[17/09] Conferència de Londres - Nadaud - González Vera - Alcubierre - Alorda - Mystag - Suárez Luque - Rashev - Lucetti"\nShowing article 2128 of 10341 in channel 13961322\nFirst Article ... Article 2126 Article 2127 Article 2128 Article 2129 Article 2130 ... Last Article\n[17/09] Conferència de Londres - Nadaud - González Vera - Alcubierre - Alorda - Mystag - Suárez Luque - Rashev - Lucetti\nNext ARCADI ESPADA, PACMA Y OTROS ANIMALES\nPrevious Sant Nicolau tanca s'estiu amb clau.\n- Kléber Nadaud: El 17 de setembre de 1895 neix a Cognac (Poitou-Charentes, França) l'anarquista Kléber Nadaud. Fou fill d'un ferrador i d'una cosidora de pantalons. Militant de la Federació Anarquista (FA) a París, el maig de 1920 va ser detingut, amb altres companys (Henri Delecourt, Marcel Petelot, Gabriel Lattes, Jean Laporte i Albert Doucet), i processat per «apologia de l'assassinat» d'Émile Cottin --anarquista que el 19 de febrer de 1919 va intentar assassinar senseèxit Georges Clémenceau, president del Consell de Ministres francès-- i per atiar els militars a la desobediència amb el cartell«Aux grévistes» (Als vaguistes), en suport a la vaga dels ferroviaris, i per la qual cosa va ser condemnat a quatre mesos de presó. Entre el 14 i el 15 de novembre de 1920 va ser delegat al I Congrés de la Unió Anarquista (UA) celebrat a París. També va ser responsable de la redacció de Le Libertaire dels números 100 al 157 (1920-1922). Va ser condemnat a tres penes de 13 mesos de presó cadascuna, però va ser absolt en l'apel·lació de la referent a la seva condició de secretari de redacció de Le Libertaire. Les altres dues penes van ser refoses en una sola d'un any de presó, que purgà a la Santé. Quan era a la garjola, envià una carta al II Congrés de l'UA celebrat entre el 26 i el 27 de novembre de 1921 a Lió. En 1924 va ser un dels fundadors, amb Charles Anderson, Lucien Hausard i Julien Content, del periòdic L'Idée Anarchiste, que publicà 13 números aquell any i que volia agrupar totes les tendències de l'anarquisme. Després del Congrés de la Unió Anarquista Comunista Revolucionària (UACR), celebrat entre el 30 d'octubre i l'1 de novembre de 1927 a París, congrés que generà una escissió que donaria lloc a l'Associació dels Federalistes Anarquistes (AFA), restà en l'UACR i esdevingué secretari de redacció de Le Libertaire. També arran d'aquest congrés, va ser nomenat responsable, amb Pierre Mualdès, de la Federació de l'Oise de l'UACR. En 1929 va ser el secretari del «Comitè de suport a Nèstor Makhno», que s'encarregà de recollir els fons per ajudar l'exiliat ucraïnès a França. En el Congrés de Tolosa de Llenguadoc de l'UACR, celebrat entre el 17 i el 18 de novembre de 1931, envià una carta d'adhesió. En 1934 ajudà Fernand Planche en la fundació del periòdic La Conquête du Pain,òrgan obert a totes les tendències de l'anarquisme. En 1928 havia estat admès en el Sindicat de Correctors de la Confederació General del Treball (CGT) i entre 1933 i 1937, i entre febrer i juny de 1940, formà part del seu Comitè Sindical; també durant tres mesos en fou el tresorer. Kléber Nadaud va morir el 9 d'agost de 1943 a Lió (Arpitània).\n- José Santos González Vera: El 17 de setembre de 1897 --encara que oficialment nasqué el 2 de novembre d'aquell any, però son pare, contrari al registre civil, es va veure obligat a inscriure'l-- neix a San Francisco del Monte, avui coneguda simplement com El Monte, situada a prop de Santiago de Xile (Xile), el periodista i escriptor anarquista José Santos González Vera. Sos pares van ser José Santos, alfabetitzador dels carrabiners rurals i que arribà a ser comandant de policia a Tiltil, i Laura Vera. En 1903 es traslladà a Talagante, on estudià a l'escola rural del poble --experiència que després li serviria d'inspiració per a la seva obra Aluhé. Quan tenia 11 anys s'establí a la capital xilena i es matriculà al Liceu Santiago --actual Liceu Valentín Letelier--, sense aconseguir aprovar el primer any d'Humanitats ja que fou expulsat per no voler estudiar cal·ligrafia, cant i gimnàstica i per riure's dels frares, però on conegué Sergio Atria, que el va introduir en la literatura dels naturalistes francesos (Daudet, Zola, Balzac, France, etc.). Sota la influència de sos pares i d'altres amics, com ara José Domingo Gómez Rojas, centrà la seva activitat intel·lectual en l'escriptura. En 1915 deixà sa família i s'instal·là en un conventillo del carrer Maruri de Santiago, fet que exercirà una gran influència en la seva obra, i es posà a fer feina en diversos oficis (retolista, pintor de carruatges, missatger, enllustrador en un club, obrer de foneria, aprenent de barber, empleat de sastreria, carregador en una casa de subhastes, taverner als ferrocarrils, mosso de biblioteca, enquadernador, secretari d'una societat de carnissers, comissionista, caixer de magatzem, venedor de llibres, cobrador de tramvies a Valparaíso, etc.) i entrà en contacte amb el món dels marginats de la ciutat, fins que pogué decantar-se clarament per la literatura. En aquests anys començà a militar en els cercles anarquistes, especialment el «Centro Francisco Ferrer Guàrdia», llegint els clàssics (Maksim Gorkij, Piotr Kropotkin,Élisée Reclus, Max Stirner, Mikhail Bakunin, etc.) i posant la seva escriptura al servei de l'anarcocomunisme. Fou redactor i fundador de la revista La Pluma, amb l'escriptor anarquista Manuel Rojas, i Numen, i col·laborà en la revista Claridad,òrgan de la Federació d'Estudiants de la Universitat de Xile (FECh), a la qual estava afiliat, i en La Batalla. També va escriure en les revistes Atenea de la ciutat de Concepción i Selva Lírica i en el periòdic La Mañana de Temuco. Com que la literatura no li dóna per viure, es va fer ajudant de forja a Valdivia i després pelleter i corrector de proves. En 1920, durant la persecució a la FECh, arran del muntatge politicomilitar de la coneguda com«Guerra de don Ladislao», fuig al sud del país, on conegué a Temuco el jove estudiant Pablo Neruda i la poetessa Gabriela Mistral, amb qui va fer una ferma amistat. En aquesta època el seu gran company fou l'escriptor anarquista José Domingo Gómez Rojas, que fou detingut en l'assalt de la FECh i morí a la presó a conseqüència de les tortures infligides. En 1932 es casà amb Maria Marchant, mestra i militant comunista, amb qui tingué dos infants, Alvaro i María Elena. Realitzà viatges per Argentina, Veneçuela, Colòmbia, Equador i Perú. En 1950 se li atorgà el Premi Nacional de Literatura a la seva obra literària, considerada«minimalista», fet que li ajudà a viure més honestament ja que sempre havia viscut al límit de la pobresa, encara que el corredor de les seves accions va fer fallida en la Borsa fugint del país amb el que li quedava --«el corredor, corregué», bromejà. En 1951 publicà la seva autobiografia Cuando era muchacho. En 1957 es jubilà funcionari, com a cap del Departament de Cooperació Intel·lectual de la Universitat de Xile, on obtingué el càrrec de secretari de la Comissió Xilena, encarregat de les beques en institucions internacionals. En 1959 publicà uns assaigs sobre els autors de la seva generació (Manuel Rojas, Augusto D'Almar, Federico Gana, Gabriela Mistral, Jorge González Bastías, Alone, Mariano Latorre, Baldomero Lillo i Ernesto Montenegro) sota el títol Algunos. Entre les seves obres, on el món proletari és omnipresent, destaquen Vidas mínimas. Novelas breves (1923), El conventillo (1928), Una mujer (1928), Alhué. Espampas de una aldea (1928), Eutrapelia, honesta recreación (1955),La copia y otros originales (1961) i Necesidad de compañia (1968). Sempre va dir que la seva vida literària era conseqüència de la seva vida d'anarquista i no a l'inrevés. José Santos González Vera va morir el 27 de febrer de 1970 al seu domicili de Ñuñoa a Santiago de Xile (Xile). En 1971 el Municipio Providencia bateja una petita plaça amb el seu nom. Actualment existeix la «Biblioteca Popular y Libertaria José González Vera», ubicada a la Población Santa Ana de Recoleta (Santiago de Chile) on visqué.\n- Maria Rosa Alorda Gràcia:El 17 de setembre de 1918 neix a Barcelona (Catalunya) la militant anarquista i anarcosindicalista Maria Rosa Alorda Gràcia. A partir dels 11 anys començà a treballar en una fàbrica de roba com a costurera, aprenent a llegir i a escriure a l'escola racionalista del carrer Verdi de Gràcia de Barcelona (Catalunya) i a l'Ateneu Popular Vila, on després farà de mestra. Milità en les Joventuts Llibertàries i quan el cop d'Estat feixista de 1936 s'enrolà en la Columna Ferrer Carod cap al front d'Aragó, on va fer de mestra alfabetitzant els milicians que no havien anat a l'escola. Embarassada de sa filla Blanca, deixà Blesa (Terol) i retornà a Barcelona, on després del part va fer feina a la fàbrica de municions i d'armes instal·lada a l'antiga fàbrica de discos de «La Voz de su Amo». Durant l'època franquista va fer d'enllaç entre els comitès de la Confederació Nacional del Treball (CNT) clandestina i albergà nombrosos companys buscats. El seu domicili serà el lloc on Frederica Montseny s'allotjarà durant les visites que farà a Barcelona després de mort el dictador. Maria Rosa Alorda Gràcia va morir l'11 de gener de 2006 a Barcelona (Catalunya). Son company, Alfonso Cruzado Sánchez --que fou internat al camp de concentració d'Albatera i que després d'alliberat va fer feina de xofer fent servir el vehicle per transportar propaganda--, i sa filla, Blanca Cruzado Alorda, també foren militants anarquistes.\n- Mystag: El 17 de setembre de 1919 neix a La Rochelle (Poitou-Charentes, França) l'il·lusionista i propagandista anarquista, neomaltusià, pacifista i lliurepensador Robert François, més conegut sota el nom artístic de Mystag. D'adolescent entrà a formar part del moviment anarquista i quan tenia 18 anys es va sotmetre a la vasectomia en l'«afer de les esterilitzacions de Bordeus» --en 1935 un grup de 15 llibertaris es van sotmetre voluntàriament a la vasectomia a Bordeus (Aquitània, Occitània), realitzada pel doctor Norbert Bartosek, amb el suport de destacats militants anarquistes (André i Andrée Prévotel, Aristide Lapeyre, Louis Harel, etc.), com a propaganda neomaltusiana; el cas, molt comentat a l'època, va rebre els noms d'«afer de les esterilitzacions de Bordeus» o «afer Bartosek». En aquests anys aprengué l'ofici de barber, professió que practicà nombrosos anys. Durant la II Guerra Mundial visità Sébastien Faure a Royan (Poitou-Charentes, França) i li va indicar que, si hagués de fer-se una nova edició del seu llibre La doleur universelle, tot el capítol dedicat al neomaltusianisme hauria de ser modificat. Després de l'Alliberament establí contactes amb els cercles anarquistes de la seva regió i organitzà nombroses conferències a l'església desafectada L'Oratoire, tant de la Federació Anarquista (FA), de la Libre Pensée o del grup editor del periòdic Ce Qu’il faut dire, publicat per Louis Louvet i Simone Larcher. Cap al 1946 organitzà una gira al sud-oest del compositor i intèrpret Raymond Asso. Després s'instal·là a París, on treballà de barber, i s'integrà en la FA. Més tard engegà la seva carrera de prestidigitador sota el nom artístic de Mystag i esdevingué un reconegut il·lusionista especialitzat en diferents disciplines (màgia blanca i de foc, hipnosi, telepatia, visions, etc.) i fou membre de l'Associació Francesa d'Artistes Prestidigitadors (AFAP) i del Comité d'Expertise et d'Expérimentation des Phénomènes Paranormaux (CIEEPP, Comitè de Peritatge i d'Experimentació dels Fenòmens Paranormals) i secretari general del Comitè de Defensa de l'Il·lusionisme (CDI). El seu art es basava en la raó i denunciava en les seves actuacions els xarlatans professionals (mags, faquirs, ocultistes, espiritistes, etc.) que pretenien tenir dons transcendentals o sobrenaturals, i per la qual cosa se li considera un dels precursors del mètode zetètic. En aquests anys col·laborà en Le Libertaire i en L'Entente Anarchiste, butlletí editat a Le Mans entre 1952 i 1953 per Raymond Beaulaton, Jean Perrin i André Prudhommeaux que agrupava els opositors a la línia que Georges Fontenis marcava en la FA i en la Federació Comunista Llibertària (FCL). Després participà en la reconstrucció de la FA al voltant de Maurice Joyeux, exercint diversos càrrecs, com ara l'encarregat de controlar els comunicats i anuncis de la redacció de Le Monde Libertaire. Arran del Congrés de la Reconstitució, realitzat entre el 25 i el 27 de desembre de 1953, va ser nomenat secretari de Relacions Interiors, al costat de Pierrette Martínez (Secretaria General), Maurice Laisant (Relacions Exteriors) i André Prudhommeaux (Relacions Internacionals). Durant la tardor de 1952, amb un grup de companys (Pierre-Valentin Berthier, Charles-Auguste Bontemps, Louis Chauvet, Georges Glazer, René Guillot, Maurice Joyeux, Gérard de Lacaze Duthiers, Pierre Lentente, Louis Louvet, André Prudhommeaux i Georges Vincey), creà el grup anarquista de lliure discussió «Centre de Recherches Philosociales» (Centre de Recerques Filosocials) que cada dissabte organitzava debats (Conferències«Défense de l'homme») a la Sala de les Sociétés Savantes de París. Fou el promotor de l'edició en fascicles del llibre de Han Ryner L'Église devant ses juges. Organitzà nombroses gales i mítings per a diverses organitzacions llibertàries o anarquitzants, especialment la«Gala de Màgia», per recaptar fons per al periòdic Liberté de Louis Lecoin. En 1965, amb Charles-Auguste Bontemps i Alain Sergent, publicà el fulletó L'anarchisme et la science. Després de l'exclusió de Maurice Laisant de la FA i la creació de la Unió dels Anarquistes (UA), va ser nomenat secretari de Relacions Exteriors en el congrés de fundació d'aquesta nova organització realitzat entre el 17 i el 18 de novembre de 1979. També fou membre d'altres organitzacions, com ara La Libre Pensée --col·laborà en L'Idée Libre--, la Unió Racionalista, la Unió Pacifista, Amis de Han Ryner i del Moviment d'Autogestió Distributiva. A més de les obres citades, és autor de Badinages d'illusionnistes (sd), Mensonges et vérités de la magie (1976), Han Ryner, philosophe et militant libre-penseur (1983) i De Bakounine ou de Marx, qui est l’ombre et qui est la lumière (1984), entre d'altres. En 1975 intervingué en el documental d'Agnès Varda Daguerréotypes i la seva figura ha servit de model a un dels personatges de la novel·la de Patrick Pécherot Belleville-Barcelone. Robert François va morir el 22 d'agost de 1988 a Puy-du-Lac (Poitou-Charentes, França) en un accident automobilístic en el qual el seu cotxe s'incendià.\n- José Suárez Luque: El 17 de setembre de 1923 mor de tuberculosi a la Corunya (la Corunya, Galícia) el destacat propagandista anarquista i anarcosindicalista José Suárez Luque, també conegut com Celso Dolet. Havia nascut en data indeterminada a la Corunya (la Corunya, Galícia). Fuster de professió, en 1899 va ser nomenat secretari, en la seva assemblea de constitució, de la societat de resistència del seu ofici «La Emancipación, que portà una activa vaga aquell mateix any. Començà a destacar-se dins de la Federació Local Obrera (FLO) de la Corunya arran dels fets de maig de 1901, quan s'enfrontà en la tribuna pública en un míting a la Plaça de Toros al líder socialista José Rodríguez, que criticava els anarquistes per la seva positura procliu a l'ús de la vaga general com a eina de lluita. Soci del centre sociocultural«Germinal» de la Corunya, en 1901 hi estrenà l'obra de teatre Una sociedad que muere. El 21 de maig d'aquest 1901 va fer un míting, amb altres companys gallecs, al Teatre Barbieri de Madrid (Espanya) contra la repressió a la Corunya arran dels fets de maig d'aquell any i el jutge militar d'aquella regió considerà que havia injuriat la Guàrdia Civil, fet pel qual va ser processat i empresonat l'any següent. En aquesta època mostra una actitud crítica, com altres companys (Joan Toronell, Juan Fernández, Francesc Tomàs, etc.), cap a Federico Urales i la seva publicació La Revista Blanca. Després emigra a Gijón (Astúries), on conegué Ricardo Mella i Eleuterio Quintanilla. El 29 de maig de 1905 intervingué, amb Quintanilla, en un míting a Mieres. Aquest mateix any dirigí el periòdic Tiempos Nuevos de Gijón i més tard Solidaridad Obrera, també d'aquesta localitat. El 12 d'octubre de 1906, amb motiu d'una vaga del ram de la construcció, que fou coneguda a la Corunya amb el nom de«Vaga de la Fam», a causa de la seva durada, va ser assassinat el president de l'Associació Patronal Miguel Muñoz Ortíz i la policia el buscà com a presumpte autor d'aquest atemptat; per aquest motiu fugí a França, on visqué a París i altres indrets sota el nom de Celso Dolet fins al 1920. A França continuà la seva tasca propagandística, conegué les tendències anarcosindicalistes franceses i la tasca de la Confederació General del Treball (CGT) i col·laborà assíduament amb cròniques en La Voz del Obrero de la Corunya. En 1913 assistí, subvencionat pels obrers gallecs i en representació d'aquests, al Congrés Sindical de Londres (Anglaterra) i aquest mateix any publicà a la Corunya el fullet La muerte de un partido, invectiva contra el Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE). De bell nou a la Península, i encara que malalt de tuberculosi, continuà la militància. En 1918 assistí com a delegat de Galícia a la Conferència Nacional Anarquista que se celebrà a Barcelona (Catalunya) i entre el 10 i el 18 de desembre de 1919 a Madrid al II Congrés Confederal de la Confederació Nacional Treball (CNT), conegut com«Congrés de la Comèdia. Milità en el Sindicat de Fusters de la Corunya i l'agost de 1922 va ser nomenat secretari de la Confederació Regional Galaica (CRG) de la CNT en el congrés fundacional i director de la gallega Solidaridad Obrera, càrrecs que van ser confirmats l'abril de 1923 a Santiago. Trobem articles seus en Cultura Libertaria, La Emancipación, El Proletariado, La Protesta,El Rebelde, Solidaridad Obrera, Tierra y Libertad,La Voz del Obrero, La Voz del Pueblo, etc.\n- Mosko Rashev: El 17 de setembre–algunes fonts citen el 8 de setembre– de 1925 mor en combat a prop de Béderliy (Veliko Tarnovo, Bulgària) el guerriller anarquista Mosko Atanasov Rashev (o Rachev). Havia nascut el 27 d'agost de 1903 a Lyaskovets (Veliko Tarnovo, Bulgària). Fill d'una família extremadament pobra, restà illetrat i hagué de treballar en les feines més dures i més mal remunerades. A Kilifarevo (Veliko Tarnovo, Bulgària), de la mà de destacats anarquistes, com ara el mestre Georgi Popov i Petar Maznev, entrà en contacte amb el moviment llibertari, destacant com a un enemic acèrrim de la policia. En 1920, a causa de la seva activitat llibertària, passà a la clandestinitat. La seva primera acció guerrillera consistí en la requisa d'armes de foc de les casernes de la regió de Veliko Tarnovo. Durant la nit del 3 de juny de 1921, formà part de l'escamot armat encapçalat pel revolucionari anarquista Gueorgui Sheitanov que parà una emboscada a l'escorta policíaca que portava detingut l'anarquista Petar Maznev i l'alliberà a l'indret conegut com «La Muntanya Sagrada», casualment el mateix lloc on havia estat capturat. Durant els dies 8 i 9 de juny de 1923 participà en la conferència anarquista clandestina que tingué lloc al bosc a prop del monestir de Petropavlovski (Leskovec, Veliko Tarnovo, Bulgària) i sortí amb l'encàrrec de marxar a la seva ciutat natal i establir vincles amb l'organització anarquista local. El cop militar del 9 de juny de 1923 que instaurà el règim profeixista d'Alexandre Tsankov, va produir la mort de 35.000 treballadors i camperols; i la resistència armada que va seguir, va culminar en l'atemptat amb bomba contra la catedral de Sofia l'abril de 1925, perpetrat pel Partit comunista. A partir d'aquest moment, amb la llei marcial proclamada, es va desencadenar una repressió ferotge contra el moviment revolucionari i s'integrà en la guerrilla llibertària de Gueorgui Sheitanov, que es dedicà a assaltar guarnicions militars, fer sabotatges de línies fèrries i telegràfiques, cremar arxius de la propietat, etc. L'estiu de 1925, després de la dispersió del grup guerriller i l'assassinat de diversos companys a Gorna Oryahovitsa (Veliko Tarnovo, Bulgària), decidí continuar la lluita sota el lema de «Vèncer o morir» que va fer arribar a les autoritats en carta. La policia organitzà grans batudes de recerca durant setmanes. Finalment, el 17 de setembre de 1925 la policia i l'exèrcit li parà una emboscada a prop de Béderliy (Veliko Tarnovo, Bulgària) on Mosko Rashev fou abatut després d'una dura resistència.\n- Gino Lucetti: El 17 de setembre de 1943 mor a l'illa d'Ischia (Itàlia) l'anarquista i partisà Gino Lucetti. Havia nascut el 31 d'agost de 1900 a Carrara (Toscana, Itàlia). Treballador de les pedreres del marbre de Carrara, durant la Primera Guerra Mundial farà el servei militar en les unitats d'assalt. Després de la guerra va emigrar a França, on va acabar de madurar la seva consciència antifeixista. Decidit a acabar amb la vida de Benito Mussolini, va retornar a Itàlia i l'11 de setembre de 1926, a la plaça de la Porta Pia de Roma, llança una bomba contra l'automòbil on viatjava el dictador. La bomba rebota contra el cotxe i explota a terra. Lucettiés detingut i processat entre el 8 i el 10 juny de 1927. Lucetti va ser condemnat pel Tribunal Especial a 30 anys de presó --la pena de mort es va introduir a partir d'aquest cas-- i altres dos companys, Leandro Sorio i Stefano Vatteroni, van ser inculpats i reberen 20 anys i 19 anys i 9 mesos de reclusió respectivament. Gino Lucetti va ser empresonat a la penitenciaria de la petita illa de Santo Stefano, al Mar Tirré, coneguda com a «Illa del Diable». El 1943 va ser alliberat pels aliats, però poc després va morir a Ischia a causa d'un bombardeig nord-americà. Les interessants cartes de Lucetti dirigides des de la presó a sa família (1930-1935) es troben al fons Ugo Fedeli de l'International Institut of Social History d'Amsterdam. A l'Arxiu de la Família Berneri i d'Aurelio Chessa de Reggio Emilia existeix un Fons Gino Lucetti.


