Capgirar el discurs - Diario16\nEl discurs contra l’independentisme és enormement cansí, el mot separatista és l’abús amb so de tam-tam tribal, fruit de la incivilitat de l’espanyolitat oficial i dominant. No hi ha dia que no premin la tenalla contra Catalunya, no obliden cap àmbit, la crueltat és la seva autèntica personalitat. Parteixen molts, vaja tots els polítics govern i oposició; ho dic de qui la usa: gent i partits paraules tothora xerren pejorativament, és l’esport nacional espanyol: Pot dir-se i confirmar-ho amb tota precisió dir separatista és una raó on està damunt del cim de trencar i separar territoris i nacions l’entitat-estat dit Espanya és el gran separatista en la història real. Va haver-hi Portugal que en l’època de Felipe IV, va guanyar la llibertat enfront d’Espanya, raons van haver-n’hi!. La creació amb els portuguesos de fer la frontera és una tema polític, geogràfic, geològic i morfològic és inamovible. Cap indret geogràfic va patir-ho. És invariable l’extensió territorial de la península i ningú va pretendre posar-hi murs ni llavors ni ara. Hi ha a Espanya ben analitzada la que ha estat tostemps brutalment imperialista amb precedents que n’hi ha massa desenes.\nArgúcies polítiques mesquines i il·legítimes, permanents batalles, més batalles i guerres. El disseny territorial polític actual va començar després de la guerra de Successió 1707-1715 des de l’ocupació guerrera d’elevada criminalitat: Felipe V, va cremar 43 ciutats valencianes i catalanes l’enfrontament guerrejant amb Catalunya, País Valencià, Illes Balears i Aragó després el seu haver territorial tota la història ha estat geogràficament minvant, esmentat Portugal, hi ha el pes polític i històric de Gibraltar, la moneda de canvi va ser la confederació catalana-aragonesa amb el regal espanyol a Anglaterra del Penó gibraltareny a canvi de que els anglesos incomplissin el tractat de Gènova amb Catalunya del 1705 vulnerant el compromís d’ajudar amb els exèrcits als catalans. La traïció a canvi de Gibraltar fou ocupar Catalunya i confederació doncs els era una prioritat així va passar Gibraltar a perpetuïtat a mans d’Anglaterra. L’any 1659 el rei Felip IV, per raons d’imperi amb la crua i dura possessió de Flandes.\nA Flandes l’Espanya oficial, robant a tots els ajuntaments, la terrible violència física i assassina, va deixar molts morts. Però a l’ens Espanya, té el costum arrelat i va deixar els consistoris de tot Flandes pelats de diners que eren seus i per complir els pressupostos per atendre civilitzadament la població flamenca, Espanya buidava les caixes per atendre les despeses bèl·liques de les tropes de los “Tercios de Castilla” els eliminadors del comuneros, amb la seva sanguinària tasca, ensems los “Tercios” era la seva gran tropa conqueridora. Va fer el monarca espanyol un esplèndid obsequi entre reis; va regalar sense consultar-ho a les Corts catalanes, la consulta era preceptiva des dels Catòlics. Així el rei francès Lluis XIV, va rebre el regal de les sis comarques del nord pirinenc que són el Rosselló, el Capcir, la Fonolleda, el Conflent, el Vallespir i l’Alta Cerdanya.\nEspanya va amagar el regal de les sis comarques catalanes fins l’any 1702. Els catalans del Nord van conspirar constantment per el retorn al Principat de les sis comarques, els Angelets de la Terra foren una guerrilla efectiva per tornar al Principat de Catalunya Espanya no va comunicar a la Diputació del General del robatori al Principat de les sis comarques fins el 1720, sense cap vergonya. La Catalunya del Nord pertanyia al regne de Mallorca. Però Espanya va ignorar-ho. L’engany i la ignomínia al Jurament de les Illes del qual es desprèn que els territoris del Regne de Mallorca no podien separar-se de la Corona d’Aragó. Formaren el colonialisme en la península. En el Tractat d’Utrecht de 1713, va haver-hi el regal de Gibraltar i de Menorca. La illa de Menorca anava de mans angleses a franceses intermitentment. Des del Tractat d’Utrecht Gibraltar i Menorca les va posseir Anglaterra. Espanya va preferir Flandes a les sis comarques catalanes. En el Tractat d’Amiens del 1826, Menorca va tornar al reialme espanyol.\nEspanya no va fer cap oposició en els afers il·legítims fins l’època de Franco i només reclamant Gibraltar, va ser un rebot de passió pròpia del nacionalisme franquista que és l’actual. Va ser un encès i constant discurs la reclamació del Penó gibraltareny, enguany el 2019 tornen de mà de l’extrema dreta a reclamar-lo així un membre de Vox, Ortega Smith va fer la proesa? No! el ridícul de simular la recuperació per la mar nedant!. A Hendaya el 1940 donant-los tracte de justa? pertinença els amics que si van entrevistar Hitler-Franco, que Hitler ja ajudava a Franco, quan entre nazis es repartien la feina l’abril de 1938 l’assassí Hitler sota el comandament de Franco bombardejà Barcelona, i amb les bombes dels avions en tres dies més de 900 persones van ser assassinades. Repassant alguns fets de política espanyola del seu caràcter essencial guerrer alguns fets anecdòtics van adquirir aquesta tràgica categoria d’assassins de multituds de civils. Recordem-ho a la guerra del Rif el 1921: la gran massacre dels tuaregs amb armés químiques que s’havien prohibit el 1919 a Suïssa, el general Dámaso Berenguer li van recriminar, la resposta fou amb cinisme extrem que els propis d’aquella terra, era “gent dolenta”. Uf criteri?. L’aniquilació de l’enemic amb l’adequada testosterona i els gèrmens amb la tinença de l’única neurona al crani totalment embogida dins del seu cervell, i afegir-hi la glòria portada amb medalles militars i l’orgull vacu propi de l’ofici d’armes.\nEn l’any 2019 certifico la meva opinió que Vox, són els predilectes escolanets de Felip V+I, generant la cuirassa del partit d’extrema dreta de mans del rei per assolir l’individu rei, el seu projecte egocèntric d’enaltiment i enriquiment faig l’afirmació de l ‘enaltiment de la violència, odi i xenofòbia el resultat és Vox, la línia escanyada propi de la gentola aquesta sense intel·ligència de l’extrema dreta, que no passen de primaris de l’espècie segles no milers d’anys enrere! des de la vida de la civilització romanen en el barbarisme aquest perillós grup d’extrema dreta amics de l’home més bèstia del món l’americà Esteve Banon, un ric sense cap escrúpol, un bàrbar vivint a Roma amb l’ambició de dominar Europa agrupant tots els ultres europeus i remenant milions.\nEn el palau de Roma amb un discurs ultra d’alt grau nacional catòlic. És la davantera de guerra per executar els atacs de tota mena sense cap escrúpol com vol el monarca per nodrir el projecte amb la força brutal. Floreixen pistoles a la cintura per amenaçar als independentistes en total impunitat que anirem a les fosses als vorals de carreteres que hi ha des del 1939: Paraula d’Abascal cap de Vox. L’Espanya menteix sent sistèmic l’insultar els que han situat com a enemics per obnubilar la ment dels seus súbdits no pas ciutadans el linxament comunicatiu tanmateix criminal, el “a por ellos” del rei igual que gentussa, amb l’agreujant del seu il·legítim i excessiu poder que desplega molta força de negativa social. Va demanar també que les empreses fugissin de Catalunya amb la Weiler el tot seguirà vigent i explosiu fins brandar les armes desitjades per aixafar els catalans.\nTanmateix no han sabut mesurar per incompetència la condemna i sentència serà la seva condemna. L’afectació malaltissa està en la corrupció mòrbida, la blanor humana els ha portat aquesta morbidesa mental cerebral que és misèria ideològica anotant el càrrec per fer-lo efectiu en l’àmbit social. La moralitat incívica d’aquests criminals sanguinaris queden ubicats vulgarment i mesquina de tenir el poble venut, una de les moltes mostres de feudalisme. Com a gran contrast la realitat catalana. L’experiència feixuga de la història de veïnatge l’hem de salvar. És aliè el poble català al cruel actuar del poder, són un accident polític i militar absolutament degenerat i bàrbar oposat a la civilització. Hi situem sòlidament el relat de la trista i miserable Espanya: aquí els Drets Catalans són els Universals. Sòlidament oposats a la sòrdida mesquinesa de costums on el plaer és el vessament de sang de l’enemic, que sabem abastament que som en predilecció els catalans.\nHi ha greuges a cabassos, cansa l’enorme robatori any rere any que fa l’Estat a les catalanes i catalans 20 mil milions d’euros amb l’arma del dèficit fiscal; un altre enorme robatori al no complir el pressupost en obres imprescindibles per les necessitats de infraestructures. L’estat és molt bèstia un problema caracterològic. L’obscura anècdota de la patriota espanyola Laura Velasco amb profunda vocació de soldat als 25 anys va aconseguir-ho a l’edat de 34 anys en un accident, va caure de dalt d’un camió militar en la guerra a l’Afganistan; va perdre tres nervis, dos tendons quedant-li un peu equí, perdent-t’hi la sensibilitat, van fer-li quatre operacions per pal·liar els efectes. Resultat a la soldat Laura Velasco la van acomiadar, deixant.la penjada amb dos fills, a de viure sense cobertura econòmica per subsistir, tot un record d’inhumanitat.\nAquest darrers dies de novembre Amnistia Internacional ha publicat la declaració de que els presos han de ser alliberats immediatament. La ignomínia és escandalosa doncs el silenci en la majoria de premsa espanyola és una mostra de l’absoluta manca de qualitat social, són uns bèsties, un cop parlat, només s’ha publicat a Catalunya.


Joventut posa en marxa el Servei de Treball a l’Oficina Jove de les Garrigues | Notícies | SomGarrigues\nJoventut posa en marxa el Servei de Treball a l’Oficina Jove de les Garrigues\nLa Secretaria de Joventut ja ha posat en marxa el Servei de Treball a les Oficines Joves de les comarques de les Garrigues i de la Noguera. L’objectiu és, segons Jordi Satorra, coordinador territorial de Joventut a Lleida, que “aquest servei tant virtual com presencial apareix amb la voluntat d’apropar al territori una eina d’informació i assessorament en matèria laboral per al jovent”.\nEl Servei d’Informació, Assessorament i Gestió Laboral ofereix diversos serveis com ara el d’orientació professional que assessora els joves en l’elaboració del seu itinerari formatiu professional; el servei d’intermediació en el mercat de treball per orientar i acompanyar els joves en el seu procés de recerca de feina; el servei d’assessorament laboral per resoldre les consultes dels joves pel que fa a qüestions legals que afecten la seva feina i, per últim, el servei d’autoempresa i emprenedoria per assessorar els joves que volen muntar una empresa i ajudar-los en els tràmits de constitució i en la recerca de recursos econòmics, si és el cas.\nA més a més, el Servei d’Informació, Assessorament i Gestió Laboral disposa d’un espai d’autoconsulta i oferirà accions formatives a demanda.\nCal dir, però, que aquesta oferta formativa es desplegarà (pel que fa als temes i les sessions) en funció de la demanda tant de les persones usuàries de l’Oficina Jove com dels Serveis d’Informació Juvenil de les dues comarques, que actuaran de manera independent.\nLes oficines joves són una eina clau en l’objectiu del Departament d’Acció Social i Ciutadania d’afavorir els processos d’emancipació dels joves. Compten amb la col·laboració dels ajuntaments de les Borges Blanques i Balaguer i els consells comarcals de les Garrigues i la Noguera.\nL’objectiu és, segons Satorra, “millorar l’ocupació juvenil i, en concret, facilitar l’accés dels i les joves al món del treball, aconseguir la seva inserció laboral i vetllar per les seves condicions laborals”.


