Amics del CPNL - 25 anys fent bategar el català - Consorci per a la Normalització Lingüística, 20 anys junts pel català\nDurant aquests 25 anys, el CPNL ha fet molts amics. Alguns d'ells ens han regalat un text de record d'aquesta efemèride:\nEl Consorci de Normalització Lingüística és un nom complicat. Consorci? Normalització Lingüística? Ajuntaments? Generalitat? Sona a massa institucional, a administració pura i dura. Però darrere del CNL hi ha un projecte essencial per entendre, per exemple, la premsa comarcal dels darrers 25 anys. Centenars de publicacions s'han corregit lingüísticament gràcies als treballadors, als professionals del Consorci. Durant nou anys vam publicar mensualment una revista a l'Alt Maresme, 'Repòrter', que va merèixer algun premi i el reconeixement d'una part influent de la comarca. Aquella revista va arribar a quioscos i domicilis amb una qualitat destacable gràcies a un dels treballadors del Consorci, en Josep Ferrer Costa. Des del seu despatx de l'Ajuntament de Pineda de Mar, en Josep Ferrer va fer una feina sensacional perquè materials i publicacions com 'Repòrter' sortissin al carrer amb un nivell de català excel·lent. Per a mi, doncs, el CNL és en Ferrer, la seva professionalitat i atenció permanents. I anys abans, potser als inicis del CNL, la figura de Francesc Grau, amb la revista local 'El Nunci', que coordinava i corregia des de l'Ajuntament de Calella. De la lleva del biberó i l'exili interior a fer de professor de català i corregir publicacions com 'La Tralla' i 'El Nunci'. El CNL són ells, i tants d'altres que no conec. Bona gent al servei d'una llengua, d'una cultura i d'un país.\nAlbert Calls i Xart (periodista i escriptor. Cabrera de Mar, el Maresme)\nPertanyo a la generació que va aprendre d’unes poques hores de català a l’EGB, llegint també molts llibres de La Galera, en algunes hores lectives més a BUP i COU i especialment de nit, a les classes de la Junta Permanent de Català de l’Òmnium Cultural. En tots aquests anys hem vist, com a societat, la progressiva implantació i normalitat en la vida diària de la nostra llengua i un dels agents destacats a qui devem la situació actual, sens dubte, és el Consorci de Normalització Lingüística (CNL). 25 anys han donat molta feina de sí, però ara, més que mai, continua sent necessària aquesta primera línia de batalla en defensa de la recuperació i salvaguarda dels nostres mots, del patrimoni irrenunciable de les nostres paraules i la nostra parla, de la nostra manera de sentir i de ser. Felicitats i amb agraïment.\n25 anys treballant per la llengua és una fita certament remarcable i ens n'hem de sentir tots ben orgullosos. Per mi, a més, ha estat un plaer veure com sempre, des del Consorci, us heu mostrat interessats per fer de la literatura un espai de trobada, coneixement i potenciació de la llengua. Amb Sales, Calders i Tísner, amb l'Espriu, amb Amat Piniella... Sempre que m'heu convidat a fer una xerrada l'experiència ha estat molt reeixida. Enhorabona, gràcies i per molts, molts anys més de tan bona feina com feu!\nJosep M. Barris Ruset (responsable de l’Arxiu Municipal de Roses)\nL'Oficina de Català de Roses és el nom popular amb què es coneix una cosa més burocràtica i administrativa anomenada CPNL – Oficina de Roses. Amb 25 anys de vida, l'Oficina de Català de Roses em desperta paraules, moltes i diverses paraules, paraules, paraules... Correccions, text, català, fotocòpies, sempre català, més correccions, lectures, missió, aprenentatge, ela geminada, toponímia, converses, immigrants, diccionaris, correccions, administració, visites, exposicions, dubtes, oficina, trasllats, més oficina i més trasllats, il·lusió, defalliment, la il·lusió ha tornat!!!, deure, voluntari, mancances, conferències, correccions, col·laboració, complicitat, català, classes, nivell, diversitat, àtona, amistat, tònica, correccions, article, dubte, compromís, proximitat, català, creure. I, tot això, només són els primers 25 anys. Felicitats, Oficina de Català de Roses!\nMontse Mindan i Cortada (alcaldessa de Roses)\nCelebrar 25 anys de feina ben feta és un èxit. Enhorabona!! El que cal destacar, però, és l'empenta que té la gent del CPNL a Roses per continuar treballant en defensa de la nostra llengua. Encoratjats com si cada dia fos el primer. He tingut la sort de ser voluntària per la llengua i puc assegurar que enriqueix molt, moltíssim. De fet, donem poc, només una estona del nostre temps per parlar amb gent. I rebem molt. Coneixem els neguits i les pors dels nouvinguts, però també les seves esperances i il·lusions. Tota una experiència!!\nMarta Felip i Torres (alcaldessa de Figueres)\nUn país, en qualsevol part del món, és la seva gent, però també la seva llengua. Em reconforta pensar que darrere del Consorci per a la Normalització Lingüística hi ha un equip humà que des de fa 25 anys treballa perquè tots els que compartim aquest espai vital que és Catalunya ens sentim segurs en qualsevol àmbit amb la llengua que ens és pròpia. Potser fins fa pocs mesos a algú de fora li podia sobtar que al llarg de tots aquests anys l’ens encara continués aplicant el terme “normalització”. Però avui, quan la paraula “normal” llueix en diversos eslògans penjats als balcons d’arreu del nostre petit país, es fa evident que ara més que mai aquesta tasca no es pot aturar. Des de la nostra gairebé perifèria entramuntanada, moltes gràcies per ser-hi!\nJoan Ventura (periodista d’El Punt Avui)\nLa labor d’aquests 25 anys del Consorci de Normalització Lingüística de Girona és una síntesi del compromís, la sensibilitat i el respecte per la llengua i la seva funció determinant en les relacions socials. Només cal mirar el web del CPNL per veure que aquesta temporada 2014-15 hi ha previstos 172 cursos a 25 pobles de les comarques gironines, amb un ampli ventall d’ofertes perquè tothom, els d’aquí i els nou vinguts, puguin accedir a l’ensenyament del català. Les propostes inclouen des de la formació a distància fins al Voluntariat per la Llengua, una de les iniciatives més interessants, que se celebra des de fa més de deu anys, i que ja ha permès la formació de 80.000 parelles lingüístiques. El Consorci ofereix cursos en línia a través del Parla.cat, cursos de redacció, de lectura fàcil, de redacció de cartes i correus,... També s’ensenya a fer una presentació oral, i es proposen grups de conversa i es col·labora amb el Servei de Biblioteques. En definitiva, es tracta de possibilitar l’aprenentatge de la parla del nostre país des de diferents perspectives per facilitar la comunicació i l’entesa. El coneixement i l’ús de la llengua és la millor plataforma per la integració, la comprensió i la imprescindible cohesió social.\nPere Cornellà i Valls (president de PIMEC Girona)\nPIMEC Girona vol donar la més sincera enhorabona al Consorci per a la Normalització Lingüística per aquests 25 anys d’intens i acurat treball de divulgació del català i per la valuosa capacitat de continuar engrescant-nos amb els seus diferents programes, activitats i projectes. Donar-li les gràcies també per la seva generositat i dedicació i per tot el que hem après i continuarem aprenent de la nostra llengua.\nAnna Aguiló (directora de la Fundació Pla)\n25 anys de Consorci, de seguida està dit! Enhorabona per la feinada bona i intensa que heu fet al llarg d’aquest quart de segle. No defalliu que el país us necessita més actius, valents i il·lusionats que mai. I com sempre, compteu amb la col·laboració de les entitats associades a Espais Escrits i la Fundació Josep Pla per al que us faci falta. Per molts anys!\nLluís Puigdemont i Reverter (responsable Àmbit Immigració - Serveis generals. Càritas Diocesana de Girona)\nSense un espai com el Consorci, on es fa suport per un bon aprenentatge del català, no seria possible tenir una societat cohesionada. Gràcies per la vostra tasca, a favor del català, i per una Catalunya de tots!\nEm diuen que fa 25 anys de la creació del CNL i em demanen què en penso. El primer que se m'acut és que 25 anys són molts. M'adono immediatament que 25 anys, per a una llengua, no són gaire res. Tot és qüestió de perspectiva. Ara, això sí -em dic en aquesta conversa encetada amb mi mateixa- quins 25 anys, venint d'on veníem! El català ha superat el clos domèstic i ha ocupat l'espai social i institucional. L'hem normalitzat. "Normalitzat"? Sí, i tant!. I m'adono que el terme és molt ben trobat. Hem normalitzat el seu ús i l'hem estès al camp de l'empresa, de l'educació, la investigació, el comerç...Avui no fa estrany (és normal) el català en qualsevol dels àmbits de relació. I n'hem normalitzat també els registres, l'ortografia, la gramàtica. En els dos aspectes, el CNL ha estat un dels millors i més refinatsinstruments. El CNL ha estat durant aquests anys fent feina discreta, extensiva, inclusiva, seriosa i fent honor al seu nom. I com sempre, més enllà de les sigles, el CNL són les persones que hi treballen: bons professionals, compromesos amb la feina, arriats, engrescats i engrescadors. Són just el que es mereix aquest poble perseverant, alegre, combatiu i avui, unit. CNL. 25 anys. Molta feina feta i molta per fer. Per molts anys!\nJenar Fèlix (director gerent de Brau Edicions i Nordest Llibres)\nDes de 1993 Brau Edicions desenvolupa la seva trajectòria dins el món editorial en català i, al llarg d’aquests anys hem tingut l’oportunitat, com a editorial, de col·laborar amb el Consorci per a la Normalització Lingüística en diverses ocasions, tant sigui amb xerrades al voltant dels nostres llibres –En mil i una nits de Tahir Shah, Germans, gairebé bessons de M. Mercè Cuartiella, Orígen: Tambakunda de Mariona Masferrer o Els àrabs del mar de Jordi Esteva per posar alguns exemples- com en altres activitats. Estem contents de poder mostrar el nostre suport al Consorci i el volem felicitar per la feina feta aquests 25 anys així com encoratjant-lo perquè segueixi treballant per a la llengua com ha fet aquests anys.\nMàrius Serra (escriptor)\nLes coses VOLUNTÀRIES tenen una propietat gairebé única que les fa molt poderoses. Si us hi fixeu, VOLUNTÀRIES és un mot d'onze lletres diferents, entre les quals les cinc vocals. Trobareu molt poques paraules tan diverses. I tanmateix, quan totes es consorcien esdevenen una imbatible ASSOCIACIÓ (mot de cinc lletres diferents que es dupliquen, ben aparellades). La pervivència del català ha estat possible gràcies a associacions tan voluntàries com les que uneixen els amics, membres i voluntaris que formen el Consorci per a la Normalització Lingüística. Una abraçadabra per a tots.\nJoaquim Carbó (escriptor)\nEm trec el barret davant la feina del Consorci. I més ara que sé que entre les seves moltes activitats hi ha els Clubs de Lectura, tan divertits i apassionants. Quan he entrat al web tan aclaridor m'he quedat amb la frase que diu una noia que es considera beneficiària del Voluntariat per la llengua: “La gent es torna boja per ensenyar-te. Seria una vergonya no aprendre!”. M'ha semblat fantàstic! Us felicito de cor.\nRamon Solsona (escriptor)\nJo sóc un escriptor consorciable. Sempre que m'he consorciat ho he fet amb molt de gust, perquè, a través de CPNL, m'he pogut consorciar amb molta gent. Perquè consorciar és "unir en consorci" i no hi ha consorci més estimulant que el que afavoreix la unió, l'interès, l'amor i el coneixement del català.\nMònica Glaenzel Ribas (actriu)\nEn el tràfec diari, fer un passeig, prendre un cafè i escoltar i parlar de qualsevol cosa amb algú que vingui d'on vingui vol aprendre la nostra llengua, ha estat per mi un regal extraordinari. Per molts anys, CPNL! I gràcies per brindar-nos a tots una experiència inoblidable.\nMariona Masferrer i Ordis (escriptora)\nQuan jo vaig néixer, l’afany de negar l’existència de la llengua catalana arribava a extrems com el de que els pares no podien decidir lliurement el nom dels seus fills, els meus em volien posar Mariona però al registre van dir que aquest nom “no existe” i em van apuntar María Asunción. Quan una llengua sofreix tal grau d’agressió com pretendre que deixi d’existir, mereix l’esforç de ser normalitzada i mereix que aquest esforç es faci amb alegria. Vaig viure els cursos del CPNL com un regal tardà, després de més de quaranta anys per fi podia escriure en la llengua en que penso i sento! Moltes gràcies a les meves estimades professores de Sant Cugat i a tot el moviment del Consorci per fer una feina tan preciosa!\nJosep Pujol i Coll (escriptor)\nEm trobo en la disjuntiva de desitjar o no llarga vida al Consorci de Normalització Lingüística. D'una banda, sabent els professionals que hi treballen, la feina feta a peu de carrer i a peu d'aula, només puc desitjar-los que continuïn així molts d'anys. Però, d'altra banda, tan de bo que arribem a viure en un país tan normal que el mateix concepte de normalització ens porti ressons, només, d'una legislació per igualar les talles dels vestits o d'un servei per a hipertensos. Us ho imagineu? Sí, estic segur que, aquests dies, us ho imagineu.\nL'EOI Girona us desitja moltes felicitats en el vostre 25è aniversari! Esperem que continueu fent bategar el català!\nUn dels records més bonics que tinc del meu pas pel Consorci per a la Normalització Lingüística és el dia que vam portar els alumnes de Girona a veure Mar i cel. Devia ser l’any 1988, quan el musical es va estrenar, alhora que també feia les seves primeres passes el Centre de Normalització. Vam fer una senyora excursió, moguts pel desig que les classes de català no servissin només per aprendre la vocal neutra i els pronoms febles sinó també per obrir finestres als alumnes i oferir-los un tast de vida cultural. Mar i cel, un clàssic del nostre Angel Guimerà, convertida en una obra de teatre musical per Dagoll Dadom,, amb lletra de Bru de Sala i música d’Albert Guinovart, ens va semblar ideal. Una història d’un amor impossible, apassionada, pirates i cristians, una metàfora de l’estultícia humana, entestada a no acceptar les diferències. Vam aprendre i vam xalar d’allò més. Ara Mar i cel fa 25 anys i es reposa. També fa 25 anys del CPNL. 25 anys! Érem joves. Recordo els alumnes i els companys de feina amb molta estima.\nPhilip D. Rasico (lingüista i filòleg, Nashville, Tennessee, EUA)\nVoldria felicitar el Consorci Per a la Normalització Lingüística amb motiu dels seus 25 anys, i, sobretot, per la bona tasca que ha portat endavant durant aquestes dues dècades i mitja. Al mateix temps em plau de manifestar públicament la meva gran admiració per tots els qui, des del CPNL, han lluitat i encara lluiten per la identitat i el futur de la llengua catalana. Enhorabona i endavant!\nCarme Carme Fenoll Clarabuch (cap del Servei de Biblioteques de la Generalitat de Catalunya)\nLes biblioteques públiques de Catalunya us felicitem i ens afegim a la celebració del 25è aniversari del CPNL. En aquests 25 anys, biblioteques i Consorci ens hem trobat sovint en la tasca d’apropar el coneixement del català a la ciutadania. Citaré alguns exemples quotidians: la formació d’usuaris, els clubs de lectura, les presentacions de llibres, la difusió de les campanyes, la compra de les publicacions per a la consulta i el préstec o l’ús de les biblioteques com a espai de trobada per al voluntariat per la llengua que tan bé heu sabut impulsar. És un privilegi disposar d’un referent en l’ensenyament del català proper als nostres centres i estic segura que sabrem continuar consorciant-nos en la millora dels objectius que compartim. Una abraçada.\nJaume Arqué i Ferrer (president Amics del Teatre Zorrilla de Badalona)\nEl Consorci per a la Normalització Lingüística (CPNL) ha estat una eina molt positiva per a la meva integració social al meu país d’acollida, que és Catalunya. A partir del CNL he conegut com és el que ara és també el meu país. Organitzativament els nivells de formació estan molt ben estructurats i els continguts són complets. Però l’aprenentatge de la llengua catalana és també el coneixement de la història, dels costums i de la seva gent. El CNL facilita les relacions personals i la convivència. Jo, com a immigrant, puc fer activitats amb catalans d’origen o de gent que fa molt de temps que és a Catalunya i que estan integrats al país. Al mateix temps conec nouvinguts que estan vivint problemàtiques comunes i ens podem ajudar mútuament. El que resulta molt bonic d’aquesta experiència és que la llengua de comunicació entre diferents col·lectius sigui el català. Jo em comunico amb magribins que parlen àrab, pakistanesos que parlen urdú, indis que parlen hindi i sud-americans que parlen castellà, i ho faig en català. Així és més fàcil la integració social i la convivència dels nouvinguts amb la societat catalana i així es converteix Catalunya en un país més respectuós, ric i solidari.\nMartí Sabrià (gerent de l’Associació Costa Brava Centre)\nTot i que normalitzar no és res més que posar les coses al seu lloc i que de sortida semblaria una tasca senzilla, la introducció del català com a llengua habitual al nostre sector no ha estat ni és una feina gens fàcil. L’hostaleria del litoral català dedicada majoritàriament al turisme de sol i platja ha de conviure amb el fet estacional, que comporta molta contractació de caràcter temporal i una molt més alta rotació laboral que la que tenen altres sectors laborals que funcionen tot l’any. L’hostaleria ha estat la primera feina de molts joves del país, però, sobretot, la porta d’entrada al món laboral de gran part de la població immigrada, gràcies al fet que té una alta facilitat d’integració de persones poc formades i gens especialitzades. I no només per fer feines internes de les nostres empreses, com les de cuina o d’habitacions, sinó també per atendre la clientela des de la barra o a la sala dels restaurants, on trobem sovint gent immigrada de l’estat espanyol, el continent europeu o l’africà, l’americà i fins i tot l’asiàtic. Exigir als nouvinguts l’ús del català no és pas una feina fàcil, i menys ho era abans de la crisi, quan per trobar personal per a contractes de sis o menys mesos no podíem fer la més mínima selecció i calia avantposar el fet de disposar de mà d’obra a altres aspectes com ara el seu domini de la llengua. Afortunadament, però, el nostre empresariat ha anat entenent el valor de la identitat dels països i les contrades alhora de donar forma a la proposta turística. Poc a poc hem entès el valor gastronòmic dels productes del rodal, dels nostres peixos i fruites, dels nostres olis i dels nostres vins i també del nostre patrimoni cultural a l’hora de competir amb altres destinacions. Una bona part de l’èxit assolit correspon al Consorci per a la Normalització Lingüística, que en aquests 25 anys d’activitat constant i tossuda, però també il·lusionant i planera, ens ha empès a tots a fer normal l’ús de la nostra llengua a l’hora de fer una comanda o proposar un àpat a la gent de casa nostra. En nom del sector de l’hostaleria, el nostre agraïment i reconeixement, al Consorci i a la seva gent, que ens han ajudat a ser millors, normalitzant l’ús de la nostra llengua i posant en valor la nostra identitat. Amb la felicitació adjuntem el nostre desig de salut i força, per a seguir empenyent aquest país cap a la plena normalització.\nJosep M. Fonalleras (escriptor i articulista)\nFa uns anys, recordo que algú em va qüestionar la necessitat del Consorci. “De fet”, em deia, “ja som normals, no?, la normalització ja ha fet el fet. Cal el Consorci?”. O era un optimista sense informació o bé un frívol que no calculava les conseqüències del que deia. Em penso que a hores d’ara ningú no dubta de la necessitat (encara) d’un organisme que vetlli perquè la llengua pròpia del país sigui exactament això: la llengua que no solament és pròpia del territori, de la gent que l’habita i que l’ha habitat al llarg dels segles, sinó la llengua d’ús normal, la que fan servir els seus habitants d’ara, vinguin d’on vinguin. Tant la situació política que lamina la presència i la qualitat del català com la vigència de la immigració multiracial i multicultural (per bé que minvada els darrers temps) fan que aquesta eina sigui del tot imprescindible. Jo només parlaré de dues anècdotes, que no volen esdevenir categoria però que sí que ens informen de la feina del Consorci i de l‘entusiame de la gent que hi treballa. La primera és una xerrada que vaig fer sobre llengua en una biblioteca del Gironès. A la sala, alumnes de cursos de català que provenien de molt diversos països. A les últimes files, un àrab tenia cura d’una nena petita, en una cadireta. Estava mig absent. Més endavant, dues dones, àrabs també, joves. Una d’elles – ho vaig saber al final – era la mare de la criatura. Se’m van acostar i em van agrair el que havia dit, en un català excel·lent. L’home es va mantenir al marge, fent manyagues a la nena. Per aquelles dones, el català era sinònim de civilització. De normalitat. També ho va ser per als presos de la presó de Girona, les dues vegades que hi vaig anar de la mà del Consorci. Més per a les dones, ho reconec. El pavelló d’homes era més inclement. En el de les dones parlàvem de llibres i de les seves vides. I de la meva, que jo havia escrit en un to de comèdia que van agrair. També hi vaig tastar civilització (envoltat de reixes) i la normalitat que atorgava la conversa. No són categories, però ens parlen de la feina constant i callada per aconseguir que el català no sigui la llengua morta que alguns voldrien. I que nosaltres mateixos a vegades matem. L’altre dia em preguntaven com és que els mitjans de comunicació diuen Ebola en lloc de dir-ne Ébola, “com fa tothom”. No. No ho fa tothom. Només ho fan en espanyol. Entendre que no ho fem com ells (i no pas comprovar que ho diem a la manera de moltes altres llengües, romàniques o no) és diluir-se, acceptar una llengua debolida i feble, sotmesa. És per tot això que cal el Consorci. I tant que cal.\nLluïsa Gràcia (doctora en Filologia Catalana i catedràtica de Lingüística General a la Universitat de Girona)\nPer molts anys!! Ara fa 14 anys, un grup d’investigadors de la Universitat de Girona que ens dedicàvem a la lingüística vam començar a treballar en una cosa que per a nosaltres era nova però que vam pensar que calia fer: estudiar quines diferències hi ha entre la gramàtica del català i la de les llengües que parlaven els nous aprenents de català que van començar a arribar al nostre país des de molts llocs diferents del món. L’objectiu era veure com influïen aquestes diferències en l’aprenentatge del català i escriure uns llibres que ajudessin els professionals que ensenyaven català a estrangers a entendre d’on venien les dificultats de cada comunitat lingüística i, de retruc, a crear material i pensar estratègies didàctiques més adequades. Van ser els “llibres blaus” del GALI. I des d’aleshores hem continuat fent recerca sobre les llengües dels immigrants. El curs 2002-03 vam considerar que tot això que havíem après i que havíem fet s’havia d’explicar als estudiants de Filologia Catalana (i ara al grau corresponent) que hi estiguessin interessats i que els havíem de donar la possibilitat de fer pràctiques tutoritzades en centres on s’ensenyés català a estrangers. Més tard, el 2008, vam posar en marxa un màster d’ensenyament de català i d’espanyol com a segones llengües que encara és vigent i que també inclou pràctiques de la mateixa mena. Doncs en tota aquesta feina, tant la de recerca com la docent, la col•laboració del CPNL, especialment el CNL de Girona, ha estat fonamental. Sense vosaltres, moltes coses no haurien estat possibles. Gràcies per col•laborar amb nosaltres en els projectes de recerca. Gràcies per tota la feina que heu fet per als nostres estudiants, que és moltíssima: per acceptar-los a les vostres aules, per tutoritzar-los i per donar feina a alguns “practicants” quan van acabar els estudis (i encara es podia donar feina a algú). I gràcies, moltes gràcies, per confiar en nosaltres!\nCristina Cervià (actriu)\nEl centre de normalització lingüística i els seus vint-i-cinc anys de tossuderia Si com deia Brossa un text no és més que un abecedari desbaratat, un centre de normalització lingüística què seria? Que curioses les coses i els noms que les designen, que curiós aprendre a nomenar les coses, que curiós que hi hagi individus que durant vint-i-cinc anys hagin volgut seguir aprenent el nom correcte de les coses que els envolten. I encara més curiós que hi hagi individus que sentin plaer ensenyant el nom correcte de les coses, i quan cal posar l’adjectiu i quin temps verbal correspon i perquè subordinem les frases. Individus que volen ordenar aquest abecedari desbaratat fet de paraules que viatjen, van, tornen, es perden, es recuperen, es creen. Paraules que s’escriuen, es cliquen, es memoritzen, se subratllen, s’esborren. Paraules que expressen, embolcallen, lamenten, criden, revolucionen. Paraules que designen, descriuen, defineixen. És la tossuderia d’aquests individus el que fa mantenir viva una llengua, la tossuderia i la seva passió per ensenyar i defensar i estimar...amb paraules.