Feixisme - Trabajos de investigación - 293 Palabras\nPágina principal Ensayos Feixisme\nPáginas: 2 (293 palabras) Publicado: 21 de marzo de 2011\nFeixisme I Ii Guerra Mundial\n* Gulag: Campaments de treball correctius.\n* Stalinisme: Etapa política a la Unió Soviètica caracteritzadapel poder personal i dictatorial del seu màxim dirigent, Stalin.\n* Bolxevització: Terme que expressa el temor que a Itàlia es produiria una situació semblant a la que van crear els bolxevics aRússia amb la Revolució d’Octubre.\n* Terres irredemptes: territoris no annexats a Itàlia durant la unificació del segle XIX.\n* Weimar: Ciutat d’Alemanya on es va elaborar la constitució que va donarlloc a la nova república alemanya.\n* Espartaquistes: Revolucionaris alemanys, que agafaven el nom d’Espàrtac, dirigent de la revolta d’esclaus més important a Roma.\n* Partit Nazi: Abreviatura deNacionalsocialisme alemany (NSDAP).\n* SA: Secció d’Assalt. Tropes de xoc del partit nazi fins al 1933. Grup paramilitar, exercit paral·lel.\n* SS: Grup de protecció del Führer. Cos paramilitarque obeïa directament a Hitler.\n* Gestapo: Policia secreta oficial encarregada de la repressió.\n* Nacificació: Procés pel qual el conjunt de les estructures socials, econòmiques, polítiques oculturals van acceptar i adoptar els principis ideològics propis del nazisme.\n* Antisemitisme: Contrari als semites, terme amb el qual es designa la població jueva. En les seues posicions mésextremes, l’antisemitisme va propugnar la desaparició del poble jueu.\n1. Què factors afavoriren la pujada dels totalitarismes en el període d’entreguerres?\n· La crisi econòmica: la situació general aEuropa després de la I guerra Mundial va empitjorar encara més després del Crack del 29.\n· El triomf de la Revolució Socialista bolxevic a l’URSS posa en guàrdia la classe obrera de tot el continent iestimula els seus desitjos revolucionaris. Les classes dirigents se senten amenaçades per les demandes del proletariat i tenen por a l’expansió del comunisme.\n2. Què és el feixisme?\n· És un...\n...Característiques Feixisme Moviment totalitari:  (abarca tots els àmbits del poder i govern d’un Estat) basat en el culte i idealització del líder, cap carismàtic ( que té capacitat per convèncer a la gent i tothom et fa el que vol el cap, els altres se senten atrets ) ● Les persones estan subordinades a l’Estat . Estat basat en la jerarquia, la força i el lideratge que exerceix un control absolut de la societat. ● Antiliberalisme. Un partit únic amb un cap o líder. ●...\n... Característiques del feixisme (es tot) a nivell global: ·Feixisme italià ·Nazisme alemany -Sistemes polítics que van aparèixer a Europa durant els 20. -Sistemes TOTALITARIS: l’estat ho controla tot. Manca de llibertat. -Antidemocràtics i antiparlamentaris. Prohibició dels partits polítics excepte el partit de règim (es a dir, de l’estat), (Partit Feixista, Partit Nacionalista). -Anticomunistes i marxistes. S’oposen a l’expansió del comunisme i del...\n...Un de les coses que mes tenen en comú es que a tant feixisme, nazisme i franquisme els agrada molt tot el que té a veure amb l’exèrcit; en les tres foto veiem el líder, amb un uniforme militar, amb el seu símbol i amb la bandera del seu país o representant-lo. Cada un va amb la camisa del seu color: el partit nazi va amb la camisa bruna, el partit d’Itàlia va amb la camisa negre i el partit d’Espanya amb la camisa blava ( tot i que en aquesta foto apareix la camisa de color...\n...les característiques simbòliques del feixisme i ens explica breument d'on prové la paraula 'feixisme'. Doc 2: Aques document són unes paraules que va ercitar Benito Mussolini al 1926, i explica quin era el sentiment del feixisme, i com s'havia d'honorar l'autoritat. Doc 3: En aquest document Mussolini explica quins tipus de política és el feixisme, diu que no creu en la pau, que només la guerra posa solució a tot. Doc 4: Fotografia...\n...Què és el feixisme? El feixisme és un model polític les característiques del qual són: el nacionalisme exacerbat, l’exalçament de l’Estat, el rebuig del liberalisme i de la democràcia, el culte al líder i la defensa de la violència i de la guerra. Aquest moviment es va desenvolupar per primera vegada, i amb més força, a Alemanya i a Itàlia, en els anys entre la Primera i la Segona Guerra Mundial. Pel que fa a la democràcia, els feixistes...\n...A la pel·lícula "La piel quemada" hi apareix representat el sistema latifundista. Identifica i descriu l'escena en què apareix representat el sistema latifundista. Segons el que veus a la pel·lícula, explica quin és el funcionament d'aquest model d'explotació agrària. Identifica també quin paper juguen els diferents personatges en aquesta escena. En Jose recordava quan tenia que esperar a la plaça del seu poble, a que l’amo (latifundista) dels terrenys tries a les persones que li feien...\nQue és el feixisme?\n... QUÈ ÉS EL FEIXISME? Origen a Itàlia, però designa a tots els règims i moviments semblants al de Mussolini despres de la 1a Guerra Mundial BASES IDEOLÒGIQUES: 1. Estat totalitari: L’Estat intervenia i ho controlava tot, coartant la llibertat individual. La persona existia perquè existia l’Estat i estava subordinada a aquest. L’Estat feixista es fonamentava en la força, el lideratge i la jerarquia, no en el sufragi. No hi havia divisió de poders. Sols hi havia un Partit...\n...FEIXISME I NAZISME - INTRODUCCIÓ És un període molt inestable. • Va sorgir a causa dels odis i rencors deguts a la Primera Guerra Mundial. • La crisi econòmica que hi ha després de la Primera Guerra Mundial i al 1929 (“Crack”) als Estats Units també entren en crisi. • Durant el període entre guerres de la revolució bolxevic, ha triunfant i s’instal·la a Rússia un sistema comunista. La resta de països tenen por de que s’implanti la revolució dels obrers....