Una altra línia roja – Salvador Cardús\nAcabo de tornar d’una ciutat espanyola, d’un breu viatge professional de vint-i-quatre hores. Gairebé tot, pel que fa al món acadèmic universitari, era força semblant al que ja conec. No és estrany, perquè pertanyem a un mateix sistema que en determina les regles de joc bàsiques. En canvi, de tornada dalt l’avió, encara em sentia trasbalsat per l’experiència d’estrangeritat radical viscuda amb els meus col·legues universitaris quan, la nit abans, havíem deixat de parlar de feina i havíem buscat espais de conversa comuns. Francament, i no exagero, llavors vaig poder constatar, amb evidència empírica, que aquell no era al meu país: no hi va haver espais compartits.\nPer què, quin és l’espai de trobada comú que tenim amb l’altra gent quan no parlem de feina ni de la família? Doncs el territori que estableixen els mitjans de comunicació de massa: el mapa d’itineraris que dibuixem en passejar d’aquesta a aquella altra emissora, d’aquell columnista que ens orienta al presentador en qui confiem. Una gran teranyina de vincles i exclusions, lleialtats i infidelitats, que constitueixen la nostra realitat de la vida quotidiana. Com a la conversa que tenien els meus col·legues parlant dels “seus” coneguts -i els “meus” desconeguts, aquí ho fem discutint entre si som “del Basté” o “del Fuentes” -a part de tots els que enyoren el Bassas-; amb referències a aquell gag del Polònia o perfilant la nostra identitat identificant-nos amb els que són de l’ARA o amb els que van amb aquell altre diari sota el braç. Això és el que defineix un país i el que ens fa sentir amb els de casa.\nCertament, es tracta d’un món obert, ple d’escletxes, amb entrades i sortides permanents. Però aquesta llibertat de moviments, en una part molt significativa, es produeix dins d’un mateix territori compartit. És allò tan repetit, des que Josep Gifreu ho va formular amb rigor, de l’espai nacional de comunicació. Un espai que a Catalunya, fins a mitjans anys setanta, havia estat un erm, un desert, i que, gràcies als mitjans de comunicació públics creats pel govern de la Generalitat de Catalunya, es va anar convertint en un bosc, en un jardí. Si en alguna cosa sembla que hi ha un acord universal és en l’encert de Jordi Pujol d’apostar amb decisió per una aventura que llavors era socialment incerta, políticament arriscada i, mediàticament, gairebé una bogeria.\nEn definitiva: els grans mitjans de comunicació públics catalans, TV3 i Catalunya Ràdio, han liderat la més gran història de reconstrucció d’un espai nacional de comunicació coneguda al segle XX. I l’èxit del seu paper es demostra en el fet que han sabut crear una realitat que ja donem per descomptada, com si sempre hagués existit. Ara qualsevol nou mitjà que aparegui en el nostre horitzó comunicatiu s’hi ha de situar dins, ni que sigui fent-li la competència. RAC1 mai no hauria estat possible sense Catalunya Ràdio. 8TV no té cap futur sense una TV3 potent. I, deixeu-m’ho dir: sense TV3 i Catalunya Ràdio, ni l’ARA és imaginable, ni Pa negreés possible, ni el teatre català tindria la dimensió, la qualitat i l’acceptació del públic.\nÉs per tot això, i mil coses més, que l’anunci de la dràstica retallada dels recursos públics per al 2012, afegida a la ja practicada el 2011, és una decisió del tot incomprensible. Un govern que ha posat en ús l’expressió “traspassar la línia roja” cada vegada que ha volgut advertir d’allò que era inacceptable -recordem les paraules d’Artur Mas en el cas de les amenaces a la immersió lingüística a les escoles-, ara n’acaba de traspassar una en un camp tan o més sensible que aquell, perquè de fet és el mateix. Parlem del territori de la llengua i de fer possible un espai de reconeixement i de projecte, que també en diem d’identitat. Ras i curt: posar en risc el paper dels mitjans de comunicació públics catalans té tanta o més gravetat que aquella requisitòria del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya davant de la qual va semblar que fins i tot alguns membres del Govern estaven disposats a posar en risc el propi càrrec.\nEm temo que el Govern no ha mesurat bé el que acaba d’anunciar. Els catalans ens hem mostrat prou resignats a fer un exercici de realisme fins i tot davant de les restriccions pressupostàries que afectaven serveis bàsics, conscients de l’existència d’excessos comesos en temps de vaques grasses, o simplement disposats a acceptar que érem més pobres del que ens pensàvem. Però, per dir-ho en termes governamentals, hi ha una línia roja que no es pot traspassar, i és la que posa en perill la nostra supervivència com a comunitat i en definitiva com a nació. Podem acceptar que som pobres, però no que es posi en risc que algun dia, tornant de l’estranger, no es noti que arribem a casa. Un govern savi, per força, ha de saber rectificar.\n26 de novembre de 2011by Salvador Cardús


/ 7 Juny 2010\tByredo\nBen Gorham, fundador i director creatiu de Byredo Perfums ha sabut desenvolupar un enfocament únic i lògic per la creació de les seves fragàncies.\n“Sempre m’ha fascinat el món de les fragàncies i el seu efecte en els meus records i impressions. Amb Byredo vull comunicar la meva pròpia experiència personal per contribuir a la memòria col·lectiva en temps i lloc. Crec, a més, en un enfocament modern sense perdre les tècniques olfactives – simplement reunint el millor del lo nou i de l’antic”, afirma el fundador de la marca.\nI ho ha aconseguit: treballant amb els millors perfumistes com Olivia Giacobetti, Jerôme Epinette y Michael Almairac, BYREDO s’ha convertit, en molt poc temps, en una marca amb renom internacional en el món de les fragàncies de luxe\nBal d’Afrique, Chembur, Gypsy Water, Rose Noir, Pulp, Green són fragàncies inspirades en els records de la seva infància i llocs exòtics que el mateix Gorham ha visitat. A nosaltres ens encanta Bal d’Afrique, inspirada en el avantguardisme parisenc de finals dels anys 20 i la cultura africana\nGoogle+ , perfume Afegir comentari


Si arriba el foc, estàs preparat? - Monogràfics - Més informació - e-notícies\nMonogràfics · 26 de Març de 2018. 10:45h.\nLa Diputació de Barcelona reforça les mesures d’autoprotecció en urbanitzacions contra incendis forestals\nLa Llei d’incendis forestals obliga a disposar de franges perimetrals netes de vegetació al voltant dels nuclis de població situats a prop del bosc\nSota el lema “Si arriba el foc, estàs preparat?”, aquest hivern ha començat la campanya per fomentar les mesures d’autoprotecció contra els incendis forestals a les urbanitzacions i habitatges aïllats. Impulsada per la Diputació de Barcelona i la Generalitat, també hi col·laborem els ajuntaments i els consells comarcals de la demarcació de Barcelona, així com les Agrupacions de Defensa Forestal (ADF) i els Agents Rurals.\nPartint d’aquesta realitat, i de la consciència que els focs s’apaguen sobretot a l’hivern, la campanya té com a principal objectiu crear consciència del risc, la necessitat i la importància de disposar de franges d’autoprotecció en tots els nuclis de població, urbanitzacions i cases aïllades situades al costa del bosc.\nAjuts als ajuntaments per a l’obertura de franges de protecció\nBarcelona Meeting Point 2018 liderarà la innovació i la revolució tecnològica del sector immobiliari


04-06-2020 · FEM CREACIONS, OPERACIONS MATEMÀTIQUES, ESCRIPTURA, EXPERIMENTACIONS....\nAquesta setmana, les abelles hem continuat jugant amb les lletres, perquè ens agrada molt escriure i muntar paraules de personatges de contes, dels nom dels nostres familiars ....... aquesta setmana ho hem fet amb les lletres que es troben als diaris i a les revistes.\nPerò el més divertit ha estat que hem fet d’arquitectes!! Volíem experimentar amb les esferes i hem descobert que un arquitecte, va construir un monument format per esferes d’acer inoxidable i alumini....aquest monument es diu L’ATOMIUM. Nosaltres amb boles de plastilina i escuradents, tot jugant, hem fet les nostres creacions personals.\nHem començat a practicar la resta jugant. Hem necessitat un netejapipes i uns macarrons. Els pares ens plantegen restes ; nosaltres les representem amb aquest material.\nTambé hem convertit la llet en colors. En una safata o en un plat, hem abocat una fina capa de llet i hem afegit al centre, unes gotes de colorant de diferents colors. A continuació hem mullat un bastonet de les orelles en una mica de rentavaixelles. Un cop mullat, ho hem introduït en la llet junt amb els colors, i aquests s’han anat dispersant formant diferents formes i figures a mida que fèiem moviments lents amb el bastonet ensabonat.\n28-05-2020 · LES ABELLES PRACTIQUEM L’ESCRIPTURA, LA SIMETRÍA, EXPERIMENTEM.....\nAquesta setmana, les Abelles, hem exercitat l’escriptura confeccionant uns rètols, bé amb paper, amb cartró o amb cartolina i hem escrit el nom de cada estança de la nostra casa. Després els hem decorat i penjat al lloc corresponent. Que bonic veure rètols escrits per nosaltres!!\nTambé hem explorat la simetria!! Primer, jugant amb diferents materials que tenim per casa: pals de polo, gots de plàstic de colors, peces de construcció, peces geomètriques, agulles d’estendre la roba de colors. Què hem fet? ... Hem traçat una línia al terra o a la taula amb cinta aïllant, amb una corda... i hem jugat a col·locar un objecte a una banda de la línia i el mateix objecte i en la mateixa posició a l’altra banda de la línia. Ens ha sortit una figura simètrica!! Un cop hem jugat una estona, hem dibuixat la part que falta a una abella, a una marieta o a un arbre.\nEl que ens agrada molt és l’experimentació, Aquesta setmana hem creat camins de sucre i de colors!! Com??...En un plat o safata planera, hem col·locat una sèrie de xocolatines com lacasitos o M&M’S, intercalant colors i tonalitats. A continuació hem abocat aigua calenta en un plat o safata fins crear una fina capa de líquid... I voleu veure el què ha passat??


Impulsem la robòtica – Institut de Flix\nEl programa “Impulsem la robòtica. Tecnologies creatives a l’aula” esdevé una oportunitat per aprofundir de forma sistemàtica i competencial en el desenvolupament d’un conjunt d’activitats orientades al treball per projectes sobre la plataforma Arduino. L’objectiu és que l’alumnat treballi des d’una perspectiva oberta i activa, en plataformes obertes sota el concepte de programari i maquinari lliures que disposen d’una gran comunitat d’usuaris arreu del món.\nLes activitats, experiments i projectes, inicialment adreçades a l’alumnat de quart d’ESO que cursa la matèria optativa de Tecnologia, es realitzen amb components electrònics, dispositius de control i elements mecànics de recolzament en una sèrie de mini-projectes o activitats de control. L’objectiu d’aquests experiments és ajudar l’alumnat a transformar el seu rol d’usuaris de tecnologia en creadors de tecnologia des d’una perspectiva globalitzadora amb mirada\nEl moment culminant del programa arriba en una Fira de projectes on es troba l’alumnat participant per mostrar i compartir els seus enginys.


