Bruels - Teatre Barcelona\nJuan Pablo Mazorra / José Pescina\nAina Gomis (Sàndal Produccions)\nPremi Adrià Gual 2018\nBruels és un espectacle de la companyia mallorquina arrelada a l’Empordà La Llarga, que parteix d’una llegenda popular per parlar-nos sobre els silencis i els mots que oblidem. Espectacle guanyador del Premi Adrià Gual 2018, atorgat per l’Institut del Teatre de la Diputació de Barcelona.\nHi ha una llegenda a l’Empordà amb molts anys d’història que explica què li va passar a un home que, per no haver de repartir la collita amb els seus veïns en un any de fam, va carregar el carro amb el seu gra per anar-se’n a un altre poble. Però en passar pels aiguamolls de la zona, carro, bous i càrrega van quedar atrapats al fang fins a enfonsar-se i desaparèixer entre els brams estremidors de les bèsties. La companyia La Llarga no us explicarà la història, però sí que us parlarà dels bruels que proferien aquells animals i de la seva similitud amb el cant nocturn del bitò, un ocell que nia als aiguamolls i que, tot i ser de grans dimensions, gairebé no es deixa veure. Com els bous de la llegenda, el mascle del bitó profereix uns bruels igualment esgarrifosos en arribar l’època del zel. Dels bruels, però dels que cadascun de nosaltres sentim a les nits i ens fan regirar al llit, ens parla aquest muntatge, i també de les paraules que no hem dit i de les que oblidem, de germans que pateixen per un pare amb demència prematura, d’homes morts i de gent que es passeja per la Lluna, de dones que ho saben tot i no diuen res… Tot, utilitzant recursos tecnològics que, en un món en què la tecnologia és omnipresent, volen esdevenir la base d’un llenguatge comú.\nCom un crit que surt de sota terra, de les entranyes de la terra, perquè és on s’enterra la memòria i les històries que la conformen. Bruels és una cerca en la memòria d’Oriol Morales i en la dels quatre protagonistes, amb la intenció de ser compartida amb la comunitat, els conciutadans, el públic. Uns records, sovint, manufacturats, fets a mida, segons la conveniència de cadascú.\nMorales, fidel a la idea de memòria i de teatre com experiències col·lectives que s’entrellacen irremissiblement, decideix que la història principal sigui explicada a quatre veus i amb l’ajut del video directe i amb maquetes. Les veus no entren en conflicte entre elles, no hi ha diferents punts de vista. El discurs de cadascun dels personatges succeeix el de l’anterior encadenant-se amb l’únic objectiu d’arribar al final. Els dos actors i les dues actrius miren d’enfilar amb naturalitat les seves frases però no sempre se’n surten. Pauses massa llargues abans de començar a parlar, potser perquè la intensitat d’allò que acaben de dir no és tan gran com per a demanar-nos-la.\nBruels és teatre de descobriment, en el sentit que descobreix veritats, o no, amagades, que han romangut ocultes i que la memòria és capaç de rescatar, per a bé o per a mal, durant el temps que dura la representació.\nLa calma que tapa el perill\nBruels és una història rural que reflexiona sobre el passat i la memòria. Situat en un Empordà idíl·lic, com si des dels ulls d'un nen el veiéssim, relata la història d'una casa i els seus habitants. Aquest relat que es narra en tercera persona s'intercala amb passatges relatats en primera persona pels quatre intèrprets en escena, fins a arribar a un interessant gir final.\nAposta per la construcció d'una atmosfera delicada, relaxada i una miqueta malenconiosa. L'ús del vídeo en escena i l'espai lumínic destaquen en aquesta construcció, donant-li un tractament visual molt interessant. La interpretació dels actors, o més aviat la seva intervenció ja que es representen a ells mateixos, li dóna a la peça un punt de quotidianitat, buscant la complicitat del públic.\nD'aquesta manera Oriol Morals i Pujolar construeix una espècie de Twin Peaks o Macondo català on tot sembla estar en calma però al mateix temps en perill. Però més enllà de la creació d'aquesta captivadora atmosfera el relat sembla no transcendir molt més allà, quedant-se en una anècdota curiosa que semblava portar-nos a un altre lloc. En definitiva, una bona posada en escena que flaqueja a nivell narratiu.\nTots tenim un crit enfonsat que ve i va\nBruels és el crit d’uns bous que es van enfonsar als aiguamolls de l’Empordà una nit de fa molts segles... Això diu una llegenda, no sabem del cert la seva veritat, però tanmateix és una història "bonica"; un crit que ha quedat per sempre.\nOriol Morales juga amb les històries i la seva certesa. Els actors et miren, es reafirmen i diuen: això va passar de veritat! Dubtes, però és innegable que alguns soliloquis parlen d’una realitat present, intima, que a la vegada interpel·la a molta gent. Potser no és la realitat de l’actor però si la teva.\nQuatre actors posen en escena la seva vida, a la vegada que s’entrelliguen amb una història d’un petit poble de l’Empordà. Uns fets que passen després de la guerra civil, la història d’un home que aconsegueix la gloria, però una por del passat no el deixa dormir tranquil. Les onades d’aquell temor, que ve i va, però sempre està.\nUn ping-pong entre la vida i la història, el joc entre el diàleg i l’audiovisual com a grans protagonistes. Una història que es construeix al moment, una càmera de vídeo que aprofita les seves capacitats focals i òptiques, un muntatge analògic: crear efectes en la immediatesa quelcom que el cinema encara no pot fer.\nL’actuació sincera de Rebecca Alabert, Joan Marmaneu, Iona Balcells i Juan Pablo Mazorra, ajuden a entrar en una narració densa en contingut, no en la informació. Un espectacle que cuida molt el ritme, un joc precís amb els silencis, però amb un excés de paraula, de durada.\nUn espectacle que remarca la necessitat de parlar dels pobles, zones abandonades per la cultura actual.\nEl pes de la història i de la culpa és feixuc\nBruels és un bramul de bèstia acorralada, un cant desesperat a la mort evitable. Bruels és un drama rural que té aires de Víctor Català en el que en un món idíl·lic rodejat de natura desbordant poden passar els fets més greus que tothom coneix però que ningú en parla, volent-ho amagar i ignorar.\nEl drama es situat a l’Empordà però podria ser qualsevol lloc rural. És un relat en tercera persona d’uns fets ocorreguts fa temps que es van intercalant amb les descripcions en primera persona dels personatges que hi van intervenir directament o per mitjà dels seus successors.\nL’autor i director de l’obra Oriol Morales i Pujolar ens ha atrapat en aquesta fantasia escènica. Semblava complicada, desorienta al començament però poc a poc es va descabdellant tota la història.\nRebecca Alabert, Iona Balcells, Joan Marmaneu i Juan Pablo Mazorra formen part de la Companyia “La Llarga” que va néixer fa cinc anys i que ja porta uns quants espectacles estrenats. Tots quatre actors/actrius es mouen per l’escenari molt ben coordinats, del passat al present, del relat a la vivència personal i aconsegueixen de manera admirable l’emoció i l’atenció continuada del públic.\nÉs especialment remarcable l’escenografia i la il·luminació d’Ona Grau i Albert ventura així com el disseny audiovisual d’Aleix Plana. La utilització d’una càmera de vídeo que projecta en una pantalla el que està succeint a l’escenari no és nou. Ho hem vist en altres espectacles en forma de varies projeccions simultànies que desconcerten i sembla que t’estàs perdent alguna cosa. En el cas de Bruels, la projecció és única i les miniatures sobre l’escena ens recorden els contes infantils , com dibuixos senzills que et situen perfectament en el paisatge i en la història. Alguna altra escena projectada aconsegueix que l’espectador formi part de la trama.\nEls llargs silencis mantinguts expressament en alguns relats i la manca absoluta de música augmenten el dramatisme de la història. Tot plegat, rodó.\nAquest espectacle ha rebut merescudament el premi Adrià Gual de l’Institut del Teatre 2018.\nEls nostres brams particulars\nAquest espectacle va ser un dels primers que vàrem comprar les seves entrades, en veure que l'actor Juan Pablo Mazorra, interpretava un dels quatre protagonistes de la història; un actor del que intentem veure totes les seves interpretacions d'ençà que el varem descobrir en "Migrante" el gener del 2018 a La Vilella (vegeu aquella ressenya).\nBRUELS és un muntatge de la companyia La Larga va obtenir el premi Adrià Gual 2018 concedit per l'Institut del Teatre; ens ho van presentat en roda de premsa, dins del grup "Espectacles de creació" el passat 19 de juny (vegeu la ressenya).\nLa Larga neix en 2014 a Mallorca, de la mà de Rebecca Alabert. En 2016 es trasllada a Catalunya, arrelant-se a l'Empordà, i la companyia incorpora nous professionals del món de les arts escèniques. Els uneix les ganes de fer teatre lluitant contra la situació econòmica i política del moment i produint els espectacles amb els recursos de què disposin. Actualment la companyia la integren Oriol Morales, Marià Llop, Rebecca Alabert, Laura Porta, Dani Serra i Juli Sanjuan.\nFins al moment les seves produccions han estat "Dalí Ha Muerto" (2015), "La Mujer que daba de comer a las palomas" (peça curta, 2016), i "Llançament" (2017), espectacle guanyador del Premi Mostra'T de la sala Sandaru en 2018.\nBRUELS parteix d'una llegenda popular i ens vol parlar dels silencis i els mots que oblidem. Està escrita i dirigida per Oriol Morales i Pujolar (Figueres 1990), que nosaltres havíem pogut conèixer amb la seva proposta "Granotes" presentada al TNT 2017 (vegeu aquella ressenya).\nUn bruel és el bram estremidor d'una bèstia, un rugit desesperat. Un bruel és el cant nocturn del bitó, un ocell que nia als aiguamolls, un ocell de grans dimensions, però que no es deixa veure. L'espectacle ens parla dels brams que cadascun de nosaltres sentim i no ens deixen dormir a les nits, de les paraules que no hem dit i de les que oblidem, de les històries a mig fer.\nUna posada en escena que fa servir recursos tecnològics amb vídeos en directe i elements escenogràfics que actuen de maquetes i que utilitzen per explicar una història. Potser, i només potser, caldria replantejar si no estem abusant massa d'aquesta forma de fer teatre i ens oblidem una mica del teatre basat en la interpretació.\nLa història de fons ens parla del Josep i de l'Hèctor, d'una casa que va cremar fa molt temps amb dues dones dins, i d'una casa on vivia una família que no era la propietària. Però també ens parlen de gent que es passeja per la Lluna, de cérvols gegants, d'homes morts, ....\nUna història que ens expliquen fragmentada, i, que en acabar, ens deixa amb la incògnita de saber que va passar realment, com si és tractés d'uns d'aquells enigmes familiars o llegendes d'un poble, que mai s'han explicat del tot.\nUnes interpretacions fresques, sinceres, properes i terriblement naturals, ... totes elles, malgrat que potser nosaltres hem connectat més amb les interpretacions dels dos actors masculins; malgrat tot, potser per la complicada posada en escena i sobretot pel text, no hem estat capaços d'engrescar-nos prou.\nPer poder veure la ressenya original només cal clicar en aquest ENLLAÇ\nLa compañía empordanesa llega a la Beckett para contarnos una historia. Una hitoria contada prácticamente en la intimidad. Como si unos amigos se reunieran para contar historias de miedo a la luz de las velas. Es una historia sobre un asesinato. Como quemaron vivas a dos mujeres mientras dormían y como ello provocó la desolación a los asesinos.\nRealmente me ha gustado mucho la iniciativa. El como lo han contado y los instrumentos visuales que han utilizado para meternos en la historia.\nPero la historia no me ha convencido. Me han quedado lagunas sin explicación en el cuento y a veces se me han hecho pesados los monólogos de alguno de los miembros de la compañía. Demasiados silencios entre frases y miradas al infinito. He desconectado varías veces por ello.\nDe todas formas una lástima ver la sala tan vacía…\n‘Bruels’, el crit de la memòria soterrada a la Sala Beckett\nLa companyia La Llarga proposa a la Sala Beckett a partir del 21 de novembre el seu espectacle Bruels, projecte guanyador del Premi Adrià Gual 2018 que es va estrenar en […]