Quina antiguitat té la barretina i quin és el seu origen?\nInici Preguntes i respostes Quina antiguitat té la barretina i quin és el seu origen?\nLa seva popularitat s'afermà a la guerra d'Àfrica, en la qual els voluntaris catalans del general Prim es distingien per la barretina vermella\nUn grup d'homes amb barretina Wikimedia Commons\nTot i que la més antiga documentada, una barretina de traginer, data del segle XVII, molts investigadors han volgut veure en el 'gorro' dels antics frigis (Àsia Menor) el primer antecedent d'aquesta peça de roba tan nostrada. La seva extensió geogràfica tradicional abastava tota la zona mediterrània i també les illes Canàries. A moltes comarques occidentals i a Andorra, d'altra banda, s'anomenava 'gorra'.\nDe barretines n'hi havia de molts tipus: la de xeixa (blanca o de color variat, utilitzada per dormir), la de mariner (vermella i no gaire llarga), la de capellà o la d''escórrer fesols' (petita, cònica i amb una borla a l'extrem). Les més populars foren la barretina musca, de color morat, i la vermella. Les que estaven confeccionades amb un folre de color blanc, verd o negre, acostumaven a ser reversibles (la negra per al dol), i eren conegudes com barretines 'de dos cairells o de dos intents'. Al Pirineu, les classes populars solien dur barretina vermella, i la barretina musca es reservava per als dies de festa, per al dol o en exclusiva per als rics. Al Segrià, al Camp de Tarragona, la Conca de Barberà i la Ribera d'Ebre, en canvi, la musca era la més freqüent.\nDurant el segle XIX, el procés de substitució de la barretina per la boina o la gorra de visera va córrer paral·lel al de la seva reivindicació per part del catalanisme. La seva popularitat s'afermà arran de la guerra d'Àfrica, el 1860, en la qual els voluntaris catalans del general Prim es distingien per l'uniforme blau i la barretina vermella. Al seu retorn victoriós a Barcelona foren publicades poesies com 'La roja barretina catalana', de M. Josefa Massanès, i 'La gorra vermella', d'Antoni de Bufarull, ambdues del mateix 1860. Prova d'aquest procés reivindicatiu imparable fou l'actitud de Jacint Verdaguer el 1865, quan recollí el premi dels Jocs Florals amb barretina, o la dels assistents a la gran manifestació proteccionista del 1882 a Barcelona o a les catalanistes del 1897, que també la portaven amb aquesta intencionalitat.\nA la primeria del segle XX, quan només la vestien gent gran d'alguns indret del Pirineu, la barretina ja havia esdevingut un símbol de tot l'espectre catalanista, des dels republicans federals fins als carlins.


El poliesportiu per a malalts de la Vall d'Hebron ja atén 22 pacients El poliesportiu per a malalts de la Vall d’Hebron ja atén 22 pacients – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nEl poliesportiu per a malalts de la Vall d’Hebron ja atén 22 pacients\nEs preveu que aquesta setmana hi instal·li 132 infectats | Acollirà pacients no crítics mentre l'Hospital Vall d'Hebron treballa per passar de 56 llits d'UCI a 350\nEl poliesportiu convertit en centre pel tractament de malalts per Covid-19 / Ajuntament\nACN 29/03/2020 2:59 pm\nEl Pavelló Salut Vall d’Hebron s’ha posat en funcionament aquest diumenge amb 22 malalts, i arribarà als 132 llits dimarts, la seva capacitat màxima. Es tracta de l’extensió de l’Hospital Vall d’Hebron, que s’ha situat al pavelló municipal, tot just davant. Acollirà pacients no crítics, perquè aquests es puguin quedar als edificis de l’hospital. Els malalts estan atesos amb el mateix equipament sanitari i professional, ja que funcionaran com una planta més del centre. El seu gerent, Albert Salazar, ha destacat que un hospital amb 50 especialitats s’ha convertit en un centre d’una sola malaltia. El seu pla de contingència preveu passar de 56 llits de crítics a 350, i per això calia obrir un nou espai que acollís malalts no tan greus.\nLa consellera de Salut, Alba Vergés, l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, i el propi Salazar van visitar dissabte al vespre la nova instal·lació. Colau ha constatat que és “impressionant” veure com es posa tan ràpid en marxa una ampliació de l’hospital, “un esforç increïble, en temps rècord, de moltíssima gent, perquè la ciutat ha tingut molt clar que començava una setmana diferent a l’anterior, molt més complicada, i que s’havia reforçar la sanitat pública”.\nEls llits preparats a l’hospital de campanya al poliesportiu de la Vall d’Hebron / Ajuntament\nVergés, per la seva part, ha constatat que la resposta a l’epidèmia està canviant l’organització d’aquest i de tots els hospitals, que estan absolutament bolcats per atendre les persones amb coronavirus.\nLa iniciativa Pavelló Salut està impulsada pel Consorci Sanitari de Barcelona, format per la Generalitat i l’Ajuntament de Barcelona, per habilitar quatre espais propers als hospitals de referència de la ciutat que rebaixin la tensió dels centres sanitaris. Els altres espais que formen part dels projecte són el centre esportiu Claror Marítim, que tindrà com a hospital de referència l’Hospital del Mar; el CEM Guinardó, per a l’Hospital de Sant Pau, i un espai per determinar que tindrà l’Hospital Clínic com a centre de referència. En total, els quatre espais podran acollir un total de 600 pacients.\nBombers de Barcelona, amb la col·laboració de Metges sense Fronteres, continuen treballant en el muntatge logístic dels espais per tenir-los operatius com més aviat millor. L’Ajuntament de Barcelona, a través d’una oficina tècnica creada per a l’ocasió per professionals del consistori, proveeix la logística i el material per poder medicalitzar els espais, i el Consorci Sanitari de Barcelona s’encarrega del personal sanitari i del criteri assistencial. D’altra banda, els equips de sistemes d’informació dels hospitals, l’Institut Municipal d’Informàtica de l’Ajuntament de Barcelona i el CTTI de la Generalitat estan treballant perquè els quatre pavellons disposin de connectivitat tecnològica amb les històries clíniques hospitalàries, així com wifi ciutadà pels malalts ingressats.


Els gegants a l'UCE - Tornaveu\nEls gegants a l'UCE\nEl dissabte 20 d’agost, dins del programa d’activitats sobre cultura popular i tradicional catalana, li tocà el torn al món geganter. Per aquest motiu es realitzà una presentació del fet geganter a càrrec d’Enric Baldà, Xavier Blancafort, Amador odina i Àlex Garcia-Miguel, membres del cos de Monitors de l’Agrupament de Colles de Geganters de Catalunya, en la qual s’aprofundí en la seva història i evolució; els gegants de Catalunya i de la resta del món; funcions i tipologia de gegants; els gegants al carrer; les músiques i festes més representatives.\nComplementà aquesta activitat un taller que amb el títol “Sota faldilles” es centrà en aspectes pràctics tals com l’estructura del gegants, els ritmes musicals, la càrrega de gegants, el ball...\nAquest taller comptà amb la participació dels gegants de Ribes de Fresser, en Manelic i na Núria, així com la seva colla de geganters i de grallers.


Badalona va deixar d'ingressar 17.400 euros per la instal·lació il·legal d'antenes de telefonia, segons Antifrau La República\nBadalona va deixar d’ingressar 17.400 euros per la instal·lació il·legal d’antenes de telefonia, segons Antifrau\nACN Badalona.-L’Oficina Antifrau xifra en 17.448,27 euros el perjudici econòmic a l’Ajuntament de Badalona per la instal·lació, sense llicència i en sòl públic, de dues antenes de telefonia mòbil l’any […]\nACN Badalona.-L’Oficina Antifrau xifra en 17.448,27 euros el perjudici econòmic a l’Ajuntament de Badalona per la instal·lació, sense llicència i en sòl públic, de dues antenes de telefonia mòbil l’any 2012, segons un informe emès aquest juliol i al que ha tingut accés l’ACN. Els aparells van estar en funcionament fins al 2018 i mai van pagar impostos. El Jutjat d’instrucció 4 de Badalona va demanar a Antifrau que busqués les dades en el marc de les diligències prèvies d’un cas de presumpta malversació urbanística i caudals públics que investiga la responsabilitat de diferents tècnics i polítics. L’alcalde de Badalona, Xavier Garcia Albiol, era alcalde i regidor d’Urbanisme el 2012, quan es van instal·lar les antenes, i és un dels principals investigats.\nLa xifra que ha posat sobre la taula Antifrau contrasta amb els càlculs fets prèviament pel PP. El març de 2020, quan el jutge instructor va notificar a Albiol que seria cridat a declarar com a investigat en aquest cas, els populars xifraven el perjudici amb 617,40 euros, 28 vegades menys que la dada que té ara el jutge sobre la taula.De fet, l’informe d’Antifrau retreu al consistori que no facilités la informació que se li va requerir per calcular l’import que hauria d’haver cobrat per les antenes. El consistori, apunten, no va precisar “cap dels dos extrems necessaris i imprescindibles” per poder-ho quantificar: ni la superfície que ocupaven les antenes ni el detall de les ordenances vigents el 2012.Antifrau va intentar accedir a la informació amb mitjans propis però també va trobar obstacles. “La seu electrònica municipal només ofereix informació de les ordenances fiscals vigents l’any 2021”, denuncia. I pel que fa a la superfície de les antenes es va haver de recórrer a la realitat virtual per fer una simulació de l’espai que van ocupar.En total, segons l’informe d’Antifrau, l’estimació de la taxa per activitats en domini públic que es van estalviar les companyies ascendeix a 12.259,66 euros; la llicència urbanística suma un total de 1.928,24 euros; l’impost sobre construccions, instal·lacions i obres seria de 1.388,73 euros, i la taxa per intervenció municipal en les activitats i instal·lacions pujaria 1.871,64.Les dues antenes de telefonia, de Vodafone i Movistar, es van instal·lar el juliol de 2012 a l’edifici de la Guàrdia Urbana, al Turó d’en Caritg. La seva retirada no va arribar fins set anys més tard, entre desembre de 2017 i juliol de 2018, segons detalla l’informe d’Antifrau, durant els mandats de Dolors Sabater i Àlex Pastor, respectivament.De fet, durant el procés de diligències prèvies també han estat citats a declarar responsables dels govern de Guanyem i el PSC, com Oriol Lladó o Christian Carneado, a més d’alts càrrecs del govern d’Albiol i el també regidor Miguel Jurado, responsable polític de la Guàrdia Urbana el 2012.Durant la seva declaració davant el jutge, el juliol de 2020, Albiol va assegurar que desconeixia tota gestió relacionada amb dues antenes de telefonia mòbil així com el fet que no tinguessin llicència. L’alcalde, de fet, basa la seva defensa en el desconeixement dels detalls dels tràmits tècnics i administratius, des de la seva posició d’alcalde.


