controlar l'ocupació d'habitatges, l’atur juvenil voreja el 50%, la delinqüència creix desorbitadament i tapen la buidor amb propostes peronistes de: Tots amb el President. Ens enfrontem a la desfeta del país en tots els seus camps. El terreny ètic ha quedat socarrimat per un processisme que ha buidat de contingut tots els ideals nobles: ara democràcia, llibertat, república, independència o dignitat ja no signifiquen res. Les estructures de govern autonòmic ens són hostils: Tv3 fa campanya contra el català, dins del cos de Mossos d’Esquadra sembla que la conselleria ja no hi tingui cap paper (o més val pensar això). L’escola catalana ha substituït la immersió lingüística pel Pla Bargalló i ja comença a impartir Islam en llengua àrab.\nNo deixaran cap canya dreta. Ho arrasaran tot. Neró governa Espanya i Àtila regna a Catalunya. Costa d’entreveure el final del túnel. Existirà Catalunya després d’aquests anys de govern processista i de radicalisme d’esquerres? Restarà en peu un xic de cultura, industria i prosperitat a les vides dels catalans? Angoixa pensar-ho però Podemos i els seus aliats catalans (i no parlo dels Comuns) aconseguiran bolivaritzar Catalunya. El somni industrial ha mort sota el somni veneçolà. La moderació i el centre polític han desaparegut. Un dia ens despertarem i no sentirem parlar català, no podrem treballar, ens faran abaixar la persiana mentre veurem el "nostre" President a tots els mitjans públics i concertats i, si tot va bé, a finals de mes podrem demanar una pagueta per comprar-nos una bossa de pipes. No ens arruinen, només dissenyen nous votants.


PERE CASELLAS: 2017\nComença una gran feina\nLes eleccions del 21 de desembre han constatat que a Catalunya hi ha dos blocs: un que, més o menys, agrupa el 47 % dels electors i que és partidari de la independència i la constitució d’un nou estat al preu que sigui, i un altre que representa la resta, amb alguns matisos, entre els quals hi ha persones que són molt favorables a la celebració d’una consulta d’autodeterminació.\nLa realitat ens porta a què, amb independència de les bestieses que a curt termini puguin fer els independentistes, al nostre país s’obre una batalla greu i interessant. Els independentistes necessiten ampliar els seus suports fins a una xifra respectablement superior al 50 % dels votants i els unionistes necessitem convèncer la majoria que a Espanya es pot bastir un projecte federal engrescador per a tothom.\nEn els propers anys tindrem la resposta a tot plegat.\nLes nostres propostes per al pressupost\nAvui toca un post ben sintètic. Es tracta, ras i curt, de la proposta que el grup municipal socialista ha fet arribar al govern en relació als pressupostos de la ciutat:\n- Inversió en reforma i dignificació al Carrer Avinyonet.\n- Inversió en el Teatre Jardí (informe Jordi Cabot)\n- Inversió en manteniment espais escènics (Cate, Caputxins, Bon Pastor i Jardí), perquè estiguin dins de normativa, amb partida pròpia cada equipament (mínim de 50.000€).\n- Inversió en Museu de l’Empordà.\nRenovació museogràfica integral.\nAdaptació de la Casa Empordà com a Sala d’Exposicions (il·luminació, condicions temperatura i humitat, etc.)\n- Inversió en Pavelló nou.\n- Construcció d'una pista mixta de bàsquet i futbol, un parell de petanca al Barri de Sant Joan.\n- Reparació i habilitació de les grades nord i sud de l’estadi de Vilatenim per a acollir el MIC.\n- Instal·lació de càmeres de vigilància a les zones esportives, especialment al rocòdrom.\nDESPESA PRESSUPOSTOS 2018\n- Manteniment dels 125.000€ del Festival del Circ en el capítol de Cultura.\n- Increment de despesa en serveis socials i habitatge.\n- Línia de subvencions a comunitats de propietaris i propietaris a la Marca de l’Ham per a determinar si hi ha afectacions als edificis derivades de les obres del pla de barris i per reparar-les en cas que existeixin.\n- Habilitació de partida per a la realització de plans d’autoprotecció per a les instal·lacions esportives.\nPERSONAL PRESSUPOSTOS 2018\n- Increment de la plantilla de la Guàrdia Urbana.\n- Increment de la plantilla del Servei de Cultura\n1 tècnic superior.\n2 tècnics mig.\n1 tècnic de tramoia.\n- Increment personal esports.\nUn auxiliar administratiu.\n- Aprovació i execució del pla de cultura.\n- Signatura i aprovació del pacte de ciutat per al barri de Sant Joan.\n- Acceptació rebaixa IBI a les ordenances del 2019.\n- Recuperar el pla de barris de Guàrdia Urbana a Marca de l’Ham i Oest de la ciutat.\nL'alcaldessa, la neteja i ERC\nNo cal que us descrigui la situació de la neteja a Figueres: contenidors destrossats i brutícia per donar i per vendre, un sobreesforç dels treballadors de la neteja amb una maquinària obsoleta i una manca de civisme espectacular que costa combatre davant la deixadesa de l’Alcaldessa en aquest tema.\nFa molt de temps que això podria estar solucionat, però l’Alcaldessa va preferir expulsar-nos del govern a tenir la ciutat neta; tant se val, perquè al cap de 10 mesos hem de ser nosaltres els que li aprovem el nou pla de neteja.\nAra ho fem perquè és del tot necessari. Fa temps que ho hem estat treballant amb el regidor Quim Felip i ens satisfan l’augment de 2 a 4 dies de fregadora, la recollida al polígon i un estudi al Culubret per preparar el porta a porta allà.\nAra bé, com en el passat, l’Alcaldessa no trobarà el nostre suport en gaire res més si no té en compte els més necessitats a nivell de pobresa energètica, d’habitatge i de necessitat social. No vam transigir el gener passat i no ho farem ara; per fer això, de fet, ja hi ha ERC. Tot i que, com s’ha vist, en els projectes de ciutat que, a més de beneficiar el conjunt de la ciutadania, també podrien beneficiar electoralment el Govern, ni hi són ni se’ls espera...\nERC i els pressupostos de Figueres\nDes d’un punt de vista polític, la qüestió pressupostària a Figueres no és menor. A l’anterior entrada en aquest bloc ja ho vaig apuntar. L’any passat, després d’expulsar el GMS del govern, es va aprovar un pressupost insostenible socialment, amb el suport d’ERC i el PP i l’abstenció de la CUP i Ciudadanos; era insostenible perquè no permetia complir res del que s’havia promès i, per tant, no han mostrat el més mínim interès per la ciutat de Figueres. De fet, el govern postconvergent ha faltat als seus compromisos amb tot aquell amb qui ha tingut tractes.\nAra, l’amenaça de l’alcaldessa és que ens clavarà una moció de confiança per aprovar el pressupost del PDECAT, amb el suport d’ERC; o no, perquè poc a poc – i digui el que digui la portaveu d’ERC- comencen a ser poc rellevants.\nEl següent capítol de la comèdia és que l’any vinent el govern prorrogarà pressupost i haurà tingut un mandat plàcid i amb independència d’ERC. Fins ara eren necessaris; ara ja comencen a ser prescindibles.\nConclusió: ERC ha deixat fer el pressupost que ha convingut a la Sra. Felip només per tal d’evitar assumir responsabilitats de govern i poder situar la seva portaveu en bona posició amb vista a les locals de 2019. Facin el que facin, ells són responsables que un govern del PDECAT en minoria faci el que vulgui, i es comencen a comentar temes que grinyolen (com el del cinema o el de la carretera de Llançà). Ni tan sols han exercit el control que l’oposició ha de fer a tot govern; simplement deixen fer en nom de la responsabilitat. La mateixa que no practica la Sra. Felip, a la qual donen suport.\nPoca democràcia i menys confiança\nEl govern de Figueres ha presentat als mitjans una proposta de pressupost per al 2018 i la vincula a una moció de confiança. Aquesta és una proposta tramposa, poc democràtica i deslleial amb els ciutadans i les ciutadanes.\nM’explicaré: vincular el pressupost a una moció de confiança significa que l’Alcaldessa proposa un pressupost que, si no és acceptat, obrirà un termini de 30 dies per a que s’articuli un/a candidat/a alternatiu/va a l’Alcaldia amb una proposta de pressupost alternatiu; en cas contrari, es confirmaran el pressupost de l’Alcaldessa i la seva continuïtat al càrrec.\nLa realitat de tot plegat? És evident que no es donen al consistori, per mimetisme amb el país, les condicions per a un pacte alternatiu i, per això, s’aprovarà un pressupost de només 5 regidors que respondrà exclusivament als interessos del PDECAT i de Marta Felip, i -amb una mica de sort- als d’ERC.\nEstem davant d’un govern dèbil i poc democràtic que s’aprofita de ressorts legals aprovats per la dreta espanyola per mantenir-se agònicament en el poder i per imposar la seva minoritària opinió; i tot això, amb la imprescindible col·laboració d’ERC.\nEl 2019 pagarem un 5% menys d'IBI\nEl dijous passat, a proposta de PSC, C’s, PP, Compromís per Figueres, regidors no adscrits i amb la imprescindible abstenció de la CUP , el Ple va decidir tirar endavant l’expedient d’ordenances fiscals que entrarà en vigor el 2019. Mitjançant aquest expedient, l’IBI baixarà un 5 %. És una bona notícia que això pugui passar: les finances municipals han millorat molt i és just que els ciutadans i les ciutadanes ho notin a la seva butxaca.\nÉs una llàstima que ERC i la seva portaveu, Agnès Lladó, s’entestin a mantenir l’IBI a l’actual nivell i no voler rebaixar-lo. Farien bé de repensar-s’ho; encara són a temps de treballar per a Figueres i no per a l’agònic i inoperant govern de Marta Felip.\nInversió al cinema\nDes del govern de la ciutat se’ns proposa tirar endavant un conveni per ajudar a la Rehabilitació que el cineasta Ventura Pons vol fer a l’antic cinema “Las Vegas”. La idea d’entrada és suggerent, però abans d’aprovar-ho cal analitzar-ho bé perquè se susciten força dubtes que convé esvair.