Mirall Trencat de Julianen: de setembre 2012\nA menys de deu minuts de casa, caminant, tinc un jardí incomparable, un jardí salvatge i mediterrani, amb unes vistes espectaculars sobre la ciutat, abastant milles i milles de mar blau. Estic parlant del turó del Putget. Doncs bé avui per les casualitats de la vida he tingut que anar a una oficina de UniPost per recollir una carta important (abonaments) i casualment aquesta oficineta del correu està als peus del turó i molt propera a una de les entrades del jardí. El que vaig a dir ara és mereixedor de disciplina anglesa amb vara o regleta.\nAmb més de cinquanta anys que fa que visc a aquesta casa on estic escrivint això i a tocar del Turó del Putget, mai de la vida hi havia posat els peus. Perquè? Segurament són tendències. Els hàbits de la gent de Gràcia de baixar al centre i quasi mai pujar cap a la muntanya, costa amunt, amb una pendent molt pronunciada no gaire freqüent pels nostres barris.\nEl fet és que avui a quarts de dotze del migdia no havia un anima per els camins i les escales del bonic jardí, tan sol els afortunats jardiners cuidant les plantes, dic afortunats perquè de totes les feines municipals és aquesta l’única que em fa certa enveja, alcalde inclòs en el paquet. Les cases que les seves terrasses i balcons donen cara al parc tenen el privilegi de estar enfrontats a una natura tan salvatge com esplendent, segona enveja del dia. Més disciplines als malucs. És tan maco veure com brillen els vidres de les finestres de la ciutat de Barcelona fent-li competència a la lluentor del mar tan lluminós i tan nostre.\nPublicado por julianen 2 comentaris:\nun onze de setembre ben especial\nPublicado por julianen 1 comentari:\nUna experiència a recordar (Ioga)\nUna vegada per casualitat vaig veure un anunci al Internet d’una mena de ioga que feien al USA que anomenaven naked yoga. Es tractava de fer els mateixos exercicis que faig de sempre al meu gimnàs però amb la peculiaritat de que es exclusivament per homes i a més has d’anar completament despullat, tant els que prenen la classe com el professor de ioga. Hi ha uns vídeos que vaig baixar-me d’aquest tipus de ioga que es molt sexy i excitant i moltes vegades mels mirava a casa en pla contemplatiu.\nSempre que ho pensava em deia quina llàstima que aquí no hi hagi una cosa semblant i a la vegada maleïa una mica el meu país, però...\nAquest estiu vaig veure a la revista Nois, mentre estava a Sitges, que a Barcelona hi havia una classe de ioga que en deien ’Yoga desnudo para hombres’, cada dilluns, carai això és allò d’Amèrica em vaig dir i tot seguit vaig trucar al telèfon que hi havia al anunci.\nEm van donar hora pel 3 de setembre ja que era el primer dilluns que jo tenia lliure, em van diré el preu, molt raonable i que tenia que portar una tovallola i prou.\nAhir em vaig anar tot seguit i amb uns nervis de cal deu cap el casc antic, una casa senyorial i a les 20:15 em van obrir la porta de entrada nomes érem quatre alumnes i el professor, la casa impressionant, res a veure amb un gimnàs, una sala perfectament restaurada d’un palau del segle dinou amb artesanats i motllures d’època, una habitació en contacte am la sala gran per despullar-te i a les 20:30 va començar una de les experiències mes rares i excitants de la meva vida, en total érem set alumnes un de menys de 30, cinc en la quarantena i jo, completament al·lucinat per el que estava vivint.\nLa classe va durar 90 minuts, va ser fortíssima, extenuant, perfecte. Ioga de primera qualitat i això que jo en conec uns quants i el fet de estar rodejat d’homes suats dins un silenci monacal i en estat mental de meditació alliberadora va fer del dia d’ahir una fita molt difícil de oblidar\nHomenatge als dos Xaviers\nHomenatge a dues persones que no conec i a la vagada les tinc tan properes dia a dia, pam a pam. Si no fos per les xarxes socials, blogs, facebooks etc. mai els hagués conegut i tampoc estaria ara escrivint sobre les seves persones\nXavier Cuenca Colell\nJavier Arnott Álvarez\ncoses de la vida tots dos es diuen igual però s’escriuen amb diferent grafia per el lloc de naixement, per el que llegeixo en els seus diaris ell dos són molt bons amics i es rendeixen admiració mútua, cosa comprensible per el magnífic talent que es seus privilegiats cervells tenen en el seu contingut. A la vegada són tan diferents tos dos, el X. és explosiu com un castell de focs artificials en dies de festa major, festa major catalana però. És tan àries en la seva forma de composar els seus escrits, tot passió i irrefrenable per la exultant bellesa de les coses, com per combatre totes les injustícies politiques com socials. L’altre el J. És ben divers, ponderat i reflexiu, el volcà que porta dins seu, poques voltes l’ensenya. Quan opina sobre el que li fa mal es com un ganivet inflexible que se’t fica dins la carn. Son els dos amics desconeguts imprescindibles que m’alegren cada dia.\nCom és que vaig topar amb ells? Doncs no ho sé. Segurament alguna imatge penjada en un blog d’un altre gent. El fet és que des de que els vaig conèixer, i crec que deuria ser pels mateixos voltants, encara que X. una mica abans, mai he deixat de llegir-los.\nTan un com l’altre tenen virtuts d’arqueòlegs intel·lectuals ja que estan sempre cercant gent valuosa en el passat que potser, perquè no s’han sabut vendre a preu alt, estàn pràcticament immersos en l’ignorància de la gent. Tant és que es parli de Vitin Maria Cortezo com de Carlos Barahona Possollo. Noms importants en el escriure de l’historia nostra i que si no fos per gent amb vocació d’arqueòleg quedarien enterrats per sempre mes en l’injust oblit.\nLes seves aportacions a la meva vida cultural (eròtica i filosòfica) han estat i són cabdals dins aquest primers anys del segle XXI per la riquesa de noms i temes que diàriament m’omplen de joia la meva existència. Són el remei contra la grisó general que ens envolta enguany, tant cultural com política, els seus caps tan joves i tan frescos il·luminen les pantalles dels meus ordinadors i la pantalleta del meu nou flamant mòbil intel·ligent. I em preguntava perquè he llegit menys llibres en aquest passat curs que va acabar fa tant poc, la resposta és ben clara per culpa o gracies a les pagines que llegeixo a la xarxa, pagines noves, cultes, distretes i boges.\nEs per tot el que aquí he explicat que tinc que repetir el meu agraïment al temps que dediquen cada dia en donar felicitat a gent predadora de bellesa com soc jo. Gràcies nens!\nResume Kurs 2011 2012\nAmb el primer de setembre comença el primer dia del nou curs i amb això l’hora de fer balanç del que ha estat el darrer curs, comencem...\nBallets: 2 – cap extraordinari, correctes i prou.\nCinema al cine: 2 – res de destacar, poc i vaig encara i aniré menys.\nConcerts: 11 – el millor L’Himne de la natura de Dvorák dirigit per Jakub Hrusa.\nCinema vist a casa: 216 – and the winners are... Sondheim: A celebration at Carnegie Hall, L’illusionnieste, Downton abbey season 2, 50/50, The phantom of the opera at the Royal Albert Hall, The sound of music.\nExpo: 24 - gran collita tres d’extraordinàries, Yves Saint Laurent, Goya Llums i ombres, En un desordre absolut\nLlibres: 8 – un sol mitjanament recomanable, Mi movida de Pérez-Mínguez.\nOperes: 6 – Cap d’elles mereix ser mencionada\nTeatre: 46 – per sobre de tots Follies, però molt bons espectacles cada un pel seu cantó, L’any que ve serà millor, Un fràgil equilibri, Qui té por de Virginia Woolf?, La Ciutat, Splenda, Hedda Gabler, En la luna, Campanades de Boda, El sexe dels àngels, Pallarina, poeta i puta.\nTV: 16 – el millor Parsifal de Philippe Jordan una mica per sota però també extraordinaris, Gala Bolshoi 28/10/11, Ariadne auf Naxos amb Koch i Fleming, Tony Awards 2012, Mad Men 2012, Mozart Missa Longa amb Harnoncourt, La Boheme amb Netrebko i Beczala\nXerrades: 2 – sense menció per insignificants\nI per acabar 146 sessions més o menys intenses, més o menys reeixides d’activitats físiques.


TV3 s’aboca en els presos - Notícies Comunicació - Notícies Comunicació - e-notícies\nComunicació · 1 de Març de 2021. 09:33h.\nDedica més de sis hores a entrevistar-los en dos mesos\nTV3 i Catalunya Ràdio han destinat quasi sis hores a entrevistar els polítics independentistes presos en el que portem de 2021, segons informa El Triangle. De fet, els mitjans de la CCMA han entrevistat durant 672 minuts -11,2hores- per diferents programes de TV3 i Catalunya Ràdio entre els mesos de novembre de 2020 i febrer de 2021.\nPer TV3 han passat els nou dirigents condemnats a presó mentre que pel programa El matí de Catalunya Ràdio hi han passat tots, llevat de Joaquim Forn i Josep Rull. Qui ha estat més estona en un plató de TV3 és Jordi Sánchez, que el passat 22 de febrer va estar 85 minuts en directe al FAQS.\nTot i això qui més s’ha prodigat a TV3 és Raül Romeva, que ha estat entrevistat en directe als programes Tot es mou, Més 324 i Planta Baixa. Entre les tres compareixences ha estat en directe aproximadament la mateixa estona que Sánchez al FAQS.\nEl FAQS dóna peixet als violents\n#3 Joanet, Bcn, 01/03/2021 - 15:41\nHome, si la televisió catalana no entreevista els presos polítics catalans, qui ho ha de fer, doncs ? La televisió espanyola ?\n#2 Chris, Lérida (RIP Cataluña), 01/03/2021 - 12:19\nMi pregunta es,¿hay todavía alguna empresa que pague publicidad a TV3, aparte de las alineadas con el independentismo rancio?\n#1 Conxita de Riudecols, Riudecols, 01/03/2021 - 11:49\nI a aquesta penya qui se'ls escolta? Pq o ets molt de la ceba o no hi ha qui aguanti la mateixa tabarra dia rera dia. Ondia que pesats, pobrets.\n#1.1 Joanet, Bcn, 01/03/2021 - 15:44\nNena, tu no ets d'eixe món. La TV3 és la televisió més vista de Catalunya i els seus telediaris són líders continus d'audiència. I sintonitzar o no TV3 és una actuació d'absoluta llibertat.