Niall Ferguson – El passat que no passa\nNiall Ferguson és un historiador escocès, nascut a Glasgow fa 48 anys, que ensenya història internacional comparada a Harvard. Té una projecció mediàtica increïble, entre altres coses perquè ha entès quina pot ser la funció de les TIC en l’ensenyament i en la divulgació de tota mena de teories i debats. Només cal accedir al seu web per adonar-se de l’habilitat d’aquest professor que l’any passat va impulsar la creació, junt amb altres acadèmics conservadors, del New College of the Humanities, una institució privada d’ensenyament amb seu a Londres. Deu ser per això que de vegades quan es parla d’ell, com fa l’articulista William Skidelsky, no tan sols destaquen la vàlua d’aquest interessant i provocador professor, sinó també la manera de presentar-se en societat: “El meu primer pensament en trobar-me amb Niall Ferguson és que té una aparença massa elegant per ser un acadèmic” (The Observer, 20/2/11). Un comentari que, tot sigui dit, no és precisament amable amb els acadèmics. Però aquesta és una altra qüestió.\nEn tot cas, el que és rellevant és que aquest impetuós historiador ha sabut ser un home del seu temps quant a l’ús de les tecnologies i de les formes audiovisuals, com abans ho havien estat historiadors tan eminents com el francès George Duby (1919-1996), que el 1980 va adaptar Temps de les catedrals per a la TV francesa i el 1985 fins i tot va esdevenir president de la SEPT, un cadena de televisió francesa de caire cultural; o bé el britànic Simon Schama (1945), de tendència contrària a la de Ferguson, atès que és laborista, i que el 1995 va escriure i presentar a la BBC una sèrie titulada, com el seu voluminós llibre,Landscape and Memory, i el 2006 va tornar-hi amb la sèrie Simon Schama’s Power of Art, entre altres moltes contribucions als mitjans de comunicació. Per a mi, aquests historiadors no són altra cosa que innovadors —emprenedors, per dir-ho en termes empresarials— en la manera de presentar les seves narratives, sense que això vulgui dir que hi hagis d’estar d’acord per força. El contingut de la forma també compta, com diu el títol d’un famós assaig historiogràfic sobre el narrativisme històric del filòsof i historiador nord-americà Hyden White (1928).\nFerguson ha escrit un munt de llibres i ha participat, certament, en l’elaboració de documentals de tota mena. A més, el maig de 2010, Michael Gove, secretari d’Educació del govern de coalició entre els conservadors i els liberaldemòcrates britànics, va anunciar que havia convidat Ferguson a assessorar el govern sobre el desenvolupament d’un renovat programa docent d’història —“la història com una narració relacionada”— per al nou pla d’estudis que es vol aplicar a les escoles d’Anglaterra i Gal·les. L’enrenou ha estat majúscul, perquè la perspectiva que defensa Ferguson, sobretot amb relació al passat colonial britànic i als “beneficis” de l’imperialisme, és força polèmica. És una mirada conservadora, una mica angoixada pel futur de la Gran Bretanya i del món occidental en general, que arrenca, entre altres coses, del fracàs del model multiculturalista i dels estudis postcolonials que han dominat l’acadèmia anglosaxona (i més enllà) en les últimes dècades. Ferguson, encara que li costa de reconèixer-ho, s’ha escorat cap a la dreta des del seu suggeridor i crític llibre sobre l’imperialisme nord-americà, American Colossus (2004, existeix una traducció castellana publicada el 2005 per l’Editorial Debate), fins al que va treure l’any passat, Civilization: The West and the Rest —del qual ara ha aparegut la versió en castellà també a Debate—, i que és una exaltació dels beneficis civilitzadors del colonialisme.\nL’aparició d’aquest darrer llibre va anar acompanyada de l’estrena a Channel 4 d’una sèrie documental de sis parts. Com reconeix el mateix Ferguson, va escriure aquest llibre pensant en els seus fills (en té tres, dos nois i una noia, que van des d’11 a 17): “El llibre —diu— està dissenyat en part perquè un noi de 17 anys pugui entendre una història tan complexa”, cosa que lliga amb l’encàrrec que li va fer el seu amic i secretari d’Educació, Michael Gove. Per explicar un fenomen que Eric L. Jones ja va abordar a The European Miracle(1971, traduït al castellà per Alianza el 1994) —com es va construir l’hegemonia europea, per damunt d’Àsia, a partir de l’entorn mediambiental, l’economia i la geopolítica—, Ferguson fa un raonament que s’assembla al de Jones: Europa va aconseguir la gesta de desenvolupar un progrés que finalment va conduir a un puixant capitalisme, a l’Estat de dret i a la democràcia. Ferguson ho fa a partir d’una metàfora inspirada en el món digital dels mòbils. L’ascens d’Occident, sosté, es basa en sis atributs que ell denomina les “Apps assassines”: la competència, la ciència, la democràcia, la medicina, el consumisme i l’ètica del treball. Cada capítol del llibre (i cada episodi de la sèrie de TV) es proposa explorar com va ser possible que els estats occidentals tinguessin una d’aquestes “Apps” mentre que altres nacions d’arreu del planeta no aconseguissin adquirir-les. És d’aquesta manera d’entendre la civilització occidental que neix la teoria optimista de Ferguson del món occidental i l’exaltació del colonialisme com a forma de civilització.\n“Som a l’era de l’intel·lectual tabloide”, anunciava l’assagista i novel·lista Pankaj Mishra en una entrevista recent a La Vanguardia (13/08/12). Em fa l’efecte que és veritat i no em sembla pas malament. El que ens hauria de preocupar, si de cas, i això és el que m’allunya de Ferguson i m’aproxima a Mishra, són les noves narratives per presentar una visió benigna del passat. A veure si al final acabarem defensant, amb l’excusa que es lluitava contra l’innegable totalitarisme comunista, els bombardejos amb napalm sobre Cambodja i Vietnam!\nPublicat a El Punt Avui, 16/08/12. Versión en español, aquí.


PrioratDiari.cat | Falset es prepara per viure el Nadal\nFalset es prepara per viure el Nadal\nLa Cursa de Sant Silvestre serà un dels punts forts del programa\nper Redacció/J.R.H 20/12/2016\nArbre de Nadal a Falset. | falset.org\nFalset ha programat un seguit d'activitats per gaudir d'aquest Nadal. La primera d'aquestes propostes s'adreça als més petits i donarà el tret de sortida el pròxim dissabte 24, a les 17.00 hores a la plaça de la Quartera. Serà en aquest punt on l'Associació de Comerciants convidarà als menuts a fer cagar al tió i a tota la família a guarnir l'arbre de Nadal amb els seus desitjos. El dimecres 28, el pavelló esportiu s'omplirà amb el Nadal Jove, una proposta perquè els majors de dotze anys gaudeixin de jocs i activitats diverses de les 18 a les 24 hores. Les activitats seran moltes i diverses: bou mecànic, simulador de conducció, música, taller de maquillatge, futbolí, aerogir, tenis taula, sessions de zumba i batucada. La regidora de Joventut, Núria Borja, assenyala que «és el primer cop que plantegem una proposta com aquesta en aquestes dates, així que animo a tots els joves a participar-hi, volem que s'ho passin d'allò més bé i que sigui tot un èxit».\nEl municipi de Maspujols tancarà l'any amb esport, ja que els carrers de Falset acolliran una nova edició de la Cursa de Sant Silvestre. La cursa, que tindrà el seu punt de sortida i arribada a la plaça de la Quartera, s'iniciaria a les 17 hores del 31 de desembre i premiarà a qui porti la millor disfressa. Per participar-hi, és necessari inscriure's al porxo de l'Ajuntament a partir de les 16 hores. L'endemà 1 de gener el Patge Reial arribarà a la vila, i recollirà les cartes per als Reis de l'Orient a partir de les 18.00 hores al Castell. Com no podia ser d'una altra manera, Ses Majestats arribaran puntuals a Falset el vespre del dia 5 de gener. La cavalcada pel poble comença a les 19 hores.


Les illes de calor poden provocar taxes de mortalitat més elevades | betevé\nLes illes de calor poden provocar taxes de mortalitat més elevades a les ciutats\nEls experts creuen que aquest microclima no tindrà una afectació directa en l'esperança de vida, tot i que podria provocar més ingressos hospitalaris\nAbraham Orriols | dissabte, 17 de novembre del 2018, a les 13.27\nSabíeu que les temperatures a les ciutats poden arribar a ser fins a 10 graus més altes que en les zones rurals? Aquest microclima rep el nom d‘illa de calor i els experts adverteixen que pot tenir conseqüències negatives per a la salut. Fins al punt d’incrementar la taxa de mortalitat.\nAquesta és la principal conclusió de l’estudi que ha fet Koen de Ridder, expert en el tema, que ha desenvolupat un programa per a la Unió Europea. Per tal de fer l’informe, Ridder ha tingut en compte indicadors com la temperatura o la contaminació, entre d’altres. Amb aquests factors, ha fet simulacions del clima en 100 ciutats europees, com París, Londres, Berlín o Barcelona, en el qual avisa que els efectes d’aquest microclima poden ser molt greus.\nDe Ridder creu aquest microclima no tindrà una afectació directa en l’esperança de vida, tot i que es podrien provocar més ingressos hospitalaris o naixements prematurs. I és que afirma que la gent és sensible a les temperatures extremes. “Hi ha un increment de mortalitat en les èpoques de calor extrema i mor molta més gent que en temperatures regulars” sentencia Ridder, que explica que els estudis demostren que en època de temperatura extrema, fins i tot la gent més saludable pot acabant-ne sent víctima.\nCom combatre l’illa de calor?\nSegons Koen de Ridder, per combatre l’efecte de l’illa de calor és essencial la conscienciació de la població. “Cal un bon pla d’acció detallat i alertar la població” explica Ridder, que afirma que només si la gent està avisada del que pot passar es podran prendre mesures. Llavors, caldrà fer arribar a la població tot un seguit de guies, normes o regulacions a seguir. Preguntat per solucions més concretes, Ridder afirma que cal crear més espais verds urbans.\nLa UPC presenta solucions per intentar aconseguir refredar les ciutats\n— calor — canvi climàtic — contaminació atmosfèrica\nLes ciutats reclamen més recursos i competències per combatre el canvi climàtic\nLa contaminació, un malson per als malalts amb síndromes de sensibilització central\nLes millores a l’entrada de l’Escola Ferran Sunyer no convencen les famílies\nNo s’espera fred d’hivern fins a final de novembre