\nL’aportació de l’Ajuntament és de 350.000,00 € sobre un projecte d’uns 900.000,00 € i se’ns garanteix que disposarem d’una opció de compra per a executar en el termini de 5 anys per import de més de 900.000,00 €.\nEn aquest moment tenim el Teatre Jardí en una situació difícil, s’han de fer obres a la coberta per import d’uns 300.000,00 €, les obres per a complir amb la normativa ascendeixen a 900.000,00 € i van referides a prevenció d’incendis i accessibilitat; les de modernització s’enfilen fins als 700,000,00 €\nContinuem sense haver resolt la connexió de l’estació de l’AVE, sense haver acabat les rondes, amb el Casino empantanegat, de la neteja, millor no parlar-ne, les lloses del carrer Maragall, Girona i Peralada que tenen 70 anys, l’edifici consistorial que deixa molt a desitjar i amb unes condicions difícils per a tothom.\nNo dic que no s’hagi de fer i no dic que no hi puguem estar d’acord però se’m desperten molts dubtes i preguntes que com més dies passen més grosses són.\nDiscurs de tots sants al cementiri municipal\nAvui us deixo un fragment del discurs que he pronunciat avui, 1 de novembre, al cementiri de la ciutat:\nL'aparcament de la carretera de Llançà\nAl passat ple es va aprovar l’adquisició d’un terreny situat l’entrada de Figueres, al costat de la carretera de Llançà, per un import de 242.000,00 €, més els impostos corresponent. Aquest terreny està afectat per dues servituds, la de la carretera i la de la riera, és qualificat com a 3a al planejament i no s’hi pot construir res. Al nostre entendre, té un valor residual d’uns 50.000, lluny dels 242.000 que n’hem pagat. Hi ha un informe extern i un de municipal que acrediten els 242.000, però també n’hi un de nostre que diu que no val això. La gravetat del tema és que la Sra. Felip m’acusa de sembrar dubtes sobre el valor i l’honestedat de l’operació. Doncs sí, és cert: tinc molts dubtes perquè aquest assumpte es podria haver resolt mitjançant una expropiació i, en canvi, s’ha preferit fer una compra directa.\nTinc tants dubtes com els tindria qualsevol persona que sap, com jo, que es paga menys per un metre quadrat de terreny edificable al centre de Figueres del que ha pagat la Sra. Felip per un solar erm en el qual mai no s’hi podrà construir res.\nCinc anys de vacances\nCom ens diu el President Montilla, aquest ha estat el temps que el president del Govern “ha estat de vacances”. Mentrestant, l’independentisme ha estat treballant per preparar una declaració d’independència emmascarada en un debat de democràcia si o democràcia no a conseqüència de la convocatòria d’una consulta il·legal, tramposa i preparada vulnerant les normes que tots ens hem donat a través de la CE del 78. Durant aquests 5 anys el PP i el President Rajoy no han estat enlloc; només han esperat, i ara ens envien la policia i els fiscals. Tot això no hauria d’haver passat mai –i no serà que els socialistes no ho havíem avisat-, però el PP i els que van impedir un govern del PSOE han jugat a l’immobilisme i d’aquí que avui la crisi nacional estigui servida en tota la seva cruesa. Faria bé el Sr. Iglesias a pensar si va encertar en mantenir un govern com el de Rajoy en el seu ànim d’anorrear el PSOE. Això no ens ha d’impedir ser crítics. Nosaltres també hauríem d’haver estat capaços de fer-nos entendre millor. I és obvi que hem de superar actituds poc conciliadores i mancades de sensibilitat cap a la cultura i les idiosincràsies de la societat catalana en el propi PSOE. És així com podrem treballar pel benestar de les persones i exercir de socialistes.\nDit això, tenim clar que passat el dia 1 toca foragitar el PP de les institucions, fer funcionar la comissió per a la reforma constitucional, pactar un model d’estat i votar-ne el resultat. I si a Catalunya és rebutjat, haurem de pensar en la via canadenca, que ens havia explicat Carme Chacon.\nAra el país està molt trinxat anímicament. L’actuació dels poders de l’Estat entrant a les conselleries i detenint alts càrrecs no ajuda a superar tensió, com tampoc no hi ajuda l’entestament a mantenir un referèndum que ja és mort. Ara bé, les conseqüències de la divisió perduraran en el temps, i molt: tant que potser no es guariran en una generació.\nEls socialistes estarem per restablir l’estat de dret que han liquidat els independentistes i els antisistema, però un cop restablert cal abordar d’immediat el model territorial constituint-nos en estat federal i votant sobre una unió duradora i volguda per tots i totes, partint del respecte i l’acceptació de la pluralitat.\nCertament el PP i la dreta espanyola farien bé de participar-hi, però ara han de ser foragitats del poder, com ho han de ser els antisistema a Catalunya, per la responsabilitat que uns i altres tenen en haver posat España i Catalunya a la vora del precipici. No m’oblido de Podemos, que va mantenir en el poder a un partit tan corrupte que fins i tot ha mercadejat durant 5 anys amb el els ciutadans d’una part del seu país entregant-los a una minoria independentista sense pensar en les conseqüències. I n’ha tret rèdit electoral mentre li ha convingut. A veure si n’hem après la lliçó i comencem a superar l’immobilisme i la manca de diàleg que ens han dut on som.\nEl PSC i C’s apressen el govern municipal perquè nomeni un conseller delegat de l’empresa municipal Fisersa\nEl portaveu socialista, Pere Casellas, demana l’alcaldessa Felip que convoqui el consell d’administració, en el qual està en minoria, per resoldre el nomenament\nEl regidor de Ciutadans, Toni Pérez, afirma que “s’ha d’evitar posar en risc una empresa municipal que funciona i és necessari que algú li dediqui temps.\nEls portaveus municipals a Figueres del PSC i Ciutadans, apressen el govern de la ciutat perquè nomeni un conseller delegat a Fisersa i resolgui el buit que afecta el funcionament d’aquesta empresa pública de que el mes de febrer passat el govern de Convergència quedés en minoria al plenari.\nPere Casellas demana explícitament a l’alcaldessa Marta Felip que convoqui el consell d’administració per resoldre el nomenament seguint els camins reglamentaris i legals. “Hem de desencallar la situació perquè els estatuts de Fisersa estipulen que hi hagi un conseller delegat a l’empresa. I aquest nomenament requereix una majoria de dos terços del consell d’administració. Aquesta és una majoria que l’alcaldessa Felip ni té ni es preocupa de buscar.”, avisa Pere Casellas, que reclama la convocatòria del consell: “Una altra cosa és que no el vulgui convocar perquè l’alcaldessa hi està en minoria. Nosaltres creiem que per responsabilitat cal convocar-lo i resoldre una situació de buit a la direcció de l’empresa que afecta de manera directa els ciutadans i ciutadanes de Figueres”.\nEl regidor de C’s Toni Pérez, per la seva part, entén que “un govern municipal format per només cinc regidors en una ciutat com Figueres a penses té capacitat de maniobra i és urgent que delegui el control de l’empresa Fisersa en un conseller delegat”. “No es pot posar en risc una empresa municipal como aquesta, que funciona correctament i volem que continuï funcionant; però necessitem algú que tingui temps per a dedicar-s’hi.”\nDiscurs de l’11 de setembre al peu del monument als drets dels pobles\nSembla que cada vegada sigui més difícil fer un discurs sense trepitjar un ull de poll en aquesta data tan assenyalada. Esperem que en un futur la situació millori.\nAvui hem arribat a una situació extrema, després de 48 hores de vertigen en les quals s’han pronunciat i han pres decisions greus el Govern, el Parlament, el “Gobierno” i, finalment, el Tribunal Constitucional.\nDes del PSC no compartim el que està passant ni les solucions que es proposen. Cal que repassem d’on venim per comprendre la situació: teníem un estatut aprovat pel Parlament de Catalunya que el President del Govern Espanyol es va comprometre a respectar; un estatut al qual, com va dir aquell, se li va passar el ribot. Però no oblidem que aquesta retallada va ser pactada amb en Mas i en Felip Puig, contra el criteri del President Montilla i del PSC, que se n’ha queixat amargament. La passada de garlopa la van certificar els del 3% a canvi d’evitar el segon tripartit, però, afortunadament, això no es va complir. El més greu de la situació va ser el PP incendiant per tal de guanyar quatre vots a la resta de l’estat,, i recollint signatures contra Catalunya. Tot enmig d’una crisi econòmica terrible i desconeguda fins aleshores i amb un partit tenallat per un historial de corrupció que començava a aflorar.\nQue hem caigut en els extrems. D’una banda, la dreta espanyola, de l’altra, els anticapitalistes (aquells que aixequen un barri o ataquen el turisme), i de l’altra. una esquerra espanyola i catalana descol·locada i sense capacitat de reacció, salvant ERC, que té direcció en ser més nacionalista que progressista.\nPer sortir d’aquí us voldria parlar de moltes coses que ja coneixeu, que els socialistes hem dit i que seguirem dient, però que en la polarització dels darrers dies semblen causes perdudes: del federalisme o de la necessària concòrdia. Ara bé, arribats a aquest punt, tots hem de prendre partit i que surti el millor possible per a tots, ja que estem convençuts que hi ha d’haver un nou pacte, però des del respecte a la llei, ja que sense llei no hi ha democràcia. La nostra llei neix d’una constitució votada i aprovada pels catalans i les catalanes i reconeix la sobirania del conjunt dels habitants de l’estat; mal que ens pesi, és així.\nAra és temps de reflexió i de buscar camins, però sobretot de foragitar els extrems de Madrid i Barcelona.\nConec força gent del meu entorn que està marxant de Figueres; s’hi queden a treballar però van a viure a la perifèria, ja sigui en algun municipi més enllà de l’estricta àrea urbana, ja sigui al Camp dels Enginyers. Els motius són sobradament coneguts de tots i els analitzaré en un article posterior detalladament.