Exèrcit de la Cinta Vermella: de maig 2010\nSeguidament es detallen uns restaurants que s'han prestat a albergar el sopar de directiva, cos tècnic, jugadors i exjugadors de l'ECV:\nVist el calendari disponible i el que s'ha anat dient per aquí al web reduïm els dies per fer el sopar a:\n-Dijous 10 de juny\n-Divendres 11 de juny\nAquestes dades no són modificables a no ser que es facin amenaces. En aquest cas, tot es pot discutir.\nFeu saber la vostra disponibilitat\nLlista de convidats:\nAlbert Mutjé (president)\nEl Batu (vispresident)\nRafel Llussà (expresident)\ni la gent de les Brigadas Ribboneras (absteniu-vos de dur els Kubotan que vau mangar als Mossos a la darrera manifestació).\nRedactat per Enric C. 14 comentaris\nEl jugador jonqui penja les botes literalment. La próxima temporada jugarà al rapid de Praga o no sé on collons vas d'Erasmus ara mateix no me'n recordo Andreu!!!!\nEl Kaiser de la Jonquera no podrá formar part de la plantilla la próxima temporada i de moment ha decidit penjar les botes. Esperem que quan torni a Girona, vulgui reincorporar-se al seu equip, l'ECV. Que vagi bé a Kuala Lumpur o Michigan no sé on collons vas ara no me'n recordo Andreu! però et desitjem una bona experiència!!!\nVancells es reincorpora a l'ECV el pròxim dilluns per afrontar amb l'equip el decisiu partit de quarts de final contra els Veterans Whisky DYC.\nEn declaracions a RAC1 Vancells ha afirmat que: "torno a l'equip després d'un període d'inactivitat molt gran, massa gran... tinc unes putes ganes d'enfundar-me la samarra i jugar a futbol, futbool! que t'hi cagues. Fins dilluns nenes, com us trobava a faltar...!."\nUna gran notícia a nivell esportiu. Els ribboners esperen que pugui contribuir a la victòria de la millor manera possible, encara que sigui muntant una paradeta de verdures al camp.\nEncara no se saben quins jugadors estaran disponibles. De moment hi ha dues baixes segures: J. Martí i Tití Enric, que té examen oral d'anglès. El jugador comodín ha estat millorant la seva dicció anglosaxona amb aquesta cançó.\nEls UD Cogollo es queden fumant porros a casa i l'ECV aprofita per fer un ràpid al Servei d'Esports. Almenys els Rio2016 van avisar.\nL'ECV va acabar ahir la lligueta de la copa en segona posició amb 12 punts.\nEls Projecte Whisky DYC ens esperen dilluns que ve a les 6, si vénen.\nL'altre enfrontament de 1/4 de final a la tarda, és entre els Comunitat 3B i els Nueva Asia.\nDels vencedors d'aquesta eliminatòria en sortirà el rival a semifinals de l'ECV o del Projecte Whisky DYC\nSecció: El món del futbol, Les Cròniques\nAquest dimarts a les 6 de la tarda ECV - UD Cogollo.\nAssegurada la classificació pels quarts, el dimarts tenim l'últim enfrontament de la lligueta. En horari protegit.\nEls precedents diuen que l'ECV no sol tenir masses dificultats contra equips amb noms que fan referència o apologia a substàncies psicotròpiques o derivats. Encara que sense pressió, caldrà no adormir-se si es vol guanyar el partit.\nEls quarts de final es jugaran dilluns que ve dia 24 de maig a les 18h. Si es volgués plantejar la possibilitat de disputar-lo més tard, s'huria de discutir aquest dimarts i comunicar-ho al Servei d'Esports i a l'equip rival de quarts, que podem confirmar amb bastanta seguretat que seran els Veterans Whisky DYC, contra qui els ribboners vam perdre a la lliga (4-2)\n·Quadre de la Copa Primavera\nDijous 10 de maig, a les 8 del vespre partit de la cinquena jornada de la lligueta de la Copa Primavera.\nEs classifiquen els dos primers equips pels quarts de final. Queden dues jornades i l'ECV és segon amb 6 punts, per davant de la UD Cogollo que porta 5 punts.\nEls rivals d'aquest dijous, que porten el nom de l'enèsima frase desafortunada del sobrevalorat i farlopero Diego Armando -my best goal was with the hand- Maradona, són penúltims amb només 1 punt(i) en dos partits.\nL'ECV haurà de deixar-se les parpelles al terreny de joc si vol seguir endavant a la competició, i té una oportunitat d'hort per aconseguir-ho.\nPodeu mirar la classificació del grup IV de la Copa Primavera aquí\nPodeu mirar el quadre de quarts de final aquí\nLlista de convocats (de moment):\n-Enric (de tu) Larsson\nLa baixa de Feixas passa factura a un ECV moll i fluorescent.\nEls ribboners, sense possessió, aguanten l'1 a 0 fins al minut 10 de la segona part.\nEl tercer gol encaixat desboca l'ECV, torna el partit boig i fa que l'equip encaixi la derrota més abultada des del 2 a 6 contra l'Equipo B, la temporada passada.\nRustu es converteix en el màxim golejador de l'ECV a la Copa Primavera.\nMontilivi (Girona) - El partit corresponent a la tercera jornada de la Copa Primavera venia condicionat per les baixes de Feixas, Gaspi i Pol. La de l'Albert s'ha notat especialment perquè l'ECV no ha sabut connectar en cap moment del partit la defensa i la davantera. L'onze ribboner -7 jugadors-, format per Rustu, Arumí, Andreu, Yure, Marcel, Aleix i Enric C., no ha sabut xutar ni una sola vegada entre els tres pals. Només ha creat "perill" en dos dels tres còrners que s'han llançat a la primera part, però sempre amb xuts desviats que no han necessitat la intervenció del porter del NAFC. En canvi els Nueva Asia si que han posat a prova diverses vegades els reflexos de Rustu, que ha estat batut en una ocasió primerenca resultat d'un embolic dins l'àrea.\nL'ECV s'ha comportat dignament en defensa. Tot i els 7 gols encaixats, l'equip ha sabut aguantar el NAFC durant tota la primera part i part de la segona, però no ha sabut trenar les jugades de contraatac. La pressió dels NAFC ha fet que es fessin amb la pilota i l'única manera d'aconseguir trepitjar l'àrea rival era amb pilotades de Rustu des de la porteria.\nLa segona part començava amb la pluja més intensa i amb la convicció que el partit es podia tirar endavant si xutàvem a porteria. El NAFC, però, ha fet el segon d'un xut impressionant des de la frontal, i poc després ha arribat el tercer. L'ECV feia figa, tot i un Rustu espectacular que paradoxalment ha estat el jugador més ofensiu de l'equip.\nDesprés del 4 a 0 Rustu a servit una pilota llarga que ha acabat al fons de la porteria, feia d'aquesta manera el seu tercer gol a la Copa.\nPerò el NAFC no s'ha arronsat pensant en el final feliç, i ha aconseguit el 5 a 1. Amb el partit boig, Aleix ha deixat el camp perquè Enric C. jugués els minuts de la basura, i ha marcat el 5 a 2 després que Marcel posés la pilota a la frontal de l'àrea perquè Tití Enric aconseguís batre per sota les cames el porter.\nEls minuts de la basura s'han convertit en els minuts per l'èpica durant 20 segons. Fins que els Nueva Asia han fet el 6è.\nD'un servei de porta de Rustu ha arribat el 3r per l'ECV, 2n gol del partit i 4t de la Copa pel porter de i del Puig-reig.\nEncara hi ha hagut temps perquè els NAFC fessin el 7è gol i la pluja que queia es convertís en orina que regalimava pels serrells i es barrejava amb cada encaixada de mà entre jugadors dels dos equips al final del partit.\nL'ECV no es pot permetre perdre cap altre partit si vol assolir el propòsit d'arribar a les eliminatòries de la Copa Primavera. Algunes veus oficioses diuen que es classifiquen els dos primers, però ja es vorà. De moment, dilluns cal rebre els Rio2016, una oportunitat que els jugadors no volen deixar escapar. Paco ha declarat que: "Ens hi deixarem les ungles".\nL'afició però creu que alguna cosa falla a l'equip i es parla de Feixasdependència, recuperant de la memòria l'oblidat concepte de l'Hugasdependència de la temporada passada. Un membre no actiu de les Brigadas Ribboneras ha declarat que: "No és molt bona senyal que els gols els facin el porter i el Tití Enric. Que se'n torni a Anfield!". Josep Cuní, queera a l'estadi ha declarat quan han comenaçat a caure les primeres gotes que: "Plou-plou-plou! plou, plou!"\nAlienació: Rustu (p); X. Arumí, Andreu Cufí (amb Q), Yure; Marcel, Aleix; Enric C. - Jordi M. i Paco.\nGols: Rustu (2), Enric.\n52.458.532.622.144.785 gotes de pluja caigudes durant el partit.\nDos Nueva Asia Supporters al camp.\nLes taules de ping-pong han servit per resguardar els bàrtols de la pluja.\nL'ECV ha jugat amb petos fluorescents, havent de canviar el nom de l'equip per "Exèrcit dels Petos Fluoresents".\nDues pilotes colades a la pista de tennis (1 per equip).\nAquest dijous a les 19h. plogui, nevi, pedregui, caiguin operadors aeris del cel, aerolits o cobradors de peatges, encara que explotin els volcans de la Garrotxa o caigui el pont de Besalú, o el pont d'en Pixota, encara que Samaranch ressuciti, o morin Miguel Ángel Rodríguez, Carretero o Guti, es juga el partit de la 3a jornada de la lligueta classificatòria de la Copa Primavera contra els Nueva Asia, l'equip aficionat als restaurants xinesos i als finals feliços.\nDe moment la convocatòria la formen:\nEntre les baixes no tant destacades hi ha:\nDilluns 10 de maig a les 19h. Rio2016 -ECV\nFinalment s'ha pogut acordar una data i hora per a la recuperació del partit contra els Rio2016, pendent des de la primera jornada de la Coca Primavera. Les (Nadal a) 3 bandes implicades -S. Esports, Rio2016 i ECV- han decidit de recuperar el partit el proper 10 de maig a les 7 de la tarda.


Un 71% de les persones visitades a ‘El Bus de la Salut’ presentaven excés de greix a les artèries - Social.cat\nUn 71% de les persones visitades a ‘El Bus de la Salut’ presentaven excés de greix a les artèries\nDijous, 28 de febrer de 2019 | 09:15 h\nLa malaltia ateromatosa és la que fa referència a la disminució del calibre de les artèries per l'acumulació de plaques de greix. | Emile Guillemot (Unsplash)\nUn 71,7% de les 8.402 persones que s'han sotmès a les proves preventives que ha dut a terme ‘El Bus de la Salut’ entre els anys 2015 i 2018 presentaven algun tipus de malaltia ateromatosa, és a dir la disminució del calibre de les artèries per l'acumulació de plaques de greix.\n‘El Bus de la Salut’ tornarà a citar totes les persones visitades en la primera fase del projecte mèdic (2015-2018) per a la realització de proves de prevenció de malalties cardiovasculars i renals. Aquesta segona fase de l'estudi, que tindrà lloc del 2019 al 2021, permetrà veure l'evolució d'aquestes persones.\nA més, s'han inclòs més proves de diagnòstic precoç de malalties vasculars, com ara la determinació de la velocitat de l'ona de pols, per determinar la rigidesa arterial. Durant aquests quatre anys, el ‘Bus de la Salut’ s'ha desplaçat per 28 municipis de les comarques lleidatanes per realitzar un diagnòstic precoç a una població diana d'entre 45 i 70 anys, seleccionada aleatòriament per acomplir un o més d'un dels factors de risc cardiovascular (hipertensió, tabaquisme, obesitat o dislipèmia).\nEn total, han passat pel bus medicalitzat 8.402 persones, 4.265 dones i 4.137 homes. A partir de les proves efectuades, s'ha diagnosticat a un 71,7% de les persones visitades malaltia ateromatosa, amb una major presència en el cas dels homes.\nA un 15,7% dels pacients se'ls ha detectat malaltia renal, i en 1,5% (17 pacients) aneurisma d'aorta abdominal, és a dir que tenen l'aorta més dilatada del normal i amb les parets més febles, amb el conseqüent risc de trencament en què podria derivar. També s'ha diagnosticat hipertensió arterial a un 34,2% de les persones visitades; el colesterol elevat, a un 25%; diabetis, a un 1,7%, i prediabetis, a un 33% dels pacients.\nNoves proves de diagnòstic\nD'altra banda, a partir de la incorporació de noves proves diagnòstic el setembre del 2015 (espirometria, ecografia transcraneal), s'ha pogut determinar que un 13% de les persones visitades a ‘El Bus de la Salut’ presenten l'espirometria alterada (mesura de la capacitat respiratòria; un 4,2% mostren una arítmia auricular; un 26% evidencien un grau de risc cardiovascular. També s'ha constatat que un 60% dels pacients són fumadores i/o ex-fumadores.\nDurant la presentació dels resultats, la presidenta de la Diputació de Lleida, Rosa Maria Perelló, ha destacat la importància d'aquest projecte “per convertir Lleida en territori pioner en polítiques de salut” i ha remarcat la importància que, en aquesta segona fase, “es puguin assolir els objectius desitjats tenint en compte que la salut és la principal preocupació de les persones”.\n“Disposar d'una tecnologia com ’El Bus de la Salut’ ha permès apropar-lo a tot el territori i fer aquestes proves de detecció precoç de malalties cardiovasculars i renals, que estan encarades a persones amb factors de risc”, ha destacat Perelló.\nLa directora de l'IRBLleida, Elvira Fernández, ha recordat que aquest estudi es basa “en la detecció precoç de malalties que són desconegudes pel pacient i el seu metge, i no només una, sinó diverses”. “L'eteromatosi, la malaltia renal, la diabetis, la malaltia respiratòria, és a dir que abraça una quantitat de malalties cròniques que per una altra banda, són pròpies de la societat actual que està envellint”, ha assenyalat. Fernández també ha situat com a importants factors de risc actuals la pobresa i el sedentarisme.\nPer la seva banda, el coordinador del projecte, el doctor Marcelino Bermúdez, ha remarcat la importància de la segona fase que ha qualificat “d'ambiciosa des del punt de vista científic” perquè es tracta de fer “una anàlisi de tots els factors que d'una manera directa o indirecta poden afectar l'estat de salut”.\nEl director de la Fundació Renal Jaume Arnó, Ignacio Gracia, ha qualificat els resultats d'“extraordinaris” i ha agraït especialment el suport de la Diputació en aquets projecte i que hi hagi projectes d'aquets tipus “que posen al capdavant l'atenció sanitària”.\nFinalment, la gerent de la Regió Sanitària Lleida i de la Regió Sanitària Alt Pirineu i Aran, Divina Farreny, ha destacat que els determinants de la salut estan fora del sistema sanitari en un 80%, i per tant “l'aposta de la Diputació, com a facilitadora d'aquest fons, permet assolir resultats que ajudaran a tenir un sistema sanitari més complert”.