ReciClassíCat: SAINT SAëNS, Charles Camille (1835-1921) - Oratorio de Noel\nSAINT SAëNS, Charles Camille (1835-1921) - Oratorio de Noel\nObra de Jean-François Portaëls (1818-1895), pintor belga (1)\nJean-François Portaëls (Vilvoorde, 1818 - 1895) va ser un pintor belga orientalista. Nascut a Vilvorde, el seu pare el va enviar a estudiar a l'Acadèmia d'Arts de Brussel·les on el seu director, François Navez, el fundador de l'escola moderna clàssica, el va rebre com a alumne en el seu propi estudi. El 1841, Portaëls va marxar a París, on amablement el va rebre Paul Delaroche. Pels seus mèrits, va rebre el Gran Premi de Roma el 1842. Entre els anys 1843 i 1847, va viatjar per Itàlia, Grècia, el Marroc, Algèria, Egipte, Líban, Judea, Espanya, Hongria i Noruega. Va tornar a Bèlgica el 1847. L'èxit de la seva exposició a Gant amb motiu del seu retorn, el va consolidar i el va promocionar a l'hora de succeir a Vanderhaert com a director de l'Acadèmia d'Arts d'aquesta ciutat. Es va casar el 1849 amb la filla del seu primer mestre, Navez i es van instal·lar a Brussel·les. Des del 1858 fins el 1870, s'instal·la al seu estudi privat, d'una forma més individual i explorant noves possibilitats que l'ajudaran a assolir l'èxit. Viatja i treballa al Marroc des del 1870 fins el 1874. El 1878, es converteix en director de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Brussel·les. La seva important influència es farà evident en les següents generacions de pintors belgues, entre els quals cal destacar a Alfred Bastien, Théo Van Rysselberghe i Edouard Agneessens, i també en l'escultor Charles Van der stappen i l'arquitecte Charles Licot. No en va, se'l considera el fundador de l'escola orientalista belga.\nFont: En català: No disponible - En castellano: No disponible - In english: Jean-François Portaëls (1818-1895) - Altres: No disponible\nCharles Camille Saint-Saëns (París, 9 d'octubre de 1835 - Alger, 16 de desembre de 1921) fou un compositor, pianista i organista francès descendent d'una família normanda. Va néixer a París, va debutar com a pianista a l'edat de 10 anys i més tard va estudiar orgue i harmonia al Conservatori de París. També va rebre lliçons particulars amb Charles Gounod. El 1853 va compondre la seva primera simfonia i entre 1858 i 1877 va treballar com a organista a l'Església de la Madeleine de París. Entre les seves obres destaca l'òpera Samsó i Dalila (1877). Al final de la seva vida, Saint-Saëns va realitzar gires pel nord d'Àfrica i per Amèrica.\nVista de la Madeleine de París, obra de Paul Lancel, pintor francès (2)\nLa seva música, que segueix la tradició clàssica francesa, és elegant i precisa en el detall i la forma i combina l'estil líric de la música francesa del segle XIX amb una major qualitat formal. És autor de 5 concerts per a piano (estrenats per ell mateix) i 3 concerts per a violí. Entre les seves obres destaquen també els poemes simfònics La filosa d' Omfalia (1871), Faetó (1873), La joventut d'Hèrcules (1873) i la Dansa macabra (1874), la Simfonia No. 3 en Do menor (1886) per a orgue, piano i orquestra i la suite per a orquestra amb dos pianos El carnestoltes dels animals (1886). La filosa d'Omfalia va ser el primer poema simfònic escrit per un compositor francès. Entre els seus deixebles es trobava, entre d'altres, Gabriel Fauré. Saint-Saëns va morir a Alger.\nFont: En català: Charles Camille Saint Saens (1835-1921) - En castellano: Charles Camille Saint Saens (1835-1921) - In english: Charles Camille Saint Saens (1835-1921) - Altres: Charles Camille Saint Saens (1835-1921)\nEn plena atmosfera nadalenca, per bé i per mal, el soroll pels sentits és aclaparador. Un bon refugi, obert a totes les ànimes atapeïdes de torrons, atabalades de parpelleigs incoherents de lluminàries de tots els colors possibles i esgotades de fugir d'estrafolaris panxacontents de disfressa vermella amagats en les raconades més inimaginables, serà la música. Però, atenció, fins i tot aquest espai i el seu creador han quedat perdudament hipnotitzats pel caos nadalenc així que, per uns dies, no tindrem escapatòria. Sigui com sigui, tancarem el ulls i intentarem gaudir a la nostra manera d'aquesta festivitat. I una de les tantes possibilitats al nostre abast, en aquest dilluns de consumisme esbojarrat, serà recuperar un oratori de Nadal. No serà un de qualsevol ni serà, a diferència dels molts existents, de gran solemnitat si més no, i acústicament parlant, en la potència dels seus decibels. Perquè la solemnitat, si parlem d'emocions, és evident, empírica i fins i tot diria que mesurable en l'oratori del nostre protagonista francès d'avui. Efectivament, Saint Saens, el francès romàntic, ens regala una partitura màgica, onírica, commovedora i espiritual. L'Oratori de Nadal opus 12 per a veus solistes, cor, cordes, arpa i orgue, de 1858, és un treball filosòficament més proper a la cantata que a l'oratori. No obstant, Saint Saens, que pel que sembla el va escriure amb menys de 15 dies i quan era organista a la Madeleine de París, si que el va pensar i vertebrar com a oratori per tenir-lo enllestit i poder-lo representar durant el Nadal de 1858. Amb referències directes a l'oratori de Nadal de Bach, és una obra càlida, romàntica tot i que amb la mirada fixa a èpoques passades, amb una tonalitat equilibrada i suau en el recorregut temàtic de l'obra i essencialment lírica. Tenint en compte que fins aquest Nadal no havia descobert aquesta bellísima obra de Saint Saens, crec que seria bo que en el nostre país, bombardejats any rera any pel fantàstic Messies d'Händel, es comencés a pensar en la idea de poder gaudir d'altres esplèndides obres nadalenques. La d'avui seria una d'elles. I no serà per manca d'oratoris de Nadal (Bach, Telemann, Rolle, Eybler, Gebel, Graun, Mattheson...). Així que tot és posar-s'hi ja que de ben segur, i com en el cas del de Saint Saens, tots hi sortiríem guanyant!\nINTÈRPRETS: Stuttgart Bach Choir; Stuttgart Bach Orchestra; Cantus Stuttgart; Jorg-Hannes Hahn\nRECICLASSICAT: SAINT SAëNS, Charles Camille (1835-1921)\nAMAZON: Saint-Saens, C.: Oratorio De Noel\nIMSLP: Charles Camille Saint Saens (1835-1921)\nCPDL: Charles Camille Saint Saens (1835-1921)\nSPOTIFY: Mass Text – Saint-Saens, C.: Oratorio De Noel / Mass, Op. 4\nAnònim 23 de desembre de 2013 a les 14:23\nAnònim 23 de desembre de 2013 a les 19:25\nBona feina i bones festes !\nPaul Muad Dib 23 de desembre de 2013 a les 21:02\nIgualment Pere!! Bones festes!!\nAnònim 23 de desembre de 2013 a les 20:16\nCom m´agrada el teu blog!!\nGràcies pel teu treball i... Bon Nadal Pau!\nPaul Muad Dib 23 de desembre de 2013 a les 21:03\nLa música i la pintura ens fan la vida més fàcil, no creus...\nAnònim 24 de desembre de 2013 a les 13:28\nBellisims els "Danske Julesalmer". Música serena que omple el nostre esperit de pau. A vegades tinc la sensació que en altres llocs d'Europa es viu el Nadal amb més intensitat que aquí. Personalment, la música m'ajuda moltisim a mantenir viu el sentiment nadalenc.\nPaul Muad Dib 24 de desembre de 2013 a les 16:27\nPotser ho viuen d'una forma més saludable i no tant consumista. Sens dubte, la música danesa de Nadal és una meravella. Tant de bo aquests dies els nostres carrers s'omplissin de corals cantant música com aquesta... potser la nostra salut ho agrairia!\nGràcies a tu! Bon Nadal!!


Una petita finca perfecta a Surrey en venda amb gespa de croquet, piscina i fàcil accés a la ciutat - interiorsnone\nPrincipal interiorsUna petita finca perfecta a Surrey en venda amb gespa de croquet, piscina i fàcil accés a la ciutat\nUna petita finca perfecta a Surrey en venda amb gespa de croquet, piscina i fàcil accés a la ciutat\nDunsfold és un lloc ideal per a aquells que es desplacen a Londres: al camp, però a poca distància de les grans escoles, el centre comercial animat que és Guildford i amb ràpids enllaços ferroviaris per quan necessiteu entrar a la ciutat. Penny Churchill fa un cop d'ull a un immoble que es ven a la venda en aquesta zona desitjable.\nEn aquests dies incerts, els venedors de fins i tot les millors cases de camp poden afrontar una llarga espera per trobar un comprador, tret que el seu preu reflecteixi la realitat de la vida en el carril lent. El Brexit és el número número, per descomptat, però no és l'única lletra de les obres; Els compradors actuals es poden espantar fàcilment i els problemes locals, com ara la planificació, també poden causar preocupació.\nPrenem el cas de Barnfield, un dels petits nuclis més encantadors de Surrey. Es troba a Dunsfold, a prop de Cranleigh ia 20 km de Guildford, i actualment es troba al mercat per 5 milions de lliures via Savills i The Grantley Group.\nEl preu reflecteix la incertesa provocada per una sol·licitud de planificació d’habitatges nous en un antic aeròdrom de la guerra a l’altra banda de Dunsfold. Tanmateix, el dimoni que coneixes és millor que el diable que no facis i, en aquest cas, t’ajudarà: el consentiment de planificació que finalment s’ha concedit suggereix que Barnfield, amb les seves 50 hectàrees de pastura i bosc, per no parlar del substancial. la protecció que ofereix el propi poble no hauria d'estar en gran mesura afectada pel desenvolupament proposat.\nBarnfield, que va ser reformat pels propietaris actuals durant els seus quinze anys d'edat, va ser de mitjan segle XVI, tot i que l'actual casa es va construir principalment en l'estil artesà i artesà tradicional de l'època tardor-victoriana.\nLa finca es troba en un entorn rural meravellós privat a aproximadament una milla del centre del nucli antic, amb un bonic espai verd i ecològic, i un pub local i a poca distància del poblat Cranleigh i la seva famosa escola.\nAltres escoles estatals i privades de gran assoliment properes inclouen la Royal Grammar School, la Guildford High School, Lanes-borough, St Catherine's i Charterhouse. Dunsfold és una "terra de circulació" per excel·lència, i London Waterloo es troba a només 35 minuts en tren de Guildford.\nConstruït en fustes de roure gruixut amb carreus de maó i alçades de teules penjades sota un sostre de rajola de fang, Barnfield conserva el seu sabor històric Tudor en els seus enllaços, bigues polides, taulers de terra i escales finament tallades.\nLa casa principal ofereix més de 7.000 metres quadrats d'espai de luxe, incloent-hi un rebedor amb grans rebosts, tres sales de recepció principals, una biblioteca, una esplèndida cuina / habitació familiar, estudi, suite principal, sis dormitoris i dos banys.\nDues cases de camp separades de dos dormitoris ofereixen un allotjament addicional per a hostes o personal.\nLa casa està envoltada de jardins i jardins immaculats, amb una gran quantitat de serveis esportius i de lleure, com un gimnàs, estabilitat d'estil americà, una gespa de croquet, una pista de tennis i una piscina climatitzada.\nBarnfield es ven a través de Savills i el grup Grantley a 5 milions de lliures. Vegeu més imatges i detalls.\nCopyright interiors: Una petita finca perfecta a Surrey en venda amb gespa de croquet, piscina i fàcil accés a la ciutat - interiorsnone


[ACTUALITZACIÓ] Espectaculars imatges aèries del foc del Perelló, encara sense control ~ EbreDigital.cat\n[ACTUALITZACIÓ] Espectaculars imatges aèries del foc del Perelló, encara sense control\nRedacció Ebredigital.cat2019-06-10T16:25:33+02:0010 de Juny de 2019|Societat| El Perelló, Terres de l'Ebre|ADF de la Generalitat de Catalunya, Bombers de la Generalitat de Catalunya, GRAE de la Generalitat de Catalunya, Incendi forestal, Mossos d'Esquadra de la Generalitat de Catalunya|0 Comentaris\nEspectaculars imatges aèries que ens arriben en aquest vídeo dels Bombers de la Generalitat en el que es pot apreciar el perímetre de la zona del foc, que ja ha cremat unes 60 hectàrees segons informacions dels propis agents rurals.\nAra mateix continuen treballant sobre el terreny 50 dotacions en l’incendi de la Collada al Perelló, a la zona del parc eòlic. El foc continúa sense control i s’està expandit direcció Rasquera. A hores d’ara són 38 dotacions terrestres i 12 aèries, entre les quals s’han afegit tres hidroavions de la subdelegació del Govern a Tarragona, les que lluiten per controlar un foc.\nDe moment s’ha tingut de tallar la TV-3022 entre la població del Baix Ebre i Rasquera, a la comarca de la Ribera d’Ebre. El foc s’ha declarat a les 11.42 del matí i sembla ser que les primeres informacions apunten que es tracta d’un foc gran i amb molt potencial. Per ara tampoc s’ha hagut de desallotjar cap nucli de població. Ara mateix el vent de Garbí que bufa a la zona, és el principal incovenient que tenen els bombers per a controlar el foc.\nACTUALITZACIÓ: L'#IFPerelló afecta de moment una superfície d'unes 60ha aproximades. #AgentsRurals al lloc amb @bomberscat @sfadfcat @mossos\n➡Més info👉https://t.co/I4HCYnQLYv pic.twitter.com/DPlbCoUCGe