\nLa realitat és que ciutat ja no compleix amb les expectatives de molts dels que hi viuen. Resulta desproporcionadament cara en relació amb l’índex de benestar que té, especialment en qüestions de neteja i convivència.\nEl problema rau en què els que marxen deixen de contribuir al sosteniment de la ciutat, que no a la despesa, i obtenen uns serveis de major qualitat a un menor cost a l’àrea metropolitana. El cost és menor perquè els problemes són menors. Ben fàcil. Mentrestant, la ciutat, a diferència de la seva àrea urbana, ha d’augmentar la fiscalitat per uns serveis obsolets que una minoria molt gran, que molt sovint acaba sent subsidiada per a poder viure, no pot pagar. I mentre uns marxen, aquesta minoria es va engrandint.\nÉs ben evident que això és un pou sense fons i que calen solucions.\nLa primera i prioritària és l’elaboració d’un nou Pla General que permeti endreçar la ciutat i fer-la viable humanament i econòmica, que incentivi ràpidament la rehabilitació i generi nou sòl industrial.\nSi no som capaços d’elaborar aquest pla i de capgirar la ciutat en un període de 10 anys el declivi serà imparable. I, ara com ara, amb un equip de govern de cinc, que actua com si estigués en majoria, ben poca cosa es pot fer.\nControl de coloms a Figueres\nFa dies que s’està negociant una moció, amb la qual estem d’acord, per tal de posar pinso anticonceptiu als coloms de la ciutat. Sembla que és un sistema que s’ha revelat exitós en altres concentracions urbanes.\nCom que aparentment el tema no acaba de quallar perquè el regidor Cruanyes i el govern hi són molt contraris, hem fet una pregunta per tal que ens informin de què s’ha fet per anar disminuint les colònies de coloms, i si s’han eliminat físicament coloms; si ha estat així, volem saber en quin nombre i quin cost ha tingut l’operació.\nSi us interessa, podeu consultar la nostra pregunta aquí.\nSobre la convocatòria de la plaça de director/a del Museu de l'Empordà\nAvui reprodueixo la nota de premsa que el PSC ha publicat sobre aquest tema:\nEl PSC impugna el Decret d’aspirants admesos i exclosos del concurs per a la plaça de director del Museu de l’Empordà\nEl grup municipal socialista detecta irregularitats en el respecte a la confidencialitat dels aspirants i la confecció i composició del tribunal\nEl Grup Municipal del PSC de Figueres va presentar ahir dimarts dia 20 de juny un recurs impugnant el Decret que establia la llista d’admesos i exclosos del Concurs per a la plaça de director del Museu de l’Empordà, així com el tribunal escollit per decidir la plaça i que consta en el mateix Decret.\nHi ha diversos motius que han provocat aquesta decisió. El Decret no respecta la confidencialitat dels aspirants i els exposa amb nom i cognoms, quan hi haurien de constar només a través dels seus números de DNI. Al mateix document es nomena President de la mesa del tribunal la persona que haurà d’estar sota les ordres del futur director/a, la qual cosa vulnera el principi d’independència i no discrecionalitat que ha de garantir que en el procés cap membre del tribunal es vegi coaccionat i/o pressionat.\nEn el Decret no s’acredita tampoc ni la titulació, ni la categoria dels membres del tribunal que, segons la normativa vigent, han de tenir una titulació igual o superior a la que s’exigeix als aspirants. Igualment, el PSC ha sol·licitat que els tècnics externs siguin de fora de la circumscripció de Girona, atès que l’àmbit museístic de les comarques gironines és relativament petit, un aspecte que pot ser contraproduent en el procés d’adjudicació de la plaça.\nPer tot això, el PSC ha sol·licitat la suspensió del procés de sel·lecció fins que s’hagin resolt totes aquestes irregularitats i quedi garantida la imparcialitat així com la correcta aplicació dels principis de mèrit i capacitat de la convocatòria.\nEn aquest sentit el regidor Alfons Martínez, considera que “és una llàstima que un procés que està sent massa llarg i que havíem aconseguit encarrilar-lo amb plenes garanties i amb la unanimitat del plenari municipal, es vegi entel·lat d’aquesta manera”. I rebla: “El Museu de l’Empordà i la ciutat de Figueres no s’ho mereixen, demanem al Govern que recapaciti i recondueixi la convocatòria de manera que tots poguem sentir-nos satisfets del resultat final”.\nIntervenció al Ple de pressupostos del 6 d'abril\nÉs evident que el PSC votarà “no”.\nD’entrada, perquè aquest és un pressupost tan meravellós que diu sí a tot (amb un total de 59 i escaig milions d’euros) i això, potser hauria de fer sospitar que no té massa recorregut més enllà d’avui: “La ciutat necessita molt i els recursos són limitats. Tenim un sostre de despesa que segons els tècnics no pot ser més que el de l’any passat...(56 i escaig milions d’euros) ” Marta Felip. Setmanari Hora Nova 24/01/2017. No faré gaires més cites d’aquell memorable “paseillo mediàtic”, el terme no és meu, sinó manllevat de l’acerada terminologia twitaire de la Sra. Natàlia Sánchez Dipp (CUP) de finals d’aquest gener. Ara, Sra. Alcaldessa, s’ha tret 3 milions d’euros més de la màniga avalats per un “tècnic extern”, cosa que fa sospitar que els tècnics interns de la casa potser tampoc ho veuen amb la mateixa lleugeresa que vostè i el seu tècnic extern.\nSenyora alcaldessa o mentia al gener o menteix ara, o menteix sempre; sigui ara o abans o sempre, el fet és que menteix i això fa que sigui més que perillós per Figueres fer-li confiança. Sorprèn, i en això té mèrit, que sàpiga entabanar ara uns i després als altres. La felicito.\nPel que sembla, aquest pressupost ideal que presenta no és tant lluny del que hauríem volgut els socialistes, manca una inversió al carrer Avinyonet, no gaire res més, una zona de la ciutat per cert que no li preocupa en absolut,. Però som conscients que això és un miratge, perquè també està aprop del que voldrien la CUP, ERC, Compromís, PP, Ciudadans, Unió i si tingués representació, també estaria aprop de qualsevol altra formació política, la qüestió és anar posant milions sobre la taula; el que més ens preocupa, segons el guió pactat avui, és que tots els grups puguin ser-ne conscients d’això.\nLa realitat del “no” és que el que avui votem és la liquidació definitiva d’un acord que preveia el desenvolupament de la ciutat en dues direccions, física i social. La física amb l’enllaç de l’estació del TGV amb el centre de la ciutat i la social amb el desenvolupament del l’oest de la ciutat amb una especial cura al barri de Sant Joan i el Culubret, integrant, no aillant. Ara, avui, estem a punt de votar la crònica d’una perpetuació, la seva, sense gaire res més al darrera. I la paradoxa és que haurà d’empassar-se tota la política social que ha rebutjat des del mes de setembre, com els nens petits quan no volen menjar-se els pèsols per sopar (si no vols caldo, tres tasses), “trobo injustos programes electorals que només centren l'atenció en l'emergència social. No acabo de veure bé la destinació de recursos sense cap contrapartida” Marta Felip. Diari de Girona. 23/01/2017 (un capítol més del memorable “paseillo mediàtic” del gener); la contrapartida, ara amb l’ajut inestimable dels responsables i honestos republicans ja la té, la seva permanència, o més ben dit la seva supervivència, a l’Alcaldia. Felicitats, novament. Vostè guanya, Figueres perd.\nLa realitat és que incomplir un acord de govern no té més transcendència, en el seu cas concret, sra. Alcaldessa, cap ni una; ho ha fet amb nosaltres, i ho tornarà a fer amb qui sigui. El que nosaltres considerem més greu és que per arribar aquí vostès han sotmès, i sotmeten, la ciutat a una pressió inadmissible, simplement han avantposat els interessos polítics del PdeCat, i els seus personals, per davant d’una ciutat que té uns indicadors esfereïdors...\nNosaltres mai podem donar suport a qui posa per davant els seus interessos als dels ciutadans, i això vostès ho fan cada dia perquè, per ara, ni tant sols disposen del nombre de regidors necessaris per al dia a dia de la ciutat, la realitat del govern de Figueres és precària i amb l’aprovació d’un pressupost que pressumiblement generarà un greu dèficit a la ciutat, senyors d’ERC, això també va per vostès, s’allarga i allarguen una situació de pràctic col·lapse. ERC no evita el bloqueig, allarga l’agonia. Vostès guanyen, Figueres perd.\nAixò es palesa amb el pressupost que avui ens porten a aprovació, com hem dit, és un si a tothom, allò que en paraules seves, Sra. Alcaldessa, i en un to agre, gairebé de fàstic i menyspreu, catalogava com a “mercadeig”. Està clar que vostè no ha mercadejat, directament s’ha venut als millors postors; la cadira té un preu, l’ha posat ERC d’entrada, i el pagaran els ciutadans. A gener vostè tenia pressupost amb una inversió raonable al carrer Avinyonet i 250000 euros més a serveis socials, avui 3 mesos després tenim un compendi de desitjos que aparentment ens aboquen al dèficit i que representen un projecte estrany que acabarà perjudicant als Figuerencs; indirectament, ha criticat la gestió de Santi Vila, afirmant que des de que vostè és alcaldessa ha posat ordre als comptes (darrera Comissió Informativa de 03/04/2017) d’això, entenc, que abans no hi havia ordre, cosa en la que hi estic d’acord, però amb vostè tampoc n’hi ha; per cert, transmeti salutacions a l’Honorable Conseller Vila.