La ressaca lògica. | a les verdes i a les madures\n« Tranquil·litat, vots, opinions i expectació ara sí pel futur\nLes ciutats educadores »\nLa ressaca lògica.\nTotes les grans celebracions tenen la consegüent ressaca.\nAquesta ressaca es pot expressar de moltes maneres, a alguns els agafa per una imparable verborrea i a altres com a Rajoy els afecta amb un silenci catatònic.\nEscoltar al portaveu del PP i ara eurodiputat Esteban González Pons, dient que espera que avui hi hagi un creuament de cartes, la de Mas a Rajoy demanat començar un procés de negociació i la de la fiscalia anunciant l’ inici d’accions judicials contra Mas i tres consellers més, és realment la mostra de que a vegades la ressaca comporta actuacions que sembla que hom s’hagi begut l’enteniment.\nSi la fiscalia actua serà un pas més en fals com ho va ser portar al constitucional el procés participatiu, genera un revulsiu i l’efecte contrari més ampli entre la ciutadania que reclama diàleg i entesa i que malgrat les diferències que es puguin tenir amb el govern de Mas no creiem que hagin incomplerta la llei ni que se’ls hagi de tractar de delinqüents.\nPerò també hi ha aspectes positius de la ressaca del 9-N, i això ho percebran el funcionariat que recuperarà la segona paga extraordinària ( de moment no recuperen el perdut aquests anys) i els laboral tornaran a recupera el 15% de feina i sou que ara tenien reduït. Primera conseqüència del 9-N. Potser si que això serà l’arcàdia quan siguem independents. Perquè si amb un resultat com el de diumenge les finances permeten a diferència d’altres anys ,i amb una situació semblant , tornar a pagar l’extra , és que de cop i volta la disponibilitat econòmica sembla que ja no és tant magre com ens feien veure… potser ja podem lligar els gossos amb llonganisses.\nI de resultat i de projecció del que en una consulta diguem-ne , per dir alguna cosa “normal” és a dir amb tots els ets i uts garantits i amb una pregunta clara sí o no a l’ independència de Catalunya , el sí es situaria encara per sota del 50%, ep, això en els interpretacions dels experts en demoscòpia. Que analitzen, absències i presències a les urnes, percentatges de participació, distribució territorial…. En fi encara cal l’empenta final. Encara cal aquells darrer esforç de quan ja no et queden forces però que és absolutament imprescindible per vèncer però també per convèncer per obtenir una majoria sòlida, clara, i amplia que no ofereixi cap mena de dubtes. I això només ho sabrem amb una consulta , amb referèndum amb una pregunta ben clara i concisa.\nI naturalment i com és del tot lògic la ressaca post 9-N arriba als partits i amb força i de manera que fa reflexionar i que fa que hagin de sospesar amb mesura els moviments que han de fer en el temps immediat i a mitjà termini.\nHi ha una coincidència gairebé indiscutible Artur Mas surt molt reforçat desprès del 9-N. I possiblement la seva omnipresència a les televisions el dia 9 és el seu primer pas de la campanya electoral que segurament al vol més llarga dels que la volen els seus , fins ara , socis d’ERC.\nCiU tornar a parlar de la llista de País ( crec que seria un error perquè el país es avui encara més plural) , o del President com allista unitària, fet que segurament els altres forces polítiques no veuen massa clar i per tant una llista amb Mas i altres personalitats de centre i centre esquerra podria ser una proposta guanyadora desprès del 9-N. Caldria ara veure i seria molt interessant si les enquestes segueixen donant una victòria tant clara d’ERC. Ho dubten ja els principals analistes polítics del país. I d’aquí possiblement la duresa amb que Junqueras respon a aquest dies a Mas en algunes com pe exemple la lògica voluntat de negociació amb Rajoy que proposa el President qüestions i a voltes sense esmentar-lo.\nIC-V, també allunya les eleccions i parla d’uns pressupostos més socials..\nEl PSC deixa de banda la consulta pactada , legal i vinculant i s’apunta a la reforma de la constitució, i comença a definir-la i realment queda per sota de les expectatives que fins ara podíem arribar a tenir. La qüestió és is a al vista dels resultat de diumenge – sens e valor legal però si real com deia l ‘escriptor Suso del Tora en un article magnífic, la tercera via pot ressuscitar.\nI mentre C’s, Vox, UPy D es desboquen i van a la caça major…\nI el PP també vol segui judicialitzant una qüestió que es política.\nDesprès del 9-N semblaria lògic que la via política fos la més important però amb un Rajoy en silenci i altres del PP llençats a tota velocitat per la vida de la denúncia fiscal es fa difícil de pensar que la lògica i la raó s’imposarà.\nThis entry was posted on Novembre 12, 2014 at 5:05 am and is filed under Uncategorized.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.


Llibreria El Vaixell – Barri Nord-Oest\nNou local noves esperances? “El Vaixell… La casa de les paraules” és un espai obert des de fa 7 anys i estem molt il•il·lusionats amb este nou projecte, un local més ampli i més cèntric per a poder donar a conèixer la literatura i moltes experiències diferents.\nQuan va ser el canvi i per què? Vam fer el canvi a l’agost per que necessitàvem un rumb diferent en el nostre negoci i la demanda canvia, hem d’estar oberts als canvis que s’estan produint en la ciutat de Xàtiva i la seua comarca.\nJa heu notat el canvi? És prompte i és un altre espai. Estem adequant les noves instal•lacions a les necessitats dels nostres clients i les dificultats que se’n travessen, necessiten el seu temps. Pense que a poc a poc ens aniran coneixent i veuran que no som una llibreria a l’ús, que som més que això.\nPareix que a més de vendre llibres feu activitats? Efectivament, en “El Vaixell… La casa de les paraules” fem activitats que en l’altre local era impossible. Ací preparem animacions lectores, conta-contes i tallers per a interactuar amb els xiquets de diferents edats. Funciona molt bé el “conte-taller”. Hem fet el taller de cupcakes i després conte, tallers de mandalas, de ioga infantil i per a adults. En eixe aspecte estem molt contents.\n¿Fins a quin punt ha afectat la crisi al llibre? Hi ha hagut un important retrocés en la venda de llibres a tots els nivells i en totes les franges d’edat. Nosaltres estem intentant capejar esta situació com podem.\nQuin producte diferent esteu oferint al públic per a poder seguir avant? Hem ampliat la secció de creixement personal i els hem afegit encensos, minerals, bols tibetans i ciris aromàtics per a complementar esta secció. Per als més menuts amb jocs educatius, tradicionals en fusta i puzles.\nCom veieu el futur del llibre? Les noves tecnologies estan estrenyent l’accelerador. Està complicat com en la resta de sectors, el llibre està arribant a ser un article de luxe i no hauria de ser així, hauria d’arribar a tot el públic en general. Llegir llibres és desenvolupar la ment, la intel•ligència, el coneixement, la salut mental.\nPer a finalitzar Com milloraríeu el comerç a Xàtiva? Cal adaptar-se als canvis i a les circumstàncies. Crec que s’hauria de facilitar el finançament per a eixir avant.\nGràcies per les vostres paraules i pel vostre bon fer. Vos desitgem un futur pròsper.


AZUREY GRUPO INMOBILIARIO - Informació sobre la marca\nMarca AZUREY GRUPO INMOBILIARIO a Espanya\nEn data 12/03/2018 es va realitzar PUBLIC. CONCESION DE F. RESOL. 06/03/2018\nInformació sobre la marca AZUREY GRUPO INMOBILIARIO amb el nombre M3687118\nLa marca AZUREY GRUPO INMOBILIARIO amb el nombre M3687118 va ser sol·licitada el 05/10/2017. Es tracta d'una marca a Espanya pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta de països. La marca AZUREY GRUPO INMOBILIARIO amb el nombre M3687118 va ser sol·licitada per URBANSUITES, S.L..\nRenovació de la marca AZUREY GRUPO INMOBILIARIO amb el nombre M3687118\nAltres marques sol·licitades per URBANSUITES, S.L.\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades per URBANSUITES, S.L., entre les quals es troba la marca AZUREY GRUPO INMOBILIARIO amb el nombre M3687118. Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades per URBANSUITES, S.L. clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques publicades a Espanya entre les quals es troba la marca AZUREY GRUPO INMOBILIARIO. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de marques a Espanya. Conèixer les marques registrades en un país és important per saber les possibilitats de registrar una marca a Espanya.


Heinrich Louis d'Arrest - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nHeinrich Louis d'Arrest (13 de juliol de 1822, Berlín 13 de juny de 1875, Copenhaguen) Fou un astrònom prussià que treballà a Alemanya i Dinamarca. Descobrí diversos cometes, l'asteroide (76) Freya a més de 342 objectes del cel profund. Fou també codescubridor del planeta Neptú. Fou conegut per les seves investigacions sobre asteroides i cometes encara que també es dedicà a l'estudi dels cúmuls de galàxies.\n13 juliol 1822\n14 juny 1875 (52 anys)\nDescoberta de Neptú\nAcadèmia de Ciències de Saxònia (membre estranger) (1857–)\nAcadèmia de Ciències de Saxònia (membre ordinari) (1849–1857)\n(1875) Medalla d'or de la Royal Astronomical Society\n(1844) Premi Lalande\nEls avantpassats de D'Arrest eren hugonots francesos que en 1685, després de l'Edicte de Nantes van fugir a Alemanya.\nD'Arrest estudià matemàtiques a la Universitat de Berlín. El 9 de juliol de 1844 descobrí de manera independent el segon cometa de Mauvais, dos dies després que fos observat per primera vegada a París. El 28 de desembre descobriria un altre cometa.\nEl 1845 es convertí en assistent del professor Johann Franz Encke a l'Observatori de Berlín. Al costat de Johann Gottfried Galle, el director de l'observatori, descobrí el 23 de setembre de 1846 el planeta Neptú. Galle i d'Arrest escrutaren una regió del cel que l'astrònom francès Urbain Le Verrier els havia indicat com a possible localització d'un planeta desconegut fins llavors i que podria explicar les pertorbacions observades a l'òrbita d'Urà.\nEn 1848 d'Arrest es traslladà a l'observatori de la Universitat de Leipzig a Pleißenburg. Allà començà la determinació sistemàtica de nebuloses. En 1850 és nomenat Doctor honoris causa de la Facultat de Filosofia de la universitat de Leipzig i en 1851 obté l'habilitacióque li permet impartir classes a la universitat. El 28 de juny de 1851 descobreix el cometa periòdic 6P/d'Arrest. Aquell mateix any publicà un tractat sobre el sistema de planetes menors. A la primavera de 1852 és nomenat catedràtic d'astronomia. D'Arrest inicià i portà endavant la construcció del nou observatori de Leipzig.\nEl 4 de novembre de 1851 es casà a Leipzig amb Auguste Emilie Möbius (Leipzig, 19 octubre 1822; † Copenhaguen, 28 de desembre de 1897), la filla de l'astrònom i matemàtic August Ferdinand Möbius, amb la qual tingué una filla (Doris Sophie, 5 març 1853) i un fill (Louis, 31 març 1855).\nAl setembre de 1857, D'Arrest abanadonà Leipzig per treballar com a catedràtic d'astronomia a la Universitat de Copenhaguen. Amb el telescopi refractor d'11 polzades (27.5 cm) de l'observatori de Copenhaguen continuà l'observació de nebuloses i descobrí centenars de galàxies, cúmuls d'estrelles i nebuloses gasoses. Les seves observacions foren recopilades i publicades en 1867 a l'obra "Siderum Nebulosorum Observationes Havnienses". El 21 d'octubre de 1862 descobrí l'asteroide Freiadee 200 km de diàmetre.\nEntre el 1861 i 1867 analitzà de manera sistemàtica el cúmul Coma. Uns 30 anys més tard Max Wolf complementaria l'exploració de Coma fent ús de fotografies preses a l'observatori de Heidelberg-Königstuhl.\nD'Arrest patí una forta hipocondria en els seus últims anys de vida. Morí a l'edat de 52 anys d'una aturada cardíaca a Copenhaguen.\nPel seu treball va rebre nombrosos homenatges i condecoracions (en 1875 la Medalla d'Or de la Reial Societat Astronòmica). Va ser membre de les Acadèmies de les Ciències de Dinamarca, Suècia, Sant Petersburg i de Munic, de la britànica Reial Societat Astronòmica i cavaller de la danesa "Danebrorgordens".\nEn el seu honor s'ha posat el seu nom a un cràter a la Lluna i un altre en Fobos així com l'asteroide (9133) d'Arrest.\n↑ Hockey, Thomas «The Biographical Encyclopedia of Astronomers». Springer Publishing, 2009.(anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Heinrich_Louis_d%27Arrest&oldid=26013821»\nDarrera modificació: 13 gen 2021 a les 20:48\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 gen 2021 a les 20:48.