Moció en defensa del sistema públic de pensions i per al desenvolupament d’una auditoria pública :: Notícies :: Ajuntament de Badalona\n23/12/2021 ::economia ple\nEl Ple de l’Ajuntament de Badalona ha aprovat en la sessió ordinària celebrada el dimarts 21 de desembre una moció en defensa del sistema públic de pensions i per al desenvolupament d'una auditoria pública.\nPRIMER.- Manifestar el nostre suport al sistema públic de pensions, la seva viabilitat i el seu sistema de “repartiment”.\nSEGON.- Instar al govern de l’Estat a dotar-nos d'un mercat de treball amb una mínima temporalitat en l’ocupació́, ben remunerat i treballs d'alt valor afegit, per al que seria necessari una major inversió́ en R+D i una profunda reforma del nostre model productiu, sense tanta dependència de sectors com el turisme i els serveis, amb una desocupació́ d'entre un 10 o 12%\nTERCER.- Instar al govern de l’estat que es retorni a la Seguretat Social tot el deute que l'Estat ha contret amb ella, xifrada pel Tribunal de Comptes en 103.000 milions d'euros i per economistes independents (Economistas Frente a la Crisis i Seminari d'Economia Critica Taifa entre d'altres) en més de 500.000 milions d'euros que han determinat com a despesa impròpia, cosa que el Govern no ha desmentit. Així mateix, els pressupostos generals de l'Estat han d'assumir de manera immediata els 23.000 milions d'euros que el mateix Govern ha reconegut com a despeses impròpies de la mateixa Seguretat Social, i que s'han estat pagant durant dècades. Per tot això̀ exigim que es faci una auditoria pública.\nQUART.- Instar al govern de l’estat a promoure una reforma fiscal que condueixi a igualar la nostra base impositiva amb els països del nostre entorn (actualment 7 punts per sota) i fer que realment paguin els qui no paguen o a penes paguen impostos.\nCINQUÈ.- Promoure una auditoria pública de les pensions que s’avanci a un futur que s'albira amb pocs treballadors duent a terme les reformes necessàries com: a) eliminar el topall de les bases de cotització́, b) reduir la jornada laboral, c) posar impostos a la robòtica, o d) millorar l’atenció́ a les nostres persones grans; fent això̀ es podrien crear més de tres milions de llocs de treball.\nSISÈ.- Instar a l’Estat Finalment, les pensions han d'estar garantides per l'Estat mitjançant els pressupostos generals de l’Estat com la resta dels serveis i s'han de revalorar amb l'IPC, tal com diu la Constitució́ a l’Art. 50 i el Conveni 102 de l'OIT signat per l’estat Espanyol.\nSETÈ.- Comunicar els presents acords a les organitzacions de pensionistes de Badalona, a les organitzacions sindicals, a les entitats socials, a la Presidència del Congrés dels Diputats, a la Presidència del Govern de l’Estat, i donar a conèixer el contingut d’aquesta moció a la ciutadania del nostre municipi per aquells mitjans que es creguin oportuns.\nLa moció ha estat aprovada amb els vots favorables dels grups municipals de Junts per Catalunya, Badalona en Comú Podem, ERC, Guanyem Badalona i PP. El grup municipal del PSC s’ha abstingut.\nBadalona, 22 de desembre de 2021


Des del meu punt de vista: 4a tertúlia d'El primer glop de cervesa: Retorn al futur de la informació\n4a tertúlia d'El primer glop de cervesa: Retorn al futur de la informació\nFa ja uns quants dies es va dur a terme la 4a tertúlia de "El primer glop de cervesa", que com ja vaig explicar un dia, són unes tertúlies al voltant de les biblioteques i la societat (podeu llegir la crònica de la tercera aquí).\nAquesta nova tertúlia duia per títol "Retorn al futur de la informació: quins professionals calen per assolir els propers reptes informacionals?" i va anar a càrrec de Genís Roca.\nCasualment aquests dies he vist "Regreso al futuro" xD\nBé, han passat ja bastants dies (va ser el 27/05). Tinc les notes apuntades al mòbil i no sé si ho recordaré tot, però bueno, així us feu una idea (a més al blog del Glop ja penjaran la crònica oficial).\nEn Genís Roca (us poso la web per si no sabeu qui és) va començar fent una exposició de continguts. La cosa és que primer els convidats exposen i després al cap de mitja horeta la gent que va al sopar fa preguntes i entre tots es genera un debat guai amb les idees que van sorgint.\nDoncs bé, va començar a parlar de vuit competències bàsiques que han de tenir els professionals d'avui en dia, com per exemple, estar al cas de la transformació digital. Això és un tema que ens agradi o no és molt important, i tant i fa si ets bibliotecari com si ets sabater, acceptar que el món està canviant és un primer pas molt important :-)\nNo va citar les 8 competències però les podeu trobar aquí. Algunes són competències "de sempre" però modernitzades, com per exemple el treball en equip o l'orientació al client/usuari. Altres són noves, com el saber gestionar la informació (saber trobar, saber guardar, saber eliminar).\nCal doncs que 1) comencem a digitalitzar processos, 2) ho apliquem als clients o usuaris, 3) oferim nous serveis segons les noves necessitats i 4) canviem el model de negoci.\nAixò seria més o menys els passos que cal fer per adaptar-se al nou model. Va posar exemples de banc o premsa i va recalcar la necessitat de fer-ho segons aquest ordre.\nVa dir també que els bibliotecaris "som sospitosos" de no ser moderns ni actuar segons els nous models.\nAlguna de les preguntes del debat posterior s'enfocaven cap als serveis que ha d'oferir la biblioteca. Ell mateix va reconèixer que ja no anava tant a la biblioteca perquè la majoria de coses ja les podia aconseguir des de casa estant. Per tant cal ser proactius.\nEs va comentar que si els bibliotecaris poguèssim fer ús de la quantitat de dades que tenim podríem explotar-les, per exemple, tenint una llista de persones que aquell any haguessin de fer la selectivitat, etc. Posar-se les piles i no ser un simple servei de "Estem aquí, aneu passant" (tot i que moltes biblioteques són proactives i s'està fent molta feina en aquest sentit, només reprodueixo una mica el que es va dir XD). Es va parlar bastant del re-aprofitament de dades (és un tema que de fet està a l'ordre del dia i on els bibliotecaris i tenim molt a dir o a fer... si ens espavilem).\nI bé, una mica va ser això. Es van dir moltíssimes coses més però a trets generals el resum seria aquest. Si algú que hagués vingut està llegint això i vol afegir alguna cosa més, que ho digui i ho poso :)


Busques idees originals per a fer un bon regal? Visita la nostra Perfumeria i segur que trobes els millors suggeriments per a sorprendre les persones que estimes.\nEt proposem tres nous lots de perfumeria per a regalar amb els quals l'èxit està assegurat. Fragàncies i productes de bellesa amb aire de Nadal.\nLots de perfumeria per a regalar\nTria entre estos...\nContinuem revelant-te les col·leccions del Secret de la Perfumeria per a este Nadal. T'agradaria trobar un moment especial per a cuidar-te com et mereixes? Descobrix la nostra Col·lecció My Moment, que t'oferix tractaments per a cara i cos. La millor cosmètica a la teua disposició a la nostra perfumeria. Ideal com a regal de Nadal!\nEsta col·lecció es compon de dos lots:\nJa has provat la nostra nova col·lecció Extra Time? T'encantarà!\nVeritat que no és fàcil trobar un moment especial en el dia a dia per a cuidar-te? No tens la sensació que necessitaries un temps extra? Perquè precisament d'esta necessitat sorgix el concepte d'esta col·lecció.\nSi necessites un dia per a tu entre el dissabte i el diumenge, és obv...\nPer fi et revelem el Secret de la Perfumeria per a Nadal. Compta que ha valgut la pena esperar.\nCom sempre, hem posat tot el nostre esforç perquè pel Nadal trobes la millor selecció i els regals més especials en cosmètica, bellesa i fragàncies. Per això, comencem per escoltar-vos: partint de les vost...


Què és Ryuko Memorial Hall | Ryuko Memorial Hall\nDavant de la Sala Memorial RyukoParc RyukoL'antiga casa i l'atelier es conserven a l'interior i encara es transmet l'alè de la vida del pintor.\nFeu clic aquí per obtenir la informació més recent sobre l'exposició\nEls materials de pintura preferits de Ryuko\nAnuari de sigles de Kawabata Ryuko\nNascut a la ciutat de Wakayama.\nEs va traslladar a Tòquio amb la família.Primer va créixer a Asakusa Nihonbashi.\nVa estudiar pintura occidental a Hakuba-kai i Pacific Painting Association.\nVa viatjar als Estats Units.Després de tornar al Japó, va passar a la pintura japonesa.\nSeleccionat per primera vegada a la 2a exposició del Japan Art Institute.\nVa rebre el premi Chogyu a la 3a Exposició Institucional.\nSeleccionat per a la 4a Exposició Institucional.Recomanat pel Nihon Bijutsuin Doujin.\nCasa de nova construcció i sala de pintura a Araijuku.\nVa rebutjar el Nihon Bijutsuin Doujin.\nDeclaració d'establiment de Seiryusha.Es realitza la primera exposició.\nRebut l’Ordre de Cultura.\nEs va obrir la Sala Memorial Ryuko.\nVa morir el 4 d'abril als 10 anys.