\nQuant a ERC dir-los que no compartim les seves afirmacions, però el sorprenent és que vostès tampoc les compartien encara no fa un mes i mig. Solen arreglar els atzucacs desqualificant personalment, la qual cosa és una mala praxi política, curta de mires, pobre d’arguments, i que vostè senyora Lladó hauria d’estalviar-se, no m’agrada que em parli d’interessos personals, li faré memòria:\n- No hi ha hagut cap interès personal en la meva actitud ni en la del meu grup, hem mantingut la nostra posició sense mirar per res cap tipus d’interès, a la primera qüestió greu hem quedat fora del govern. El mateix al que ara s’acosta vostè.\n- L’interès polític que el meu partit ha tingut és ben legítim, exactament el mateix interès que pugui tenir el seu, Sra. Lladó, o ha vingut a l’Ajuntament a fer turisme? O potser creu que hi ha interessos polítics de 1ª i de 2ª? Jo crec que no.\n- Fa un mes i mig, el 19/02/2017, vostè demanava a l’Alcaldessa (i a mi, i al sr. Toro i potser també al Sant Pare de Roma), que fes un pas al costat (per entendre’s, que plegués). La realitat, Sra. Lladó, és que qui ha fet el pas al costat és vostè, només està a una cadira de la Sra. Alcaldessa de qui deia «ella, com a màxima responsable, és qui ha portat la ciutat on està actualment», una situació «molt complicada de gestionar, per no dir impossible» Agnès Lladó. Setmanari de l’Alt Empordà 19/02/2017.\n- Per tant, Sra. Lladó, lliçons d’honestedat, democràcia i coherència política, per part seva, no em calen.\nLa realitat que transmeten, és la de la por a un govern alternatiu i també tenen por de formar part d’aquest govern (intueixo que ja els hi treuran aquesta por), si fossin coherents vostès ja serien al govern amb el PDCAT però vostè simplement guanya temps en una enorme covardia política que és evitar haver de decidir res; l’ambigüitat és mala companya de viatge. Només decideixen un pressupost inflat artificalment i apedaçat, i ho fa senyora Lladó per covardia política fent un càlcul electoral que de res no servirà perquè els tacticismes no són bons en circumstàncies com aquesta, d’extrema gravetat, com greu és aprovar un pressupost a un govern que fa aigües per tot arreu. La crisi institucional que viu aquest Ajuntament, generada alegrement per l’Alcaldessa, és històrica i, per tant, la història dirà. Avui, vostès guanyen, Figueres perd.\nEn una cosa té raó, Sra. Lladó, quan va dir «hem tingut la sensació que només se'ns ha contactat per tenir els tres vots per poder aprovar els comptes del consistori», tenia raó el febrer quan ho va dir al Setmanari Empordà, i té raó ara que ja no ho diu.\nFinalment, la Sra. Natàlia Sánchez afirmava en un tweet que “El fantasma de Margaret Tatcher sobrevola Figueres”, lamento dir que es va equivocar, que més voldríem!, si la Sra. Tatcher aixequés el cap, es llençaria de pet al Tamessis al veure el mal ús que es fa del seu bon i conservador nom. El que sobrevola a Figueres, no ens enganyem, és una simple ombra política, i prou, no li donem més rellevància de la que té, a la que estan donant aire comprimit perquè vagui durant dos anys més.\nVostès guanyen, Figueres perd.\nDemanin, demanin senyors regidors, avui hi ha barra lliure.\nD’ençà de l’expulsió del PSC del govern el passat 27 de gener fins a dia d’avui, el govern ha perdut més del 50% del seu suport. Això el fa especialment dèbil i, per extensió, debilita la ciutat i els ciutadans de Figueres.\nLa situació és tan greu que cal actuar de manera ferma per garantir l’estabilitat i la governabilitat d’un municipi amb més de 45.000 habitants i que requereix l’esforç i la dedicació de tots els regidors de l’Ajuntament. En un mes s’ha destruït prou com per tenir la necessitat imperiosa i urgent de començar a reconstruir tots plegats.\nAquestes setmanes ens hem mantingut al marge de les polèmiques, no hem buscat protagonisme ni hem entrat en conflicte amb ningú.\nUn cop passat el soroll de sabres, la fregadissa mediàtica i manifestats els posicionaments de cada grup, penso que és el moment de buscar les fòrmules que garanteixin una autèntica acció municipal durant el que resta de mandat. Això significa retrobar punts d’acord entre tots els partits i posar-los en comú; significa aparcar les diferències i sumar esforços. El primer pas és ser constructius, no només de paraula, sinó de fets; nosaltres ho hem estat des del primer moment, l’igual que altres grups i, ara, continuarem essent-ho. I no només per responsabilitat, sinó també per convicció.\nEntendre’ns és fonamental, sobretot en un consistori tan fragmentat en què el grup majoritari té 5 regidors sobre 21. No fer-ho seria un error. És possible entendre’ns, i ho hem de fer, perquè per a això hi som, i per això els ciutadans ens han escollit. Després, si es vol, ja podem veure quin paper juga cadascú en el futur.\nÉs hora de rendir comptes\nDesprés del trencament del pacte de govern hem decidit fer públiques les memòries de les àrees i departaments que hem comandat els regidors del Grup Municipal Socialista.\nHem fet molta feina i volem fer-la pública. Ja fa molts dies que els documents estan enllestits, però des d’alcaldia no es trobava el moment de fer-los públics.\nPodeu clicar a sobre i llegir o baixar els documents\nMemòria de Cultura.\nMemória Museu de l'Empordà\nMemòria de Serveis Socials.\nMemòria de la Guàrdia Urbana.\nDiscurs de l’11 de setembre al peu del monument al...\nSobre la convocatòria de la plaça de director/a de...


Pack aniversari (edició limitada i numerada) Els Pets - Trespuntzero - ProductesdelaTerra.CAT\nInici Música>Pop-rock>Pack aniversari (edició limitada i numerada) Els Pets - Trespuntzero\nPack aniversari (edició limitada i numerada) Els Pets - Trespuntzero\nPack especial, d’edició limitada i numerada, que conté un cd amb 12 cançons, un pendrive amb dues cançons més en forma àudio i vídeo, llibret, póster enrotllable, xapa, pues, adhesius i una acreditació numerada.\nELS PETS han fet 30 ANYS dalt dels escenaris. I fan aquest aniversari amb molt bona salut, ja que el grup ha sabut passar aquest tempsfidels a ells mateixos i als seus inicis però sobretot reinventar-se contínuament.\nPer aquest any tan especial han creat un espectacle nou: ELS PETS - TRESPUNTZERO. Es tracta d’un espectacle on la Banda de Constantí es reforça per primer cop i de manera estable per una secció de corda i vent: La Gran Orquestra Petita. Amb aquesta secció reduïda el grup vol defugir molt conscientment de lectures en clau simfònica per anar a buscar nous colors musicals que embolcallin les cançons de sempre i alguna d’oblidada.\nL'èxit de públic i critica, i sobretot la satisfacció personal i col·lectiva d'un projecte que dona la volta a cançons que han marcat el camí del grup en tota la seva trajectòria i inclús en cançons de recent creació, va ser el motiu principal per portar a l'estudi aquests arranjaments i aquestes interpretacions, i posar-les a disposició de la gent més propera al grup, que l'ha anat seguint durant tots aquests anys o que s'hi ha acostat recentment, oferint-les en un format únic i exclusiu.\nLa direcció musical i els arranjaments han estat a càrrec de Joan Pau Chaves. El disc es va enregistrar en una primera fase a l'Auditori de Girona el dia 5 d'Octubre del 2015, per acabar-lo i mesclar-lo als Estudis 44.1, de la ma de Carles Xirgu\nInclou els temes:\nEls Pets són: Lluís Gavaldà (veus i guitarra) Joan Reig (bateria i veus) Falin Cáceres (baix)\nCD VUIT - Històries xules


Lituània – Informació turística i guia de viatge de Lituània – Viajeros Online\nLituània – Informació turística i guia de viatge de Lituània\nLA GRAN DESCONEGUDA DEL BÀLTIC\nEl 1º de maig de 2004 Lituània va entrar a formar part de la Unió Europea. Un nou horitzó d’oportunitats i desafiaments es va obrir llavors per a aquest petit estat del Bàltic. Enrere quedaven els anys de la dominació soviètica que van acabar amb la declaració de la seva independència en 1991.\nAvui dia, Lituània, les seves ciutats, els seus paratges naturals, són un magnífic reclam per els qui volen descobrir l’exquisitez d’un poble que ha sabut conservar i acréixer la seva pròpia identitat al llarg dels segles.\nA Lituània es barregen les tradicions centenàries amb les novetats que estan portant els nous temps. La famosa música coral lituana i la música jazz, que sempre va tenir una gran acceptació, han deixat també un buit per a la música contemporània més avantguardista. Els festivals de música, que no cal perdre’s, mostren aquesta gran riquesa i varietat.\nPerò, sens dubte, un dels majors atractius de Lituània és la seva gent. Els lituans són considerats per les seves veïns gent impredictible i romàntica, se’ls crida els italians del nord per aquest caràcter espontani i obert.\nLituània vol ser descoberta. Un bell país banyat pel Mar Bàltic, de gent càlida, que farà de la seva estada una fantàstica experiència.\nLa bandera de Lituània està formada per tres franges horitzontals de la mateixa grandària: la superior, de color groc, simbolitza els camps fecunds de Lituània, daurats amb el sègol madur, el blat i el lli; la central, verd, és el símbol de la vitalitat de la nació i representa els boscos; i la inferior, vermella, és el color de la sang dels quals van morir lluitant per la nació. La relació entre les grandàries de l’ample i llarg de la bandera és de 3:5.\nEstà documentat l’ús per part del Gran Ducat de Lituània d’un estendard de color vermell amb la figura del "cavaller blanc" que apareix en l’escut durant la Batalla de Grunwald (1410).\nEn els vestits tradicionals lituans han prevalgut combinacions dels colors groc, verd i blanc, en algunes ocasions de dues d’ells i en altres de tots.\nEl debat sobre la composició de la bandera de Lituània es va generar a la fi del segle XIX i van començar a presentar-se diverses versions. El disseny actual va ser elaborat per una comissió formada per Jonas Basanavicius, Tadas Daugirdas i Antanas Zmuidzinavicius que va ser designada pel Consell de Lituània (govern provisional). El 19 d’abril de 1918 el Consell de Lituània va aprovar el disseny proposat per la comissió. La bandera es va emprar fins a 1940 quan Lituània va ser annexionada per la Unió Soviètica.