Girona acollirà diumenge la setena edició del Duatló de Girona\nLa prova, organitzada pel Club Triatló Girona Costa Brava Tradeinn, tindrà com a punt neuràlgic el Pavelló Municipal Girona - Fontajau\nLa regidora d’Esports de l’Ajuntament de Girona, Eva Palau, ha presentat aquest matí la setena edició del Duatló de Girona al costat de la triatleta i membre de la Junta Directiva del Club Triatló Girona Costa Brava Tradeinn (TGCBIN), Olga Porro, i el triatleta i director tècnic del Club TGCBINN, Jose Santos. La competició tindrà lloc aquest diumenge, dia 1 de març, i com ja és habitual, tindrà el Pavelló Municipal Girona - Fontajau com a punt neuràlgic.\nDurant la presentació, la regidora Eva Palau ha destacat que “Girona i el seu entorn són un espai idoni per a una competició d’aquestes característiques. Les condicions climàtiques i el paisatge fan molt enriquidora la prova, alhora que potencien la ciutat com a destinació del turisme esportiu”.\nAquest any, com a novetat, el Duatló de Girona serà de distància olímpica, de manera que es dividirà en 15 km de cursa a peu (10 km a l’inici i 5 km al final) i 36 km de bici. L’inici de la prova serà a les 10 del matí i recorrerà el Barri Vell i el parc de la Devesa, en la modalitat de cursa a peu, i els municipis de Sant Gregori, Canet d’Adri, Sant Julià de Ramis i Sarrià de Ter, en la modalitat de ciclisme. També serà novetat, en aquesta edició, el fet que la competició puntuarà per a la lliga de duatlons de la Federació Catalana de Triatló.\nLa prova comptarà també amb un duatló infantil, destinat a nens i nenes d’entre 6 i 14 anys, amb sortida a les 8.30 del matí i amb un recorregut en funció de la categoria d’edat dels participants. També, mentre duri la competició, hi haurà servei de foodtruck per a totes les persones acompanyants, així com música en directe amb Bufant Fort Street Band i estands de les entitats i empreses col·laboradores.\nEn aquesta setena edició hi ha unes 500 persones inscrites a la prova, que es divideixen en 370 participants en la prova d’adults i 100 participants en la infantil.\nEl Duatló està organitzat pel Club Triatló Girona Costa Brava Tradeinn i compta amb el suport de l’Ajuntament de Girona.


Ajuntament de Cassà - La cinquena edició del Festival Càntut es posposa i tindrà lloc del 19 al 21 de novembre de 2021 a Cassà de la Selva\nLa cinquena edició del Festival Càntut es posposa i tindrà lloc del 19 al 21 de novembre de 2021 a Cassà de la Selva\nEl festival, que havia adaptat el format d’enguany a les mesures de seguretat per la Covid-19, es cancel·la amb motiu de la pròrroga de les restriccions aplicades per les autoritats sanitàries i la incertesa actual.\nLa cinquena edició del Festival Càntut. Cançons de tradició oral, que havia de tenir lloc del 20 al 22 de novembre a Cassà de la Selva, es cancel·la. Davant la pròrroga de les mesures aplicades per les autoritats sanitàries i la incertesa actual, el festival posposa la seva cinquena edició, que tindrà lloc del 19 al 21 de novembre del 2021.\nEl Festival Càntut va néixer l’any 2016 per fer viure les cançons de tradició oral i apostar per una forma d’entendre la música més propera, allunyada de grans escenaris i amb l’objectiu de trencar barreres entre artistes i oients. La proximitat entre músics i públic, els espais i moments per cantar en comunitat i el contacte entre generacions, són alguns dels trets característics del festival, consolidat com un punt de referència pel que fa a la música de tradició oral a casa nostra.\nMalgrat els esforços de l’organització per mantenir la celebració del festival i adaptar-lo a les mesures de seguretat davant la crisi de la Covid-19, la pròrroga de les restriccions aplicades per les autoritats sanitàries (que no permeten la realització d’actes culturals), impossibiliten la seva celebració. En aquest sentit, la incertesa generada ha portat l’organització a posposar el festival a l’any vinent: es realitzarà a Cassà de la Selva del 19 al 21 de novembre de 2021, amb un cartell que mantindrà el compromís amb els artistes i participants programats enguany i que inclou concerts, exposicions, presentacions i altres activitats.\nEl Càntut, més enllà del festival\nEl festival és una més de les branques del projecte Càntut. Cançons de tradició oral, que va néixer l’any 2012 per recollir i difondre la música de transmissió oral recordada per la gent més gran de les comarques gironines. Actualment, el projecte segueix creixent i ampliant les seves altres dues branques: el cançoner en línia i les produccions pròpies. Això és gràcies a la creació d’una comunitat al voltant del projecte, amb persones que hi treballan i s’hi impliquen de manera altruista per tal que tot aquest repertori de transmissió oral pugui no només preservar-se sinó també esdevenir un element de comunicació viu.\nPel que fa al cançoner, s’està treballant en l’ampliació dels enregistraments inclosos en el web. Actualment consta de més de 1.200 cançons, cantades per persones grans i recopilades en àudio i vídeo per diversos caçadors de cançons d’arreu de les comarques gironines. Aquestes gravacions procedeixen de gravacions antigues, cessions d’enregistraments de primera mà, i també de gravacions procedents d’arxius d’institucions i associacions. Així mateix, s’està duent a terme una tasca de transcripció de partitures d’algunes de les cançons: una manera de fer més accessible i facilitar que persones individuals o grups puguin tornar-les a interpretar.\nPel que fa a les produccions pròpies, aquest divendres 13 de novembre es publica Vega, de Paula Grande i Anna Ferrer (Bankrobber, 2020), el segon volum de la col·lecció de projectes discogràfics amb repertori de tradició oral de les comarques gironines iniciada l’any 2016. Un nou treball que segueix la línia del disc Càntut (Bankrobber, 2016), de Belda i Sanjosex, que conté dotze cançons i un espectacle amb el qual es van realitzar una cinquantena de concerts arreu dels Països catalans i que va culminar al Shouson Theatre (HK Arts Centre) de Hong Kong. El nou disc ressegueix els rols de les dones dels últims dos segles a partir de les cançons recollides en el cançoner en línia: dóna veu i visibilitza les mares, filles, nenes i joves de generacions passades, per acostar el folklore català a l’actualitat.\nUn treball que s’ha pogut fer realitat gràcies a la producció de Càntut, Cultural Lab i Escenapart, amb coproducció del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, La Marfà - Centre de Creació Musical i la Fira Mediterrània de Manresa.\nAixí mateix, enguany s’ha engegat una nova producció pròpia: l’Hostal Càntut, una proposta de sopars per cantar que vol recuperar la vella pràctica de cantar en comunitat en hostals i tavernes, i que explora un repertori molt concret del cançoner, com són les cançons satíriques, polítiques, obscenes i provocatives. La voluntat del Càntut és repetir aquesta experiència en futures ocasions.


Una brillant conferència de Rebecca Richmond (UK) inaugura el cicle “Big Data i Serveis Socials” - Fundació iSocial\nadmin\ton 25 de setembre de 2019\nEl dimecres 25 de setembre la Fundació iSocial hem inaugurat el cicle de reflexió “Big Data i Serveis Socials”, amb una conferència de Rebecca Richmond, directora general d’Investigació i Coneixements Internacionals a The Advisory Board Company (Londres), a l’auditori del Palau Macaya de Barcelona. Aquesta companyia va tenir un paper protagonista en la reforma sanitària nord-americana, l’”Obamacare”, i ha esdevingut la consultora internacional de referència per a la millora de l’eficiència dels sistemes socio-sanitaris, el finançament dels serveis socials, i la coordinació i integració de serveis a partir d’un coneixement més científic de les necessitats de la població.\nEn aquesta conferència inaugural, la senyora Richmond ha respost a la pregunta de Per què amb Big Data podem respondre millor a les necessitats dels ciutadans?. Segons Richmond, en primer lloc perquè el Big Data ens permet conèixer necessitats socials que no estan cobertes pels actuals sistemes de benestar i segmentar el seu risc social. Però això implica, alhora, superar les deficiències dels sistemes actuals per respondre a aquestes necessitats, a causa de l’atenció compartimentada, en sitges, dels sistemes social, de salut, educatiu, etc. i de l’insuficient ús de les dades existents per conèixer millor aquestes necessitats. Richmond ha proposat passar de l’ús de les dades per descriure situacions a l’anàlisi de les dades per generar serveis integrals i de valor basats en l’evidència.\nRichmond ha remarcat que l’objectiu d’introduir el Big Data als Serveis Socials ha de ser permetre als ciutadans i ciutadanes de participar en la millora del seu projecte de vida, situant-los en el centre de la planificació i de la gestió dels serveis, fent-los partícips de la presa de decisions en l’ús de les seves dades, i graduant els serveis en base a la segmentació amb l’objectiu d’aconseguir l’autogestió de la persona.\nUtilitzar Big Data, segons Richmond, permet conèixer aspectes que no són clars ni evidents en el procés d’atenció social però poden ser essencials per al ciutadà. En aquest sentit, ha posat l’exemple de l’escala PAM, que en alguns llocs dels EE.UU. permet a professionals socials i sanitaris conèixer el grau d’activació dels pacients o usuaris dels serveis i, per tant, en quin punt han d’iniciar la conversa amb ell/a. I els casos del Voluntary Action Rotherham Funds del Regne Unit i del Black Dog Institute d’Austràlia, que utilitzen el Big Data i instruments de mesura i de participació per ajudar al diagnòstic dels professionals.\nDavant les dificultats i barreres per utilitzar el Big Data als Serveis Socials, Richmond ha posat l’exemple del Montefiore Health System de Nova York, que avui és un referent mundial en atenció integrada i ús del Big Data, el qual va fer-ho per convicció i sense esperar a rebre cap encàrrec governamental. Tot i que alhora Montefiore va aconseguir molta més eficiència i un estalvi de recursos, Rebecca Richmond ha remarcat que és un error pensar que l’atenció integrada i el desenvolupament de sistemes més integrats i intel·ligents comportarà a la llarga un estalvi de recursos, tot i que sí comportarà reequilibrar la despesa entre sistemes i aplanar la corba de creixement futur de la despesa.\nFinalment, Rebecca Richmond ha recomanat que el desenvolupament del coneixement vinculat al Big Data l’utilitzem no tant per conèixer millor el segment de població d’alt risc que ja està atès pels Serveis Socials, sinó que focalitzem els esforços en el segment de població (entre un 60% i un 65% segons ella) que es troba en una situació de “risc creixent” i, dins d’aquest, a les persones (entre un 15% i un 18%) que cada any migren al grup de més risc, per intentar disminuir aquest percentatge gràcies a un treball preventiu i proactiu més eficaç.\nEl cicle “Big Data i Serveis Socials” continuarà el proper 29 d’octubre, amb el debat Com podem millorar avui els serveis socials gràcies al Big Data, que anirà a càrrec de Meritxell Benedí, directora general de Serveis Socials, del Dept. de Treball, Afers Socials i Famílies, de la Generalitat de Catalunya, i Tomas Lehtinen, expert en Data Analytics del sector públic de Finlàndia, entre d’altres. El 19 de novembre serà el torn de la dissertació sobre Models predictius i automatització en els Serveis Socials, oportunitats i factors crítics, amb experts com Albert Isern, CEO de Momentum Analytics i Josué Sallent, director de la Fundació TIC Salut Social.\nAquest cicle de la Fundació iSocial ha estat organitzat amb el suport de l’Obra Social La Caixa, la Universitat Oberta de Catalunya i la Fundació TIC Salut Social.\nPrevious: Previous post: El nou Pla Estratègic de Serveis Socials vol impulsar la recerca i la innovació