\nAntoni Solà Bohigas (alcalde de Santa Coloma de Farners i president del Consell de Centre del CNL de Girona)\nSi aquest fos un país normal, no estaríem parlant del Consorci per a la Normalització Lingüística. Aquest Consorci sorgeix a partir de la necessitat de recuperar el temps perdut durant l'època franquista, quan l'ensenyament del català estava prohibit. El CPNL és el fruit de la voluntat d'un poble que ha lluitat durant gairebé 300 anys per mantenir la identitat, o sigui la llengua i la cultura. El 1714 vam perdre les llibertats però no vam perdre la dignitat ni la identitat. La llengua és la màxima expressió de la nostra cultura, per això ha estat tan important mantenir el seu ús social i que sigui la llengua de l'escola. El CPNL ha contribuït d'una manera decisiva a facilitar l'aprenentatge del català a les generacions de catalans que no van tenir l'oportunitat d'aprendre'l a l'escola. També ha servit per facilitar l'ús del català als castellanoparlants que portaven anys a Catalunya però que no l'utilitzatven. Finalment, ha facilitat la integració de la immigració, principalment africana, sudamericana i de l'Europa de l'Est, que aquests darrers anys ha triat Catalunya com a país per desenvolupar el seu projecte vital. El CPNL ha fet molt bona feina i la prova evident és que al llarg d'aquests 25 anys han passat més d'un milió d'alumnes per les seves aules per tal de millorar el català o per iniciar-se en l'ús de la llengua del país que els ha acollit. Ha estat una gran aportació a la cohesió social. Cal felicitar a la Generalitat, als ajuntaments i a la Diputació de Girona per haver Creat el CPNL i pels 25 anys de feina ben feta. També cal felicitar als professors/es pel bon mestratge i als alumnes per l'interès i l'esforç. I ara ... a continuar treballant amb la mateixa il·lusió perquè el català sigui cada dia més present en la nostra vida quotidiana. Felicitats !!!\nCarles Puigdemont i Casamajó (alcalde de Girona)\nÉs una bona notícia que el Consorci per a la Normalització Lingüística (CPNL) celebri enguany el 25è aniversari, i que l’Ajuntament de Girona n’hagi estat membre des d’un primer moment. Amb 25 anys s’ha fet molta feina. Segur que tothom té presents algunes de les campanyes de sensibilització i foment del català que s’han fet al llarg d’aquests anys en diversos àmbits, o els programes com el “Voluntariat per la llengua”, que han evidenciat que el CPNL ha sabut adaptar-se als nous reptes que se’ns han anat presentant, com el fet migratori i la necessitat d’oferir un bon acolliment lingüístic. Cal donar l’enhorabona per la feina feta a tot el personal que al llarg d’aquests 25 anys ha estat vinculat i implicat d’una manera o altra al Consorci per a la Normalització Lingüística a la ciutat de Girona i arreu del país. Segur que comparteixen aquesta celebració els milers de ciutadans que han pogut aprendre o millorar el seu català gràcies als centenars de cursos que el CPNL ha ofert, any rere any, en diversos equipaments de la ciutat. A Girona hem tingut la sort també de tenir defensors de la llengua com en Modest Prats o en Francesc Ferrer i Gironès que, d’acord amb les institucions, les entitats i la ciutadania, han fet de Girona una de les ciutats capdavanteres en la promoció de l’ús de la llengua. Un exemple n’és la campanya de catalanització de les atraccions de les Fires de Sant Narcís, on la presència del català era gairebé nul·la, i aquests darrers anys s’ha anat obrint pas amb molta dignitat. Malgrat la sensació que a Girona es pot viure plenament en català, el cert és que en molts àmbits encara hi ha molt camp per córrer, com el cinema, la justícia, l’etiquetatge per citar-ne alguns exemples. I, fins i tot, en aquells àmbits on sembla que ja ho tenim tot resolt, segur que sempre podem millorar i treballar per assolir l’excel·lència. Així doncs, de la mateixa manera que garantim l’ús del català, també n’hem de garantir la qualitat i genuïnitat. El servei de revisió i d’assessorament del CPNL és una molt bona eina a l’abast de tothom que vulgui fer les coses ben fetes. Cal que celebrem aquests 25 anys amb l’empenta i l’entusiasme del primer dia perquè, com deia Pompeu Fabra, cal no abandonar mai la tasca ni l’esperança.\nJenni Rodà i Casado (tècnica del Servei Lingüístic de CCOO de Catalunya)\nMoltes felicitats per aquests primers 25 anys! Gràcies a la vostra tasca heu fet que moltes persones no catalanoparlants hagin après la nostra llengua i, el que és més important, la facin servir en els seus contextos habituals perquè hi han establert un vincle emocional i efectiu, i ja la consideren part de la seva vida. Igualment, heu aconseguit que persones que tenen el català com a llengua materna hagin volgut perfeccionar-la i aprofundir-hi. Novament, doncs, moltes felicitats i llarga vida al CPNL!\nXavier Albertí (empresari)\nRecordeu aquells versos tan apassionats i musicals de Salvat Papasseit de l’"Ofici que més m’agrada"? I els manyans oh, els manyans! De picar mai no es cansen: pica que picaràs i s’embruten els dits; però fan unes reixes i uns balcons que m’encanten i els galls de les teulades que vigilen de nits... Res millor per descriure la labor pacient, entregada, d’aquest devessall de persones que conformen el Consorci per la Normalització. Gent enamorada del país i de la llengua, que s’han lliurat a protegir-la i fomentar-la, alguns des de fa vint-i-cinc anys. I encara portem crosses, i necessitem que ens ajudin a escriure correctament, a gaudir i respectar l’idioma, a aprendre els primers mots del país que ens acull, a burxar en tants murs que queden per abatre. En una labor que després de tants anys pot semblar de Sísif però no és així, o no ho és pas per manca d’interès d’aquestes guardianes i guardians dels mots, d’aquests manyans de la paraula.\nRosa M. Ferrer i Travé (responsable territorial de Política Lingüística de la Direcció General de Política Lingüística)\nQuè he de dir, jo, del Consorci? L’he vist néixer, hi vaig treballar (llavors, en el moment del naixement) quan als Serveis Centrals hi havia només dues persones, la Teresa Angosto, administrativa trempada que encara hi és i, és clar, ho sap tot, i el carismàtic primer gerent del Consorci, Jordi Gabernet i Llovensà, que fins que no el coneixies una mica i sabies que sempre podries comptar amb ell per a tot de tant en tant podia fins arrencar-te les llàgrimes amb sarcasmes o frases poc amables… Encara ara no sé ben bé com ens en vam sortir, en aquells primers moments, de muntar una empresa tan gran i amb un objectiu tan ambiciós i important per a la societat, a partir del mosaic de serveis de català de mides i menes tan diverses que hi havia. I què puc dir, del Centre de Normalització Lingüística de Girona, el Consorci d’aquí? Com que l’he vist néixer conec els seus primers treballadors d’abans que hi treballessin, he vist les persones que l’han format i el formen viure alegries i disgustos professionals i personals, créixer en tots els sentits, alguns fins i tot jubilar-se, alguns fins i tot morir… Crec que a Girona tenim un dels millors equips professionals del Consorci, crec que fan una feina avançada, ben pensada, ben feta. Això no s’explica només per la seva preparació i competència sinó també per la voluntat de tot el personal del CNL de Girona de guiar-se per un esperit i filosofia de treball especials, difícils de trobar i encara més de mantenir al llarg dels anys, basats en la priorització del projecte comú per damunt dels personalismes i en la il·lusió i la convicció sense les quals aquesta feina no es pot fer. Al seu torn, aquest esperit i filosofia han fet possible que la colla del CNL de Girona siguin companys i amics, una rara mostra, en definitiva, d’èxit no només professional sinó també personal. Nois i noies, és un plaer tenir-vos tan a prop.\nJoaquim Nadal i Farreras (alcalde de Girona [1979-2003] i president de la Federació de Municipis de Catalunya [1979-1995])\nDes del mateix 19 d'abril de 1979 quan es van constituir els plens i es va fer l'elecció dels alcaldes, després de les eleccions municipals del 3 d'abril, els ajuntaments de Catalunya van fer honor a una llarga tradició i a conviccions molt profundes i es van llençar a iniciatives molt diverses per tal de promoure, defensar i ensenyar la llengua catalana. Eren moments de polítiques urgents, d'emergència i salvament nacional. Les llibertats individuals i col·lectives, la llengua i l'Estatut d'Autonomia figuraven entre les prioritats dels nous ajuntaments. Normalitzar era el mot d'ordre que afectava de forma transversal la vida dels ciutadans i ciutadanes dels pobles i ciutats de Catalunya. Normalitzar els serveis públics, els equipaments, les dotacions i també les prestacions socials i culturals. Així mentre feia camí el procés de definició d'una política educativa basada en la immersió lingüística i en una sola línia educativa els ajuntaments abordaven de forma dispersa, discrecional i no reglada la normalització de l'ús social del català. Una cosa de llarg recorregut, de fons, era normalitzar l'escola i una altra era normalitzar la vida. Des de la senyalització dels carrers fins la introducció del català a la premsa, els mitjans de comunicació, l'administració i les transaccions comercials. Les inèrcies acumulades eren enormes i les resistències acomodatícies també. Tot era nou i calia construir un nou marc passant del resistencialisme anterior a l'activisme dirigit des de les administracions. Els ajuntaments es van abocar a fer cursos de català i a arbitrar mecanismes d'assessorament. No va trigar gaire a donar-se la paradoxa que les polítiques es definien a l'administració autonòmica i el contacte pràctic amb els usuaris es produïa en l'àmbit municipal. Quan l'administració autonòmica es va veure amb força per intervenir a fons i transversalment, les iniciatives sorgides des de baix ja havien generat necessitats, estructures i polítiques, orientades en la mateixa direcció. Els ajuntaments agrupats en la Federació de Municipis de Catalunya i en l'Associació Catalana de Municipis vam prendre aviat consciència que calia agrupar esforços, aprofitar recursos, vehicular ajuts i subvencions. El Consorci per a la Normalització Lingüística va esdevenir així el punt de trobada de les polítiques lingüístiques fetes des de baix, sobre el terreny i també el vehicle per captar i demanar recursos que compensessin l'esforç espontani, no reglat i no finançat de la primera hora. Els col•lectius de treballadors que acabarien confluint en el Consorci van viure de primera mà i van patir a la seva pell la contradicció de ser executors des de la màxima precarietat de polítiques de la màxima prioritat. En un context de moltes reticències entre l'administració de la Generalitat i el moviment municipalista, el Consorci per a la Normalització Lingüística que ara celebra els seus 25 anys d'existència va ser un espai compartit, la demostració més evident que les administracions no han de competir amb suspicàcies sinó que han de cooperar amb generositat. Els catalans i les catalanes, la llengua, i el país hi van sortir guanyant. Estructures d'estat per dotar la llengua dels vehicles adequats, com a llengua pròpia i com a llengua nacional.\nErnest Benach (president del Parlament [2003-2010])\n"Fem coses. A aquells que no fan mai res no els tinguem en compte, si no és per dir-los això: «Feu coses o calleu. No sigueu el femer que destorba el vianant». I si volen parlar, no els admetem disputa. Fem coses." Joan Salvat-Papasseit.\nAquest poema, quan vaig entrar a l’Ajuntament de Reus l’any 1987 era, per a mi, com una mena de poema de capçalera. Hi havia necessitat de fer coses, de fer moltes coses perquè en quedaven tantes per fer, i ens faltava temps. I ens criticaven per tot, i qualsevol proposta era una immensa muntanya d’obstacles que calia superar. Però volíem fer coses. I així va ser com en un racó del jardí de l’IMAC va començar una aventura necessària, reeixida i que encara ens fa molta falta, el que llavors vam batejar com a Centre per a la Normalització Lingüística. La Catalunya que somniem és un país nou, integrador, cívic, responsable, socialment cohesionat i que té una llengua de prestigi, reconeguda universalment, respectada i viva. I tot això només és possible si es treballa des de cada una de les persones que viuen en aquest país. Tal i com ho fa el Consorci per ala Normalització Lingüística des de fa 25 anys. Salvat Papasseit torna a aparèixer: FEM COSES!!!!\nJosep Maria Rufí (regidor i exalcalde de Torroella de Montgrí)\nEns temps que tot és efímer, celebrar 25 anys no és poca cosa. La tasca del CPNL, vista des dels pobles, encara és més important. Els ajuntaments hem de fer de tot i fem de tot. Però no ens fa mandra encara que siguin competències que no hauríem d'exercir. Perquè la Nació es basteix des de baix i els ajuntaments som el primer bastió de la construcció nacional. Una feina on la llengua hi té una funció primordial, cultural i integradora. Jo sóc dels darrers que no vam aprendre el català a l'escola, i puc dir, per tant, que la feina del CPNL em va fer estimar la nostra llengua. Ara cal, però, modernitzar la seva funció i establir quines han de ser les seves funcions en un futur amb una Catalunya, nou estat d'Europa. Som-hi!\nRicard Lahoz (periodista)\nDurant els divuit anys que he dirigit Tarragona Ràdio (1994-2012), l'emissora ha obert un espai setmanal al Centre de Normalització Lingüística de Tarragona per informar, ensenyar i entretenir l'audiència al voltant de qüestions relacionades amb la llengua. Ara, com a editor i director de la revista Fet a Tarragona, arribo a un acord amb el CNL de Tarragona per distribuir la nostra publicació entre les parelles lingüístiques. A nivell personal, el curs 2014-2015 començo una nova experiència com a voluntari per la llengua.\nJordi Llavina (poeta)\nAra no descobriré la sopa d'all, ni, encara menys, la mar Mediterrània: en aquest país ens estimem molt la llengua. No sé si amb un desesperat dolor: m'estimo més creure que no, que ens l'estimem amb un goig inefable. I hi ha moltes persones implicades en la difusió i el creixement del català. N'hi ha que ho fan des de l'acció coordinada, col·lectiva, i moltes altres que ho fan des de la individualitat. Gràcies, però, al Consorci de Normalització Lingüística, la llengua catalana és un idioma present arreu del país, un idioma modern, que traspassa fronteres; un idioma que, a desgrat del nombre relativament petit de parlants, figura entre els més fets servir del món en matèries diverses (mireu què passa a internet). La feina que esteu fent des del Consorci és, per tot això, colossal, i no mereix sinó encomi. Vint-i-cinc milions de gràcies, i per molts anys!\nMaria Ocaña Subirana (arqueòloga i directora del Museu Arqueològic de l'Esquerda)\nMoltes felicitats al Consorci de Normalització Lingüística per aquest quart de segle de vida i moltes felicitats, també, a totes les persones que el conformeu. Us desitjo que continueu amb la vostra feina i sobretot, que seguiu generant noves i bones idees per promocionar i difondre el català.\nJoan Crosas (actor)\nEl nostre és un país que s’estima la llengua. Felicito el Consorci per a la Normalització Lingüística perquè ha fet més possible compartir la llengua amb totes aquelles persones que han vingut a viure a Catalunya, de manera que ha contribuït que molta més gent la parlés i, per tant, la fes més viva. La llengua és del poble i és la columna vertebral de la nostra cultura. Per molts anys!\nRosa M.Codines (presidenta d’Òmnium Cultural del Tarragonès)\nInicio el meu treball amb el Consorci de Normalització Lingüística de Tarragona en qualitat de coordinadora del Servei d'Ensenyament del Català (SEDEC) Formar part d'aquesta organització ha estat un motiu d'orgull perquè és des del treball d'equip que s'ha aconseguit arribar on som en el tema lingüístic del nostre país. Hem anat lluny amb aquesta 25 anys, però encara s'ha de completar la tasca i hi ha molt camí per recórrer. La llengua d'ús ha de ser el nostre objectiu més immediat i donar presència de la llengua catalana en àmbits on ni hi és present. El futur és de tots i per això hem de continuar treballant per assolir el sostre que la llengua catalana , com a llengua pròpia de Catalunya, es mereix. Felicitats i endavant!\n"La hermana” Vila, velleta i afable, emprava els contundents mètodes pedagògics del franquisme: La letra con sangre entra. Eren temps foscos que perviuen, a la manera de Lampedusa, en el cor de la caverna. Els pàrvuls apreníem a llegir. "Què hi diu aquí?" Demanava "La hermana" i amb la punta del llapis mostrava una il·lustració. "Ca-di-ra", vaig dir convençut. Gràcies a una impactant clatellot, avui sé que era una "si-lla". Si apel·lo a la memòria és perquè el nostre país és un lloc d’acollida, obert i receptiu. Estimem la llengua com a eina de comunicació, creació i afirmació. Mai l’hem imposat a clatellades. És un element de seducció que convida al nou vingut a no sentir-se estranger, a compartir un vincle des de l’emoció, l’amistat i l’experiència en un espai comú de convivència. En el decurs d’aquest quart de segle, he tingut la oportunitat de col·laborar algunes vegades amb el CPNL, la qual cosa m’ha suposat una satisfacció personal. Us encoratjo a seguir treballant en aquesta gegantina missió que no és altra cosa que un acte d’amor a la vida i al país. Felicitats.\nM. Teresa Ferrés i Àvila (alcaldessa de Palamós)\nVull agrair al Servei Local de Català de Palamós l’amable invitació que em fa de formar part de les persones que des d’aquestes pàgines tenim l’oportunitat de reconèixer la feina feta, durant 25 anys, del Consorci per a la Normalització Lingüística. Enguany commemorem aquest destacat aniversari d’un projecte que ha permès crear una estructura de xarxa a tot el territori mitjançant la qual s’ha guiat, canalitzat i potenciat la llengua catalana com a eix essencial, vertebrador, comú de la societat i la cultura del nostre país. En aquest sentit i des del món local que represento, vull fer un esment molt destacat als municipis catalans que vàrem creure des d’un primer moment en aquesta iniciativa, i vam fer possible la creació de les imprescindibles oficines de català, les quals han contribuït des de la proximitat al desplegament de la política lingüística a tot el territori, i han aconseguit que l’ús del català no hagi parat de créixer. Aquest és un mèrit de tots, des dels impulsors de la iniciativa i fins als milers de receptors que des de les diverses facetes han potenciat l’ús de la nostra llengua i han mostrat la seva predisposició a viure en català. Els inicis d’aquest trajecte, ara fa 25 anys, no van ser fàcils i moltes vegades els dinamitzadors i dinamitzadores de les oficines de català han hagut de fer mans i mànigues per superar les dificultats en infraestructures o econòmiques que s’han trobat al llarg del camí. A tots ells i a totes elles el meu més sincer agraïment per aquesta lloable tasca de contacte amb el territori impulsant cursos, campanyes i projectes, moltes vegades amb pocs recursos, que han permès que la nostra llengua es consolidi com un veritable vehicle de comunicació i un element d’identitat i de cohesió. Sense la feina del CPNL la llengua no seria on és, però no seríem on som tampoc si no és comptés amb l’escolarització en català, del tot imprescindible per garantir la bona salut de l’idioma i per a la qual hem de seguir exigint la màxima preservació. També cal tenir en compte les lleis que s’han aprovat en el Parlament de Catalunya i mitjançant les quals s’han reforçat les estructures de la llengua i, finalment, la tasca dels mitjans de comunicació en la promoció i divulgació del català. En aquest trajecte també hi hem convidat les persones nouvingudes a formar part plenament de la nostra comunitat i a parlar el català. D’aquesta manera, projectes com el de les parelles lingüístiques han permès que els nous parlants no només aprenguin la llengua, sinó també que entrin en el teixit cultural i social del nostre país. Amb el treball i l’esforç de tots hem estat capaços de consolidar, 25 anys més tard, un camí ferm per a la nostra llengua, però cal continuar aportant el nostre esforç i des de tots els àmbits de la societat perquè el català segueixi sent la veritable ànima del nostre poble. Enhorabona i felicitats a tots!\nErnest Plana Larrouse (president de la Federació d’Organitzacions Empresarials de Girona)\nEl CPNL es va crear per tal de fer créixer el coneixement i l’ús de la llengua catalana en tot el territori de Catalunya i de ben segur que ho heu aconseguit. Han estat 25 anys de feina extraordinària i des de la FOEG estem convençuts que sense la vostra labor el País que tenim ara no seria el mateix. Volem felicitar a la família del CPNL per la seva gran dedicació al llarg d’aquest quart de segle que ha estat clau en la cohesió de la nostra societat i us volem animar a continuar treballant 25anys més o els que calguin a favor de la llengua i la cultura. Us necessitem! La FOEG seguirà fent-vos costat com fins ara!\nJosep Maria Noguer i Perafita (president de l’agrupació de comerciants Girona Centre Eix Comercial de Girona)\nLa nostra associació va camí de complir els 17 anys. Durant aquest temps han estat moltes les ocasions en què el Consorci per a la Normalització Lingüística (CPNL) ens ha acompanyat i resolt multitud de consultes i revisions. A Girona, els botiguers, parlem i ens expressem en català, sigui quin sigui el format. El Consorci ens ha ajudat a fer-ho i a fer-ho bé, i això és important perquè el comerç de proximitat, el que ens és propi, és a peu de carrer i la seva gent és una de les cares amables i visibles d’aquesta gran ciutat. Segur que recordeu la campanya “A l’abril, cada paraula val per mil”. Els aparadors de les botigues lluïen un cartell amb una paraula vinculada al comerç, amb explicació de la seva etimologia. L’objectiu era conscienciar de la riquesa que representen totes les llengües, difondre el lèxic català i implicar el comerç en projectes relacionats amb la llengua catalana. Crec que la campanya va tenir el seu impacte i estic segur que tots els comerciants recorden les vint-i-set paraules seleccionades, comentades amb clients, amics i família. Per aquesta, per totes les que hem deixat enrere, i per les que vindran, us estem agraïts i confiem que per molts anys puguem seguir gaudint de la vostra feina. Comptem amb vosaltres.\nDomènec Espadalé i Vergés (president de la Cambra de Comerç de Girona)\nEl 1968, quan el català estava marginat de tots els àmbits oficials i centres d’ensenyament, la Cambra el va introduir a la seva oferta acadèmica. Va ser una decisió arriscada, que va haver de sortejar obstacles i que va ser presentada, com explica el periodista Narcís-Jordi Aragó “amb tota mena de precaucions i d’equilibris semàntics”. Afortunadament, els cursos van anar endavant i es van escampar per Anglès, Banyoles, Figueres i Olot, encara que camuflats sota l’eufemisme de “Cursos de gramàtica catalana”. Molts dels que hi assistien eren catalans que havien estat formats en castellà a l’escola i volien aprendre la seva pròpia llengua, que els havia estat prohibida durant anys. A mesura que institucions com el Consorci per a la Normalització Lingüística començaven les accions en favor de la llengua, la Cambra es va retirar de la primera línia, però no ha deixat mai de prestar suport i col•laborar en tota mena d’iniciatives en favor de la normalització del català. Des del CNL heu recollit el testimoni de la defensa i la promoció de la llengua. Sense anar més lluny, no fa gaire vam acollir a la Cambra la presentació del manual “A l’empresa, en català”, que vol fomentar les bones pràctiques en el món empresarial i demostrar que el català és plenament rendible econòmicament. En alguns dels nostres darrers cursos de comunicació empresarial, hem afegit una sessió a càrrec del Consorci, on es repassen els recursos lingüístics en línia, el marc legal que regula l’ús de la llengua o el multilingüisme en l’activitat empresarial. És evident que l’ús del català a l’empresa s’ha generalitzat, però ha de continuar creixent. La gent del Consorci per a la Normalització sabeu que no hem arribat encara a la tan desitjada normalitat en el món empresarial, per això la vostra tasca divulgativa és encara essencial i molt meritòria. Heu contribuït que molts empresaris prenguin la decisió de catalanitzar el seu web o el seu etiquetatge. També és molt important el servei de correcció que oferiu als empresaris i emprenedors que no coneixen prou bé la nostra llengua. Heu contribuït a la correcció i a la traducció de les cartes de molts bars i restaurants. Us felicitem per la gran feina que heu fet durant aquests 25 anys i us encoratgem a continuar-la els propers anys.\nSílvia Planas (directora del Museu d’Història de Girona i del Museu d’Història dels Jueus)\nLa meva immersió lingüística en el llenguatge de gènere té un origen molt familiar. Igual que bona part de la meva relació amb el Consorci per la Normalització Lingüística de Girona. Quan començava a caminar per viaranys abruptes per tal d’intentar trobar la manera de dir , correctament però sense desmerèixer, aquelles coses relatives al gènere femení, em plovien sovint consells assenyats, que sempre s’acompanyaven de punts, llocs i textos de referència ben consensuada. Eren consells familiars, en el sentit literal de la paraula, que em cridaven a la moderació, que apel·laven al meu sentit comú, que és el de totes i el de tots, em deien, i que m’oferien propostes engrescadores de com dir el mateix, però més correctament i procurant malbaratar menys la llengua... De tot allò ja han passat alguns anys, però jo encara hi estic immersa, i de ple. La meva tossuderia persisteix i a voltes em fa anar més lluny de l’horitzó permès; llavors, és allà on em trobo sempre amb la lògica de la paraula i de l’amor per la llengua, on topo amb la