Activa Mútua amplia la seva pàgina web amb el portal Aplica | Activamutua\ninici / Hemeroteca / Activa Mútua amplia la seva pàgina web amb el portal Aplica\nActiva Mútua amplia la seva pàgina web amb el portal Aplica\nUn nou portal amb el que es dotarà la pàgina web d‘Activa Mútua amb el mètode Aplica, un nou servei que permet una intervenció integral sobre tots aquells aspectes que construeixen l’experiència del treballador en l’organització i que condicionen la productivitat i la qualitat de la vida laboral.\nEl mètode Aplica incideix en tot allò que té a veure amb el capital humà, l’actiu més valuós de l’organització. La seva estructura, disposició i motivació té una incidència transcendental en el comportament i desenvolupament de l’empresa.\nAmb Aplica, Activa Mútua no només col·labora amb l’empresa en la gestió de l’absentisme, la seva plena aplicació pot suposar uns canvis molt significatius en aquella empresa que ho adopti.\nFerran Pellisé, director del programa que desenvolupa el mètode Aplica a Activa Mútua, exposa que d’un temps ençà, s’ha iniciat una transformació a les organitzacions fins al punt d’invertir-se la piràmide i donar més notorietat a les persones, “autèntiques artífexs que un negoci sigui pròsper i viable”. “Treballadors motivats, implicats i saludables –afegeix- són els pilars de l’èxit empresarial i és així com actua Aplica en les empreses”. Motivació que no únicament passa pel tema crematístic, “que també”, sinó per crear una atmosfera de satisfacció laboral amb recursos como per exemple el “salari emocional”, conjunt de retribucions no monetàries que rep el treballador i complementen el sou amb noves formes creatives que s’adapten a les necessitats de les persones d’avui. Ja siguin elements intrínsecs (recompenses) com a satisfacció en el treball o delegacions de responsabilitat; ja siguin extrínsecs (objectius), com a retribucions flexibles, variables, mesures de conciliació personal/laboral…\nPellisé assegura que la jerarquització excessiva de les estructures està superada, totes les esferes de l’empresa han de treballar per sortir de la seva zona de confort, ser més versàtils, àgils, proposar i estar obertes a tot tipus de suggeriments per sorprenents que puguin semblar a primera instància.\nÉs el que s’ha denominat la gestió del canvi, Pellisé afirma que “l’única cosa que roman és el canvi” i parafraseja al Project Management Institute quan comenta que “la gestió del canvi és un enfocament integral, cíclic, i estructurat per a la transició de les persones, grups i organitzacions, d’un estat actual a un estat futur, amb beneficis de negoci previstos. Ajuda a les organitzacions a integrar i alinear persones, processos, estructures, cultura i estratègia“.\nIncrement de la productivitat\nDit això, el mètode Aplica assegura un increment de la productivitat de l’empresa amb la millora contínua i la potenciació i retenció del talent. I l’enfortiment d’altra eina com la comunicació, que no tant la informació, amb el “foment del diàleg, col·laboració i treball en equip, entès aquest des del funcionament per objectius i timings”.\nLes bases del mètode Aplica d’Activa Mútua també beuen del psicòleg Daniel Goleman, impulsor entre altres, del concepte d’intel·ligència emocional. Per exemple, Goleman descriu que existeixen sis tipus de lideratge: autoritari, coercitiu, afiliatiu, d’entrenament, demòcrata i d’imitació. Doncs bé, Aplica s’inspira en tots ells i concedeix una importància cabdal al que considera la columna vertebral de l’empresa: el comandament intermedi, aquell que sap interpretar les premisses de la direcció com a objectius assolibles i sap transmetre-les als seus subalterns de manera i forma que siguin assolibles amb els recursos que disposen.\nPellisé alerta que el 80 per cent dels treballadors que marxen a altres empreses ho fan per la desmotivació que els produeix el seu cap, per tant, és molt important també l’adequada selecció que es realitzi d’aquests responsables i del seguiment que també s’efectuï de la seva actitud i implicació en el procés. “Han de saber interposar l’interès comú als propis”, emfatitza el director d’Aplica.\n“El comandament intermedi és l’autèntic artífex del bon funcionament de la plantilla i per a això, ha d’estar capacitat per comunicar, col·laborar, implicar, exigir i motivar. Ha de saber trobar el potencial que té cadascun dels seus col·laboradors”. I tot això, tenint en compte conceptes com l’empowerment o apoderament, filosofia empresarial on el líder confereix al treballador poder i autoritat per a la presa de decisions. “D’aquesta forma –descriu el director d’Aplica-, s’impulsa l’autoestima i la confiança perquè el professional participi en la presa de decisions, es mesura el rendiment dels empleats, el treball es converteix en un repte, no en una càrrega; es reconeix a les persones per les seves idees i esforços, i els treballadors tenen major control sobre la seva feina”.\nEn resum, Aplica contribueix a fer més competitives i productives les empreses, creant un clima on els treballadors se senten implicats i motivats en el projecte empresarial i per tant, es minimitzen els efectes perniciosos de les múltiples facetes de l’absentisme laboral.


Louis Jolliet - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLouis Jolliet (Quebec, 21 setembre 1645 – Maig 1700), fou un explorador canadenc del territori nord-americà, i juntament amb el missioner Jacques Marquette foren els primers europeus a recórrer el riu Mississipí. Estudià amb els jesuïtes i destacà en matemàtiques; el 1663 va rebre els ordes menors, però el 1667 ho abandonà per a dedicar-se a l'aventura i comerciar amb els amerindis nord-americans. El 1669 marxà vers el llac Superior i el 1671 s'establí a Sault Sainte Marie.\n21 setembre 1645\n1700 (54/55 anys)\nriu Sant Llorenç (Canadà)\nExplorador i fur trader (en)\nPlaca commemorativa a Chicago.\nEl 1672 fou encarregat pel governador Louis de Buade de Frontenac i pel superintendent Jean Talon explorar les noves terres. Així, ell i Jacques Marquette seguiren des del 1673 el curs del Mississipí i travessaren Wisconsin i Arkansas, comerciant amb els osage, otoe, quapaw, kanza i altres tribus de la zona. El 1674 tornà a Green Bay i va oferir aquestes terres a Nova França. Com a recompensa, fou ennoblit i el 1680 rebé l'illa d'Anticosti.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Louis Jolliet\n↑ Larkin, Tanya. Jacques Marquette and Louis Jolliet: Explorers of the Mississippi (en anglès). The Rosen Publishing Group, 2003, p. 101. ISBN 0823936252.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Louis_Jolliet&oldid=26407454»\nDarrera modificació: 19 feb 2021 a les 18:26\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 feb 2021 a les 18:26.


Els ramaders adverteixen Mayol que 300 vaqueries podrien tancar\n13 maig 2021 18:12\nEl conseller prometé solucions com enviar llet fresca als hotels i a la Península\nCaterina Veny | 04 novembre 1999\nUna representació de ramaders de Campos advertiren ahir el conseller d'Agricultura, Joan Mayol, que si no hi ha una solució urgent al problema del baix preu de la llet, en poc temps poden tancar 300 vaqueries a la comarca del Migjorn.\nMayol es reuní amb els ramaders a la Cooperativa Agrícola local i els prometé solucions urgents per fer viable el sector i apujar el preu de la llet.\nAlgunes de les possibilitats que apuntà el conseller foren la venda de llet fresca del dia als hotels i així evitar la competència de la que arriba de fora. També comentà la possibilitat que es pugui comercialitzar també llet fresca a la Península.\nEn el decurs de la reunió, que durà poc més d'una hora, hi hagué moments de tensió i un ramader afirmà a Mayol que «tenim una pistola al pit i si aquesta solució no arriba prest haurem de tancar. No podem aguantar més d'un any així». El desengany era la nota predominant entre els pagesos i Mayol intentà aixecar el ànims.\nEl conseller intentà defensar-se fent saber als ramaders que «si no estau al meu costat aconseguirem poques coses. Tots sabem que la situació es complicada però després de la reunió que tinguérem entre la Federació Agrícola, Unió de Pagesos, centrals lleteres i Conselleria s'ha elaborat un document i en poc temps tindrem una solució per fer rendible el sector».\nMayol explicà també que les lleteres estan en una situació complicada i fins i tot alguna esta disposada a donar participació accionarial als pagesos, tal com fan a Menorca que venen la llet en cooperativa i els pagesos poden posar-ne el preu.\nAquest darrer punt cabdal fou en què tant ramaders com conseller coincidiren que la primera passa ha de ser apujar el preu en 10 pessetes. A la Península la cobren per sobre de les 49 pessetes, mentre que a Mallorca no arriben a les 40.


Productes propis | Grup Cooperatiu TEB\nPàgina inicial>Productes i serveis>Productes propis\nBolet Ben Fet està especialitzada en el conreu ecològic de xiitake i maitake. Es du a terme seguint un procés que reprodueix el cicle natural que fan els bolets als boscos, així com els principis de l’agricultura ecològica. La finalitat última és que quan nostres bolets arribin a la vostra taula es produeixi una eclosió de sentits: l’aroma de la terra, la textura exquisida, el tacte sedós… A Bolet Ben Fet ens agrada que assaboriu els bolets al màxim, gaudint-ne en tots els sentits. És per això que, malgrat que es poden trobar dessecats al mercat, nosaltres només els venem frescos i llestos per a consumir. L’ideal és consumir-los entre un i dos dies després de comprar-lo, mantenint-lo en nevera.\nSalt&More converteix la sal en una experiencia per als sentits. La Qualitat i la puresa de la nostra sal la unim a una varietat d’espècies i condiments que potenciel el gust dels seus plats i permet personalitzar-los d’una manera original.\nLa sal marina natural pura 100% que utilitzem és rica en minerals i oligoelements i té un contingut en iode alt que contribueix a la salut de l’organisme.\n“Una solució per a cada mal olor”. Amb aquest lema es dóna a conèixer TOdors, una línia de netejadors d’olors dissenyada especialment per a eliminar les males olors de les situacions quotidianes. Fabriquem per a les principals cadenes de distribució, tan i comptem amb 3 gammes d’eliminaolors específics:\nLlar (cuina, bany, saló i habitacions, tabac, mascotes, calçat), Mascotes (gats, gossos) i Sport (calçat, taquilles, guants i utillatge, casc)\nUn potent repel·lent de mosquits que actua tant a interiors com a exteriors. Està elaborat a base de citronella pura 100%. Està dissenyat especialment per poder-lo penjar a prop nostre, especialment a l’alçada de les cames, que és on solen actuar més els mosquits.


#CarnetJove de l'IVAJ ofereix descomptes en Expojove - Noticies Carnet Jove - Generalitat Valenciana\n#CarnetJove de l'IVAJ ofereix descomptes en Expojove\nEl Carnet Jove de l'IVAJ ofereix descomptes en la nova edició d'Expojove que se celebra del 26 de desembre de 2018 al 4 de gener de 2019 en Fira València, un punt de trobada durant el període de vacances amb activitats, teatre, música, entreteniment i esports.\nAmb la presentació del Carnet Jove en comprar l'entrada en taquilla apliquen un 40% de descompte sobre el preu, és a dir que només s'abonen tres euros. L'horari és d'11.00 hores a 20.00 hores, excepte dies 31 de desembre i 1 de gener en els quals hi haurà un horari reduït i, per tant, no s'aplica descompte.\nEnguany, en la seua 37a edició Expojove aposta pels llibres i la lectura. En un viatge a través dels personatges literaris favorits amb tallers, photocalls i moltes més activitats. Durant deu dies, l'ajuntament de València, entitat adherida i emissora de Carnet Jove, ofereix una proposta diferent amb la que acomiadar el 2018.\nMés de 241.000 joves disposen del Carnet Jove en la Comunitat Valenciana, als qui un total de 1.691 empreses i entitats ofereixen avantatges\nDel 26 de desembre de 2018 al 4 de gener de 2019 torna Expojove a Fira València, una cita ineludible durant el període de les vacances de Nadal.\nUn lloc ple d'activitats, teatre, música, entreteniment. Durant 10 dies tindreu al vostre abast una proposta diferent amb la que acomiadar el 2018.\n¿No has anat mai? La millor manera de saber què és Expojove és acostant-te a Fira València del 26 de desembre al 4 de gener.\nPresentant el Carnet Jove en comprar la teua entrada en taquilla t'aplicaran un 40% de descompte sobre el preu, pagant només 3 euros (excepte dies 31 i 1).\nHorari: D'11:00 h a 20:00 h\n- Dia 31 de desembre de 10.00 a 14.00 h\n- Dia 1 de gener de 16.00 h a 21.00 h\nLloc: Fira València (Pavellons 8, 7 i 6)