[Concha Catalán] 20N Una recomanació: Justicia y Dictadura\nYou are here: Home / Política / Societat / Veus / Opinions / [Concha Catalán] 20N Una recomanació: Justicia y Dictadura\n[Concha Catalán] 20N Una recomanació: Justicia y Dictadura\nJuanjo del Águila\nDavant de tanta manca de memòria, avui volem recomanar Justicia y Dictadura, un blog que “vol donar a conèixer què va ser i representar la dictadura franquista, en l’àmbit de la repressió de la llibertat i d’aquelles activitats i ideologies considerades subversives.” El seu autor, l’exmagistrat Juanjo del Águila, és el major expert en l’estudi del Tribunal d’Ordre Públic (TOP), que funcionà a Espanya entre 1963 i 1977. Estem en contacte amb ell per la nostra feina centrada en la creació de la base de dades centralitzada de la Guerra Civil i el franquisme.\nDel Águila comenta que “el relat de la repressió, incòmode i políticament incorrecte, és poc habitual en els mitjans de comunicació i en els discursos oficials“. Per aquest motiu vol “contribuir a investigar aquest tema i explorar en els arxius del passat, amb l’objectiu d’entendre i detectar tots els instruments, lleis, tribunals militars, institucions, que es crearen per a justificar la repressió i mantenir l’ordre públic, social i econòmic, establert per l’Estat franquista.”\nAl blog podreu trobar treballs d’investigació i referències a investigacions i articles rellevants vinculats amb aquest tema. A més, l’autor posa a disposició del públic l’arxiu documentalamb què construeix les seves investigacions, amb la fi que les persones que el consultin puguin extreure també les seves pròpies conclusions. És un material inèdit, d’importància cabdal per entendre part de la història passada i present d’Espanya.\nLes seccions del blog són:\nConcha Catalán (ihr.world)\nJoves de secundària recorden els deportats terrassencs víctimes de l’holocaust nazi


Ni participar ni guanyar, aprendre\nTransmetre els valors positius de l’esport als fills demana desterrar l’exigència d’èxit i les pressions\nNomés té 11 anys, en fa 5 que practica la gimnàstica esportiva i l’Etna ja és campiona d’Espanya de salt de poltre i subcampiona de terra en la seva categoria. La seva vida gira al voltant de l’esport. S’entrena sis dies a la setmana i hi dedica entre tres hores i mitja i quatre hores al dia. “És un esport molt dur -comenta la seva mare, la Maite- i implica molta disciplina, responsabilitat i sacrifici”.\nL’esforç no només ve de la nena sinó també de la família, ja que els pares han de fer mans i mànigues per poder-la portar als entrenaments que fa al Centre d’Alt Rendiment (CAR) de Sant Cugat del Vallès, a 40 quilòmetres de casa seva, sense desatendre les necessitats dels seus dos germans, que són més petits. Per ara a l’Etna la gimnàstica la fa molt feliç. Ha tingut la sort de trobar-hi bones amigues i el ritme trepidant d’entrenaments no l’amoïna. Els pares mai l’han pressionada perquè s’hi dediqui, i si mai vol plegar diuen que li respectaran la decisió.\nPerò això no sempre és així. Sovint els pares que tenen fills que despunten una mica es generen unes expectatives d’èxit o de futur que són poc realistes i acaben pressionant massa els fills, explica Meritxell Beatriu, que és psicòloga de l’esport. De fet, el 85% dels pares de nens que destaquen prematurament creuen que el seu fill arribarà a ser esportista d’elit.\nAquestes expectatives a vegades s’acaben traduint en pares escridassant els nanos durant els partits perquè corrin o defensin, donant consignes que es contradiuen amb les indicacions dels entrenadors... Escenes que són força habituals als camps d’esport infantils, especialment als de futbol, però també en molts altres.\nMalgrat tot, Joan Arumí, professor del grau de ciències de l’activitat física i de l’esport de la UVic-UCC, és optimista. Perquè, tot i que encara hi ha massa agressivitat que prové de les grades, la seva percepció és que la situació ha millorat els últims 10 o 15 anys perquè “els pares i les mares van agafant una visió més educativa de l’esport”. Beatriu és del mateix parer i està convençuda que “tot i que encara queda molt camí per fer, actualment el tema s’està treballant més”.\n“Els pares i les mares van agafant una visió més educativa de l’esport”\nJoan Arumí - Professo del grau de ciències de l'activitat física\n“Que els pares donin consignes per ser competitius no està malament, però també n’hi ha d’haver de més enfocades a l’aprenentatge”, afegeix Arumí, que acaba de publicar el llibre Entrena’ls per cooperar, on fa un replantejament de l’esport d’equip des de la seva pròpia experiència com a entrenador.\nHem sentit moltes vegades, especialment quan s’intenta consolar algú que acaba de perdre una competició, que “el més important és participar”, però no és ben bé així, diu Arumí. “L’esport és competir, guanyar, esforçar-se, autocorregir-se i sobretot aprendre per fer-ho cada vegada millor”. De fet, la frase completa de l’expert en educació física francès Pierre Parlebas en realitat té un significat molt diferent. I diu així: “El més important de l’esport no és guanyar sinó participar, perquè l’essencial a la vida no és l’èxit sinó esforçar-se per aconseguir-lo”.\n“S’ha de veure l’esport com un escenari per aprendre i per créixer i no tant per arribar a ser alguna cosa”, assegura Meritxell Beatriu. I encara més si els esportistes són petits, una etapa en què s’ha de prioritzar la diversió, que no ha de ser incompatible amb l’esforç, el treball i el sacrifici.\n“S’ha de veure l’esport com un escenari per aprendre i per créixer i no tant per arribar a ser alguna cosa”\nMeritxell Betriu - Psicòloga de l'esport\nA vegades els objectius de la criatura són uns i els dels pares són uns altres. Potser el nen només practica un esport per poder estar amb els seus amics, i els pares li recriminen que no s’hi esforça prou. Segons Beatriu, que és membre del grup de treball de prevenció i integració a través de l’esport del Col·legi de Psicòlegs de Catalunya, una correcta implicació dels pares passa per respectar l’interès i els objectius del nen i acompanyar-lo en les frustracions.\nJoan Arumí creu que “perdre ha de servir com un element per aprendre”, per reflexionar sobre el que es pot fer millor, assumir responsabilitats, fer autocrítica... “cosa que a vegades ni els entrenadors de Primera fan”, afegeix. En definitiva, l’esport també hauria de servir per desenvolupar la competència d’aprendre a aprendre, un aspecte en què, segons ell, l’escola va molt per davant del món de l’esport.\nÉs important que els pares intentin buscar un club que s’adigui a la seva manera de pensar i de fer, com fan a l’hora de triar escola. Meritxell Beatriu remarca que “els nens han d’anar provant esports, i passar-s’ho bé, i, si en troben un que els agrada, llavors els pares han de fer un bon acompanyament”.\nLa Júlia va començar practicant natació i gimnàstica. Durant un any va competir en les dues disciplines, fins que es va decantar per la natació. Ara té 14 anys i és campiona d’Espanya infantil en diverses modalitats i aquest estiu competirà a l’Europeu Júnior d’Hongria. La seva mare, l’Anna, explica que arribar a aquest punt a vegades no ha sigut fàcil i que la nena ha viscut moments de crisi. A la Júlia li costava molt haver-se d’anar a entrenar a les sis del matí. Ara estudia a l’institut del CAR i els horaris estan fets a mida, tot i que s’entrena entre 4 i 5 hores diàries sis dies a la setmana.\nQuan els nanos són en un centre d’alt rendiment als pares no els deixen participar gaire, com confessa l’Anna. A casa no parlen gaire de la natació ni dels resultats perquè no volen interferir en la tasca de l’entrenador, com veuen que fan altres pares: “Hi ha molts pares-entrenadors, que es fiquen en el que fan i el que deixen de fer als entrenaments”. I, en aquest sentit, l’Anna afegeix convençuda: “El suport emocional és el nostre principal paper: faci el que faci nosaltres estarem sempre al seu costat”. Això sí, és cert que també li demanen compromís. Si la Júlia comença una temporada, almenys l’ha d’acabar.\nQuan l’Etna torna dels entrenaments, la Maite sempre es fixa en quina cara fa. Hi ha dies que està contenta i a vegades la nena explica il·lusionada que ha aconseguit algun element que fins llavors se li resistia, però altres vegades la seva cara és un poema. Quan passa això, en el cas de l’Etna sol ser perquè se sent insegura davant d’algun exercici i té por de fer-se mal. “Nosaltres intentem animar-la, sense pressionar-la”, explica la mare, que sap de companyes de l’Etna que han acabant plegant perquè s’han sentit massa pressionades, o pels pares o pels entrenadors.\nHi ha molts estudis que indiquen que els nens que se senten pressionats pels seus pares pateixen més estrès i ansietat i, per tant, és més fàcil que empitjorin el rendiment o que acabin abandonant la pràctica de l’esport. De fet, el 16% dels joves deixen de fer esport per les pressions que reben. Les conseqüències d’un nen o un adolescent amb unes expectatives massa elevades poden desembocar en la síndrome del burn-out, que es manifesta amb cansament físic, baix rendiment, falta de confiança i poca realització personal. Quatre de cada deu joves en aquesta situació acaben abandonant l’esport.


La reactivació en clau ecològica protagonitza el Plenari del Consell | Barcelona + Sostenible\nPer primera vegada des de la seva creació l’any 1998 i adaptant-se a les circumstàncies actuals, la sessió plenària del Consell Ciutadà per la Sostenibilitat es va celebrar en format telemàtic. L’acte va ser presidit pel regidor d’Emergència Climàtica i Transició Ecològica, Eloi Badia.\nEn una de les intervencions inicials de la sessió, Helena Barracó, cap del Departament d’Educació Ambiental de l’Ajuntament, va presentar la recent proposta de desenvolupament del Pla Estratègic de Cultura de Sostenibilitat i Acció Climàtica de Barcelona 2020-2030. Va destacar el concepte de cultura de la sostenibilitat com “el conjunt de coneixements, valors i pràctiques que la ci utadania, tant individualment com col·lectivament, ha de desenvolupar amb responsabilitat, racionalitat i creativitat per afrontar les problemàtiques socioambientals, defensant els drets bàsics de les persones dins els límits ecològics del nostre planeta”. Barracó va exposar la necessitat de la participació activa i la implicació del Consell en l’elaboració d’aquest Pla. Per començar el desenvolupament del Pla s’ha fet una diagnosi, i, a partir del mes de setembre, es vol definir l’estratègia engegant un procés participatiu. Alguns dels propòsits de partida són que els programes de cultura de la sostenibilitat impulsats per l’Ajuntament arribin a un públic més ampli i divers, a més de sumar altres agents i iniciatives i ampliar el treball territorial. Com és requerit en tots els processos participatius, es crearà una comissió de seguiment que vetllarà per la qualitat de la participació. Tres organitzacions del Consell ja es van mostrar interessades a formar-ne part.\nA continuació i coincidint amb els sis mesos des de la Declaració d’Emergència Climàtica, Eloi Badia va fer referència a l’Informe de seguiment de la declaració, que es presentava públicament aquell mateix dia després del Plenari: “l’objectiu és fer dos informes l’any per fer el seguiment de la declaració i de les mesures, però també aprofitar actualitzacions de les noves projeccions en matèria de canvi climàtic, aportar monogràfics, estudis que analitzen diferents elements, etc." Irma Ventayol, coordinadora d’aquest informe i del Pla Clima de l'Ajuntament de Barcelona, va ressaltar la relació amb la COVID-19 i les reflexions que se’n desprenen: “aquests dies hem vist publicats articles de l’OMS o del Servei Meteorològic Mundial valorant el canvi climàtic com una crisi pitjor que la sanitària”. L’informe elaborat inclou un article del Pep Canadell, científic de l’IPCC-Intergovernmental Panel on Climate Change amb dades de la reducció de gasos amb efecte d’hivernacle derivada de la crisi, calculades en 290.840 tones de CO2 equivalent, una xifra que representa aproximadament la reducció anual que s’hauria de fer d’ara fins al 2030 per aconseguir els objectius de l’emergència climàtica proposats. Gràcies a les projeccions d’un projecte europeu, s’estima que d’aquí a finals de segle la temperatura mitjana a Barcelona pot augmentar 2,2 ºC, però en el pitjor dels escenaris i, aquest increment podria arribar a 8,5 ºC a l’estiu. Les onades de calor que actualment duren uns 5 dies poden arribar a durar 42 dies. Aquestes són algunes de les impactants dades que va compartir Irma Ventayol. Per acabar la seva intervenció, va apuntar l’estreta relació entre la pobresa energètica, la salut i la mortalitat i com aquesta afecta col·lectius vulnerables, com les dones.\n> Podeu donar un cop d’ull a la sessió de presentació de l’informe:\nVideo of Presentació de l'informe de seguiment de la Declaració d'Emergència Climàtica\nUn dels temes principals de la sessió va ser l’aprovació formal, per consens del Plenari, de la declaració del Dia Mundial del Medi Ambient "Alcem-nos per una reactivació ecològica, social i econòmica justa“. La declaració es va desenvolupar a partir d’una proposta d’Eco-union a la Comissió Permanent del Consell, per alertar sobre els riscos de retrocés en els compromisos socioambientals en la sortida de la crisi de la COVID-19. El vicepresident del Consell Lluís Sala va posar en valor el procés de treball dut a terme per redactar la declaració de manera col·laborativa. La declaració exposa riscos i oportunitats identificades arran de la crisi sanitària. Explicita compromisos del Consell, demandes a l’Ajuntament i fa una crida a l’acció a les organitzacions de la xarxa Barcelona + Sostenible.\nPer desplegar els continguts de la declaració, el Plenari del Consell va apuntar diverses línies de treball: incloure el seguiment de la sortida de la crisi com un punt a tractar de manera continuada a les sessions del Consell; compartir en un espai dinàmic i col·laboratiu les accions que estan duent a terme les entitats de la xarxa B+S i connectar-se amb altres moviments que ja hi estan treballant a escala supramunicipal.\nUs encoratgem a fer-vos vostra la declaració del Dia Mundial del Medi Ambient “Alcem-nos per una reactivació ecològica, social i econòmica justa” i a compartir-la amb el vostre col·lectiu:\n> Article "Els efectes de la Covid-19 en l'àmbit de l'emergència climàtica" Ajuntament de Barcelona"\n> Informe de seguiment de la Declaració d'Emergència Climàtica