El Banyoles Half Triathlon provocarà diverses afectacions viàries a la comarca diumenge al matí - Ràdio Banyoles\nBanyoles · Pla de l'Estany\nEl Banyoles Half Triathlon provocarà diverses afectacions viàries a la comarca diumenge al matí\nDivendres 30 d’abril · 13:55\nLa carretera de Banyoles a Esponellà, l’entorn de l’Estany i la carretera de Sant Miquel de Campmajor estaran tallades algunes hores\nLa celebració del Triatló B - Banyoles Half Triathlon, amb 360 participants, provocarà diverses afectacions viàries a les carreteres de la comarca. A primera hora del matí es prohibirà la circulació a la carretera GIP-5121, entre Banyoles i Esponellà, concretament des de les 7.45 h fins a les 10.15 h. I també es tallaran el Passeig Dalmau, el darrer tram del Passeig de la Puda i la carretera GIP-524 entre Banyoles i Sant Miquel de Campmajor, en aquest cas de les 08.30 a les 12.15 h.\nLa circulació a la carretera C150a, des de la cruïlla de Lió fins al passeig de la Draga i a la carretera de circumval·lació de l’Estany, estarà tancada des de 8.30 h fins a les 12.30 h.\nAlguns ajuntaments habilitaran punts de pas o rutes alternatives. A Porqueres s’habilitarà un carril pels cotxes al tram comprès entre la cruïlla de la ctra. de Pujarnol i la cruïlla del camí del Frigolet, al veïnat de Cal Germà. A partir de les 11 també es deixarà un carril per als cotxes a la carretera de circumval·lació de l’Estany per arribar a la cruïlla de la Casa de Colònies de Cal Ferrer. El consistori demana als veïns d’Usall, Lió i Casellas d’Avall que utilitzin la variant durant les afectacions.\nEls vehicles que vulguin anar de Sant Miquel de Campmajor a Banyoles podran passar per la carretera de Falgons en direcció a Pujarnol.\nEls ajuntaments afectats han fet arribar avisos als veïns i també a través de les xarxes socials. Precisament aquesta setmana els ajuntaments i el Consell Comarcal han anunciat un acord global per a l’organització conjunta i coordinada de proves esportives. S’elaborarà un pla integral d’esdeveniments esportius que detalli les alternatives viàries i també s’impulsaran millores a les infraestructures.