Els preus de la TUS i les tarifes de l'aigua es mantindran aquest 2019 | Ràdio Sabadell\nEls preus de la TUS i les tarifes de l'aigua es mantindran aquest 2019\nEls bitllets de la TUS i els de l'ATM es mantindran aquest 2019/ Arxiu Ràdio Sabadell\n02.01.2019 16:57 Karen Madrid\nL'any 2019 començarà amb pocs canvis en els preus dels serveis públics, malgrat que és habitual que quan comença un nou any hi hagi reajustaments. Els preus de serveis que depenent directament de l'Ajuntament, com les tarifes de l'aigua, les de la zona blava i les dels bitllets dels autobusos de Transports Urbans de Sabadell (TUS) es mantindran aquest any en relació al 2018, mentre que altres serveis viuran diferents oscilacions al llarg del 2019.\nLes tarifes de l'aigua es mantenen congelades des del 2015\nTot i que la Companyia d'Aigües de Sabadell plantejava a inicis del 2018 un augment per afrontar els ascensos del preu de l'aigua en alta, l'Ajuntament va optar per mantenir els preus. Aquest 2019, es ratifica la decisió i les tarifes es mantindran.\nEl preu de l'electricitat pot pujar un 4 per cent\nTot i que el 2018 s'ha tancat amb un descens del 2,4 per cent, aquest any augmentarà fins a un 4 per cent si el govern espanyol reinstaura l'impost que cobra a les companyies per generar electricitat. La part del rebut regulada per l'executiu, però, es mantindrà congelada.\nEl gas baixarà un 4,6 per cent durant el primer trimestre\nLa tarifa del gas que s'utilitza per cuinar i escalfar aigua baixarà un 3,8 per cent, mentre que la tarifa per calefacció baixarà un 4,8 per cent. El descens arriba després que el preu de la matèria primera als mercats internacionals s'hagi reduït un 11 per cent. El preu del butà es manté als 15,33 euros per bombona, almenys fins al 15 de gener que se'n farà la següent revisió.\nEl transport públic costarà el mateix que el 2018\nD'una banda, l'any comença amb els mateixos preus de Transports Urbans de Sabadell; tarifes que no és previst canviar si no hi ha increments de l'Àrea de Transport Metropolità. És a dir, manté el preu d'un euro amb 50 cèntims del bitllet ordinari i de 8,50 de la targeta de 10 viatges. De moment, els preus de l'ATM també estan congelats, amb un preu de 10, 20 euros de la targeta T10 i de 2,20 euros del bitllet senzill.l 2018 s'ha tancat amb el preu dels combustibles més baix des del novembre del 2017, però s'espera que el cost del cru pugi un 2,7 per cent.


“Volem que la Universitat d’Andorra esdevingui un centre de referència per retenir i atraure talent” – Terceravia. Andorra ets tu\nJoan Carles Camp i Guillem Tadeo s’han reunit aquest matí amb el rector, professors i estudiants de la Universitat d’Andorra per presentar les propostes programàtiques de terceravia\nSant Julià de Lòria | 5 d’abril de 2019\nEl candidat de la llista nacional, Joan Carles Camp i el candidat suplent de la llista territorial d’Andorra la Vella, Guillem Tadeo, han presentat aquest matí el programa de terceravia a la Universitat d’Andorra, en un acte obert que ha tingut lloc a la sala d’actes de la Universitat. Entre els assistents hi havia el rector, Miquel Nicolau, i un grup de professors i estudiants de la institució. Camp ha manifestat que l’educació és un dels actius més importants del país. “Proposem que tots els estudiants d’Andorra tinguin accés a un sistema d’educació quatrilingüe, de manera que als 18 anys parlin i escriguin perfectament català, castellà, francès i anglès.”\nEl candidat ha afegit que per a terceravia també és important que la UdA es converteixi en un centre de referencia per nodrir les necessitats de l’economia andorrana que es puguin desenvolupar amb el procés d’obertura econòmica, i també que “amb aquest multilinguisme puguem atraure estudiants de fora que vulguin desenvolupar els seus projectes universitaris al nostre país; és a dir, que la UdA es pugui projectar internacionalment tot recuperant el campus universitari que ja va dissenyar Josep Pintat quan era cònsol a sant Julià.\nSant Julià és la ciutat universitaria d’Andorra, i l’hem de potenciar, no només pel poble sinó per la importància que la institució adquirirà amb la nova llei d’actius virtuals que tornarem a presentar. Aquest projecte atraurà talent. No ens podem quedar a la cua d’Europa en aquest sentit. Tot respectant les normes de blanqueig de capitals, la futura Llei d’actius virtuals pot ser un revulsiu per a la nostra economia i per al nostre país.” Sant Julià també pateix, ha afegit Camp, potser més que altres parròquies, l’esgotament de model econòmic que sembla que estem tenint. Si s’haguessin fet residències per a universitaris, segurament avui Sant Julià seria un poble molt més dinàmic. La politització de la UdA i d’altres projectes a la parròquia ha provocat que no s’hagin desenvolupat prou. Cal que afrontem els temes amb visió d’estat, sense amiguismes. Aquesta serà la nostra manera de legislar per fer una Andorra próspera.\nLes territorials de terceravia fan balanç de la campanya Terceravia obté quatre consellers generals