\nEl 20 de març de 1989 va tornar a ser declarada oficialment com la bandera de la <?xml:namespace prefix = st1 ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:smarttags"> República de Lituània.\nVilnius (574.000 habitants)\nL’extensió de Lituània és de 65.303 km².\nLituània es troba situada en la costa del Bàltic entre Letònia i el petit estat de Kaliningrado. Té una superfície de 65.200 quilòmetres quadrats i està ocupada en la seva majoria per suaus pujols separats per llacunes i planes argilenques. Té 108 quilòmetres de costa envoltada de dunes de sorra que han estat declarades Patrimoni de la Humanitat..\nTot el país ocupa una plana baixa interrompuda per petits pujols en l’oest i en el sud. La majoria del territori del país té una altura inferior als 200 m. El punt més alt és el pujol Kruopine ( 293 m).\nD’una gran riquesa fluvial, Lituània compta amb 722 rius. Veintinuno d’ells tenen més de 100 Km de llarg. El major d’ells és el Nemunas que proveeix al país d’energia hidroelèctrica. Aquesta proliferació de rius afavoreix també l’existència de nombrosos llacs, més de 3.000, dels quals vint-i-cinc tenen una superfície de més de 10 Km quadrats.\nEls boscos cobreixen aproximadament la sisena part de l’àrea total i permeten l’existència d’una enorme varietat de vida natural, destacant la presència de cérvols, llops, guineus i senglars\nLituània té un clima humit amb temperatures extremes a l’hivern. Està dominat per influències marines, però les condicions són més variables en la part oriental de la República. Els hiverns són molt rigorosos i és habitual que les temperatures romanguin sota zero durant setmanes. En l’oest, els estius són més frescos i els hiverns més temperats. La mitjana anual de precipitacions varia des de menys de 600 mm en el centre del país fins a més de 850 mm en l’oest.\nLa millor època per viatjar són els mesos de juny, juliol i agost, quan les temperatures oscil·len entre 20 i 25 graus centígrads pel que és l’època en la qual freqüenta el país el major nombre de turistes. Els amants dels fenòmens naturals, preferiran visitar Lituània al desembre i gener, mesos en els quals es redueixen dràsticament les hores de llum i fins i tot durant aquestes, la claredat no arriba a ser completa.\nEn l’oest del país, les pluges són bastant freqüents, especialment a la primavera i tardor. Per contra, l’interior sol ser molt sec.\n(Dades mitjanes corresponents a l’aeroport de Vilnius)\n81% lituans; 9% russos; 7% polonesos, 1% bielorusos; 2% uns altres.\nEl lituà, encara que la majoria parla també rus.\nLituània és una república democràtica multipartidista integrada en la Unió Europea.\nLa Constitució vigent va ser aprovada el 25 d’octubre de 1992, i estableix un sistema de divisió de poders al model tradicional: el Poder legislatiu, que resideix en la càmera, Seimas, formada per 141 diputats triats mitjançant sufragi universal lliure, directe i secret per un període de quatre anys i per un sistema proporcional. Per tenir representació legisltativa, un partit ha d’obtenir el 4% o més del total dels vots. Els partits de les minories ètniques, com la Unió de Polonesos, estan exempts del mínim de vots requerits. ElP oder executiu, que reside al Govern. El primer ministre i els ministres són proposats pel President de la república a la Seimas, qui ho tria per un període de quatre anys per majoria simple. El sistema es diferencia del d’altres països europeus en els quals el primer ministre o president del govern és el nomenat pel poder legislatiu i est tria lliurement als membres del gabinet. El primer ministre i el seu govern responen políticament davant la Seimas mitjançant la moció de censura o la qüestió de confiança. El President de la República és el Cap de l’Estat i és triat cada cinc anys de manera directa pels ciutadans, no podent acumular més de dos mandats consecutius. A més de representar a l’Estat, conserva funcions executives en poder proposar el nomenament del primer ministre i dels membres del gabinet. El Poder judicial que resideix en els jutges i tribunals organitzats en tribunals locals, de districte, d’apel·lació i Tribunal Suprem. Les competències quant a la constitucionalitat de les normes i de les actuacions de l’Estat i els particulars estan atribuïdes al Tribunal Constitucional.\nEl territori lituà-germà, es troba dividit políticament en deu comtats (apskritys, singular – apskritis): Alytus, Kaunas, Klaipéda, Marijampolé, Panevézys, Siauliai, Tauragé, Telsiai, Utena i Vilnius. Els comtats es divideixen, al seu torn, en municipis.\nVilnius 579.000 hab., la capital; Kaunas 411.600 hab.; Klaipéda 202.400; Siauliai 146.300; Panevezys 133.600 (2000).\nPredominen els catòlics, encara que també hi ha luteranos, protestants, ortodoxos, etc.\nEntorn de l’any 2000 aJC, tribus asiàtiques van arribar a Europa i es van assentar a la vora del Bàltic i protegides per la selva verge, van resistir les pressions germanes.\nAl segle XIII i sota l’adreça de Mindaugas aquestes tribus bàltiques es van unir formant el Ducat de Lituània. Des de llavors i durant 200 anys el nounat país es va veure involucrat en lluites contra germans i contra teutónicos, una ordre sorgida de les Croades que a partir del segle XIII es va expandir cap a Europa de l’est, per cristianizar als pobles de la regió.\nLa batalla de Tannenberg en 1410 va posar fi a aquestes lluites amb la derrota definitiva de l’ordre teutónica.\nEn 1569 Lituània es va unir a Polònia mitjançant el Tractat de Dublín, però al segle XVIII es va fraccionar. La major part del seu territori va ser a parar a Rússia i la resta, a Prusia. El Govern tsarista va començar una política de repressió de la cultura lituana, obligant a emprar l’alfabet rus i perseguint la religió catòlica que professaven els lituans.\nDurant la Primera Guerra Mundial, el país va ser ocupat per Alemanya i poc després es proclamava la independència del país. Ja en la Segona Guerra Mundial, va ser la URSS la que va envair Lituània, encara que en 1941 els alemanys li van arrabassar aquest territori fins a 1944, quan la derrota alemanya va fer que la URSS recuperés les seves possessions i entre elles, aquest país bàltic.\nAmb l’obertura política iniciada per Mijail Gorbachov en la URSS, Lituània va començar a viure una etapa d’intensa agitació. Al juny de 1988 es va fundar el Moviment Lituà per la Perestroika conegut com Sajudis. El Sajudis exigia la recuperació dels tractats de pau que van reconèixer la independència del país, al·legant que l’ingrés en la URSS va ser resultat d’un acord secret sense valor jurídic.\nEncara contrari a una decisió unilateral de sobirania, el Govern lituà va començar a fer concessions als nacionalistes, com el restabliment oficial de la bandera i l’himne nacional, el reconeixement del dia de la Independència o l’adopció del lituà com a idioma oficial.\nAl setembre de 1991 el nou Consell d’Estat de la URSS va acceptar la independència dels tres estats bàltics (Estònia, Letònia i Lituània) i immediatament Lituània va ser admesa en l’ONU.\nLa nova Constitució va ser aprovada per referèndum el 25 d’octubre de 1992.\nEl primer diumenge de Maig\nCoronació del Gran Duke Mindaugas\nDia de Tots els Santos\nL’economia de Lituània es basa fonamentalment en les activitats agropecuàries i en explotació forestal. Té al voltant de 2.400.000 Ha. de terreny conreat. La patata, els cereals i la remolatxa azucarera són els cultius més importants.\nEls recursos miners, excepte la torba són escassos. Les principals indústries són les tèxtils (cotó, llana).\nLituània té prevista l’adopció de l’Euro en 2009\nLa moneda oficial és el Litas (litai), dividit en 100 centu. Existeixen monedes d’1, 2, 5, 10, 20 i 50 centu; 1, 2 i 5 coins. Bitllets de 10, 20, 50 i 100 litas. El millor lloc per realitzar els canvis són els bancs. Lituània s’ha convertit en l’any 2004 en nou membre de la Unió Europea, per la qual cosa en breu la seva moneda oficial serà l’euro.\nNo hi ha problema per canviar xecs de viatger a les ciutats importants\nEs pot canviar moneda als bancs, cases de canvi i hotels.\nEn el centre de les ciutats es troben caixers automàtics amb bastant facilitat.\nLa majoria dels comerços estan oberts de dilluns a divendres entre les 9.00 i les 18.00 h. i fins a les 15.00 o 16.00 h. els dissabtes. Els diumenges es tanca. L’horari d’oficina és de 9.00 a 17.00 h.\nDOCUMENTACIÓ NECESSÀRIA PER L’EN TRADA Al PAÍS:\nL’única documentació que s’exigeix és el passaport en regla o, per a ciutadans de la Comunitat Europea, carnet d’identitat (encara que és més recomanable anar proveït de passaport). Lituània desitja entrar al més aviat possible a la zona Schengen. No és necessari cap tipus de visat. Qualsevol dubte o problema pot ser consultat abans de viatjar en l’ambaixada de Lituània.\nLes persones majors de 18 anys poden portar amb si: un litre d’alcohol, 200 cigars, 20 puros o 200 grams de tabac sense pagar impostos. país membre.\nLa Duana controla la sortida d’obres d’art considerant-se com a tal tot aquell treball artístic que tingui més de 50 anys. La sortida de tals articles ha de comptar amb una autorització oficial.\nPisuerga, 5 – 28002 Madrid\nFORMALITATS SANITÀRIES PARA L’ENTRADÓNA D’ALIMENTS, ANIMALS, I PLANTES:\nEST ADO SANITARI GENERAL:\nLa infraestructura sanitària del país, sense arribar al nivell dels seus veïns occidentals, ofereix suficients garanties per al viatger. No és necessari mantenir cap mesura especial més enllà de les habituals normes d’higiene. En qualsevol cas, convé no fiar-se massa de la suposada potabilitat de l’aigua corrent.