Crònica dels alumnes de l'escola El Castellot de la Múnia\nDivendres, 24 febrer 2017 12:42\nEl vint-i-sis de gener els Llunàtics, la colla de sisè de l’escola El Castellot de La Múnia (Castellvi de la Marca), vam rebre la visita del Josep-Francesc Delgado, l’autor de “Paraules per endevinar” (Ed. Barcanova). Havíem llegit aquest llibre d’endevinalles poètiques i teníem ganes de conèixer l’escriptor i fer-li unes quantes preguntes.\nEns les va anar responent mentre ens explicava un munt d’anècdotes, algunes de la seva infantesa i d’altres aventures de la seva joventut. Va ser molt amable amb nosaltres i ens va signar els nostres exemplars del seu llibre. Li vam regalar unes catànies –uns dolços típics de Vilafranca del Penedès-, i també un llibre d’endevinalles fetes per nosaltres. Aquí el teniu:\nAquests són alguns dels comentaris dels Llunàtics:\n“Em va agradar quan va explicar l’anècdota del nen xerpa que volia volar. Ell estava a l’Himàlaia anant d’un lloc a l’altre a peu mentre els seus amics volaven en parapent. En un poblet es va trobar un nen que els va veure i li va dir que volia aprendre a volar com ells per no haver d’esperar a reencarnar-se en un ocell –com creuen els budistes. Li va demanar que n’hi ensenyés. Ell li va prometre que, quan tornés, ho faria. Van passar tres anys i, mentrestant, el Josep-Francesc havia après a volar amb parapent. Va tornar al poble on havia vist aquell nen però, tot i que el va buscar per tot arreu, no el va trobar. D’aquí va néixer la novel·la “Nima, el xerpa de Namtxe”.\n“En Josep-Francesc va escriure un llibre inspirat en la seva filla. El va titular “Papitis”, però més tard la seva filla es va enfadar perquè el seu nom sortia al llibre i no volia que els seus amics de l’escola sabessin que havia tingut papitis. A partir de llavors ja no va posar els noms reals dels personatges”.\n“El que em va sorprendre més de la seva xerrada va ser que fins als 10 anys no va aprendre a llegir i escriure. I en canvi ha arribat a ser escriptor!!”\n“Quan li vaig preguntar quin era el seu vers preferit em va respondre que era el que havia escrit per a la seva dona quan es van conèixer. I el va recitar de memòria!!”\n“Em va cridar molt l’atenció que ens digués que, encara que li agradava molt escriure endevinalles li costava molt endevinar-les. I era veritat perquè li vam llegir les nostres i no n’encertava gaires!”\n“Ens va fer gràcia que ens expliqués que moltes de les endevinalles li van venir al cap mentre conduïa. Per això i per no oblidar-les, es va comprar una gravadora petita i les enregistrava de seguida que li venien al cap. Això sí, deixava de conduir i s’aturava al costat de la carretera!”\n“Un cop que estava prop de l’Everest es va quedar a viure a la casa d’uns xerpes. Mentre estaven xerrant es va adonar que, de cop, passaven de riure a estar molt seriosos. Els va preguntar el perquè i ells li van dir que estaven parlant de la darrera vegada que havien vist el ieti per la zona. Ell es va quedar molt parat –sempre havia pensat que el ieti era un animal fantàstic- i els va preguntar si existia de veritat. I li van respondre que sí però que ja havia desaparegut feia temps perquè els pagesos li deixaven carn amb verí per matar-lo i així no es menjaria els seus ramats.”\n“Ens va explicar que la seva germana havia d’anar en una de les primeres expedicions catalanes a l’Everest però que els seus pares no la van deixar anar. Va tenir un disgust tan gran que, anys més tard, ell escriuria una novel·la on la protagonista era una noia alpinista que pujava a l’Everest i desapareixia misteriosament. La novel·la es titula ‘Si puges al Sagarmatha quan fumeja neu i vent’.”\nLlegit 548 vegades\tDarrera modificació el Divendres, 24 febrer 2017 14:04


Ciutat oberta i bon govern | Barcelona en Comú\nCiutat oberta i bon govern\nDes que hem arribat a l’Ajuntament la nostra prioritat ha estat incorporar la perspectiva de drets com un element clau en l’articulació del govern en general, de forma col·lectiva i transversal.\nEn matèria de drets, ens hem centrat en la lluita contra la discriminació, per garantir els drets humans, en el suport a diferents col·lectius que fins ara han estat criminalitzats i en l’oposició a lleis i normatives injustes a favor de la despenalització dels encausats per l’acció “Aturem el Parlament” i la declaració de Barcelona ciutat lliure de mordaces.\nEn la línia de prevenir violacions de drets humans relacionades amb la diversitat, hem fet una aposta per reforçar el discurs intercultural de la ciutat:\nPotenciació i millora de les experiències del Programa BCN Intercultural.\nMillora de la Xarxa Antirumors, amb la inclusió de noves entitats.\nNous reptes temàtics com ara la islamofòbia o l’antigitanisme en l’oferta formativa dels agents antirumors.\nParticipació diversa, en concret amb el jovent a través d’un programa de joves diversos i diverses referents que just ara s’inicia.\nHem iniciat en la nostra lluita contra el racisme i la discriminació a la ciutat, posant en valor la diversitat cultural de Barcelona.\nImplementació de l’Estratègia Local del Poble Gitano, perquè són prioritaris l’empoderament i la visibilització d’aquesta ètnia.\nPrioritats de treball del Consell Municipal d’Immigració de Barcelona: lluita per la plena ciutadania, entesa com la situació que dóna accés ple i sense discriminació a tots els drets.\nHem posat en marxa tot un ventall de polítiques de transparència i bon govern:\nCreació de l’Oficina de Transparència i Bones Pràctiques, amb consell assessor de transparència i xarxa de referents anticorrupció.\nEl primer Codi Ètic de l’estat d’obligat compliment i amb caràcter punitiu per als alts càrrecs de l’Ajuntament i dels òrgans municipals.\nAbans de desenvolupar aquestes iniciatives, però, calia fer net. Per això vam encetar el mandat demanant auditories per conèixer en detall com s’havien invertit els recursos públics en el passat:\nAuditoria de les empreses públiques Barcelona Regional i Institut Municipal d’Informàtica, en les quals vam haver d’intervenir arran d’haver detectat determinades anomalies.\nElaboració del mapa d’externalitzacions de la contractació municipal, actualment a disposició de la ciutadania.\nUna part fonamental de la nostra tasca ha estat l’aprofundiment en el dret a la participació ciutadana per aconseguir polítiques obertes i fetes amb sentit:\nPla Municipal molt arrelat als districtes, en un procés que ha apostat per posar la tecnologia al servei dels processos democràtics que portem a terme, vinculant participació online i participació presencial\nDesenvolupament de la plataforma Decidim.Barcelona per una democràcia oberta i transparent.\nHem avançat cap a un model de democràcia cultural. Perquè el dret a una vida digna inclou també el temps lliure, la cultura, l’esport. Cal garantir l’accés a la cultura i protegir-la com a bé comú.\nEmpoderament del teixit viu i divers de la cultura de proximitat, posant al centre de les nostres polítiques creadors i creadores de la nostra ciutat.\nRegulació de la música en viu als petits i diversos bars i locals que contribueixen a la difusió de la cultura a través de polítiques de proximitat, vetllant pel descans veïnal.\nDebats i trobades per una gestió cultural feta entre tots els actors: artistes, entitats i associacions.\nSuport a projectes que apropen la cultura a les escoles i als equipaments de proximitat, a través de la música, la imatge o les arts en viu. Treballar conjuntament la cultura, l’educació i el territori per guanyar la cultura de proximitat.\nHem avançat en l’universalització del dret a l’esport, com a llavor amb què construir vides amb dignitat, convivència i respecte:\nPromoció de l’esport escolar, incrementant els recursos. i augmentant els ajuts econòmics\nImplementació del segell de qualitat a la pràctica extraescolar.\nReflexió sobre el rol de la ciutat en relació amb els esdeveniments internacionals que pugui acollir.\nMesura de govern per la promoció de l’atletisme.\nMoviments i institucions. Un equilibri delicat\nL’àrea de Drets de Ciutadania està en permanent contacte amb els moviments socials i està formada per persones que provenen del món cooperatiu i de l’activisme. Després de molts anys de lluita al carrer, hem constatat les dificultats i, en ocasions, les contradiccions de fer política des de la institució. Suposa un temps d’adaptació al nou rol públic, el respecte sempre de l’espai, el paper i l’autonomia dels moviments, i aprenentatge de rebre les crítiques dels companys i les companyes de viatge.\nSom un govern en minoria i això implica dues coses: l’enriquiment d’haver de negociar amb altres formacions polítiques; i, alhora, la limitació de l’acció de govern, que ha d’estar constantment sotmesa a acords. D’altra banda, si la complexitat d’una institució com l’Ajuntament, juntament amb els seus processos, i, sobretot els seus temps, sovint lents, ha estat un condicionant per treballar que xoca amb el dinamisme d’altres espais d’organització col·lectiva. Malgrat la bona predisposició de tot el personal funcionari de l’Ajuntament de Barcelona, som conscients que obrir la institució a un nou concepte de fer política és un repte tant apassionant com costós.\nCiutat compromesa, Ajuntament còmplice\nUn dels principals reptes que hem d’assolir en matèria de drets, és la reactivació de l’Oficina per la No Discriminació (OND). La ciutadania recuperarà un referent clar al qual podrà acudir davant de situacions de violència institucional, de racisme i de discriminació i que promourà la plena ciutadania de tots els veïns i totes les veïnes de la ciutat.\nTampoc ens quedarem de braços plegats davant els discursos de l’odi que es dirigeixen contra les persones musulmanes i altres col·lectius estigmatitzats i vulnerabilitzats. Desenvoluparem un pla integral contra la islamofòbia per atorgar als nostres veïns i les nostres veïnes el dret de no ser discriminades.\nPerò volem anar més enllà. I per fer-ho necessitem, també, la complicitat i l’ajuda de tots els treballadors i totes les treballadores municipals, també dels i les agents de la Guàrdia Urbana. Per això estem començant a preparar un programa de capacitació d’agents en interculturalitat, diversitat cultural i drets humans.\nL’administració municipal està i ha d’estar al servei de la ciutadania, no a l’inrevés. Estem estudiant diverses mesures per agilitar els tràmits que la ciutadania necessita per gestionar els seus interessos, promovent la utilització de canals telemàtics i telefònics per evitar desplaçaments.