Joan Manuel del Pozo: «L'educació no és l'entrenament per a la vida, ja és el partit» Joan Manuel del Pozo: «L’educació no és l’entrenament per a la vida, ja és el partit» – Catorze\nEl filòsof creu que «hi ha una màgia de la felicitat molt enganyosa»\nLa filosofia i l’educació són els seus dos pilars. Joan Manuel del Pozo (La Ronda de Andalucía, 1948) parla i escolta tenint un respecte afinadíssim pel valor i el significat de les paraules. Quedem a la Fundació Jaume Bofill i comencem posant sobre la taula una de les que més ha estat malmesa: la felicitat.\nMolts pares diuen que el que més volen a la vida és que els seus fills siguin feliços. Però què és la felicitat?\nDiria que hi ha una felicitat babaua, que és la felicitat assimilable al que en podríem dir el festival d’Eurovisió i la música més o menys de ballar fàcil. Ja s’entén que els pares tenen bona fe, però sovint ens referim a un benestar absolutament superficial. És difícil saber què és la felicitat, però el que és segur és que ni és fàcil ser feliç ni tampoc és un estat permanent.\nNi es pot comprar.\nEvidentment. Per tant, parlar de felicitat a vegades és frivolitzar-la. Aristòtil, fa dos mil sis-cents anys, va escriure un llibre d’ètica per al seu fill per ajudar-lo a trobar la finalitat de la vida, la felicitat. Diríem que els humans aspirem legítimament a ser feliços, el problema és que no acabem de saber en què consisteix la felicitat i tendim a simplificar-la i a reduir-la. A més, a l’època moderna, estem ajudats per un avenç tecnològic espectacular que ens proporciona molts elements per conservar la salut, millorar-la, fer desplaçaments fàcils, ser joves per sempre. Hi ha una màgia de la felicitat que és molt enganyosa. El que hauríem de dir és que millor que no ens obsessionem a controlar la felicitat. Perquè si no, ens pot passar com aquell frare franciscà que li van preguntar: “Pare, vostè quan va al llit la barba la posa per sobre o per sota de la roba?” I aquella nit no va dormir.\nPotser els feliços ni ho saben, que ho són.\nExacte. El millor estat de la felicitat és que no penses que ets feliç, ho gaudeixes. Si et comences a obsessionar si això és ser prou feliç o no, és probable que llavors entris en una desgràcia. Per tant, és important que ens tranquil·litzem i sobretot siguem conscients que simplificar no és bo, perquè la condició humana és molt complicada. Està molt condicionada per molts factors que no controlem: des de malalties i disgustos fins a frustracions i desgràcies que ens sobrevenen i no sempre van a favor del nostre benestar. Per tant, les hem d’entomar. Més que dir que vull que el meu fill sigui feliç, potser seria millor proposar que vull que el meu fill assoleixi una plenitud humana, rica i complexa i variada i difícil, de la qual es dedueixi un estat d’ànim general acceptable per a ell. Ser feliç no és tenir el que vols quan ho vols.\nA vegades, més que ser feliç és aparentar que ho soc.\nSom en un món molt esclau de la imatge i en una civilització molt narcisista, que intentem agradar-nos a nosaltres mateixos, i construir de nosaltres la millor ficció possible. I potser aquests no són els millors camins. Aristòtil va establir un principi que és interessant: la felicitat és una activitat constant.\nÉs que la nostra és una felicitat gandula.\nSí, la del cap de setmana i les vacances. Deia que és una activitat constant conforme a la virtut, que en grec vol dir excel·lència, optimització de les pròpies capacitats. Ell tenia la idea que cadascú arriba al món amb una varietat molt àmplia de capacitats, i el que el farà feliç és cultivar-les. Que cadascú tregui el millor del que té.\nÉs un enriquiment més personal que material.\nPer descomptat. Cal dir que els romans tenien dues paraules per felicitat: una, felicitas, que volia dir prosperitat material. I l’altra, que era beatitudo, que és la disposició a fer el bé als altre. Beatitudo ve de beare, que és fer el bé i donar alegria als altres.\nLlavors, ser bona persona et pot apropar més a la felicitat.\nExacte, perquè al final es compleix un principi molt bàsic de la vida humana, que és que només reps el que dones. Si tu dones respecte, reps respecte. Si dones alegria, reps alegria. Si dones bondat, reps bondat. El secret perquè tinguis bondat, alegria i respecte és donar bondat, alegria i respecte als altres. És posar en marxa una roda beneficiosa. Hi ha gent que dona agressivitat, i en rep. Si veig algú que m’ataca, contraataco. Al revés: si algú em respecta, el respecto. Si el que vull és tenir un bon estat d’ànim, primer, l’he de difondre. D’aquesta manera em rebota.\nÉs un treball més personal.\nHoraci a la seva oda Beatus ille, que vol dir “feliç aquell”, hi ha un vers molt maco: “Mentre siguis feliç (en el sentit de pròsper), tindràs molts amics. Però si el temps s’ennuvola, estaràs sol”. Què vol dir això? Posem una imatge contemporània: tenir un iot està bé? Depèn. És millor tenir un amic que en tingui un, perquè l’ha hagut de comprar, el manté, posa el combustible. I aquest té molts amics perquè hi ha molta gent a qui li fa gràcia anar amb el iot d’un altre. Quan se l’ha de vendre perquè l’empresa en què treballa s’ha arruïnat, es queda sol, perquè no eren amics d’ell, sinó del vaixell. Si el que ofereixes als altres és un vaixell, quan no en tinguis, no seràs ningú. Però si ofereixes bon rotllo personal, tindràs molta gent sempre amb tu.\nLa feina seria oferir el millor de nosaltres.\nPerò no només és oferir, també és l’exercici d’intentar ser millor.\nI tant. No n’hi ha prou a somriure quan toca, a posar-nos la màscara, t’ha de sortir de dins. Perquè això passi hi ha d’haver un treball ètic de perfeccionament i millora personal, que és la base d’aquest benestar que després et farà contactar amb els altres.\nL’altre dia veia els catàlegs immensos de Reis dels nens. Els estem educant en la banalitat?\nÉs trist fer diagnòstics generals. Però és veritat que estem en una època que per al desenvolupament econòmic i tecnològic tenim molts recursos per entretenir-nos. Estem en una època d’espectacularitat, d’estimulació fàcil i això porta a la temptació de dir: estiguem sempre aparentment contents. He participat a la iniciativa d’una educadora sobre ensenyar el silenci als nens. Que aprenguin a gaudir d’estar estones completament callats, sense manipular elements. I descobrir que en el silenci hi ha una forma de felicitat: la tranquil·litat, la quietud. Perquè l’acceleració ens porta a una incapacitat d’assimilació de les coses, i passem molt per sobre de tot, sense aprofitar el suc ni la intimitat de totes les vivències. Vivim en aquesta època excessivament tensa, per la sobreestimulació, la sobreocupació i per no saber què fer del temps en què no fem res.\nAixò amaga la por a la soledat.\nÉs una època aparentment d’hipercomunicació, però en el fons també té una soledat, perquè és una comunicació buida de contingut. El problema no és que et puguis comunicar molt, sinó què comuniques? Perquè comunicar molt per no dir res és ridícul. És com si en comptes de parlar amb paraules ara comencem a dir: bral pastim gre xui sagr. També seria parlar, però no, perquè no ens transporta un contingut amb sentit. Estem banalitzant la comunicació en un sentit molt trist. Umberto Eco deia que a través de les xarxes socials hem convertit la barra de taverna en mitjà de comunicació universal. És a dir, la bertrolada que abans es deia entre quatre amics a la barra d’un bar tot prenent una cervesa, i que quedava entre ells i no tenia més transcendència, ara la posem en un mitjà que el pot llegir tot el món. Estem donant una categoria immerescuda a una acció frívola, que si es manté en el context de reconeguda frivolitat, d’acord, però si no, es pot convertir en un missatge de suposat valor universal. Llavors és quan les xarxes es converteixen en una mena de gran barra de bar amb aparença de transcendència comunicadora. Ens estem falsificant la vida.\nNi la tristesa, ni la por, ni el dolor, ni l’angoixa, que formen part de la vida, les podem suportar gaire temps.\nHem decidit que la felicitat només és rialla, salts i brindis. Per molta gent la felicitat és estar sempre de festa, no fer res important, res seriós, res que costi una mica, res de treball. Això no es pot acceptar com a felicitat perquè, entre altres coses, no és natural a la vida humana. El que ho seria és treballar, perquè no hi ha res important que s’aconsegueixi sense esforç i compromís, que són conceptes que costen d’acceptar, perquè ens han fet creure que és possible viure només d’alegria.\nÉs possible una tristesa feliç?\nÉs una paradoxa, però té un sentit en la mesura que la tristesa és un sentiment humà lògic en determinades situacions. Si se’t mor algú estimat, és lògic que estiguis trist, però això no vol dir que siguis infeliç. Pots assumir aquesta tristesa com una resposta positiva, en el millor sentit de la paraula, a una mancança molt important per a tu. El que seria estrany és que estiguessis content. L’estat humà bo quan hi ha una mancança greu és la tristesa. En la mesura que un estat natural és bo podríem dir que forma part d’un procés de felicitat. El que no es pot fer és entendre la felicitat ni com una meta final ni com una suma d’instants permanentment alegres. La felicitat és el resultat d’una vida bona, no d’una bona vida. I aquesta vida bona inclou moments d’esforç, de frustració, de tristesa, de dificultat, d’angoixa.\nSeria una vida sincera?\nSí, i que tingui autonomia, pensament propi, capacitat de decisió. La felicitat seria un derivat d’aquesta vida ben feta.\nI implicaria respecte cap als altres i cap a un mateix.\nRespecte ve de respicere, que vol dir tornar a mirar o mirar atentament.\nSovint es confon, perquè hi ha qui entén respectar-te com deixar-te fer el que vulguis.\nEt respecto vol dir que m’interesses, que en tu hi ha una cosa, que és la dignitat humana, i altres qualitats. És el mateix que em passa quan vaig pel carrer mirant els aparadors i en un moment m’aturo i em concentro en alguna cosa que m’interessa. Cada persona té uns valors propis i unes singulars que a l’educador, especialment, li han de despertar un sentit de respecte. I el bon educador és el que és capaç de mirar tots els seus nens i nenes i veure que tenen uns valors que li interessen.\nA vegades només ho veuen en alguns alumnes.\nI els altres, malament.\nLa Neus Sanmartí diu que és impossible que un alumne sigui dolent en tot.\nEvidentment. Tota persona està carregada d’una varietat de capacitats i valors que si els mires atentament, és a dir, si els respectes, els pots fer més grans. Quan un alumne se sent atentament mirat, veu que aquell mestre hi està interessat. Que té alguna cosa de valor. Quan hi ha respecte, hi ha un foment d’autoestima, i com a derivació, confiança; i com a derivació, motivació; i com a derivació, acció. Aquesta persona em respecta, em sento estimada, m’estimo a mi mateix perquè ell m’estima, em sento motivat i crec que puc amb tot.\nDepenent de des d’on mirem podem construir o destruir.\nAbsolutament. Quan passa algú per davant teu i ni el mires ni el veus, tindrà la sensació que no és ningú. Però quan et dirigeixes a algú amb una mirada expressiva, transmetent-li que hi veus capacitats i possibilitats, se sentirà afalagada, reconeguda, estimulada. I quan has despertat la motivació ja ho tens tot.\nEls infants per confiar en ells, també necessiten que hi confiem.\nEl respecte és la clau de la vida moral, que es basa en el reconeixement de la dignitat de les persones. Tota persona pel sol fet de ser persona té una dignitat igual a qualsevol altra.\nAixò vol dir que tots som iguals.\nLa gràcia de la idea és que aquest és el millor fonament de la igualtat entre les persones.\nEm ve molt la imatge de la fàbrica que dibuixa Francesco Tonucci, en què els alumnes entren diferents i en surten iguals.\nEl problema de la paraula igualtat és que pot voler dir moltes coses a la vegada, i n’hi ha una de negativa: la uniformitat. Una de les confusions més tristes que hi ha en la vida educativa i la social és confondre la diferència amb la desigualtat. El dret a la diferència el tenim tots, a la desigualtat, no. Tenim dret a la igualtat de drets i tenim dret a la diferència en les formes de viure i de ser.\nL’escola ho ha d’arreglar tot?\nNo en el sentit de suposar que tots els problemes de la societat depenen de com l’escola els tracti. Sobre el nen i la nena influeixen tants factors, que és una simplificació suposar que l’escola ho pot resoldre. L’escola és un factor d’influència molt important, però no és l’únic. A més a més dels mestres, tothom té responsabilitat educadora. Des del forner que fa el pa fins al periodista que escriu una notícia o el taxista que et porta a no sé on. No hi ha cap acció humana que sigui educativament indiferent. Tots acaben tenint una repercussió sobre els altres en el sentit d’exemplaritat, ens estem donant constantment exemples els uns als altres. Si és bo, ets educador; si és dolent, ets deseducador. Tothom hauria de descobrir que té capacitat educadora encara que no sigui un educador professional.\nSi en fossin conscients, s’ho prendrien diferent.\nHo farien millor, perquè aprendrien que la seva responsabilitat és doble: no només de fer bé el seu treball sinó de millorar les altres persones.\nS’ha perdut molta confiança entre pares i mestres. Com es podria recuperar?\nHas dit una paraula clau: confiança. Necessitem que tots ens reconeguem la capacitat d’actuar i el principi de bona fe. Pares, penseu que els mestres s’han preparat i que la majoria, excepte algun brètol que sempre hi és en totes les professions, són bons professionals i que fan més del que poden per ajudar els nostres fills. Mestres, penseu que els pares volen el millor per als seus fills. Si es restablís una confiança intensa entre mestres, pares i societat en general, es multiplicarien les oportunitats educatives.\nL’objectiu de tots és el mateix.\nEstimular el millor creixement, físic, psíquic, ètic, social, de les persones. Per tant, del que es tracta és de fer-nos un gest generós de confiança perquè el que tenim entre les mans és un material importantíssim i delicadíssim: el creixement del nostre jovent. Col·laborant-hi segur que hi guanyem tots.\nConeixes molt i valores molt el significat de les paraules, però vas pel món i veus que no sempre és així.\nEl que s’ha de fer en aquests casos és –després de reconèixer el que diu Antonio Gramsci, que “el pessimisme de la intel·ligència”– activar l’optimisme de la voluntat. Amb la meva intel·ligència veig que les coses no van bé, però no em resigno. Els mestres no es poden permetre el luxe de ser pessimistes, perquè amb el pessimisme és impossible que estimulis el creixement de les persones. Tenim una mena d’obligació ètico-professional bàsica que és l’optimisme de la voluntat. Confiar-hi sempre. I estimar el que fem.\nUn alumne té dret a sentir-se estimat?\nL’estimació és una forma avançada de respecte. Jo reconec en tu dignitat i capacitats i, a més a més, t’aprecio. Estimar és altament educador.\nUn mestre hauria d’estimar tots els alumnes?\nPer anar bé, sí. Primer, respectar-los i tot seguit, estimar-los. L’estimació és la fase superior del respecte. L’educador bàsic, respecta. L’educador avançat, respecta i estima.\nHauríem de tenir més present que el primer de tot és l’alumne i no la nota?\nSí. Hi ha un llibre clàssic de Daniel Pennac, Mal d’escola, en què explica que de nen era un desastre, el que en diem el tonto de la classe. Un dels seus mestres va descobrir que tenia capacitat narrativa. Estava bloquejat amb un problema de matemàtiques i li va dir: “Per què no escrius un conte d’això que li passa al personatge del problema?” I el nano ho va fer. Li va sortir un conte brillantíssim i a partir d’aquell dia va ser un alumne que triomfant. Què li va descobrir aquell mestre? Una capacitat específica. I la va potenciar. En comptes de dir-li aquí has d’aplicar la fórmula del teorema de Pitàgores, li va demanar que escrivís.\nEn un moment, Daniel Pennac explicava que aquell mestre li havia salvat la vida.\nEn educació t’hi jugues la vida perquè és la vida. Hi ha una idea de John Dewey que diu: “L’educació no és la preparació per a la vida posterior, és la vida”. Un nen i una nena a una escola estan tenint encara més vida que la que té el treballador a l’empresa. No l’estàs entrenant perquè un dia sigui no-sé-què. És més important estar a l’escola que a l’empresa, perquè moltes coses que passen a l’escola tenen repercussió després, i no al revés.\nÉs lògic: a l’escola hi ha d’entrar la vida perquè és on ara viuen els nens.\nUna imatge clara seria els entrenaments de futbol. Veus reportatges de jugadors que s’estan entrenant per a un partit. Què fan? Fan gimnàstica, estiraments, a vegades no hi ha ni pilotes. I després ve el partit. Distingeixes una cosa de l’altra. L’educació no és així, no és un entrenament, sinó que ja és partit. Els nens ja hi estan jugant.\nA vegades sembla que a parvularis t’entrenin per a primària, a primària per a la ESO i a la ESO per batxillerat.\nCada moment és plenitud de vida.\nCada dilluns és cada dilluns.\nJoan Maragall deia que la vida l’has de viure sempre com si allò que estàs fent fos el més important al món. Ara, tu fent-me l’entrevista i jo contestant-te, estem fent el més important del món. No estem aquí perquè un altre dia farem no-sé-què, ens hem compromès avui a fer aquesta entrevista i la farem de la millor manera possible perquè ens hi juguem l’existència.\nÉs que si no vius així, ja entres a la roda del fer per fer.\nSi no, sembla que sempre t’estàs preparant per una cosa que vindrà un dia i serà autèntica. El que és autèntic és el present. Després viurem altres moments i quan arribin ja seran importants.\nAquesta podria ser la manera de donar sentit a la vida.\nSí. A vegades sembla que el que és important és una altra cosa que ja vindrà, però no. El que és important és l’ara.\nSeria aprendre a prioritzar?\nSí, i a prioritzar el que vius.\nMagda C. O. Novembre 29, 2017 5:45 pm\nxxxxS Novembre 29, 2017 7:52 pm\nCap a la meitat de l'entrevista, per alguna raó, m'he posat a plorar (però ha estat un plor feliç :) ).\nAnònim Desembre 2, 2017 10:02 am\nPreciosa. Jo cap a la meitat de l’ entrevista el que he pensat és... aquesta és d’aquelles que s’ha de “rellegir” de tant en tant.\nAnònim Desembre 3, 2017 7:38 pm\nHm....cap a la meitat de l'entrevista has estat feliç.... la deso a favorits. Bentrobat Joan Manuel , un plaer.\nSusanna Soler Sabanés Desembre 10, 2017 9:18 am\nLa tasca del filòsof és fer-nos parar, respirar, escoltar en silenci els nostres pensaments i reubicar-nos per continuar, en principi, de millor manera. Aquest article ho aconsegueix amb les paraules sàvies d'en Joan Manuel del Pozo. El guardaré per tornar-hi quan estigui aturada en el soroll.\nRosor Rabassedas Desembre 11, 2017 11:16 pm\nReflexions sobre la vida i l’educació , molt interessants. Per guardar\nInés Font Verdaguer Gener 10, 2018 12:08 am\nAquet article me’l guardaré per poguer llegir-lo moltes vegades, i així aprendre i reflexionar, amb tots aquets temes tant bonics, sobre la vida i l’educació. Gràcies Joan Manuel del Pozo per fer-ho posible\nMaria Dolors Bonal Gener 29, 2018 5:02 pm\nMoltes gracies amic per les teves reflaxions tan interessants . Si els lectors del 14 volen comprar el llibre de Joan Manuel Pozo EDUCACIONARI ED. 62 qiedaràn encantats Es un esplèndit llibre de capcelera per a tots els educadors . Molt i molt recomanat . Deixeu -vos de p .ensar en l´Escola dels segle XX1 ??? lLEGIU , LLEGIU I TORNAU A LLEGIR . FILÓSEFS Gracies jOAN mANUEL\nRespon a Maria Dolors Bonal Cancel·la les respostes


Appartamento Cavalieri di Rodi Gallipoli Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Gallipoli, Appartamento Cavalieri di Rodi és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAppartamento Cavalieri di Rodi ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos habitació familiar, ascensor.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Gallipoli, faci de Appartamento Cavalieri di Rodi la vostra llar.