Pis en Lloguer turístic Barcelona Gràcia Vila De Gracìa (till 30/09/20)\nAquest acollidor apartament està situat al barri de Gràcia, una zona coneguda pels seus petits cafès i restaurants. Vostè pot tenir l'oportunitat de caminar i de descobrir els petits racons encantadors de Barcelona.\nL'apartament està ple d'encant i té una acollidora sala d'estar / menjador, una cuina oberta, un dormitori doble, un dormitori individual i un bany. L'apartament està totalment equipat i disposa d'aire condicionat i Internet.\nÉs a 4 minuts a peu de l'estació de Fontana (L3) i 11 minuts de la Diagonal, Passeig de Gràcia i 13 minuts a peu de la Pedrera. El Parc Güell és a 20 minuts amb autobús (N87), i la plaça de Catalunya és a 13 minuts amb metro (L6, L7).\nTestimonis dels clients 4/5 (8 )


Forcadell "vol pensar" que la taula de diàleg "no és una enganyifa" Forcadell "vol pensar" que la taula de diàleg "no és una enganyifa"\nForcadell “vol pensar” que la taula de diàleg “no és una enganyifa”\nL’expresidenta del Parlament, Carme Forcadell, ha assegurat en una entrevista publicada a ‘Naciódigital’ que vol pensar que la taula de diàleg “no és una enganyifa i vull creure que hi ha voluntat de les dues parts per resoldre el conflicte”. Preguntada per les polèmiques declaracions de Clara Ponsatí, Forcadell s’ha mostrat respectuosa amb qui no confiï en la negociació. “No hi creuen per l’experiència viscuda fins ara”, justifica.\nSobre com va viure l’arrencada de la taula de negociació, Forcadell subratlla que només “és el principi” i que va servir “per demostrar voluntats”. “Ara bé, 16 persones reunides per intentar solucionar un conflicte són moltes”, opina.