\nDrogues: La possessió, consum i tràfic de drogues està castigat amb penes de fins a 15 anys de presó i la corresponent multa.\nLa targeta sanitària europea, en vigor des de l’1 de juny de 2004, permet a tots els ciutadans de la Unió Europea rebre atenció mèdica d’urgència durant els desplaçaments curts a qualsevol país membre. En el cas que calgui pagar per aquests serveis, es té el dret al reemborsament de la quantitat corresponent.\nConvé portar farmaciola bàsica recomanable en tot el Bàltic. En cas d’emergència important es recomana acudir a la recepció del seu hotel. És important tenir un segur metge de viatges.\nDesprés de la seva independència i separació de l’antiga URSS, Lituània ha realitzat grans esforços per sobreposar-se al passat, iniciant importants reformes econòmiques, socials i polítiques. Una de les reformes més importants ha estat el procés d’ampliació i liberalització dels mercats, la qual cosa ha permès una major oferta de productes.\nPerò avui dia, com succeeix sempre en qualsevol lloc del món, per trobar els millors productes el millor és callejear i buscar articles interessants entre les peces de fusta, discos de música de vinil i artesania procedents de les ex-repúbliques soviètiques. Entre els productes estavelles relacionats amb el mar, destaca el peix fumat\nEl rei de les compres a Lituània és «l’or del Bàltic», l’ambre. En totes les tendes de regals i souvenirs poden trobar-se objectes de tot tipus fabricats amb ambre. Són especialment atractives les joies i els petits objectes decoratius.\nEls treballs en plata i en vidre també mereixen la pena, poden aconseguir-se veritables meravelles a molt bon preu. Destaquen així mateix les talles de fusta, són especialment significatives les imatges de sants, creus i penells.\nPlies gatves. Actualment és un carrer per als vianants per la qual s’entra a l’Antiga Ciutat. Està plena de tendes turístiques i llocs d’artesania.\nEl menjar lituà es basa en tots els productes típics de la zona i molt especialment en les patates. I parlant de patates, les de Lituània té fama a la regió per la seva qualitat i sabor. Els formatges i els productes làctics, en general, també es consumeixen amb freqüència.\nEls peixos, principalment, l’areng i el salmó són de gran acceptació a Lituània. Un altre dels productes del mar que és molt benvolgut és el musclo, pels quals existeixen nombroses receptes.\nUn dels plats més típics és el cepelinai, una espècie de massa feta a força de patates i trozitos de formatge, carn o bolets que sol venir acompanyada d’una salsa de ceba, beicon i mantega.\nTambé és molt típic el sakotis, un pastís amb forma d’arbre de Nadal que se sol servir en les noces.\nBEGUDES: Els lituans tenen cerveses locals bastant acceptables. Es distingeixen les marques "Utenos" i "GJ" . Se solen fabricar licors de fruites i begudes fermentades, entre les quals destaca la" gira". Un altre licor molt característic és l’anomenat stakliskes, fet a força de mel. S’acostuma a beure cafè i és aconsellable evitar l’aigua de l’aixeta.\nRESTAURANTS (en Vilnius) :\nRitus Smukle. Zirimunu. Telèfon: 770-786. Un autèntic restaurant lituà. Se serveix estrictament menjar lituà fet dels productes lituans, no esperin trobar coca cua o tabac estranger aquí. També aquí s’ofereixen concerts dels millors grups de folk lituà.\nLiteratu Svetaine. Gedimino prospektas. Telèfon: 611-889. Ja abans de la independència era un dels millors restaurants de Vilnius i segueix mantenint aquesta qualitat. Pel que sembla, era el lloc des d’on el premi Nobel, Caslav Milosz, observava la marxa de l’Exèrcit Rojo sobre Vilnius al juny de 1940. Sopar aquí és un autèntic luxe.\nGrycia. Cantonada Tilto i Vrublevskio. Telèfon: 620-148. Un petit restaurant modern. Serveix menjar tradicional lituà i "gira" beguda feta del pa de sègol.\nLokys. Stikliu 8. Telèfon: 629-046. Un dels llocs clàssics de Vilnius. Serveix carns i caça; l’especialitat de la casa és el senglar. També cal provar els deliciosos "blynai" – crêps amb formatge o xocolata\n1901 Uzeiga. Ausros Vartu 11. Telèfon: 616-409. Restaurant nou, obert en 1996 i amb un dels millors patis del Bàltic. Entre uns altres, serveix excel·lents plats de pollastre i pasta.\nAtikliai Al·ludeix. Gaono 7. Telèfon: 222-109. Cerveseria, bar i restaurant, serveix plats tradicionals lituans.\nThe PUB. Dominikonu 9. Telèfon: 222-455. Restaurant de propietaris britànics. Serveix des de "shepherd`s peu", "lasagna" fins a pa bru lituà i "shaslik".\nPriee Parlament. Gedimino 46. Telèfon: 742-020. Les especialitats d’aquest restaurant són els excel·lents filetes i riquíssims `brownies`.\nSavas Kampas. Vikieciu 4. Telèfon: 742-020. Serveix delicioses amanides i crêpes amb mozzarela.\nMetaxa. Gedimino 32ª . Telèfon: 616-409. Bones amanides i el millor pollastre farcit de la ciutat.\nGero Viskio Baras. Pilies 28. Telèfon: 742-020. Dels mateixos propietaris que Metaxa, serveix unes amanides riquíssimes i el famós pollastre farcit de Vilnius.\nBix. Etmonu 6. Telèfon: 616-409. Els propietaris d’aquest restaurant són els membres del grup lituà d’hard-rock, Bix. En els temps de la inauguració, la seva atmosfera avantguardistes i els noms dels plats eren sorprenents; “el pollastre amb la promesa de volar” és només una de les especialitats\nNAT`s. Pasazo skg 2. Telèfon: 616-409. El seu nom i la decoració de l’interior es deuen a la visita del Secretari General de l’OTAN en 1996, Javier Solana, a Lituània i Vilnius. Un dels restaurants més prestigiosos de Vilnius.\nRitus Sleptuve. Gostauto 8. Telèfon: 742-020. Del mateix propietari que Ritus Smukle. Un restaurant que barreja influències d’EUA i la Unió Soviètica. Serveix des de plats lituans fins a pizzes a l’estil Chicago, passant pel chili o la lasaña.\nHotel Stikliai. Gaono 7. Telèfon: 620-148. Un restaurant elegant. Serveix plats de cuina francesa. L’especialitat més coneguda són els crêpes amb caviar.\nIdabasar. Subaciaus 3. Telèfon: 628-484. Menjar alemany.\nTrys Daugai. Pilies 25ª. Telèfon: 222-455. Restaurant amb tres nivells el seu nom en lituà significa `tres amics`. Està especialitzat en cuina hongaresa\nJuodasis Riteris. Plies 16. Telèfon: 611-070. Famós pels seus plats de peix.\nAchtamar. Filaretu 17. Telèfon: 614-414. Cuina del Caucaso. Entre les especialitats destaquen rotllos de fulles de vinya i "saslykas" pinchos de carn.\nL’aeroport de Vilnius, situat a 5 kmts. al sud del centre de la ciutat, té vols internacionals des d’Amsterdam, Berlín, Copenhaguen, Tallinn, Frankfurt, Roma, Estocolm, París, Londres, Moscou, Varsòvia, Hèlsinki, Istanbul i Kíev. Universia proposa les millors ofertes en vols, amb els preus més competitius i la gamma més àmplia del mercat.\nLituània compta amb el port de Klaipeda que ofereix serveis de transbordadors a ports alemanys, suecs, danesos i polonesos. És el major port per a passatgers i mercancias i manejava el 90% del comerç del mar Bàltic en temps soviètics. Actualment ocupa el quart lloc després dels ports de Sant Petersburg, Tallin i Ventspils.\nLituània té una xarxa de ferrocarrils bé desenvolupada. En l’any 2003 s’estenia al llarg d’1.774 quilòmetres si bé tan sols 122 estaven electrificats. A mesura que ha anat augmentant el parc automobilístic els trens han anat perdent importància com a sistema de transport de persones. A l’àrea de Vilnius hi ha set estacions, però la principal és l’Estació Central de Vilnius.\nEls trens i autobusos són la millor opció a l’hora de moure’s pel país perquè arriben a gairebé tots els racons. Els autobusos són més ràpids i una mica més barats, però el tren permet recórrer distàncies més llargues sense transbordar.\nL’autobús és el millor sistema per moure’s per Lituània amb enllaços directes a Àustria, Bélgica, República Txeca, França, Alemanya, Holanda, Polònia, Rússia, Ucraïna i Bielorússia. La guàrdia fronterera és amable i somriu quan estampilla un passaport de la Unió Europea..\nLituània compta amb una xarxa de carreteres asfaltades de més de 70.194 quilòmetres. Les principals ciutats del país estan unides per autopistes.\nLes carreteres modernes connecten Vilnius i amb les ciutats i ports bàltics Klaipeda i Panevzys. També està bé connectada amb Polònia, Belarus, Rússia i Latvia. Està creuada pel corredor del transport molt important entre Europa de l’Oest i Europa Occidental.\nA Lituània es condueix per la dreta.\nSens dubte, el més agradable per recórrer el país és la independència d’un cotxe llogat, encara que no són barats. Les carreteres són bones, i el tràfic no és excessiu. L’únic inconvenient és que la policia de carreteres lituana pot fer-te parar sense el menor motiu. En un viatge de cent quilòmetres, arriben a demanar-te els papers dues o tres vegades de mitjana.\nEs poden llogar cotxes en totes les ciutats del país.\nHi ha bastants companyies de taxis i convé cridar abans des de l’hotel o lloc de reunió a les companyies més fiables. Si es truca per telèfon, a més, la tarifa és més econòmica.\nCompanyies de taxis importants:\nMartonas: +370 5 2400004\nMersera: +370 5 27888 88\nTIPUS D’ENDOLL UTILIZ ADO :\nPer cridar des de Lituània: 00 + 34 (Espanya) + abonat\nPer cridar a Lituània: 00 370\nNo existeix aquest servei des de Lituània.\nLituània és un país molt tranquil i els seus carrers poden ser transitades amb seguretat tant de dia com de nit. De qualsevol manera, convé seguir algunes normes de seguretat elementals en qualsevol viatge doncs existeix la possibilitat de robatoris, especialment de nit i en grans capitals.