Un pla pilot detecta que a Girona el nombre d'identificacions policials a immigrants és desproporcionat - Diari de Girona\nUn pla pilot detecta que a Girona el nombre d'identificacions policials a immigrants és desproporcionat\nacn/ddg 18.11.2008 | 16:18\nLa majoria d'identificacions que els Mossos d'Esquadra i la Policia Local fan a Girona són a persones immigrants. Les dades del pla pilot que han dut a terme durant sis mesos posen de relleu que hi ha una 'desproporció'.\nDurant els sis mesos de l'estudi, han aturat un total de 1.316 persones d'origen immigrat mentre que n'han identificat 1.182 nascudes al país. Rachel Neild, membre de l'Open Society Justice encarregada de dirigir el projecte, ha afirmat que aquestes identificacions estarien justificades si s'hagués demostrat que els immigrants delinqueixen més. 'En alguns casos delinqueixen menys', ha afirmat.\nEs tracta d'un pla pilot emmarcat en un estudi que sota el nom Strategies for effective Police Stop and Search (Stepss) preveu donar eines als agents per evitar que les identificacions aleatòries que es fan a peu de carrer discriminin per raons d'ètnia. En aquest sentit, Neild ha afirmat que, en la mateixa línia que els altres països on s'ha dut a terme el pla pilot, s'ha demostrat que existeix una 'desproporció' perquè s'identifiquen més persones pertanyents a minories ètniques.\nNeild justifica aquesta 'desproporció' tenint en compte que la majoria dels habitants de Girona tenen la nacionalitat espanyola. Per tant, tot i que els immigrants són menys, l'estudi demostra que se n'identifiquen més que persones d'origen espanyol. 'Amb les dades objectives es veu que els immigrants no delinqueixen més', ha assegurat Neild.\nSegons les dades, del total de les identificacions, 1.075 van acabar en escorcolls i, d'aquests, 287 van donar positiu, és a dir, que van poder imputar algun delicte o una falta administrativa. D'aquests 287, 127 van ser a persones pertanyents a minories ètniques i 160 a persones amb nacionalitat espanyola.


Crítica de Maldito Seas de Struendo (2012) - Satan Arise\n1. Las Carga El Diablo\n2. Sólo Estás Perdido\n3. Ha Llegado Tu Hora\n4. Juguetes Rotos\n5. Maldito Seas\n6. Fantasmas Del Pasado\n8. Resuena El Grito\nVeus i guitarra: Cesar Vega\nGuitarra: J.M. Martínez "Tapi"\nBaix: Antonio Pulido "Ñoño"\nBateria: David Muñoz\nPrimer es van cridar 90-60-90 i poc més tard Esbirros. Va ser a principis del 2007 quan reunits en una vella cotxera adoptar definitivament el nom de Struendo. La banda quedava composta per Cesar Vega a la veu i guitarra rítmica, José María Martínez "Tapi" a la guitarra solista, Antonio Pulido al baix i Manuel Chico a la bateria. L'octubre de 2008 s'autoeditan la demo de cinc temes "Resiste Vol.1", gravada a Sevilla de forma bastant casolana i encara que el seu so no era molt bo, sí que els va servir per donar-se a conèixer al gran públic en forma de primers concerts i participació en diversos concursos musicals. Al juny de 2010 pateixen la marxa del bateria com a conseqüència del desànim provocat per un contracte fals signat amb una agència per gravar un disc. Aquest fet va estar a punt de dissoldre la banda. Afortunadament l'entrada de David Muñoz com a nou bateria, provinent dels death metalers Violència, va portar una alenada d'aire fresc al grup que va decidir continuar la seva carrera musical amb més empenta i forces renovades. A l'abril del 2011 graven el present disc als estudis Sala de Màquines de Lorca a càrrec de Manuel Torroglos, on també han gravat grups com Blindfall, Lilith o Skizoo. Per diversos problemes retarden la sortida del cd fins que per fi veu la llum al gener d'enguany.\nNo cal ser un linx per adonar-se que una de les majors influències de la banda és dels Metallica dels seus primers discos. En cançons com el single Maldito seas”, “Juguetes rotos” o a la llarga "Judeas" sembla que estiguem davant una versió castissa dels homes de negre californians. Són temes que sonen potentíssims, de thash metall salvatge i cru com qualsevol dels inclosos en els seminals “Kill em all” y “Ride the Lightning”, per a molts dels àlbums més autèntics de Metallica.\nEn altres com “Las carga el diablo” i “Solo estás perdido” es decanten per un speed metall hiper veloç les guitarres afilades són un encreuament entre els Judes del Painkiller i els Vectom del Rules of Mistery.\nTambé hi ha lloc per als temes una mica reposats com "Fantasmas del pasado", que es mou entre acords d'heavy rock i ritmes de rock urbà. A destacar l'excel · lent i extens sol que es marca el bo de Tapi.\nAmb cert record al "Hell bells" d'AC / DC pel so de campanes inicials, "Ha llegado tu hora" és més un tema que va guanyant força a mesura que avança la cançó, les guitarres entren suaus i sense presses per anar a poc a poc accelerant i desembocar en uns riff furiosos d'heavy metall d'alt octanatge.\n"Resiste" és un tema rescatat del seu anterior maqueta que va ser composta per a donar ànims en forma de cançó a un amic de la banda que lluitava contra una greu malaltia. En tractar-se d'un fet real, l'emotiva lletra encara impressiona més, cada estrofa, cada fraseig del tema se'ns fa dramàticament proper.\nA la veu de Cèsar a "Resuena el grito" s'uneix la de Glòria Torroglosa, donant-li la rèplica de manera impecable en un dels temes més compactes del disc.\nDes del seu lloc d'operacions en un petit poble de poc més de 4000 habitants anomenat Villaviciosa de Còrdova, situat a la serra nord d'aquesta província andalusa, Struendo espera guanyar-se un lloc d'honor al teu reproductor de cds o mp3. Per això han tingut la gentilesa de posar en descàrrega directa el disc i fins i tot si ho vols en format físic t'ho envien a casa i si no t'agrada et tornen els diners. Han estat teloners de bandes de prestigi com Metallium, Shadowside, Obús, Leyenda, Boikot o Medina Azahara. Si sents que van a descarregar a prop de la teva localitat t'aconsello que no et perdis.


El temps a Palamós: Alerta de Protecció Civil i fotos del dia\nMar de fons de xaloc aquest migdia.\nLa Direcció General de Protecció Civil (DGPC) de la Generalitat ha activat, a les 13.25 hores, la fase d'alerta del pla especial d'emergències per inundacions a Catalunya (Inuncat) atesa la situació meteorològica prevista per risc de pluges a tot Catalunya durant el cap de setmana.\nSegons el Servei Meteorològic de Catalunya (SMC) es preveu l'arribada d'una perturbació situada a l'oest de la península Ibèrica que al llarg dels propers dies donarà lloc a un episodi de pluja que afectarà tot el país.\nEntre divendres i dissabte al matí pot ploure a punts del Litoral i del Prelitoral, però serà a partir de dissabte a la tarda que ja s'espera l'arribada de pluges intenses i extenses pel sud i l'oest del país. Entre dissabte al vespre i diumenge al matí, es preveu que la perturbació creuarà tot Catalunya amb intensitats fortes, ratxes de vent i fenòmens de temps sever. En aquest període, es podria superar el llindar d'intensitat (20 mm /30 min) i potser en alguns llocs el llindar d'acumulació (100 mm /24h), tot i que en general les acumulacions estaran entre 50 i 100 mm.\nEntre dilluns a migdia i primera hora de dimecres, es preveu que una depressió se centri al Mar Balear i doni lloc a un episodi de llevant que podria acumular molta aigua en aquestes 36-48h a punts del litoral, prelitoral i Pirineu Oriental. En aquest interval, es podria superar el llindar d'acumulació de més de 100mm en 24h.\nDe cara a fer seguiment de les incidències i valorar les previsions meteorològiques d'aquest episodi de pluges, demà a les 11.00 hores del matí, es reunirà el Comitè Tècnic de Seguiment del Risc per Inundacions a les instal.lacions del CECAT per tal de valorar i actualitzar qualsevol novetat derivada d'aquest episodi de pluges generalitzades a Catalunya. Posteriorment, a les 12.15 hores a la sala de premsa del Departament d'Interior, Relacions Institucionals i Participació, el Director General de Protecció Civil, Josep Ramon Mora, farà atenció als mitjans de comunicació, per tal d'avançar les novetats meteorològiques i altres informacions rellevants derivades d'aquest episodi de pluges.\nLa Direcció General de Protecció Civil recomana fer seguiment de les informacions meteorològiques i planificar els itineraris previstos per aquests dies de pont, així com extremar les precaucions i seguir els consells d'autoprotecció en el cas de que algú es vegi sorprès pels aiguats.\nEstratocúmulus castellanus a sobre les Gavarres, núvols indicadors d'inestabilització atmosfèrica.\nMar de fons a la Cala Margarida.\nEtiquetes de comentaris: Fotos, Mar, Nota informativa, Previsions/seguiment meteorològic


El teatre de Stefano Massini obre temporada al Teatre Lliure de Gràcia | Barcelona Cultura\nEl teatre de Stefano Massini obre temporada al Teatre Lliure de Gràcia\nEl 22 de setembre s'estrena "CrecEnUnSolDéu", amb direcció de Lluís Pasqual i interpretació de la inconfusible Rosa Maria Sardà, que alternarà funcions amb "Dona no reeducable" fins l'11 d'octubre\nEl Teatre Lliure aposta pel talent del dramaturg italià Stefano Massini per donar inici a la seva nova temporada, a través de dues obres de contingut contundent: CrecEnUnSolDéu i Dona no reeducable. Aquestes dues funcions s'alternaran durant setembre.\nCrecEnUnSolDéu sorgeix d'un text recent de l'autor italià, que el director Lluís Pasqual va començar a traduir des del mateix moment en que el va llegir, així com de seguida va pensar en Rosa Maria Sardà pel paper.\nLa idea del director és que l'obra és una reflexió on el teatre es fa preguntes en veu alta sobre un tema que ens afecta, que ens commou dia rere dia i al qual la major part del temps no sabem donar resposta: el conflicte de la Franja de Gaza.\nDona no reeducable, amb interpretació de Miriam Iscla, tracta la història de la periodista Anna Politkóvskaia, assassinada el 2006 per anar en contra del posicionament rus al conflicte txetxè.\nDies: 22 de setembre l'11 d'octubre (funcions alternes)


2n ESO Taller de ciència a Caixafòrum\nEl passat dimecres, dia 20 de novembre, i dins el marc de la setmana de la ciència, els alumnes de 2n ESO vam realitzar al La Caixa Fòrum de Lleida el taller sobre l’energia: “Transformació de l’energia i energies renovables”\nAmb l’ajuda de l’Elisenda, la monitora que feia el taller, vàrem realitzar diferents activitats. Us farem cinc cèntims d’algunes d’elles. Comprovàrem que amb l’energia cinètica aplicada als pedals d’una bicicleta, i mitjançant una dinamo, podem obtenir, a més a més de desplaçament, llum.\nLlegeix més sobre 2n ESO Taller de ciència a Caixafòrum\nSetmana de la Ciència de la Universitat de Lleida\nAvui, 19 de novembre, els alumnes de 4t d'ESO de l’itinerari Biosanitari hem anat a la UdL per assistir\nal Taller: La investigació del Genoma Humà. Una de les activitats de la Setmana de la Ciència de la Universitat de Lleida.\nAllí ens han exposat diversos exemples sobre les malalties i les herències genètiques humanes. També hem fet uns experiments de degustació de diferents líquids i unes proves de daltonisme, per tal de veure com s'hereten aquest caràcters.\nLlegeix més sobre Setmana de la Ciència de la Universitat de Lleida\nSortida 2n ESO a les Valls de Boí\nAhir, dia 18 de novembre, tot i les inclemències del temps que últimament sempre ens acompanyen a totes les sortides, els alumnes de 2n d'ESO vàrem anar a les Valls de Boí.\nLlegeix més sobre Sortida 2n ESO a les Valls de Boí\nMare Ràfols 2n ESO\nEl dia 5 de novembre, dins els actes de celebració del dia de la Mare Ràfols, els alumnes de 2n d'ESO vàrem fer una auca de la vida de la nostra fundadora i unes figures, a tamany natural, de Maria Ràfols i els seus tan estimats nens.\nLlegeix més sobre Mare Ràfols 2n ESO