IV Congrés de Pastorets de Catalunya. – laveujovetv.cat\nIV Congrés de Pastorets de Catalunya.\n7 març 2020 Leave a Comment Written by Artur\nCap de setmana de formació i cultura popular a\nLa trobada dels Pastorets d’arreu de Catalunya proposa una vintena d’activitats de formació i diverses iniciatives culturals de descoberta de la Conca de Barberà obertes a les entitats de la cultura popular del territori.\nEl IV Congrés de Pastorets de Catalunya abordarà els dies 13 i 14 de març a l’Espluga de Francolí qüestions de present i de futur de l’obra teatral i la cultura popular. Ho farà a través d’una vintena d’activitats formatives i amb més de vint ponents, tant des del punt de vista amateur com des de l’experiència professional de Toni Albà, Carles Martínez, Joan Lluís Bozzo i Salvador Cardús, entre molts d’altres. A més a més, l’esdeveniment vol anar més enllà d’una trobada formativa i arrodoneix la programació amb activitats culturals molt vinculades amb el territori, mentre que també es tematitzen en clau local els actes principals que estaran oberts a tot el públic.\nEl IV Congrés està organitzat per la Coordinadora de Pastorets de Catalunya i els Pastorets de l’Espluga de Francolí. La darrera edició va ser el 2009 a Mataró.\nUna vintena d’activitats formatives amb reconeguts ponents\nPer tal de respondre a totes les necessitats actuals i venidores de les representacions de Pastorets i de les activitats de les entitats que representen la cultura popular a Catalunya, les propostes formatives s’estructuren en sis eixos: acadèmic, direcció i gestió, artístic, tècnic, maquillatge i vestuari. Les activitats es desenvoluparan durant el dissabte als espais i aules del Casal i el Casalet de l’Espluga de Francolí, amb dos escenaris principals: el teatre del Casal i la sala Folch i Torres del Casalet. Hi haurà sessions formatives, per exemple, de comunicació en xarxes socials, d’intepretació, de direcció, de tecnologies digitals a escena, de pirotècnia, de postissos i vestuaris.\nL’obertura del Congrés serà especial entrant a les Coves de l’Espluga per celebrar l’acte institucional de benvinguda divendres a les 19.30 h. Juntament amb una ponència, l’inici del cap de setmana vindrà marcat per la música de l’Orfeó Reusenc amb el concert “Cor de diables” i “Bonica la festa”. També serà oberta a la població en general la cloenda de dissabte al Teatre del Casal. En aquest cas, el punt final serà un viatge per les músiques de Pastorets d’arreu de Catalunya a càrrec de l’orquestra i cor Treu-li la Pols al teu Instrument de l’Espluga amb la col·laboració de diversos grups de Pastorets de Catalunya.\nLes persones que assisteixin al Congrés també podran gaudir d’un pack d’àpats, amb un sopar temàtic i de germanor inclòs dissabte a la nit. Les sopes dels Pastors, la carn de l’Infern i els dolços del Cel alimentaran els congressistes a l’Hostal del Senglar en un sopar que tancarà el IV Congrés amb la música folk de Julivert.\nI és que un dels objectius de l’organització del Congrés és oferir un cap de setmana ple d’activitats i visites turístiques per a totes les persones que hi participin. Per aquest motiu, els Pastorets de l’Espluga i l’Ajuntament de l’Espluga han acordat ofertes en els equipaments turístics i d’allotjament per completar l’estada dels congressistes al municipi.\nDurant el cap de setmana també es podrà veure l’exposició de la cinquena edició del fotoconcurs “Els meus pastorets” al vestíbul del Teatre del Casal que permet copsar la diversitat i bon estat de les representacions que se celebren cada Nadal al país. Justament, en l’acte de cloenda de dissabte es lliuraran els premis als guanyadors del concurs juntament amb els reconeixements als membres de Pastorets amb més de 50 anys de trajectòria.\nActualitat Local-Comarcal, Cultura, Entitats, Fashion, General, l'Espluga de Francolí, Municipis de la Conca\nEl cubista Palau Ferré torna al Museu d’Art de Vilafamés.


Rocayats inaugura el bust de Germán Bernácer al Banc d'Espanya - Bonart\nRocayats inaugura el bust de Germán Bernácer al Banc d'Espanya\nAlexandra Planas madrid - 25/05/22\nEl 23 de maig a les 12 hores l’escultor gironí Gerard Roca Ayats (Girona, 1972) va inaugurar el bust de marbre de Germán Bernácer dins l'exposició sobre la figura organitzada per la Càtedra Germán Bernácer de la Universitat d'Alacant i el Foro de Debate Económico Germán Bernácer.\nAquesta exposició es podrà visitar durant un mes al Patio de Operaciones del Banc d'Espanya representat per Óscar Arce, el seu Director General d'Economia i Estadística, per oferir-nos la conferència amb què vam fer per inaugurada la mostra. Després del seu recorregut per la província d'Alacant, iniciat a Villena, passant per Orihuela, Elda, Ibi, Alcoi i Benidorm, l’exposició s’ha itinerat a Madrid.\nAquest projecte s'emmarca dins de la línia d'acció prioritària de la Càtedra Germán Bernácer, fruit de l'acord de col·laboració de la Universitat d'Alacant i el Fòrum de Debat Econòmic Germán Bernácer. La mostra també ha estat recolzada per les seus universitàries, els socis del Fòrum de Debat Econòmic Germán Bernácer i els Ajuntaments de totes aquestes localitats i altres entitats. En l’acte d’inauguració s’ha comptat amb la presència de Pablo Hernández de Cos, Governador del Banc d'Espanya i la família Bernácer, que ha donat suport a aquesta exposició des del principi. També hi ha col.laborat la Diputació d'Alacant, l'Ajuntament d'Alacant, la Fundació Conexus, el Col·legi d'Economistes d'Alacant, la Caixa Rural Central i la Fundació Mediterrani. Paral.lelament a la mostra es durà a terme una taula rodona titulada Nou escenari econòmic i social després de la pandèmia.\nRocayats artista polifacètic\nRocayats és un artista polifacètic amb diferents línies de treball. Entre elles hi destaquen des de representacions d'escultura clàssica de diverses cultures, encàrrecs d' obres personalitzades de diferents estils que s' adapten als gustos i necessitats del client, bustos representatius de personatges públics i privats, etc... El seu estil és figuratiu realista, amb un domini absolut de la tècnica que el porta a la realització d' obres contemporànies amb clares influències clàssiques.\nA l’edat d’11 anys, Rocayats va realitzar les seves primeres creacions escultòriques al taller de l'escultor del poble de Bescanó, Josep Serrat, on va apendre a utilitzar les eines per treballar la fusta i la pedra. De manera autodidàctica, es va endinsar en el món de l'art, estudiant els clàssics i els grans mestres de l'escultura figurativa. També va efectuar estudis de dibuix d' anatomia del cos humà i es va especialitzar amb la talla del granit i el marbre, el qual serà el principal material per efectuar les seves obres escultòriques.\nLa seva obra més personal, d'estil figuratiu realista, està realitzada amb marbres i granits de diferents colors, ferro i bronze. Aquesta, actualment, s'exposa a les galeries d'art Art Al Set d'Andorra, El Claustre de Girona i Gallery/Legends. En el darrers anys, Rocayats s’ha especialitzat en la talla de bust de marbre.\nL’exposició temporal es podrà visitar a Madrid fins al 23 de juny del 2022.\nEL CASAL SOLLERIC PRESENTA LES NOVES EXPOSICIONS\nADDAYA PARTICIPA A LA FIRA JÄÄL PHOTO DE FOTOGRAFIA