Santornem-hi » Mosaic de Paraules al Vent (Bloc des d'Irlanda).\n← Get up, stand up for your rights!\nCap a Rússia →\nby JosepArnau Posted on 12 Abril 2007\nSé que fa temps, molt temps, que no escric al bloc. No és que m’hagi agafat un temps sabàtic, ni que no sàpiga ja que escriure, el problema és el temps. Darrerament em puc connectar molt poc a internet. M’he canviat de departament a la feina i ara penco com un tòtil i em connecto a internet qüestió de 10 minuts per treure el cap i encara gràcies.\nPer acabar-ho d’adobar a casa internet em va fatal, he estat uns dies amb problemes amb el Firewall activat que no em deixava ni connectar,… punyetes vaja.\nBé, per aquí a Dublín tot anar fent. Ja no plou tant i fa més sol, la primavera sembla que ens acompanya del tot (I que duri!). Us deixo amb una foto que vaig fer divendres, sol i unes floretes, que es primavera a Dublín.\n[@more@]P.S: Excuses per no haver pogut anar contestant els comentaris ni els blocs, miraré de posar-m’hi de nou.\n3 Responses to Santornem-hi\n12 Abril 2007 at 16:53\ntu tranki , lo primer es lo primer aixi que ja saps mes blog i menys treballar…o potser millor al reves??… ;-PPP\n13 Abril 2007 at 20:43\n… primavera a Dublin? no plou????\ncaram amb el planeta!!!\na Catalunya porta quasi dues setmanes completes (llevat d’un parell de dies el passat cap de setmana) passades per aigua!!\nPerò suposo que ja està bé això: fa falta més aigua aquí baix.\nSalut i a l’espera de quin serà el teu proper viatge.\n16 Abril 2007 at 1:00\nEl proper viatge cap a Rússia Carles! Finlàndia, Rússia i Letonia, tot just d’aquí a un mes. En quant a la pluja, ja convé ja que plogui…\nPrimer és el bloc Mikel, ben cert.


Asseguren que la sentència del TSJ no variarà la defensa d'Antonio Tomàs - Garrotxa Digital\nAsseguren que la sentència del TSJ no variarà la defensa d’Antonio Tomàs\nComentaris tancats a Asseguren que la sentència del TSJ no variarà la defensa d’Antonio Tomàs\nI en relació amb la Planta de Triatge, recordem que hi ha obert un judici per injúries a Antonio Tomàs, veí de Sant Jaume de Llierca, que va dir “cacic” a l’expresident del Consell Comarcal Joan Espona al considerar que volia especular amb els terrenys de Can Coma de Baix per fer-hi la planta de Triatge. La defensa no entra a valorar la sentència del TSJ que anul·la el Pla Especial, però assegura que mantindran la línia de defensa de l’acusat, provant la veracitat de les informacions que es diuen injurioses.\nL’Audiència Nacional demana més informació a Fiscalia Anticorrupció per decidir si cita a declarar el garrotxí Pere Macias\nLa Residència La Tardor celebra la seva festa de Nadal amb els residents\nLa Residència La Tardor d'Olot va celebrar ahir el seu particular festival de Nadal. Els residents van omplir la sala principal de l'edifici acompanyats dels seus familiars i van gaudir de les nadales i els regals que els assistents els tenien preparats. En…\nL’Orquestra Barroca Catalana va oferir el Concert de Nadal de la Garrotxa al Teatre Principal d’Olot\nEl Teatre Principal d'Olot es va omplir divendres per veure el Concert de Nadal que l'Orquestra Barroca Catalana va oferir. Hiro Kurosaki va dirigir l'actuació en la que Bach, Händel i Purcell van ser-hi molt presents. Amb pràcticament totes les localitats…\nUn home de 25 anys i amb antecedents ha estat detingut després que aquest dilluns cometés un robatori amb violència a un supermercat situat al carrer Madrid d'Olot. Segons els Mossos d'Esquadra, l'autor del robatori hauria forçat a una dona a la caixa del…\nLa Companyia Elèctrica Dharma ha actuat aquest dissabte al vespre al Teatre Principal d'Olot. El concert estava inclòs a la gira de celebració de 40 anys d'un grup mític de la música catalana, que es manté en un gran estat de forma. Pocs grups de música…


La memòria històrica, fil conductor de la quarta edició del cicle ‘Cítric’ | Barcelona Cultura\nDissabte, a les 22 h. Diumenge, a les 18 h\nLa memòria històrica, fil conductor de la quarta edició del cicle ‘Cítric’\nL'Ateneu Popular 9 Barris ens convida un any més a mirar-nos la realitat des d'una perspectiva crítica a partir d'un cicle d'espectacles, el Cítric, que enguany arriba a la quarta edició prenent com a protagonista la memòria històrica.\nEl Cítric del 2018 arrenca el 27 de gener amb Màtria, una peça de l'actriu i creadora Carla Rovira que ja es va poder veure en l'última edició de FiraTàrrega, continuarà el març amb una obra d'Alberto San Juan titulada España Ingobernable, i acabarà a l'abril amb un concert del mític intèrpret de música tradicional Eliseo Parra, acompanyat de la formació Las Piojas.\nJa veureu com els actes centrals del Cítric tenen entrades molt raonables però, això sí, són de pagament. Ara bé, abans de cadascuna de les funcions, el cicle Cítric inclou un seguit d'activitats gratuïtes relacionades.\nEl cicle comença amb Màtria (dies 27 i 28 de gener), una història familiar que parteix de la figura d'Enrique Isart Alonso, un dels afusellats del franquisme el cos del qual, com els de tants d'altres, mai no ha estat recuperat. Una darrera carta del desaparegut a Virginia Alonso, la seva mare, és el punt de partida d'un espectacle que reivindica la Història i la memòria, se la fa seva i genera un espai de debat sobre el silenci i l'oblit en què vivim.\nL'espectacle de Carla Rovira es veurà després que, el dissabte, 27 de gener (a les 19 h), s'hagi inaugurat un exposició sobre els 40 anys de vida de l'Ateneu, creada a partir de les investigacions de l'historiador Enrique Tudela. Aquestes investigacions han permés crear un arxiu virtual que podeu consultar fent clic aquí. El mateix dia es presentarà també un llibre sobre els 40 anys de l'Ateneu.\nLa festa de l'escena crítica continuarà el 22 de març amb España Ingobernable, una tria de textos i cançons que parlen sobre les lluites ciutadanes contra el poder de l'estat espanyol durant el segle XX. Abans (18.30 h) hi haurà un col·loqui sobre el llibre Clase antes que nación, amb el coordinador de l’obra, José Luis Oyón i amb la participació d'Alberto San Juan i la periodista Montse Santolino.\nFinalment, el 14 d'abril hi haurà un concert del mestre de la música folk Eliseo Parra i la formació Las Piojas. Pareu atenció, però, perquè el mateix dia, una mica abans (18 h) podreu assistir també a una Trobada internacional de corals socials amb formacions de París, Bolonya i Barcelona, entre d'altres orígens.\nSi voleu saber més sobre Màtria, el primer espectacle del Cítric, o sobre el conjunt del cicle, doneu un cop d'ull al web de l'Ateneu Popular 9 Barris.\nData de publicació: Dilluns, 22 Gener 2018