\nEn les repúbliques ex-soviètiques, una de les paraules que més se senten últimament és “màfia”. Sembla com si tots els habitants del país (inclosos els mafiosos) s’haguessin posat d’acord per prevenir al visitant. Però al que cal témer no és a la gran màfia, sinó a les petites estafes. Atenció a les voltes en els comerços, i, sobretot atenció als taxis.\nÉs convenient tenir molta cura amb passaports, diners i xecs de viatges a les grans ciutats, especialment a la nit. Es recomana també canviar sempre moneda dins dels circuits oficials per evitar fraus.\nLT 03220 Vilnius.\nTelèfons: 231 39 60 i 231 39 61\nFax: 266 22 20\nTelèfons: 231 39 61 i 231 39 60\nLT-09311 Vilnius, Lithuania\nTel (+370 5) 210 87 96\nFax (+370 5) 210 87 5\nAmbulància: 03 B\nTaxi: 1445, 1422, 1313, 1818, 1446\nA la capital Lituana la hi coneix com «la ciutat verda» per la important quantitat de parcs que alberga. La ciutat està dividida pel riu Neris que deixa al sud la part antiga de Vílnius que ha estat declarada Patrimoni de la Humanitat..\nVilnius és, sens dubte, una de les capitals bàltiques més belles. El seu casc històric és el més gran de l’Europa de l’Est. Aquesta zona de la ciutat alberga més d’1.500 edificis construïts en diferents segles i estils arquitectònics; clàssic, renaixentista, gòtic, encara que, pel seu nombre i qualitat, destaca el barroc. No en va, Vilnius és coneguda com la ciutat barroca per excel·lència.\nVilnius es troba al sud-est de Lituània, en l’entroncament dels rius Vilnia (conegut també com Vilnele) i el Neris. La posició perifèrica pel que fa a la resta del territori és conseqüència de la història i del canvi de les fronteres lituanes a través dels segles. Durant un temps va ser el centre no solament cultural sinó geogràfic del Gran Ducat de Lituània.\nLa Plaça de la Catedral i el Castillo Gediminas, pel seu majestuosidad, són les icones amb els quals se sol identificar la ciutat, però tota ella, especialment el casc antic, és un exemple d’harmonia en la diversitat d’estils que la configuren. Una diversitat que afecta també a la població. Aproximadament el 60% és d’origen lituà, el 18% és polonès, el 14% bieloruso, el 4 % rus, i un minoritari 0,5 % és jueu.\nLa influència de la cultura de centroeuropa, que tradicionalment ha anat arribant a través de les estretes relacions amb Polònia, juntament amb l’enorme quantitat d’immigrants que, en els últims anys, després de la caiguda del sistema soviètic, han retornat a Lituània i especialment a la capital, han fet de Vilnius una metròpoli cosmopolita oberta a Europa.\nNascuda com una invasió de tribus bàltiques, va ser habitada de seguida pels eslaus i des del segle XI pels hebreus. Diverses històries identifiquen la ciutat amb Voruta, la capital del rei Mindaugas.\nLa ciutat va ser esmentada per primera vegada en forma escrita en l’any 1323. L’actual centre de la ciutat, era un fort construït sobre el cim d’un pujol del Ducat de Lituània. El rei de Polònia i gran duc de Lituània Waldislaw II de Polònia, concedeix a Vílnius el dret de ser ciutat en 1387. La població de la ciutat estava inicialment composta per lituans, però això s’acaba amb l’arribada de mercaders i artesans de diverses nacionalitats.\nEntre 1503 i 1522, la ciutat va ser envoltada de murs, amb nou portes i tres torres. Vílnius aconsegueix el seu màxim desenvolupament sota el regne de Segismundo II de Polònia, que estableix en ella la seva pròpia cort en 1544. Als segles següents, Vílnius creix i es desenvolupa encara més. Aquest creixement fa possible la fundació de la Universitat de Vílnius, fundada per Estéfano I de Polònia en 1579. La universitat de Vílnius es va convertir en un dels majors centres científics i culturals de la regió bàltica i el més important en el Gran Ducat de Lituània. També la vida política i econòmica de la ciutat van conèixer un gran desenvolupament. En 1769, va ser fundat el Cementiri de Rasos, un dels cementiris més antics del món.\nGràcies al seu ràpid desenvolupament, la ciutat acull immigrants, tant de l’est, com de l’oest. Va ser així com es van arribar a establir comunitats de polonesos, lituans, bielorusos, hebreus, russos, alemanys i ucraïnesos. Cada ètnia va contribuir a la vida multicultural de la ciutat, fent prosperar l’artesania, el comerç i la ciència. En 1655 Vílnius va ser conquistada pels russos, que la van saquejar i la van incendiar massacrant a la població. El creixement de la ciutat es va parar durant molts anys i va anar solament fins a principis del segle XIX que la població de la ciutat va augmentar considerablement com per convertir-se a la tercera ciutat de l’Europa oriental.\nCatedral de Vilnius. És un símbol nacional. En 1989 va ser novament consagrada després d’haver estat galeria d’art en els temps del règim soviètic.\nEn l’època pre-cristiana, en el mateix lloc, els lituans adoraven al déu del tro, Perkunas. La primera catedral de fusta va ser aixecada entre els segles XIII i XIV. Sota el mandat del Gran Duc Vytautas, al segle XV, es va construir un edifici més gran i de pedra. Però aquest antic edifici gòtic va ser reconstruït tantes vegades que les seves velles formes ja no es poden apreciar. La renovació més important va ser entre 1783 i 1801 quan l’exterior va ser reconstruït en estil clàssic. Les estàtues de bronze, de cinc metres, representen a Santa Helena, Sant Estanislao i Sant Casimiro. Són rèpliques dels originals de fusta afegits en 1793 i que van ser destruïts en 1956 per ordre de Stalin. En 1996, després d’una llarga investigació i molt esforç, es van fer còpies i les estàtues van tornar a ser un emblema de la ciutat.\nLes estàtues en el costat sud, a l’altre costat de la plaça, representen als ducs lituans, i les del costat nord representen apòstols i sants. L’interior de la catedral conserva més el seu aspecte original, encara que també va sofrir canvis cap a finals del segle XVIII. Destaca la Capella de Sant Casimiro, creada entre 1623-36, amb una cúpula barroca, decoració en marbre policromo i granit i els frescs que representen la vida del sant, patró de Lituània. En la catedral estan enterrats diversos membres de la reialesa i la noblesa polonesa\nPlaza de la catedral. És un espai obert al píe del pujol de Gediminas. En els temps llunyans, la plaça i la catedral estaven dins de les muralles del castell interior i eren el centre de la vida de la ciutat medieval. Al segle XIX, aquesta muralla va ser destruïda pels russos. Un fossat corria al voltant del que avui és la plaça, i els vaixells podien arribar gairebé fins a la porta de la catedral. L’única cosa que queda avui dia és la Torre del Rellotge que està a l’oest de la catedral i algunes restes excavades darrere de la catedral. A la plaça també es troba l’estàtua del gran duc Gediminas i el seu cavall.\nMonument al Gran Duc Gediminas. A l’est de la Plaça de la Catedral es troba el monument al fundador de la ciutat de Vilnius. Des que s’ha aixecat, recentment, l’estàtua ha provocat amor i odi entre els habitants de Vilnius. Se li retreu el fet que el duc té una espasa a pesar que mai va ser guerrer. A més, molts mantenen que el pedestal emet grans nivells de radioactividad com a resultat de la tragèdia de Chernobil i que no és recomanable quedar-se a prop més de tres dies consecutius.\nPalacio del bisbe. El palau del bisbe va ser reconstruït al segle XIX sota els preceptes de l’estil imperial clàssic. Va ser utilitzat pels governadors russos, per Napoleó durant les Guerres Napoleòniques i pel general Mikhail Kutuzov, el seu adversari. En l’era soviètica va ser la seu del "Palau de Cultura Obrer". Actualment, després d’albergar l’Ambaixada Francesa, és el palau del president\nPujol de Gediminas. Aquest monticle de 48 metres d’altura, que s’alça darrere de la catedral, va anar el bastió natural sobre el qual es va fundar Vilnius. En el cim es troba la Torre Gedimino, i és el que queda del castell del segle XIV.\nTres Creus. Aquestes tres creus blanques marquen els llocs on van ser crucificados tres monjos. S’alcen a l’est del Pujol de Gediminas. Les actuals són rèpliques fetes en 1989. Les que s’alçaven en el mateix lloc des del segle XVII van ser derrocades i enterrades per les autoritats soviètiques després de la Segona Guerra mundial\nCasc antic. Aquest barri va ser construït entre els segles XV i XVI. Cobreix una superfície de, aproximadament, un quilòmetre quadrat, que està plena de carrers estrets, patis amagats i nombroses esglésies que guarden l’atmosfera dels temps passats\nEsglésia de Sant Joan. Fundada molt abans que la universitat, en 1387, avui mostra una meravellosa façana barroca del segle XVIII. El campanar data del segle XVII. Les galeries que l’envolten daten del segle XVII i mostren les característiques de l’estil manierista que va sorgir en la transició del Renaixement al Barroc\nEsglésia de Sant Casimiro. Construïda pels jesuïtes entre 1604 i 1615 és l’església barroca més vella de Vilnius. El model per a la seva construcció va ser l’església jesuïta de Roma, Gesu. La seva planta de creu i la gran volta van servir més tard com a exemple per a la construcció de les esglésies lituanes. En l’època tsarista, Sant Casimiro, va ser convertit a l’església ortodoxa i se li va canviar la cúpula. En 1942 li va ser retornada però, durant dues dècades del govern soviètic, va albergar el museu de l’ateisme.\nEsglésia de Sant Pere i sant Pablo. Encara que l’exterior d’aquesta església sembli poc cridaner, el seu enlluernador interior barroc mereix ser visitat. El noble lituà, Mykolas Kazimieras Pacas, va fundar l’església i va encarregar la decoració a artistes italians. 