“Hem estat valents amb el mercat” | Elena Ferran | arenys de mar | Política | El Punt Avui\n“Hem estat valents amb el mercat” “Hem estat valents amb el mercat” “Hem estat valents amb el mercat” “Hem estat valents amb el mercat” + “Hem estat valents amb el mercat” E-mail\narenys de mar - 18 febrer 2011 2.00 h\n“Hem estat valents amb el mercat”\nEl candidat republicà diu que l'acció de govern ha funcionat tot i que s'haurien pogut fer coses amb més eficàcia\nEl projecte de reforma era necessari tot i el “rebuig” que generen els canvis\nJordi Pera, fotografiat ahir a la tarda al tram baix de la riera estrenat recentment. E.F.\n“Hem estat valents amb el mercat” “Hem estat valents amb el mercat” “Hem estat valents amb el mercat” “Hem estat valents amb el mercat” “Hem estat valents amb el mercat” E-mail\nJordi Pera té 52 anys i és informàtic de professió. Es presenta per primer cop com a cap de llista d'ERC, grup del qual va entrar a formar part en les eleccions del 1999. Des d'aleshores es va convertir en la mà dreta de Quim Ponsarnau, l'exalcalde que ERC va tenir els últims dos anys de mandat. Ara confien poder repetir els tres regidors.\nJordi Pera ha estat al capdavant de la regidoria d'Urbanisme des que va marxar a mig mandat Quim Ponsarnau. Era clar que es perfilava com el nou candidat.\nEstà satisfet del tripartit?\nEstem contents. No es pot dir que cap regidor d'ERC critiqui l'acció de govern. Segur que hi ha coses que es podrien haver fet amb més eficàcia. Jo no crec que a final de mandat hi hagi una equidistància, només que dins un govern de coalició tothom manté el seu perfil.\nI això crea divisions com ara amb la recollida selectiva.\nPodíem haver acabat el mandat sense fer-la. Però era necessari i seguirem defensant que s'hauria de fer a tot el municipi. Vam ser dels primers pobles a parlar-ne i som a la cua a l'hora de fer-la.\nLa riera ha estat la gran obra?\nHa estat una de les més importants per la transformació del poble. És la nova rambla de prioritat per als vianants i no tant per als cotxes.\nPerò l'aparcament no s'acaba de resoldre.\nAixò és una llegenda urbana. És tan complicat aparcar a Arenys com a altres pobles. Amb la reurbanització només s'han perdut una desena de places.\nLa riera s'ha fet, però ha quedat pendent canalitzar el Bareu.\nS'està redactant el projecte i quedarà pendent de buscar el finançament. En època de retallades és cert que poden perillar obres d'aquest tipus, davant de les necessitats més socials.\nI la caserna de la Guàrdia Civil anirà a terra?\nL'enderroc de la caserna i de l'escorxador està lligat amb el projecte del Bareu, per veure com afecta tot el conjunt.\nHa faltat diàleg amb els paradistes del mercat municipal?\nHem estat valents i s'ha afrontat un tema que es deixava adormir. Acabarem tenint un projecte, cosa que mai s'havia fet. S'havia de renovar o estava abocat a morir. Els canvis a vegades porten rebuig.\nS'acabarà un mandat més sense un nou pla general?\nEsperem que no. És un treball complex que ha tingut dues aturades, en l'anterior mandat i ara amb el cas Pretòria. S'endarrereix però esperem aprovar-lo al març.\nEs presenta després dels mals resultats d'ERC a les autonòmiques.\nCrec que s'ha castigat més ERC del que es mereixia. És clar que anem amb una marca que no és la guanyadora, però també a les municipals es valoren més les persones que formen la llista.\nLa CUP els pot fer mal?\nNo ho miro així. Penso que està molt bé que s'hi impliqui més gent.\nERC no s'ha entès mai amb CiU per pactar. Això pot canviar?\nEls pactes els marca l'aritmètica de l'endemà de les votacions. Parlarem amb tothom qui tingui afinitats en el programa i amb qui hi hagi bona entesa.\nEl Punt. Maresme 18-02-2011, Pàgina 9


Pablo Rus Broseta, nou director musical i pedagògic de la Jove Orquestra de la Generalitat – Les Bandes de Música\nEl director valencià Pablo Rus Broseta ha sigut nomenat nou director musical i pedagògic de la Jove Orquestra de la Generalitat (JOGVA). Aquest nomenament té com a objectiu enfortir aquesta orquestra, destinada a la formació de músics menors de 26 anys.\nLa decisió ha sigut presa després d´un procés meditat. En una primera fase, s’establiren les necessitats de la JOGVA a través de diverses reunions amb diferents agents vinculats a aquesta orquestra, que depén de l’Institut Valencià de Cultura, on es determinaren els criteris per a aconseguir tindre un perfil òptim de la direcció. Així mateix, es van rebre currículums i propostes de projecte per a la direcció musical i pedagògica de la formació, que han sigut analitzats exhaustivament.\nMarga Landete, directora adjunta de Música i Cultura Popular Valenciana de l’Institut Valencià de Cultura, ha destacat que “ha sigut molt difícil triar-ne un, ja que hem rebut projectes molt ambiciosos amb punts de vista molt diversos”. La candidatura de Pablo Rus Broseta ha sigut escollida, segons Landete, perquè oferia “un projecte per a dos anys, extensibles a quatre, que incorpora un vessant pedagògic molt interessant per al sector”.\nRus Broseta és, des de l’any 2015, director associat de la Seattle Symphony. Ha dirigit diversos programes per a aquesta formació musical i ha col·laborat amb diferents solistes como Yo-Yo Ma, Renée Fleming, Beatrice Rana o Edgar Moreau.\nHa col·laborat amb orquestres tan destacades com la WDR Sinfonieorchester Köln, la BBC Symphony, l’Orquestra Simfònica de Ràdio Televisió Espanyola, l’Ensemble Intercontemporain, l’Orquestra Filharmònica de Buenos Aires i l’Orquestra Simfònica de Porto.\nRus va estudiar composició i saxòfon a València. Posteriorment es va formar com a director d’orquestra al Conservatori de Lió, al Conservatori d’Amsterdam i a la Universitat der Künste de Berlín. En 2011 va fundar a València el Grup Mixtour, un ‘ensemble’ que presenta una programació eclèctica i oberta.\nCreada per la Llei Valenciana de la Música el maig de 1998, té com a objectiu principal la formació de músics menors de 26 anys per mitjà de trobades i tallers dirigits per destacats professionals. A més, la JOGV manté des de la seua fundació un ferm compromís per difondre la música dels compositors valencians i impulsar la tasca de nova creació, així com per oferir l’oportunitat de perfeccionament als joves directors. El seu director musical i pedagògic va ser, des de 1999 fins a 2017, Manuel Galduf, càrrec que ara ocuparà Pablo Rus Broseta.\nHa celebrat trobades per tot el territori valencià: Alacant, Altea, Borriana, Carcaixent, Castelló, Cullera, la Vila Joiosa, Llíria, Rafelbunyol, Requena, Sant Vicent del Raspeig, Segorbe, Torrevieja, Xàtiva i València, entre altres. A més, han col·laborat amb músics de gran rellevància internacional com José L. García Asensio, Félix Ayo, Mihai Dancila, Alfonso Ghedin, Agustín León Ara, Ara Malikian, Franco Petarcchi, Mstislav Rostropóvitx, Irvine Ariditti, Joan Enric Lluna, Vicent Prats, Klaus Thunemann, o amb grups com Quartet Canales, Quartet Quiroga, Quintet Cuesta, Spanish Brass-Luur Metals o Amores Grup de Percussió.\nHan estrenat obres com la versió de Vladímir Vasílev del ballet ‘Romeo i Julieta’ de Serguei Prokofiev, dirigida per Mstislav Rostropóvitx al Teatre Principal de València, o, en col·laboració amb el Ballet de la Generalitat, ‘L’ocell de foc’ d’Ígor Stravinski i ‘Bolero’ de Maurice Ravel. Ha actuat també al Teatre Monumental de Madrid, al Festival Internacional de Música de Galícia, al FEX-Festival Internacional de Música i Dansa de Granada, al Festival de Música d’Alacant i al Festival Sagunt a Escena.


Els interns de Lledoners podran fer la Ruta del Cister a peu sense sortir de la presó | Ràdio Tàrrega\nACN Sant Joan de Vilatorrada .- Recórrer la Ruta del Cister sense sortir de l'entorn de la presó. Aquesta és la proposta que els consells comarcals de l'Alt Camp, la Conca de Barberà i l'Urgell, conjuntament amb el centre penitenciari de Lledoners, impulsen amb l'objectiu que els interns d'aquesta presó puguin conèixer l'itinerari, la història dels monestirs i dels municipis a partir de la realització de la ruta com a activitat esportiva. El recorregut serà de caràcter figurat i es podrà fer en tres modalitats, segons els permisos que s'apliquin a cada intern. Els participants rebran un carnet individual amb disset caselles buides on s'estamparan els segells corresponents als diferents trams i, si els completen, la Ruta del Cister els lliurarà un diploma personalitzat.\nSegons els permisos de què disposin, els interns podran fer un circuit específic dins el mateix mòdul, un recorregut preparat pels monitors d'esports pel carrer major del centre penitenciari o fer sortides programades a l'entorn de l'equipament amb l'acompanyament dels monitors esportius, educadors socials i voluntaris.


3 botons i START: Literatura i videojocs: Charlie i la Fàbrica de Xocolata\nLiteratura i videojocs: Charlie i la Fàbrica de Xocolata\nSuposo que no és cap sorpresa, per a ningú, que la famosa pel·lícula d'en Tim Burton (i per tant protagonitzada per en Johnny Depp, com gairebé sempre) anomenada Charlie i la Fàbrica de Xocolata, de 2005, està basada en un llibre.\nPer tant, els videojocs que es fessin sobre aquesta obra són videojocs amb origen a la literatura, perquè tot i que el 1971 ja hi va haver una pel·lícula, Willy Wonka and the Chocolate Factory, que adaptava el llibre de Roald Dahl, aquest es va publicar el 1964. Insisteixo: tant se val quin fos el format que popularitzés aquesta història: ve d'un llibre. I jo tinc una secció per mantenir.\nSom-hi, doncs: el primer videojoc anomenat Charlie and the Chocolate Factory va sortir l'any 1985 per al ZX Spectrum, dividit en 5 jocs, els primers 4 dels quals s'han de superar per tal d'accedir a l'últim.\nAquí n'hem vist una petita mostra, que no sembla gaire atractiva i certament es veu que no ho era: la crítica el va deixar força malament, i només el va perdonar perquè al pack hi havia també el llibre, segurament el més interessant del conjunt.\nEl 2005, coincidint amb la versió cinematogràfica d'en Tim Burton per la qual molts de nosaltres coneixem aquesta història, va sortir a la venda per a diversos sistemes l'adaptació a videojoc d'aquell film.\nAquesta era la versió de la Gamecube, però es va publicar també per a Playstation 2, Xbox, Gameboy Advance i ordinador.\nLa fidelitat del joc respecte a la pel·lícula era força alta, fins i tot les veus dels personatges les posaven els intèrprets del film... llevat d'en Johnny Depp, suposo que perquè estava massa ocupat o demanava massa calés.\nVegem també la versió de la Gameboy Advance, que naturalment havia de tenir un altre aspecte i una jugabilitat adaptada a les característiques de la portàtil.\nLamentablement, tot i que cada versió tenia les seves coses, en general la crítica va suspendre aquest Charlie and the Chocolate Factory perquè sí, els gràfics i la música van convèncer, però no els problemes de càmera, els controls complicats, la brevíssima durada del títol i altres problemes de disseny.\nCap dels dos videojocs no és, doncs, una excepció a la trista norma que els jocs basats en pel·lícules acostumen a ser, com a mínim, mediocres.\nEtiquetes de comentaris: Charlie and the Chocolate Factory, Charlie i la Fàbrica de Xocolata, Johnny Depp, Literatura i videojocs, Roald Dahl, Tim Burton, videojocs de llibres, Willy Wonka