NúRIA RIAL: “ELS CONCERTS SóN ARA MOSTRES DE VOLER TORNAR A LA VIDA”\nLa soprano bagenca Núria Rial , una de les veus catalanes més internacionals, protagonitza avui amb el contratenor Xavier Sabata un dels recitals més destacats del cicle d’estiu del Palau de la Música. Amb el títol, tan adient per aquests temps, d’Io t’abbraccio, que és com s’anomena un dels duets de Rodelinda, els dos cantants interpretaran aquest i altres duets d’òpera i àries de Händel amb l’acompanyament de l’orquestra barroca Vespres d’Arnadí, dirigida per Dani Espasa. Parlem amb Rial amb motiu d’aquest concert, previst inicialment per al mes de març i reprogramat, ara, amb l’impuls també del Grec, així com del llançament, fa tot just tres setmanes, de Venice’s fragrance (Sony Classical), el seu segon disc amb el conjunt Artemandoline.\nQuina relació manté amb Xavier Sabata i Vespres d’Arnadí?\nAmb en Xavier ens coneixem des de fa molts anys. Fa nou o deu anys vam fer un primer concert tots dos junts a Torroella de Montgrí i, després, el 2018, vam fer Rinaldo a Peralada. En Xavier és un cantant que m’inspira molt. És superteatral i interioritza molt tot allò que canta. N’aprenc molt, jo, de col·legues com ell. Amb Vespres d’Arnadí també fa anys que ens coneixem, i sempre diem que hem de fer més coses junts. Ara que fa tres anys que torno a viure a Catalunya, potser en tindrem més oportunitats. És una orquestra amb molt bon nivell que hauria de poder sortir més a tocar a l’estranger i demostrar la gran qualitat de les orquestres barroques d’aquí, que no tenen res a envejar a les de fora.\nEl de Händel és un dels repertoris que més ha cantat, vostè.\nSí, té àries molt expressives i melancòliques que t’exigeixen un legato absolutament fluid. I en té d’altres que són més brillants i que són fruit d’un Händel més festiu. La música de Händel, però, està tan ben escrita que, per a un cantant, resulta molt còmoda. Així com amb Bach sovint t’hi has de trencar molt el cap, cantar Händel sempre és un plaer.\nTitulen el concert amb una acció, la d’abraçar-se, que, en els temps que corren, malauradament, no és recomanable.\nSí, ens hem trobat ara tots en els assajos desitjant fer-nos una abraçada... i no podem. Abraçar-se és una cosa que tots plegats trobem molt a faltar…\nEl recital, com tots els del Palau aquests dies, serà sense pausa per qüestions de seguretat.\nSí, i això, en canvi, és una cosa que m’agrada moltíssim. Abans, de fet, ja ho demanava, sempre que fos possible. Una cantant, a vegades, si fa una pausa, pot provocar que es trenqui una mica l’energia. I tornar a fer pujar la màquina, després, pot resultar complicat. El que sí que trobo que és difícil, en canvi, és mantenir la distància [les mesures de seguretat obliguen a mantenir un metre i mig de distància entre els músics], ja que és més complicat escoltar-se. Suposo que ens hi acabarem acostumant.\nL’aforament, d’altra banda, és reduït.\nSí, però segur que ho farà especial. El públic fa un gran esforç per venir. Els concerts són ara mostres de voler tornar a la vida.\nTé un nou disc amb Artemandoline, conjunt de músics manxecs i catalans establerts a Luxemburg, amb àries per a soprano, mandolina i instruments de corda d’oratoris i òperes de compositors de la Venècia del segle XVII. Què en destacaria?\nSón peces que encara no havien estat gravades i que en Juan Carlos Muñoz [mandolinista del quartet] ha trobat viatjant molt i buscant en biblioteques. Amb Artemandoline vam fer un disc l’any 2015 [Sospiri d’amanti] i ens vam quedar amb moltes ganes de tornar a treballar plegats. El so de la mandolina és tan eteri i cristal·lí que fa que jo, que no tinc una veu especialment voluminosa, m’hi senti bé des del primer moment.\nHa publicat més d’una trentena de treballs, és artista de Sony en exclusiva i ha rebut premis com l’Orphée d’Or i els Opus Klassik Awards. Què defineix el moment de la seva trajectòria en què es troba actualment?\nEstic en un moment bonic, ja que, vocalment, em sento millor i més segura que fa deu anys, per exemple. Faig coses, com el paper de Pamina l’any que ve al Liceu [Rial debutarà al teatre líric de la Rambla amb aquest paper de La flauta màgica], que m’allunyen del que acostumo a fer i que m’ajuden a mantenir la veu més flexible. Continuo estimant-me moltíssim el barroc, però!


Convivències de joves de preconfirmació a Andorra\nSetanta nois i noies de 3r curs de catequesi de les parròquies andorranes es van reunir dissabte dia 18 de maig per participar en la tercera i darrera jornada de convivència del curs catequètic.\nEl lema de les reflexions va ser “Caminant... volem fer camí” durant la Cinquantena Pasqual fins a la Pentecosta. Sant Joan de Caselles i la casa de colònies d´Aina van acollir els joves i els seus monitors en l’activitat inicial i l’esmorzar, amb la previsió de caminar fins a Meritxell i oferir el seu treball a la Mare del cel.\nEl mal temps -la primavera andorrana és capritxosa i va fer caure aigua-neu en un ambient gèlid- va fer anul·lar la caminada i que el gruix de les activitats es concentrés a Aina, amb una reflexió al voltant de la figura de la Verge Maria. Es va treballar en petits grups i per tal de conèixer companyes i companys d´altres parròquies, i es va viatjar virtualment fins a l´Església de la Santa Creu, la creu dels set braços, l´Església de Sant Miquel de Prats i els oratoris, fins arribar al Santuari de la Mare de Déu de Meritxell, centre del viatge. Finalment, es va compartir la feina feta en una senzilla pregària. Els nois i noies s’emportaren cap a casa una matinal d´amistat i companyonia amb el compromís de ser bons deixebles de Jesús, i bons fills de Maria.


Esperant rival de quarts\nDemà hi ha el sorteig per conèixer el rival de la Sirena Mataró als quarts de final de la Lliga Europea de waterpolo femení.Un sorteig complicat, perquè qualsevol dels 3 possible rivals són favorits.De fet no hi ha hagut sorpreses a la segona fase...\nMés de 150 persones han assistit a l’Audiència Pública 24 HORES MARESME NOTíCIES\nMés de 150 persones han assistit aquest vespre a l’Audiència Pública que ha tingut lloc a la biblioteca Antoni Comas. Un cop finalitzada l’explicació del Pla d’Acció Municipal i el Pressupost de 2017, la ciutadania ha pogut dirigir les seves preguntes als regidors de l’equip de govern de l’Ajuntament. Temes com la neteja dels carrers, l’accessib...\nXesco Gomar, nou primer secretari del PSC Maresme\nXesco Gomar s’imposa pels pèls a Alícia Romero i es converteix en el nou primer secretari del PSC Maresme. La victòria del fins ara primer secretari dels socialistes mataronins ha estat molt ajustada: Gomar ha obtingut 212 vots, mentre que Alícia Romero n’ha obtingut 202. També es van registrar 7 vots en blanc i un vot nul. Són els resultats d’u...\nEl ple aprova per unanimitat el full de ruta per tirar endavant el procés d'integració de Mataró Ràdio i m1tv\nEl ple aprova per unanimitat el full de ruta per tirar endavant el procés d'integració de Mataró Ràdio i m1tv. La voluntat és que televisió i ràdio conflueixin en un únic mitjà públic de comunicació de la ciutat per tal de guanyar eficiència i eficàcia, mantenir i reforçar el model de proximitat, promoure la participació ciutadana i augmentar la...\nBote: "La sentència del Suprem no autoritza automàticament l'ampliació de Mataró Parc"\nL’alcalde de Mataró alerta que la sentència del Tribunal Suprem respecte a Mataró Parc no suposa una llum verda immediata per a la seva ampliació. David Bote explica que la sentència –que és ferma i, per tant, no es pot recórrer-, el que fa és anul•lar la trama urbana consolidada definida per la Generalitat a la Llei de Comerç de 2009, però en c...\nMataró vol instituts-escola al Tomàs Viñas i l'Àngela Bransuela en\nDos instituts-escola a Cerdanyola i Rocafonda, reduir ràtios per aula a infantil i edificis nous per les escoles Joan Coromines i Germanes Bertomeu. Són les propostes del document que recull la planificació escolar pel període 2017-2022. (IMATGES TOMÁS VIÑAS) Segons el mapa que proposa el govern municipal, la idea és convertir les escoles Tomàs ...\nLa nova base del SEM permetrà reduir el temps d'atenció a les urgències\nLa base del SEM, el Servei d’Emergències Mèdiques, ubicat a l’hospital de Mataró ha estrenat instal•lacions. Un nou equipament, situat davant de l’entrada principal de l’hospital, que permet reduir el temps d’atenció a les urgències en fins a tres minuts menys que fins ara. Fins ara, aquesta base es trobava a Urgències de l’Hospital, ubicació qu...\nSegona Lliga de Debat al Tecnocampus\nEl TecnoCampus ha acollit avui la final de la Lliga de Debat universitària, que enguany arriba a la segona edició. Dos equips formats per tres estudiants cadascuna han debatut a favor i en contra del següent tema: “Podríem viure sense moneda en una societat com la nostra?”. Els guanyadors de la Lliga de Debat han estat Sara Atienza, Ariadna Madr...\nEspectacle pornogràfic al local The Bot\nSón imatges de l’Espectacle pornogràfic que va tenir lloc dissabte al local The Bot, situat a la zona d’oci nocturn del Pla d’en Boet. Quatre noies realitzen sexe oral explícit durant un espectacle en aquest local, que celebrava el seu setè aniversaro.Arran d’aquests fets, l’Ajuntament ha obert aquest expedient sancionador per verificar quines s...\nDos maresmencs testimonis del tiroteig a Mèxic\nUn tiroteig a Mèxic la nit de diumenge a dilluns va deixar cinc morts i 15 ferits. L'atac, que va tenir lloc a les portes d'un club a Playa del Carmen durant el festival de música electrònica BPM, va tenir testimonis maresmencs. El mataroní Francesc Paredes i l'argentoní Joan Collet eren al lloc dels fets i a pocs metres d'on es va obrir foc. El...\nMés busos a Barcelona a partir del febrer\nEl Departament de Territori i Sostenibilitat reforçarà a partir del proper mes de febrer la línia de bus exprés que comunica Barcelona i Mataró a les hores punta. D'aquesta manera, es pretén acabar amb les cues a primera hora del matí i al migidia que obliguen, en moltes ocasions, a transportar passatgers drets.En total, hi haurà un increment de...\nDemà hi ha el sorteig per conèixer el rival de la Sirena Mataró als quarts de final de la Lliga Europea de waterpolo femení.Un sorteig complicat, perquè qualsevol dels 3 possible rivals són favorits.De fet no hi ha hagut sorpreses a la segona fase de grups i per tant Sabadell, Olimpiacos, UVSE Budapesta i Kinef Kirishi -els 4 participants a la d...\nFesta d'aniversari a la Piscina Municpal\nFesta grossa a la piscina municipal.Aquest cap de setmana comencem els actes del 30è aniversari de la instal·lació municipal, i ho fa amb una jornada de portes obertes que començarà el dissabte a dos quarts de deu del matí i finalitzarà a dos quarts de dues del migdia.Entre les activitats programades hi ha l'ús lliure de la piscina gran, la sala...\nLes 9 derrotes seguides ja són història\nEntre el 8 d'octubre i el 15 de gener han passat poc més de tres mesos. És el temps que ha trigat el Mataró Feimat a trencar la ratxa fatídica de 9 derrotes consecutives perdent. Ho ha fet, a més, en el derbi contra l'Arenys i en un encontre disputat, patit però on van ser els unionistes els que van dominar. Bo i marxar del primer quart dos punt...\nPallisa del VIVE El Masnou\n42 punts en triples sentencien la victòria del MasnouNi més ni menys que 30 punts van anotar els homes de Raúl Laita en el primer període, per només 16 dels visitants, això ja feia indicar quina seria la tònica del partit. Al segon quart semblava que els andorrans apretaven en defensa però no aconseguien aturar als canoners locals que trobaven ...\nSito Rivera, el mestre del futbol sala a Hongria\n3 anys i mig després d'arribar a la banqueta de la Federació Hongaresa de futbol sala, Sito Rivera ja ha deixat el seu segell.El seu objectiu era estar present el 2016 a l'Eurocopa, i Rivera ho va aconseguir.Al quedar encuadrat al grup amb dues bones seleccions com Espanya i Ucraïna no va poder passar de ronda. Ara a l'horitzó té el Mundial i s...\nEl CJH Mataró s'apropa al descens\nConcert de Valsos i Danses amb l’Orquestra Simfònica de Sant Cugat i el tenor mataroní Josep Fadó\nConcert de Valsos i Danses amb l’Orquestra Simfònica de Sant Cugat i el tenor mataroní Josep Fadó. El concert de Valsos ha esdevingut un espectacle tradicional de les festes nadalenques. Aquest any s'ha ofertun programa diferent, amb la col·laboració del tenor Josep Fadó. Música catalana de gran impacte emocional com les instrumentacions fetes p...\nEls Pastorets de Mataró van tenir els últims tres alcaldes com a personatges infiltrats\nLes representacions dels Pastorets de Mataró segueixen endavant. Aquest cap de setmana però, han estat de les més especials, tant per la mateixa Sala Cabanyes com pels propis espectadors. Tant en la representació de dissabte com en la de diumenge s'ha pogut veure més enllà de l'escenari. Les representacions anomenades 'a vistes' han permès acced...\nComeron nou Membre d'Honor de l'Acadèmia del Cinema Català\nEl mataroní Lluís Josep Comeron serà nomenat demà mateix com a un dels nous Membres d'Honor de l'Acadèmia del Cinema Català. El director, guionista, compositor musical i autor de diverses novel·les i obres de teatre serà distingit conjuntament amb Pedro Balañá Forts, el productor Joan Bas, el crític i ex delegat de cinematografia del Departament...\nSantos guanya el Nadal amb Media Vida\nCare Santos rep, el millor regal de Reis a l'hotel Palace de Barcelona, on s'ha coronat com a guanyadora de la 73ena edició del Premi Nadal que atorga l'editorial Destino. Dotat amb un premi de 1800€, el Nadal és el més antic dels premis literaris que s'entreguen a Espanya. «Media Vida», una novel•la centrada en la relació d'amistat de cinc done...\n“La desaparició de Wendy” obrirà la temporada del Teatre Monumental\n“La desaparició de Wendy” obrirà la temporada del Teatre Monumental. Una temporada que s’iniciarà el dissabte 28 de gener. Un muntatge dirigit per Oriol Brogi, que fa un homenatge al dramaturg Josep Maria Benet i Jornet, autor de l’obra. Un muntatge que estarà interpretat per Joan Anguera, Diana Gómez i Mar del Hoyo, entre altres actors, i que p...\nL'OCA infantil triomfa amb desenes de famílies\nEl Cap d'Any Popular de Mataró es consolida com a festa nocturna. Una de les novetats anunciades, l'OCA infantil celebrada el mateix dia 31 a la tarda, va aplegar a desenes de famílies. Una iniciativa que s'havia posat sobre la taula amb l'objectiu d'obrir la festa també als més petits. És per aquest motiu que des del setembre, els membres volun...\nTuits de @_m1tv\nLa Transmissió442 vídeos\nCarnet Esportiu910 vídeos\n24 HORES MARESME1821 vídeos