La ciència del caos."\nShowing article 3047 of 10332 in channel 13961322\nFirst Article ... Article 3045 Article 3046 Article 3047 Article 3048 Article 3049 ... Last Article\nLa ciència del caos.\nMarch 1, 2015, 8:58 am\nNext [29/02] Repressió a Milà - Reconstitució de la CNT - Esteve - Arpinati - Fénéon - Radowitzky - Lara\nPrevious Quin règim polític MÉS per Mallorca voldria?\nEn aquest escrit faig plantejaments sobre temes d'economia, però van més enllà de l'economia; en rigor, són un exercici de filosofia per fer palesa la inconsistència de la suposada ciència econòmica.\nLa meva pretensió és fer veure que, en tot temps, les propostes essencials sobre economia cauen sempre dins el terreny de la ideologia; és a dir, de la lluita ideològica. I, per descomptat, la lluita ideològica sempre és expressió de la lluita de classes.\nTambé pretenc fer veure que les qüestions centrals sobre economia política són a l'abast de les amples masses. O sigui, que denuncio l'intent de les Corporacions de tenir el monopoli intel·lectual sobre teoria econòmica.\nO sigui, fent un enunciat: La denominada ciència econòmica, tan bon punt entra al terreny de l'economia política esdevé pseudociència, esdevé un instrument ideològic al servei de les elits dominants dels països capitalistes.\nO sigui: S'ha de destapar - i anul·lar, si és possible - l'intel·lectualisme que amara els tractats de teoria econòmica (Intel·lectualisme, s'ha d'entendre en el seu sentit primari contraposat a emotivisme o contractualisme, sobre les qüestions morals o socials. Per veure el tema en profunditat, podeu baixar la web Hayek i Popper).\nConvé no badar: Fou En Rockefeller el qui va elegir En Friedrich Hayek com a guru de la teoria econòmica neoliberal. Fou el filantrop Rockefeller el qui va promoure la creació de l'Escola d'Economia de Londres, on En Hayek era la gran estrella. Fou el magnat Rockefeller el qui aportà els diners per a la creació de la Mont Pelerin Society.\nFi del proemi.\nEs dóna per descomptat que els estudis oficials sobre temes d'economia satisfan el nivell de ciència positiva, i que els economistes són les màximes autoritats en qüestions econòmiques.\nPerò aquestes suposicions són errònies. Els ''sabers'' sobre economia no són una ciència. Com hem de veure, majorment, els equips d'experts en economia posen els seus coneixements (suposats) al servei dels qui els contracten, bé siguin corporacions, empreses o administracions públiques (com ho són els governs, per exemple). Al servei dels qui els contracten, jo deia, però de manera que aquests experts són capaços d'argumentar una teoria o la teoria contrària; i, igualment, tan poden qualificar una empresa d'excel·lent o d'escombreries (Com a mostra actual de la inconsistència intel·lectual dels falsos savis, vegeu la web El crash bursátil de 2016 y el fraude de la recuperación de EEUU - elEconomista.es).\nEl rei va nu: En tot temps, es donen divergències entre les diverses escoles d'economia. Es dóna una diversitat de mètodes d'anàlisi i de qualificació sobre temes d'economia. Sovint les diverses prediccions econòmiques entren en contradicció.\nEl rei va nu: Les tres grans agències de qualificació econòmica de nivell internacional, Standart & Poor's, Moody's i Fitch, no van predir el crac de 2007. Ben al contrari, van fer una bona qualificació de Lehman Brothers just abans del seu enfonsament al 2008 (Lehman Brothers era un dels majors ''holdings'' dels Estats Units, tan gran que tenia obertes oficines a la major part de països del món).\nConvé tenir els ulls ben oberts: Les tres agències esmentades són nord-americanes; la seva seu és a Nova York, a Wall Street. Eren les úniques empreses de qualificació d'abast mundial.\nS'ha de saber: Al 2009, es va crear una agència internacional de qualificació econòmica (la xinesa Dagong) que trencava el monopoli nord-americà de qualificació econòmica global.\nS'ha de saber: Dagong ha fet pública la seva denúncia de la voluntat manipuladora de les agències nord-americanes. Vegeu el post l'agència Dagong acusa de politització a les agències nord-americanes.\nEl rei va nu. Als darrers temps i sobretot a partir de l'esfondrament de l'URSS, a 1990, es dóna un estancament de l'increment salarial dels treballadors als països més desenvolupats de sistema capitalista. Alhora, en paral·lel, s'intensifica la desigualtat social. O sigui, les elits econòmiques han augmentat la seva capacitat per a l'acumulació de riquesa.\nPer explicar el fenomen: Les elits econòmiques han incrementat el poder dels seus mitjans de domini social. I com a conseqüència, els organismes de defensa de les classes treballadores han seguit un constant afebliment.\nO sigui, tesi: No és l'activitat econòmica espontània la que provoca la desigualtat social i la fi de l'estat del benestar.\nTesi: És la creació de nous instruments de domini (de la classe capitalista) allò que provoca un major espoli de la classe treballadora.\nTesi: Els sistema econòmic neoliberal és essencialment corrupte.\nTesi: El sistema econòmic neoliberal condueix, necessàriament, a l'autodestrucció.\nEls 40.000 economistes del sistema fan una constant prèdica segons la qual estem dins un nou cicle econòmic en el que impera, necessàriament, l'austeritat (la dels treballadors, s'ha d'entendre).\nLa prèdica és feta amb intenció d'amagar el tret essencial. Allò que no diuen els 40.000 és que la major proporció del PIB de la que s'apropia l'elit econòmica és la causant del malestar entre les classes treballadores.\nEls 40.000 també diuen que el gran atur que afecta als treballadors dels països desenvolupats és estructural, que és un atur que deriva de l'alta productivitat del sistema. Ho diuen com si fos una veritat evident, una veritat assumida per tothom. Però és mentida, com veurem.\nPer posar un referent pròxim (dels 40.000), podem citar a En Santiago Niño Becerra, catedràtic d'Estructura Econòmica de la Universitat Ramon Llull de Barcelona.\nEn Niño Becerra diu insistentment que, al cicle actual, l'atur és estructural; que és conseqüència de l'alta productivitat; que ''sobren'' treballadors.\nIgualment, afirma que ''l'austeritat'' actual és de llarga durada, que ens hem de fer a la idea que no tornarem al benestar de l'època anterior.\nEl catedràtic dóna per suposat que l'època de N'Aznar, d'endeutament i de creixement, l'economia espanyola anava bé i el benestar social creixia en paral·lel.\nRespecte d'aquestes afirmacions, al meu post El fum d'En Santiago Niño Becerra, jo ja deia: Segons la idea reaccionària d’En Niño Becerra, el nou ordre mundial serà aconseguit no pels polítics sinó pels dirigents de les grans corporacions capitalistes. Als seus articles confessa la seva admiració pels grans magnats; magnats que, com el president de la Shell, tenen línia telefònica directa amb el president Obama, segons diu En Niño; magnats que, com diu del seu admirat Soros, "amb un simple petar de dits fan moure milions de dòlars". Segons En Niño Becerra aquests grans magnats són els qui disposen de la vertadera informació sobre economia i són els qui realment dirigeixen l’economia mundial. Amb paraules seves: "Qualcú, qualcuns que tenen molt clar el que ens està venint a sobre i que són els qui, dia a dia, fan l’economia...els qui amb un simple petar dels seus dits...són capaços de moure 100.000 milions de dòlars, són els qui, de veritat, fan l’economia." (Crisi sistèmica,La Carta de la Bolsa, 29.01.2008). Segons aquesta teoria, els caps de les grans corporacions capitalistes apartarien els polítics i col·locarien els científics, els experts, com a planificadors de la societat. Constantment, En Niño Becerra afirma que “la democràcia està acabada”, que la democràcia és un invent del capitalisme, que la classe mitja fou creada a partir de la II Guerra (Fins aquí la cita).\nSi una persona veu que està plovent, i diu ara plou, diu una obvietat; seria absurd que se li retragués no ésser titulat en meteorologia per dir ara plou.\nAra plou: Ara tenim un nivell de vida més alt que fa cinquanta anys. O sigui,\nAra plou: L'aplicació de noves tecnologies a l'agricultura, a la indústria, o al sector terciari, determina, necessàriament, un abaratiment dels bens del mercat.\nAra plou: No podem prescindir dels treballadors; dels magnats, sí.\nS'ha de saber: A l'època de l'Aznarat, 1996-2004, N'Aznar i la màfia franquista es van repartir les grans empreses estatals en procés de ''privatització''.\nS'ha de saber: A l'època de l'Aznarat, la màfia franquista, mitòmana, va pretendre fer la Revolució Industrial a l'Espanya estricta en base a la indústria de la construcció. Era llançar l'Estat al precipici de la ruïna financera.\nPerò la qüestió central del debat sobre l'economia no consisteix en esbrinar la veritat dels informes econòmics o la fiabilitat de les prediccions. Sobre això, vegeu la tesi que segueix.\nTesi capital: L'ordenació de la producció dels bens materials i la seva distribució entre la població no respon en cap cas a l'activitat intel·lectual del cap pensant d'un savi, sinó a la voluntat d'aquells que detenen el Poder.\nL'ordenació de la producció i la distribució dels productes sempreés expressió de la relació de força entre les diverses classes socials d'una societat determinada. Relació de força, en el sentit de la lluita de classes entesa a la manera marxista.\nCom explico als meus escrits, la moral (i, per tant, l'ordenament de l'escala social) no és una qüestió de ''veritat'' sinó de ''voluntat'' (Fou En David Hume el primer en exposar el concepte de l'emotivisme moral, concepte que impregna l'ordenament de les societats modernes. Per veure el tema a fons, vegeu el meu post Hume, Popper, Wittgenstein, Hayek. La fal·làcia positivista.).\nQuan En Niño Becerra diu que la democràcia està acabada, llavors coincideix amb l'enunciat d'En Benet Mussolini. He de dir que l'afirmació seria encertada si s'hi afegís capitalista; llavors l'expressió faria: la democràcia capitalista està acabada. Més exacte seria dir el capitalisme és la negació de la democràcia (Penseu que En Niño és un dels 40.000).


Mites de l'enciam - Barcelona - CADENA 100\nMites de l'enciam\nCientífics de l'Hospital Vall d'Hebron han descobert alguns\n8 juny 2020, 12:26Actualitzat 12:29\nUna de les llegendes negres que s'associen a l'enciam és que produeix retenció de líquids i, fins i tot, que si es menja en excés, engreixa. Res d'això. El que pot ajudar a retenir líquids és, entre altres raons, que se li'n vagi la mà amb el saler en amanir. O en tirar salsa. Hi ha polvoritzadors d'oli que permeten ruixar la seva amanida, escampant bé el gust, però sense excedir-se en la quantitat. Un secret de xef: posa la vinagreta el primer, just a la base del recipient. Evitarà menjar-se'l en els primers mossos i evitarà que el pes de la salsa acabi per aixafar les fulles més delicades.\nAlgunes persones es queixen que l'enciam els produeix gasos. I ràpidament li tiren la culpa el procés de fermentació intestinal. Sembla, però, que el nivell de gas produït és similar al de quan es menja un filet. Científics espanyols de l'Hospital Vall d'Hebron ho atribueixen a un descens del diafragma, que és el que provoca aquesta distensió abdominal. Més que eliminar o restringir l'enciam de la dieta, aposten per treballar a corregir aquesta resposta somàtica.\nEn l'hamburguesa, sempre sota\nSi alguna cosa que caracteritza a l'enciam és la seva textura cruixent, per això funciona tan bé en les amanides. A més, és bastant impermeable, el que la converteix també en un element gairebé indispensable a l'hamburguesa. No ho dubtis: posa-sempre sota la carn. I si estàs fart de mastegar, prova de fer gaspatxo d'enciam, amb cogombre, pernil picat i iogurt grec, o crema temperada d'enciams amb cebes ofegades.


“El jove viu una lluita diària entre ell i el seu despertador”\n‘JONCA en dansa’ és la nova proposta de la Fundació ONCA, un projecte audiovisual. El treball final es podrà veure a les xarxes socials i s’afegeix a la campanya #JoSumoPerAndorra. El ballarí andorrà Xavier Pérez col·labora per primer cop amb l’entitat aportant la dramatúrgia i coreografia.\nLa nova iniciativa audiovisual de la Fundació ONCA s’està coent amb una feinada important darrere. Donant continuïtat a la campanya L’ONCA amb tu, on es comparteixen diàriament propostes artístiques i didàctiques de persones vinculades a l’entitat, aviat es podrà veure a través de les xarxes, JONCA en dansa. “Intentem lligar la música barroca i la dansa contemporània amb una mirada actual”, comenta Xavier Pérez, ballarí, dramaturg i coreògraf. Un projecte audiovisual que estarà protagonitzat per músics de la JONCA i joves ballarins del país. “Soc professor de ball a l’escola Líquid dansa i tenia molt clar des del principi el que volia. Són ballarins que conec els que hi participen i quan pensava en el projecte ja tenia al cap certs participants”, explica. “Com que la dramatúrgia l’havia de definir jo, he triat els cossos que creia que s’adaptarien millor al tema i a la idea que tinc”, afegeix. Aquesta serà la primera vegada que Pérez compartirà experiència artística amb l’ONCA. “No havia treballat mai amb ells. Evidentment els coneixia, però no hi havia pogut encara col·laborar.” Per aquest nou projecte, Albert Gumí, comissari artístic de la Fundació ONCA, ha instrumentat l’obra Premier Air des Matelots de l’òpera Hippolyte et Aricie, de Jean-Philippe Rameau. En el cas de la dramatúrgia, Xavier Pérez ha volgut expressar en la peça la idea de “no deixar-se portar per aquesta monotonia pel fet d’estar a casa sempre i la mandra que pot suposar aixecar-se per anar a algún lloc”. La gran majoria de joves es troben a diari amb aquest dilema: la lluita amb ells mateixos per sortir cada matí i intentar guanyar la batalla entre el cervell i el despertador. “A mi, per exemple em costa molt aixecar-me del llit. Molt. Mentalment em refereixo”, subratlla l’artista. “Poso el despertador a una hora i, com a mínim, l’he de posposar dues vegades. Per tant, l’he de posar mitja hora abans de l’hora en què realment em vull activar”, reconeix entre rialles Pérez, que postil·la, divertit, que “si m’hagués agafat el confinament sent adolescent i hagués de fer la selectivitat no sé què hauria passat. Deu ser horrible!” Ara bé, l’artista deixa molt clar que “m’he volgut agafar a aquest tema en la peça, però no estic generalitzant, eh?”.\nEn una etapa així, on s’ha d’estar a casa i se’t trenquen els esquemes, és evident que crear propostes artístiques és molt important: “Tots, com a artistes, estem treballant constantment. Ara que estem en una etapa de repressió, gairebé de pel·lícula, on no podem expressar-nos com ens agradaria, sobretot els artistes escènics perquè no podem fer mostres en directe, una proposta com aquesta és molt interessant” incideix el jove dramaturg i coreògraf. La JONCA estarà formada per cordes, flautes, clarinets, guitarra barroca i percussió i compartirà escena virtual amb quatre joves ballarins.