HOTEL COOP. TURÍSTICA ENIS*** - MONTE MACCIONE (OLIENA)\nin Hotels de costa i d'interior\non Dimecres, 30 Novembre 2016 07:01\nLa Cooperativa Turística ENIS opera des de 1981 en l’àmbit del turisme ambiental, a la localitat Monte Maccione, propera al preciós poble d’Ulìana (Oliena). Situat a l’àrea del Parc del Gennargentu, l’estructura receptiva consta d’un Hotel *** situat enmig d’un bosc l’alzines centenàries als peus de Monte Corrasi, un indret ideal per reposar, fer trekking o endinsar-vos a la descoberta d’aquestes muntanyes i la gent que les habita.\nAllotjant-vos a l’Hotel rural podreu conèixer el territori amb els seus guies qualificats “GAE”, explorant coves i barrancs, descobrint la fauna i flora local, endinsant-vos al Supramonte o al golf d’Orosei, en fi, gaudint del seu immens patrimoni natural, cultural i arqueològic. L’hospitalitat de l’equip que gestiona la Cooperativa i la qualitat de la seva gastronomia us faran recordar el vostre pas per Ulìana!\nL’Hotel el conformen càlides habitacions decorades en estil rústic i dotades dels comforts habituals: TV, telèfon, calefacció, aparcament, WI-FI a les zones públiques.\nA les seves instal.lacions podreu gaudir de diversos espais, tan a l’interior com a l’exterior: bar, restaurant, sala de lectura amb una petita biblioteca, premsa diària, parc de jocs per a la canalla, terrassa,etc...\nDes del mateix hotel podreu gaudir d’unes immillorables vistes en mig dels frondosos boscos del Supramonte, i a només tres quilòmetres del poble d’Ulìana, on hi trobareu tots els seveis necessaris. L’ubicació de l’Hotel és totalment indicada pels amants de la muntanya, principalment per la proximitat de les muntanyes del Corrasi, però també per la vall de Lanaithu, la cova de Ispinigoli, la sorgent de Su Gologone, les gorges del Gorropu o l’increïble costa del golf d’Orosei i de l’Ogliastra. Des del mateix hotel organitzen excursions guiades a peu i en 4x4 als indrets i jaciments arqueològics més interessants de la zona (el poblat nuràgic de Tiscali i de Serra Orrios, la tomba de gegants de S’Ena ‘e Thomes, el pou sagrat de Su Tempiesu...).\nWI-FI als espais públics.\nRestaurant amb cuina tradicional local i sarda.\nExcursions guiades a peu i en 4x4.\nVenda de productes locals tals com pane carasau, oli de producció local, formatge, vi, mel, embotits, joieria i ceràmica...\nSala de reunions.\nLlegir 782 vegades\nB&B AMARIGLIO - OZIERI\nB&B SALIGHES - OZIERI\nLOCANDA MINERVA - VILLANOVA MONTELEONE\nAGRITURISMO LA CERRA - TEMPIO PAUSANIA\nHotels de costa i d'interior


Diari ARA 07 d'agost de 2012\nCompra'l ara per 0,70€\nERC irromp a l'escena política\nL'embat del pacte fiscal i els atacs del PP a l'autogovern brinden una nova oportunitat als republicans\nLes escoles públiques de les Illes giren l'esquena al pla pilot d'ensenyament plurilingüe de Bauzá\nLa convocatòria del Govern Balear tanca amb només la meitat de les places cobertes. Les vacants les podrien assumir centres privats\nMartínez-Sampere es fa un lloc a la llista de presidenciables del PSC\nLa diputada valora ser candidata a les primàries sense enfrontar-se a la direcció\nCDC insisteix que davant el no al pacte fiscal, "la resignació no serà l'alternativa"\nEn declaracions a Catalunya Ràdio, el secretari d'Organització, Josep Rull, admet que les eleccions anticipades serien "un dels escenaris possibles"\nBARÒMETRE DEL CIS DEL JULIOL\nLes retallades enfonsen 8 punts el PP des del 20-N\nEl baròmetre del juliol del CIS revela que el PP ha perdut vuit punts en intenció de vot des de les eleccions generals i quatre des de l'abril. El PSOE continua estancat i CiU creix però només dues dècimes.\nI si ens n'anéssim a la merda?\n"Segons el dret internacional les illes de merda encara no pertanyen a cap sobirania. Si és així, per què no enviem els nostres polítics a plantar la senyera a l'illa més gran?" (Article publicat el 2 de desembre)\nLa campiona del Dakar ha passat part de l'estiu recuperant-se d'una greu lesió, però aviat podrà tornar a les competicions de trial i enduro\nLa curiosa vena anglesa dels socialistes\nQuè és un 'colador'?\nSi les urnes s'avancen, enxampen el PSC sense un líder clar\nSí: Luis M. Castañer. No: Ana Mato\nUn revulsiu necessari\nPlurilingüisme en una sola llengua\nTraïció a Espanya\nDel podi olímpic al camp de batalla\nJO SÓC DE L'ARA\nO pacte fiscal o independència?\nAgustí Villaronga : "El doblatge sempre va en contra de la pel·lícula"\nCompartir Agustí Villaronga (Palma, 1953) ens rep a la sala d'estar de casa seva, a la ronda de Sant Pere, a Barcelona. Viu amb amics, hi està acostumat. La conversa amb ell és rica i una lliçó de cinema. Contingut Premium\nRevolta a Síria\nBaixar al-Assad apareix a la televisió siriana amb el representant de l'Iran\nEl president sirià no havia comparegut en públic des del 22 de juliol, després de l'atemptat contra la cúpula de seguretat del règim a Damasc\n68 morts i 268.000 desplaçats per les pluges a les Filipines\nLa previsió meteorològica indica que les intenses pluges seguiran durant les pròximes 24 hores\nEgipte desplega l'exèrcit per controlar la península del Sinaí\nEgipte mou fitxa per garantir la seguretat al Sinaí. El detonant va ser l'atac diumenge a una base militar egípcia en què van morir 16 soldats. Vuit dels agressors van ser abatuts per l'exèrcit israelià.\nLa deserció del primer ministre sirià, un cop moral per al règim\nBaixar al-Assad conserva el nucli del poder a Síria, però no pot evitar l'evidència que està perdent el control. L'home que fa dos mesos ell mateix va nomenar primer ministre s'ha passat a l'oposició.\nUn exmilitar és l'autor del tiroteig al temple sikh de Wisconsin\nCAÇA ALS IMMIGRANTS\nGrècia deporta 1.600 sensepapers per evitar una "invasió" al país\nGrècia estreny amb més força que mai el setge contra la immigració irregular. Atenes va anunciar ahir que expulsarà milers de sensepapers. El ministre d'Interior va dir que solucionava una "invasió".


Adéu Salvador Arimany! | FET a TARRAGONA\nAdéu Salvador Arimany!\nPublicat el 28 de Gener, 2013\nEra una gran persona. Tarragona, a banda de perdre un referent de la pastisseria i la restauració, ha perdut una gran persona. Aquest diumenge ha mort, als 82 anys, Salvador Arimany.\nPoques presentacions li fan falta. Un home molt conegut a la ciutat, que serà sempre recordat per ser el creador d’un dels emblemes de Tarragona, les populars galetes Maginet. El seu nom va associat a la història de la restauració de la ciutat, amb l’emblemàtica cafeteria i restaurant Arimany, situada a la Rambla Nova durant més de tres dècades. L’Arimany va ser el centre de la vida política i social de la ciutat. Pel restaurant hi van passar moltes personalitats polítiques, com el mateix president Jordi Pujol o Adolfo Suárez.\nEl Salvador també serà recordat per un fet històric: la visita de Salvador Dalí a Tarragona. Ell va crear la tartaleta de Dalí, que li va oferir al pintor quan va venir l’any 1973. Quan l’any passat es va rememorar aquesta efemèride, escoltar el Salvador recordant aquell fet et posava la pell de gallina. El dia de la inauguració a l’auditori de Caixa Tarragona era la persona més feliç, acompanyat de la seva família. Ell era una de les veus del documental ‘Experiències amb Dalí’.\nEll sempre ha volgut ensenyar tot el que sabia, mai s’ha guardat res per a ell, i una prova d’això són els llibres de postres que ha publicat amb Arola Editors, un autèntic regal per gaudir del seu talent.\nLes meves converses amb el Salvador Arimany sempre han tornat als seus orígens, l’Espluga de Francolí, on va néixer l’any 1931. La Conca de Barberà és també la meva terra, i això em va fer tenir una connexió especial amb ell. Sempre hem recordat la seva vida al poble, els seus inicis com a pastisser i la seva vinculació amb la comarca. M’apassionava escoltar les seves històries amb el Josep Gomis, amb qui tenia una gran relació d’amistat.\nAquest serà el record que m’emportaré del Salvador, un record que quedarà sempre present a la memòria col·lectiva de la ciutat. Una força abraçada senyor Arimany.


'23 gorgues i recorreguts d'aigua', el segon volum dels imperdibles de la Garrotxa - Ràdio Olot\n'23 gorgues i recorreguts d'aigua', el segon volum dels imperdibles de la Garrotxa\nEl llibre té com a protagonistes les gorgues. És una selecció de les millors rutes per engorjats de la comarca. Els mapes i les fotografies tenen un gran paper i han estat fetes pel mateix autor. El llibre conté 23 recorreguts diferents de la comarca.\nEl primer volum va estar dedicat al grup d’arquitectes RCR i aquest segon a les gorgues. L’autor n’és Ramon Roura, que ja tenia ja molts coneixements previs ja que des del 2008 està al capdavant d’un popular blog sobre les gorgues de la Garrotxa. El llibre és una visió molt pràctica de recorreguts on pots anar trobant aquest accident geogràfic que ara s’ha posat de moda visitar. L’objectiu principal és que fos fàcil d’utilitzar per poder ser útil a l’hora d’escollir anar a un gorg o a un altre. Ho ha explicat des de l’editorial Llibres de Batet, Àgata Losantos.\nUn dels propòsits principals és donar a conèixer aquests llocs no tan coneguts per evitar massificacions de les zones més turístiques de la comarca. En total, el llibre explica 23 recorreguts diferents on es poden trobar una seixantena dels millors salts i engorjats de la Garrotxa. Els recorreguts estan fets per poder-hi anar en qualsevol estació de l’any. Com ha dit l’autor del llibre, Ramon Roura, en les fotografies que es poden veure al llibre, no només hi surten les gorgues en si, sinó també fotos del camí i mapes dels recorreguts.\nLa gorga del Duran de les Planes o el Pont de la Rovira de Bianya són algunes de les propostes que hi ha en aquest llibre que és a la venda des d’aquest divendres a diferents llibreries i a la web de l’editorial Llibres de Batet.\n223 queries in 0,644 seconds.


Els treballadors del Barça expressen a Rosell el seu "desencís" amb el projecte que ell lidera\nA través d'una carta, el Comitè d'Empresa del Barça s'adreça a la Junta Directiva que encapçala Sandro Rosell per demanar-li que recapaciti per la decisió de subrogar Barça TV\nARA Barcelona 08/11/2011 17:20\nEls treballadors del Barça han fet arribar al president, Sandro Rosell, el seu malestar arran de les últimes decisions que el club ha pres de manera unilateral. "Vivim el pitjor ambient laboral que recordem en els darrers 12 anys", diu la carta que el Comitè d'Empresa del Barça adreça a la Junta.\nEn aquesta carta, els treballadors recorden els temes que els han fet arribar a aquesta situació. El primer, el de les entrades per poder veure les finals, el de la negativa per poder utilitzar el pàrquing subterrani de la tribuna els dies laborables –com havien fet fins ara–, o la retirada dels passis d'aparcament dels que sempre havien gaudit.\nPerò la gota que ha fet vessar el got de la paciència dels treballadors ha estat la decisió de la Junta Directiva del Barça de subrogar Barça TV. "Aquest plantejament demostra, per si mateix, un absolut desconeixement de l'organització del treball del Departament de Comunicació, que des del gener de 2007, està organitzat en una redacció única i integrada, que dóna servei a les diverses plataformes de comunicació del Club (Barça TV, web, revista Barça, xarxes socials, memòries del club i Fundació, serveis mòbils...) i també a la majoria de departaments del Club", expliquen els treballadors, que afegeixen: "Es fa molt difícil entendre que es vulgui subrogar Barça TV, atès que no es pot separar aquest canal de la resta del procés de generació de continguts que desenvolupa el Departament de Comunicació".\nA més, el Comitè d'Empresa del Barça acaba dient: "Sincerament, creiem que hi ha altres solucions que prescindir de 32 treballadors del Club". Va ser precisament aquest conflicte el que aquest dilluns va portar els treballadors del Barça a fer una aturada de 10 minuts davant les portes de Barça TV.\nEls treballadors del Barça fan una aturada de 10 minuts en solidaritat amb els de Barça TV