La Partida del President - Toni Soler\nLa Partida del President\nEn el si del Govern el joc subterrani és constant. Amb els seus nervis d’acer, Mas manté aquesta partida de pòquer sense despentinar-se. PERE VIRGILI\nGENER 2006. Aviat farà nou anys de la primera emissió del programa Polònia. Hi apareixien Maragall, Montilla, Carod, Tura, Saura, Puigcercós, Piqué, Clos… Cap d’ells no continua en la política activa. De la fenomenal esbandida que ha patit la política catalana en el darrer decenni, només en resten dos supervivents destacats: Mas i Duran i Lleida. Sempre es pot dir que Duran ho ha tingut més fàcil, perquè el seu partit no ha hagut d’afrontar de forma directa el veredicte de les urnes. El president, en canvi, ha tingut una travessa política no precisament tranquil·la. Ha passat pel govern i per l’oposició, ha navegat des del pinyol del pujolisme, passant pel pacte amb Zapatero que va esquilar l’Estatut del 2006, fins a situar-se, després d’una deriva gradual, al capdavant de l’onada sobiranista -que inicialment li era aliena- desafiant les inèrcies d’una part del seu electorat natural.\nMASISME. Mas és el dirigent més fred i més hàbil del panorama polític català, i ha sigut aquesta fredor i aquesta astúcia el que li ha permès obtenir una victòria remarcable el 9-N, un esdeveniment rebaixat en la forma fins a esdevenir un procés de gran força propagandística però sense efectes reals (com segurament ell pretenia). Amb una consulta real, el resultat, sense ser vinculant, hauria generat un mandat indefugible. El 9-N, en canvi, és prou eteri per permetre a Mas gestionar el calendari com més li plagui, mantenint aquell punt d’indefinició que tant irrita els seus adversaris. A hores d’ara, mentre CDC continua proposant una llista unitària del sobiranisme, la sala de màquines del partit filtra contactes amb el PSC per tal de posar nerviós Junqueras. Mentrestant, Duran va al seu aire sense que ningú el contradigui. I en el si del Govern el joc subterrani és constant. Amb els seus nervis d’acer, Mas manté aquesta partida de pòquer sense despentinar-se. I sembla que ja no hi hagi CDC ni CiU, sinó el que Enric Juliana anomena “el Partit del President”.\nLLISTA, LLISTES. Però Mas també depèn del seu partit, que està molt tocat però continua sent una poderosa maquinària, amb una gran penetració en el territori; i a més CDC i CiU continuen sent el ferro roent al qual s’agafen els votants de centre i centredreta d’aquest país, que són moltíssims, i estan més orfes que mai per l’ensorrada del PP (ensorrada amb rivets patètics, en el cas del PP català). L’aparell convergent té al davant l’oportunitat d’oferir una proposta política creïble a aquest enorme gruix de votants, sense els quals el procés sobiranista quedaria coix. Pel mateix motiu, ERC i la CUP tenen l’obligació d’evitar que el creixent vot de l’esquerra regeneradora opti per candidatures poc compromeses amb el procés català. L’atractiu i l’èpica d’una llista unitària és comprensible, però seria absurd amagar-ne els riscos. Les eleccions -si n’hi ha- no seran plebiscitàries, ens agradi o no, perquè s’hi presentaran potser vuit candidatures amb opcions d’obtenir representació. A l’hora de decidir si llista o llistes, cal comprometre’s amb l’opció que asseguri la majoria sobiranista més àmplia al nou Parlament. Mentre valorem pros i contres (sense arrencar-nos els ulls, si pot ser), hi ha una cosa que no té espera: aconseguir que tots els partits del sí-sí pactin una estratègia i un calendari conjunt. I de moment ni tan sols sabem si hi haurà eleccions anticipades. Per tant, hi ha molta feina a fer.


Perafita | El CastellEl Castell | Perafita El Castell | Perafita\nEl castell de Perafita\nEs tracta d’un edifici romàntic bastit, probablement, a finals del segle XIX. En el seu emplaçament hi havia hagut el mas Puig, documentat àmpliament des del segle XIII. Aquest mas fou la casa de Jaume Puig.\nEl Castell de Perafita està situat al nord del nucli urbà de Perafita, a uns 150 metres de les cases situades a l’extrem nord del nucli.\nEs un castell d’època contemporània amb nombrosos elements neogòtics donant un aspecte de chateau o castell centreuropeu. És un castell de planta quadrada format per nombrosos volums adossats. Està bastit amb murs de maçoneria de pedra amb carreus treballats delimitant les cantonades. Consta de planta baixa i dos pisos, tot i que les torres ubicades als extrems tenen dos nivells més i està coronat amb diverses teulades, les dues principals de les quals són de quatre vessants.\nEl castell queda envoltat per un jardí d’estil senyorial, amb grans arbres i diverses escultures repartides, quedant aquest delimitat per un mur de maçoneria de pedra que delimita una important extensió, quedant l’accés principal orientat al sud-est.\nEscut del Castell\nL’escut es troba situat a la façana principal del Castell de Perafita. Es tracta d’un escut de pedra esculpit en baix relleu dins un marc quadrat motllurat. Al centre l’escut està envoltat per diferents elements: dues àligues de perfil que sobresurten d’un segon pla, al darrere de l’escut; les dues miren a dos costats diferents, l’àliga situada a la dreta mira a la dreta i l’àliga situada a l’esquerra mira a l’esquerra. A la part de baix de l’escut apareixen les cues de les àligues, també sobresortint del darrere de l’escut, sobre les quals hi ha una creu de l’ordre de Jerusalem. A la part superior hi ha la part del cap d’una armadura. L’escut en si es troba partit verticalment en dues parts. A la part de l’esquerra hi ha la representació d’una torre. A la part de la dreta hi ha set punts disposats en dues columnes de tres i un punt a la part inferior.\nPublicado en: Llocs d'interès\t|\nPerafita > Llocs d'interès > El Castell


Prohibides les reunions de més de 6 persones a tot Catalunya: Les taules als establiments d’hostaleria i restauració amb un màxim de 6 persones - horecalleida.es\nS’ha publicat al DOGC del dia 26/09/2020 la Resolució SLT/2325/2020, de 25 de setembre, per la qual es prorroguen i modifiquen les mesures especials en matèria de salut pública per a la contenció del brot epidèmic de la pandèmia de COVID-19 al territori de Catalunya.\nLa principal mesura d’aquesta nova Resolució, que entra en vigor el dissabte 26/09/2020, és la prohibició de les trobades i reunions de més de 6 persones, que ja es va anunciar per membres del Govern de la Generalitat fa uns dies.\nPel que fa al sector de l’hostaleria i la restauració, es limita a 6 el nombre de persones que poden ocupar una taula, tant en espais interiors com en terrasses, sens perjudici del compliment de les distàncies mínimes entre taules o grups de taules, que estableixin les resolucions de les autoritats sanitàries (garantir una distancia mínima entre taules o agrupacions de taules, d’1,5 metres).\nPer tant, la prohibició de reunions de més de 6 persones a tot Catalunya, no impedeix als restaurants l’organització de banquets de bodes i de celebracions similars, sempre que es respecti la limitació ara vigent d’un màxim de 6 persones per taula o agrupació d’aquestes, i es garanteixi la distància entre taules d’1,5 metres.\nA continuació, us recordem les principals mesures que heu de tenir en compte al sector de l’hostaleria i de la restauració de tota la província de Lleida, excepte als 19 municipis de la Noguera i a tots els municipis de la comarca de la Cerdanya que tenen restriccions:\nMàxim de 6 persones per taula o agrupació d’aquestes.\n7.- PLANS DE DESCONFINAMENT PER CADA ACTIVITAT\n8.- ACTIVITATS D’OCI NOCTURN:


Aeròlits o pedregada\nLes primàries d’IC (Iniciativa per Caradura) han estat, més que un gerro d’aigua freda, una autèntica pedregada per Maximo Dutti. Més que pedregada, els experts del Consell Superior d’Investigacions Científiques estudien si la pedregada a Saura podria tenir alguna relació amb els aeròlits trobats arreu d’Espanya i el IX congrés virtual de Los Lentejeros.\nPere Camps ha estat el guanyador moral enfrontat amb una direcció que formalment donava el seu suport al que el diari va batejar com l’autor de la mutació, trangènica, cap l’ecopatillisme, versió casolana (Arnold Cassola, dixit).\nEls resultats són clars: Saura ha tret el 67% dels vots, Camps el 28%. Conclusió: el candidat l’ICBerg tocat, i el 12 de març afonat! Tota pedra fa pedregada. La barroera presència de Mito donant suport al candidat Saura va ser una premonició. Els que mereixen ser felicitats són els tres mosqueters de Camps: Loquillo, en Jordi Petit i Manolo Vàzquez Montalbán, pel seu article a El País. Aquest diari s’ha sentit obligat a compensar a en Saura amb un article que el titular era tota una declaració: “Saura inicia precampaña con críticas al pacto del PP i CiU”, probablement per demanar disculpes pel titular del dia anterior que deia: “Saura obtiene solo el 67% de los votos de las primarias…”.\nRespectes a banda, la manca de marketing de Camps ha estat la seva imatge corporativa: il.lusió i marxa front a muermo i submissió. L’esperit vital front el càlcul i la geopolítica com estratègia. En Camps es va reunir amb una delegació d’Els Verds i va prometre: fer les paus amb Els Verds i acabar amb l’usurpació del seu nom i espai. Plantar cara davant la pròxima assemblea i presentar-se a la presidència. No portar ni corbata ni dur-los de corbata. Un valent entre tanta covardia i arrossegament, bé mereix una felicitació.\n20 de gener de 2000\nNo és cert que Joan Oms i Jordi Guillat mantinguin relacions ni que la invitació d’en Guillat a Freijó per parlar sigui l’inici d’un “menage a trois”.\nLa celebració del IX congrés de Los Lentejeros és qüestió de fe. No sabem si es va celebrar o, millor dit, com les misses, concelebrar. En tot cas els Sacerdots Curro, el párroco del buen rollo, l’escolanet trapella de Pedrito amb fums d’incens, l’Eduardo Campomanes, propietari de les Taules de la Llei tot cantant “Yo soy aquel” del Raphael, van oficiar (no se sap si la monja hi va anar). Mito, el guru de la secta, el Sumo Sacerdote va fer una Ofrena a la santísima Trinitat (Ribó, Saura i Cassola, el Espíritu Santo): una cabra degollada anomenada “elverde catalán”.\nNo és veritat que la cançó "A les barricades" sigui l'himne de la Confederació. El himne proposat per Carmen Tejero va ser "No somos ni Romeo ni Julieta".