1675-1704. En l’estuc es poden veure milers d’escultures, relleus de plantes i animals, personatges reals i mítics. La tomba del fundador està a l’esquerra de l’entrada\nUniversitat de Vilnius. Per iniciativa del rei de Polònia, va ser fundada pels jesuïtes en 1579 i es van encarregar de portar-la durant dos segles. Es va convertir així en un dels majors centres de la cultura polonesa. Al segle XVII, van passar per les seves aules grans erudits. Va ser tancada pels russos en 1832 per ser reoberta en 1919. Avui dia té 14.000 estudiants i les seves biblioteques guarden al voltant de cinc milions de llibres.\nDins del campus es poden visitar els patis, l’església de Sant Joan i el seu campanar, l’observatori la façana del qual del segle XVIII presenta relleus amb els signes de zodíac, etc.\nPlaza Ajuntament. Durant segles aquesta plaça va ser el cor de la vida de Vilnius. Aquí se celebraven comprats des del segle XV, quan era l’encreuament de camins que portaven a Cracovia i Riga\nAjuntament. L’edifici principal de la plaça homònima. Va ser construït al segle XVI, però els adorns de la seva façana van ser construïts entre 1785-99 i mostra les característiques clasicistas.\nJueria i guetos. Molt poc queda en Vilnius que mostri la presència secular de la comunitat jueva. Els jueus vivien en Vilnius gairebé des de la seva fundació, ja que van venir convidats pel duc Gediminas. La comunitat va ser augmentant i va arribar a la seva esplendor als segles XVII i XVIII. Al segle XIX, Vilnius va ser el tercer centre de la cultura Yiddish del món, després de Varsòvia i Nova York. En 1925, es va convertir a la seu de la investigació de la llengua Yiddish. La cultura i la literatura estaven en ple apogeu. Hi havia nombrosos teatres, escoles, biblioteques, 100 sinagogues i es publicaven sis diaris jueus.\nGairebé totes les organitzacions de jueus, excepte les comunistes, van ser abolides quan la Unió Soviètica va conquistar Polònia oriental en 1939. Els líders jueus van ser perseguits o deportats. Quan van arribar els nazis, al voltant de 35.000 jueus van ser assassinats en el bosc de Paneriai en un període de tres mesos. Més tard, en 1943, sota les ordres d’Himmler, es van liquidar els guetos que quedaven i altres 26.000 persones van ser assassinades en Paneriai. Només 6.000 jueus de Vilnius van aconseguir escapar. Els supervivents expliquen que els Lituans col·laboradors van ser igual de cruels que els alemanys.\nAvui dia poc queda dels guetos d’antany. Els soviètics van esborrar la memòria, després que els nazis aniquilessin la comunitat jueva. Es van posar algunes plaques commemoratives i discrets monuments. El cementiri jueu va ser convertit en el palau d’esports, les seves tombes i monuments es van utilitzar per pavimentar els carrers. En 1989 es va obrir el Museu Nacional Jueu en el qual es guarda la memòria dels temps passats.\nParlament. Aquest edifici va ser un lloc molt important en la recent història de Lituània. Milers de persones es van reunir dins i fora d’aquest edifici el 13 de gener de 1991 per mostrar l’oposició als Russos. Encara queden algunes restes de les barricades que es van aixecar llavors per protegir l’edifici de possibles atacs de les tropes soviètiques.\nMonument a Frank Zappa. Aquest monument i tot el que envolta la seva història, mostra molt sentit de l’humor per part dels habitants de Vilnius. Es diu que és el primer monument d’aquest tipus al món ja que Frank Zappa va ser una llegenda de rock americà. Es va erigir per iniciativa del seu club de fans lituà. Aquesta iniciativa va provocar moltes disputes amb les autoritats que van considerar que la idea era totalment abominable. No obstant això, l’estàtua de 4,2 m, feta per un escultor, famós per les obres realistes de l’època soviètica, es va aixecar en 1995. Les autoritats no només van cedir sinó que van manar l’orquestra de la policia local perquè acompanyés l’esdeveniment amb la seva música.\nGedimino prospektas. El carrer principal de la Vilnius moderna, s’estén a l’oest de la catedral fins al riu. Mesura 1.75 km i està flanquejada pels edificis que alberguen tendes, teatres, bancs, hotels, ministeris i també per diversos parcs. Va ser projectada en 1852 i el seu nom va canviar des de llavors 11 vegades, reflectint les èpoques de diferents governs (durant l’imperi rus, "Sant Jordi", sota els polonesos, " Mickiewicz", sota els soviètics, "Lenin" i més tard "Stalin").\nCementiri Antakalnis. Un dels cementiris més bonics de l’Europa d’Est. El Dia de Tots els Santos, s’il·lumina amb la llum de milers de veles. Aquí van ser enterrades totes les víctimes de les forces soviètiques de 1991.\nTRANSPORT PÚBLIC EN VILNIUS\nBus. El transport públic (autobusos i trolebuses) està bé organitzat. Els autobusos circulen des de les 4 del matí fins a la mitjanit. És més barat comprar un bitllet en l’estanc que en el propi autobús. Els estudiants tenen un 50% de descompte.\nCotxe. És preferible usar el transport públic lloc que hi ha prou tràfic, a més és la millor opció per moure’s en una ciutat que no es coneix.\nA peu. Per descobrir el centre la millor opció és anar a peu.\nBicicleta. A l’hivern fa massa fred per anar amb bici, però en l’estiu és molt convenient i molt pràctic\nLa zona per sortir a la nit és el casc històric, on hi ha un munt de bars, restaurants i discoteques. A l’estiu i en època festiva hi ha molts concerts a les diverses places de la ciutat\nVOLTANTS DE VILNIUS\nPanerai. A 10 km del centre de Vilnius, va anar el camp de concentració on els nazis van matar a més de 100.000 persones entre juliol de 1941 i juliol de 1944. 70 000 eren jueus de Vilnius. Avui, en el petit bosc, es troba el monument a les víctimes amb una placa escrita en hebreu, lituà i rus.\nTambé està el Museu Panerai, (obert tots els dies, excepte dimarts, d’11.00 a 18.00 h.) que mostra els terribles testimoniatges de la massacre.\nTrakai. L’antiga capital de Lituània es troba a 28 km a l’oest de Vilnius. Està envoltada per tres llacs; a l’est està el llac Lucca, a l’oest el llac Totoriskiu mentre que el llac Galve està al nord. Trakai és el centre del Parc Nacional Trakai que s’estén sobre una superfície de 8.200 hectàrees. Destaquen els tres castells que van ser construïts per defensar la ciutat dels cavallers alemanys.\nCentre Geogràfic d’Europa. Segons l’Institut Geogràfic Nacional de França, a 25 km al nord de Vilnius, en la carretera a Moletai es troba el centre geogràfic de Lituània. Des que es va fer pública aquesta notícia, el lloc atreu a milers de turistes. Està marcat per una petita escultura de granit però existeixen plans d’aixecar una piràmide de metre i mitjà amb els noms de totes les capitals d’Europa i la seva distància d’aquest punt geogràfic.\nTELÈFONS D’INTERÈS EN VILNIUS\nDepartament de Turisme de Vilnius\nOficina de turisme privada.\nThe Baltic-American Medical and Surgical Clinic\nÉs un centre privat, no està cobert per les assegurances mèdiques. Els metges parlen anglès.\nMedical Diagnostic Centri\nÉs la segona ciutat més important del país i es troba a uns 210 km a l’est de Kaliningrado. Es tracta d’una ciutat d’elegant arquitectura, interessant en el plànol social i cultural. De 1920 a 1940 va ser la capital de Lituània, abans que Rússia l’annexés. Kaunas va florir sota el règim soviètic com una ciutat universitària, port fluvial, entroncament ferroviari i centre industrial. Els seus principals productes són articles de metall, maquinària elèctrica, teles i paper. La seva població és d’uns 400.000 habitants. El que més pot impressionar al viatger són els edificis dels antics mercaders, que s’estenen per la ciutat. Destaca l’Ajuntament , convertit a palau. Un monument important és l’Estàtua de Maironis. No deixi de visitar el Museu Literari Lituà i la Casa de Perkunas, prop d’allí es troba la Tomba de Maironis i el Castell de Kaunas.\nEn la part nova de la ciutat hi ha també un monument interessant, l’Estàtua de Vytautas. També pot visitar la Catedral Russa Ortodoxa, el Monument a la Llibertat i li fascinarà el Museu Velniu. En les fora es troba un fort molt interessant i el monestir Pazaislis.\nLL9pRr8Ol1 23 mayo, 2012\nArtículo anterior Premiados en las encuestas de Viajes Iltrida y comentarios Facebook del año 2012: Consulte si ha sido agraciado en el sorteo – Premiats en les enquestes de Viatges Iltrida i comentaris del Facebook del 2012: Consulti si ha estat premiat en el sorteig\nSiguiente artículo Tahití – Bora Bora – Información turística y guia de viaje de Bora Bora\nLituania 23 mayo, 2012\nLituania – Información turística y guia de viaje de Lituania


El CG Puigcerdà suma un punt però perd a la pròrroga amb el Majadahonda - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl CG Puigcerdà suma un punt però perd a la pròrroga amb el Majadahonda\nredacció 28.10.2019 | 00:06\nTot i que va sumar un punt, el CG Puigcerdà va tornar a caure a la pròrroga en el partit de la jornada 7 de la lliga estatal d'hoquei gel que va disputar a casa contra el SAD Majadahonda (3-4).\nEl partit celebrat a la capital de la Cerdanya va ser molt igualat, amb un Puigcerdà que va anar a remolc en el marcador però va ser el dominador de l'enfrontament en gran part del matx. El punt àlgid va ser en el tram final del partit reglamentari, quan el Puigcerdà va haver de remuntar fins a dos gols per forçar la pròrroga i va aconseguir el seu objectiu.\nPerò la mala sort va tornar a aparèixer i el CG Puigcerdà va perdre el partit quan faltaven 9 segons per acabar la pròrroga i anar als llançaments de penals. Cal recordar que en el campionat estatal les pròrrogues tenen gol d'or. Per tant, els ceretans no van tenir ni l'opció al miracle en els 9 segons que faltaven per acabar.\nLa part positiva per al Puigcerdà és que va poder sumar un punt, en haver arribar fins a la pròrroga.