Amb dos mesos per endavant | Bienve Moya\nAmb dos mesos per endavant\nmarç marçot. mata la vella a la vora del foc\nFalsejadors i trabucaires\nMarç marceja i encara que Joan Manuel Serrat en el pintés a tall de cervantí Rocaguinarda: amb la primavera en bandolera; el març té mala llet, com no es cansava d’advertir-me l’avi Daniel, i ell, pel seu ofici de cabrer a la pelada Serra de la Barra, entre Camarles i l’Ametlla de Mar, en sabia un niu de marcejades. D’entrada, del març mai podrem assegurar si li escau començar-nos a escalfar, o bé glaçar-nos la il·lusió del desitjat estiu. L’únic que invariablement té en exclusiva aquest mes son les malhumorades i astringents ventades: en una geografia del clima, el març vindria a ser l’Empordà de les ventades, o el Baix Ebre de dels bufaranys i les gropades; desdenyós i malànima, ple d’auto-odi per suposats greuges dels seus companys de calendari, el “Març marçot mata la vella a la vora del foc i a la jove si pot”.\nRelapse caragirat de l’almanac, a més de dedicar-se a l’ànglic deport d’eliminar femelles -sense discreció d’edat-, el març, segons la llegendeta popular, és el culpable d’haver mangat al febreret els dies que li falten per poder ser un mes normalitzat; encara que, com escamnat embrollaire com era, no va perpretar aquella vilesa en solitari, sinó amb el concurs d’un -llavors, encara- inexpert gener, que a partir d’aleshores va fer vots per esmenar-se, cosa que, com és evident -i connatural en aquests afers- ni ell ni març no van dur a terme. L’assumpte va anar d’aquesta guisa: Quan al començament dels temps va fer-se la repartidora dels dies de l’any, en principi a cada mes se n’hi van donar trenta de justos. Però aleshores, l’infortunat demiürg (com diu el clàssic), va adonar-se que n’hi sobraven una colla. Exhaust per l’esgotadora feinada d’haver fet “tot lo món” en tan poc temps, i no volent escalfar-se més el terrat, decidí distribuir-los, a mena de canongia, entre aquells mesos —més pilotes o meritoris— que s’havien portat bé: desembre, octubre, agost, juliol i maig.\nPerò gener i el març no van avenir-se a suportar aquell tracte de favor. —Com podia ser que ells —barrinaven—, precisament ells, gener, el primer de l’any, ardit capitost que mira enrera i endavant alhora (patró de futurs espavilats), i març, dedicat al geni de la guerra, el legítim símbol del vigor i l’honor masculí (que en endavant tanta falta ens faria per a tot allò inherent a l’humà progrés), no tinguessin, com la resta de germans, trenta i un dies!\nI com que els dos no coneixien millor recurs per aquell cas que l’art de l’ensarronada i la retòrica de fanfàrria, van decidir prendre-s’ho a la brava. Cerebrals de gran volada, discorreren que calia trobar a algú per carregar-li els neulers, perquè malgrat el capteniment bregós i grunyidor, els dos mesos -molt pagats del seu honor, ja en aquella novençà edat-, eren gent tolerant i de concòrdia -falsejadors i trabucaires, però gent de pau i ordre, com n’hi ha tanta.\nAleshores van caure sobre el discret febrer, l’assenyat febreret del calendari, de reconeguda fama transaccional (i afavoridor i gran amic dels mortals que cobrem per mesades). Vet aquí que els entonats personatges la van emprendre amb ell, tan discret, pactista i assenyat. Amb tota la barra del món, com un fanfarró babèlic qualsevol, el parell de camandulers retòrics argumentaren, que per no ser menys i poder presentar-se en la gala de presentació d’aquell any 1 del calendari, amb la pompa i honor que corresponia a la seva prosopopeia històrica, el seu veí podria deixar-los-hi un dia a cada un: “Que febrer, essent com era poc amic de fastos i oratòries, no ho hauria de notar, i en canvi ells sense aquell dia extra, del qual disposaven la resta de mesos, serien mensytinguts en el concert universal. A més, que tant gener com març, per raó de tradicional bon veïnatge, es comprometien a representar febrer en aquella important reunió intertemporal, el qual d’aquesta manera, a través d’ells dos, arribaria a tenir una representació, superior i tot, a la seva real influència. Després, un cop s’acabessin els fastos i tornessin a la normalitat del dia a dia, ja els hi restituirien. Febreret, contumaç crèdul inescarmentat, o simplement mesell de mena, va caure en la trampa parada pels dos bon veïns.\nTotal, que passada la celebració de l’any 1, gener i març, corresponent a l’alt concepte de l’honor que tant egrègies personalitats conreen, mai van admetre que s’haguessin compromès a retornar al febrer els dies manllevats. Ben al contrari, convertint el delinqüent en víctima i la víctima en perseguidor, cada vegada que febrer gosava reclamar els seus dies, exigint l’acompliment dels pactes, els contumaços lladres de dies, ennoblits per la estultícia històrica, l’acusaven d’intolerant i provocador, de sostenir pretensions expansionistes i d’insolidaritat envers la resta dels mesos, que eren tots iguals entre ells, llevat febrer, per haver prestat a cada un dels dos arrogant veïns, un dia per lluir-se’n.\nCom demostra l’experiència, febrer encara no ha pogut recuperar els seus dos dies manllevats, però sabem del cert que mai no ha fet abandó dels seus drets, ni pensa deixar-se convèncer pels brams d’ase dels seus tafurers veïns, per molt que xisclin.


PATRIMONI Castells Castell de Peratallada\nEs comprova per notícies documentals que ja existia l'any 1065, però algunes estructures arquitectòniques i altres vestigis semblen demostrar que en aquest lloc ja hi va haver una fortalesa des de temps molt més reculats. Presenta actualment parts constructives de diferents èpoques i estils. És tota una extensa amalgama d'edificacions que configuren un dels castells-palau medievals més interessants del país. Aquest castell, que havia estat abandonat i finalment venut pels descendents dels Cruïlles-Peratallada, va servir durant anys de pagesia fins que els actuals propietaris, el comtes de Torroella de Montgrí, van començar, pels voltants, de 1965, a rehabilitar-lo. En el seu estat actual, podem distingir-hi dos sectors clarament diferenciats per la seva estructura i antiga utilització: el nucli fortificat i el palau.\nEl nucli fortificat o defensiu, és a dir, el castell pròpiament dit, és acimbellat dalt d'un enorme basament de roca natural, tallat artificialment per donar-li verticalitat. El monticle rocós, que s'enalira 4 o 5 metres sobre el terreny, té dos costats rectilinis i els altres formen corbes desiguals. Al seu damunt s'enlaira la Torre de l'Homenatge, veritable emblema del nucli. El mur que envolta la torre s'adapta a la forma irregular del tossal i conserva alguns merlets. Els carreus de grans dimensions del mur que envolta la torre podrien procedir d'una construcció d'època baix-romana o visigòtica.\nLa planta esquemàtica del castell respon al tipus de fortalesa d'època alt-medieval, molt corrent en temps carolingis. Malgrat tot, l'estructura arquitectònica existent avui és fruit de reconstruccions més tardanes. Es pot considerar obra romànica (s.XI-XII) com bona part del recinte murat, que evidencia encara reformes posteriors. Les restes de poblament antic, anterior als edificis medievals que subsisteixen, es rastregen al nucli fortificat, però també als seus peus: al pati posterior del palau i sota d'aquests. Hi destaquen diversos fonament i una gran profusió de cavitats i solcs tallats a la roca del sòl.\nEl palau residencial\nEl palau és format per diferents cossos d'edificació que ocupen una gran extensió al sudest i a un nivell més baix del nucli defensiu. Presenta un planta complicada, irregular i dispersa. Aquestes construccions envolten un pati central, però també hi ha altres espais oberts, closos, en part, per parets de tanca. La façana principal del palau és encara a llevant i ocupa tot un costat de la Plaça del Castell. En les obres de restauració s'ha retornat l'estructura original a algunes de les seves obertures. En el pis hi destaquen quatre grans finestes coronelles gòtiques amb fines columnetes i capitells i arquets trevolats damunt dels quals hi ha una singular decoració calada.


NOTA DE PREMSA: La secció TIC i la secció de Propietat Intel·lectual de l’ICAB alerten que el cibercrim és la indústria que més diners mou en el món\nAmb motiu del ‘Dia internacional de Internet Segura’, la Secció de Dret de les Tecnologies de la Informació i la Comunicació i la Secció de Drets de Propietat Intel·lectual i Drets d'Imatge de l’ICAB han alertat que el cibercirm és la indústria que més diners mou del món.\nBarcelona, 10 de gener de 2017. Ha estat en el marc d’una roda de premsa, celebrada al Col·legi de l’Advocacia de Barcelona, que ha comptat amb la participació del cap de la Unitat de Ciberseguretat dels Mossos d’Esquadra, Roger Martínez; el president d’ISACA (Information Systems Audit and Control Association) a Barcelona, Joan Barceló; el professor i advocat especialista en dret a l’oblit Pere Simón, el president de la Secció de Dret de les Tecnologies de la Informació i la Comunicació, Manuel Martínez i el president de la Secció de Drets de Propietat Intel·lectual i Drets d'Imatge, Jordi Bacaria.\nDurant l’acte, el cap de la Unitat de Ciberseguretat dels Mossos d’Esquadra Roger Martínez ha destacat que “cada dia es produeixen a nivell mundial uns 4.000 atacs diaris al món amb ramsomware, un programa que encripta arxius, i que això és només la punta de l’iceberg del que pot esdevenir en el futur en l’àmbit del cibercrim. Martinez també ha considerat que els usuaris i consumidors de noves tecnologies haurien de reclamar que els dispositius que s’utilitzen per connectar-se a internet incorporessin totes les mesures de seguretat necessàries per navegar de forma segura. I ha fet el paral·lelisme amb els cotxes: “si el cotxe ha de tenir tots els sistemes de frens i de seguretat homologats, en l’àmbit de les noves tecnologies s’hauria d’exigir el mateix”.\nMartínez ha assegurat també que "es denuncia poc" perquè encara no és té la sensació de ser víctima, quan per exemple entra un virus al teu ordinador. I ha afegit: “es tracta d’un acte violent com quan entren a casa teva”. Finalment Martínez també explicat que actualment no es necessiten gaire coneixements tècnics per cometre un ciberatac, fet que provoca que tothom es pugui convertir en agressor. Això podria ser una de les causes d’aquest increment del cibercrim.\nEn la mateixa línea, Barceló, ha explicat “que actualment hi ha molts sistemes per dur a terme ciberatacs. A través de ramsomware s’està bloquejant els dispositius mòbils, ordinadors i altres equipaments que es connecten amb internet (Internet de les coses) i es demanen bitcoins (moneda digital) a canvi de poder recuperar l’ús novament del mateix. Amb ‘l’Internet de les coses’ el perill està en tot els dispositius, des del mòbil a la rentadora. També s’usen zombies, per entrar dins un ordinador i usar-lo com a repetidor”. I ha afegit: “cal tenir en compte que fa 8 o 10 anys, una persona havia d’invertir uns 1.000 dòlars per tenir un zombie i actualment tenen un preu irrisori”. Barceló també ha afirmat que el món d’internet s’ha de desconfiar de tot allò que és gratis. “Quan et descarregues un app, quan et connectes a una xarxa wifi gratuïta, normalment pagues un peatge, que són dades personals o facilitar contingut que serveix per definir el perfil d’usuari”.\nPer la seva part, Simón ha afirmat “que tots els usuaris de noves tecnologies van deixant rastre de les seves accions, i això dificulta que en un moment donat es vulgui esborrar tot el passat d’una persona”.\nL’advocat i president de la Secció de Dret de les Tecnologies de la Informació i la Comunicació, Manuel Martínez ha dit que el perfil del ciberatacant és heterogeni i ha insistit novament en la idea que els usuaris han d’establir mesures de seguretat i comportaments de precaució per evitar atacs, com per exemple la suplantació d’identitat, ja que actualment avui en dia amb les dades que es porten als mòbils és més fàcil del que ens poden imaginar. I ha sentenciat: “si no protegim les nostres dades i els nostres dispositius és com anar despullat pel carrer”\nFinalment Bacaria ha afirmat que s’estima que al 2020 hi haurà uns 50.000 milions de dispositius connectats a Internet generant dades i que el cibercirm és la indústria que més diners mou del món actualment.