06·03·14 | 23:00\namb la PAH\ntoni pérez. salt.\nM'agradaria exposar el malestar i descontentament amb la situació que vivim com a veïns de Salt, on s'han instal·lat alguns membres de la PAH després del desnonament de l'edifici que ocupaven.\nHi ha una realitat, i és que el nostre barri s'està veient afectat de forma clara per aquest "campament" que han establert als camps sense urbanitzar: Es crea una "visió lletja" del barri on hi ha un camp al costat de les nostres llars que està ple de brossa com palets, rodes... on fan fogueres que omplen de males olors la roba que estenem als nostres balcons, on acampen enmig del nucli urbà. Personalment, no em molesta l'acció de la PAH, veig que a molta gent que es troba desemparada davant d'un desnonament, ells els donen suport, però d'això a ocupar camps enmig del nucli urbà per fer-los servir per reivindicar provocant que els veïns que encara podem pagar els nostres pisos ens veiem envoltats de brutícia, cotxes aparcats per tot arreu, acampades, fogueres... no em sembla gens correcte.\nSiguem conseqüents i pensem en tothom, sisplau, només demanaria a aquestes persones si els agradaria veure, darrere de tota l'acció social tan maca que volen fer, al costat de les seves llars camps plens de brossa, tendes de càmping i fins i tot caravanes... Com a veí demanaria a les persones que acampen i es reuneixen als camps ocupats que pensin en totes aquestes conseqüències per als veïns, que som tolerants amb les seves accions però ja comencem a estar cansats que el nostre barri sembli un càmping ple de brossa i on fan el que volen fora de les ordenances municipals. Entenc que es pot reivindicar però, sisplau, sense molestar.\ncontra les dones\neulàla isabel rodríguez pitarque. torroella de montgrí.\nL'Agència de Drets Fonamentals (FRA) de l'Unió Europea acaba de donar a conèixer un informe sobre la violència contra les dones fet als països membres de la UE. De l'informe es desprèn que la violència contra les dones és un fet que es dóna en la nostra societat. Es diu que el 33% de les europees més grans de 15 anys han patit violència física en l'últim any, i que el 12% de les nenes han estat víctimes d'algun abús sexual.\nSembla mentida que la moralitat que Charles Perrault (1628-1703) va recollir de la tradició oral en el conte La Caputxeta vermella encara sigui vigent. L'autor acaba la història amb la seva moral: D'aquesta història s'aprèn que els infants, i especialment les jovenetes boniques, ben educades i de bona família, fan molt malament d'escoltar-se els desconeguts; i no és estrany, doncs, que el llop obtingui el seu sopar.\nDic Llop, perquè no tots els llops són de la mateixa mena; n'hi ha un d'aparença encomiable, que no és sorollós ni odiós ni rabiós, sinó mansoi, servicial i amable, que segueix les noies joves pel carrer fins a casa seva. Ai d'aquells que no sàpiguen que aquests llops amables són, de totes aquestes criatures, les més perilloses!\nAl segle XXI encara vivim en una societat masclista en què subsisteixen molts estereotips (dona-objecte, dona-cos sexual, dona-criada, en definitiva, dona inferior a l'home) que haurien d'estar ja eradicats. Però hi ha realitats que no ajuden gens ni mica a l'eradicació de la violència de gènere, com és el fet que es vegi normal que la dona vengui el seu cos (és recent la crida de dones de companyia en el Congrés del Mòbil de Barcelona) com una possible sortida a la seva situació econòmica, mentre que d'altres se n'aprofitin oferint cursos accelerats sobre com fer-ho.\nA la Clínica Girona\nmaria muntada i pijoan. girona\nLa Clínica Girona va a més i millor en tots sentits. Infraestructurals, tecnològics, organitzatius i servicial. Les obres de rehabilitació a l'edifici estan donant millora de funcionalitat i ampliació d'espai, primordialment a la zona de quiròfans. Essencial per facilitar als ?equips mèdics més comoditat a l'hora de treballar en la lluita entre la vida i la mort dels malalts.\nL'equip que ha liurat positivament aquesta batalla, salvant la vida d'un germà meu (recentment operat), ha estat el de cirurgia de l'esmentada clínica, format pels doctos Planellas pare i fill, amb el doctor Tuca. Chapeau per aquest equip!, que dominen amb acurada desimboltura l'avanguardista tecnologia de què està dotada la clínica.\nMil gràcies per l'esforç de l'esmentat equip, junt amb tot l'organigrama laboral, al qual ens sumem familiars i acompanyants.\nA persones que han estat en països en conflicte bèl·lic, l'esclat d'alguna bomba massa a prop els pot haver atrofiat el cervell. No parlo de ningú en particular, però pot passar.\nEn el seu tenaç article publicat al Diari de Girona "La guspira" (25.2.14), el Sr. Alfons Quintà, ?menys?preant la nostra televisió, els nostres professionals de la informació i els catalans que desitgem ser lliures, ens delecta amb un popurri d'improperis, he arribat a comptar fins a 18 frases insultants: "bestiesa secessionista", "els més imbècils dels imbècils", "no saben, però bramen", "amanit de cretinisme" i algunes insolències més, dirigides, com acostuma a fer, als que creiem que l'escissió de Catalunya serviria per millorar les relacions amb Espanya, que hauria de desempallegar-se tota sola del seu tarannà arrogant, feixista i espoliador. Endemés, on ell veu manca de respecte per la llibertat de pensament per part de la Generalitat i de l'independentisme, jo veig que ho és per part del Govern espanyol i del centralisme feixista.\nAcusa un cert periodisme de carca, de falsos professionals, autèntics babaus, molt ignorants, i d'estar al servei del poder, comportaments que encaixen perfectament amb l'estil periodístic del Sr. Quintà; i té raó, aquests procediments no serien tolerats a cap país democràtic d'Europa. Les seves opinions prepotents i la manera d'expressar-les són una fàbrica d'independentistes, per això sospito que podria tractar-se d'una molt bona estratègia, per part seva, de militant infiltrat per la causa de la independència; si és així, val més que tingui preparada una declaració jurada, per poder justificar-se quan siguem independents; llavors, el felicitaria i li demanaria disculpes per haver destapat la seva tàctica de bon catalanista.\nEl nou institut de Sant Gregori s'obri?rà al setembre amb només dos grups de 1r curs d'ESO i amb cap de 2n, com publicàvem ahir a la pàgina 18.\nMarta Aymerich no és vicerectora de la UdG, com publicàvem ahir a la pàgina 2, sinó de la UOC.


Grandvalira registra 248.072 esquiadors durant les festes nadalenques - FÒRUM.ad\nGrandvalira registra 248.072 esquiadors durant les festes nadalenques\nOn: 07/01/16 14:31\nLes precipitacions en forma de neu caigudes al Principat durant les últimes hores i les previsions de nevades pels propers dies han permès que Grandvalira torni a tancar el període nadalenc mantenint gran part de la seva superfície esquiable oberta i assegurant les bones condicions de la neu. Actualment, Grandvalira compta amb 165km i 104 pistes obertes, i es preveu que es vagi ampliant progressivament l’extensió esquiable després de les esperades nevades que han tornat a tenyir de blanc les muntanyes andorranes. Pel que fa a l’estat de la neu, l’estació actualment presenta gruixos d’entre 35 i 65 cm en qualitat de neu pols.\nLes bones condicions de la neu i la quantitat de quilòmetres esquiables en comparació amb les estacions de la resta de la Península han estat dos dels factors decisius que han permès que Grandvalira registri unes xifres d’afluència de públic positives malgrat les condicions meteorològiques inusuals que han marcatl’inici de la temporada. Des del dia 21 i fins el 6 de gener, un total de 248.072 esquiadors han triat el domini andorrà per a passar-hi les vacances de finals d’any, sent el 28, 29 i 30 de desembre els dies amb més a afluència coincidint amb els dies previs al Cap d’Any. Les infraestructures de l’estació han treballat a ple rendiment amb el 94% de remuntadors oberts fet que ha permès una gran fluïdesa a tots els punts de l’estació.\nDurant aquesta nova campanya de Nadal, Espanya i França han tornat a ser els dos principals mercats d’origen de gran part dels visitants de Grandvalira consolidant-se, un any més, com les dos nacionalitats amb més presència a l’estació andorrana.Entre els visitants espanyols destaquen especialment els provinents de Catalunya, Madrid i València.\nLa programació nadalenca de Grandvalira ha tornat a estar un èxit gràcies al complert programa de propostes dirigides a diferents tipus de públic. Un any més, les famílies i els petits han estat els protagonistes indiscutibles d’aquestes dates tant assenyalades amb activitats com les visites del Pare Noel a les escoles d’esquí de Canillo, Soldeu i El Tarter així com al jardins de neu de Grau Roig i Pas de la Casa. Grandvalira també ha estat parada obligatòria per a Ses Majestats els Reis d’Orient que varen visitar als més petits el passat dimarts 5 de gener al sector Pas de la Casa.\nLa oferta après-ski ha estat l’altra gran destacada d’aquestes festes amb la programació musical de L’Abarset, un dels principals reclams pels visitants que han volgut divertir-se i relaxar-se després d’una jornada a la neu. Enguany importants dj’s de panorama nacional com Ismael Rivas, Miqui Puig, DjNano i Viktor Olléhan desfilat per l’emblemàtica terrassa de l’Abarset, al sector de El Tarter.\nRenovació de l’acord amb el Govern d’Andorra i la Mairied’Hospitaletprès de l’Andorre\nEl dia 1 de gener s’ha posat en funcionament per segon any consecutiu el servei de transport de passatgers entre la població francesa de l’Hospitaletprès-de-l’Andorrei Pas de la Casa, fruit de l’acord entre el Govern d’Andorra i l’ajuntament del municipi de l’Arieja. Els dos costats de la frontera queden així connectats gràcies a un bus llançadora que facilita l’accés i la tornada d’Andorra als usuaris que es desplacin a l’estació de ferrocarrils SNCF de l’Hospitalet.Els horaris del servei, que estarà operatiu 6 dies a la setmana excepte els dimarts, són a les 9.30h, 11.30h i 16.30h i pel mateix trajecte a la inversa, a les 10, 12 i 17hd’Andorra cap a França.Els esquiadors de Grandvalira i les persones que tinguin una reserva d’estada a Andorra tenen prioritat per ocupar les places d’aquest mitjà de transport.\nLes precipitacions intermitents en forma de neu que han caigut al Principat els darrers dies han permès millorar les condicions per la pràctica de l’esquí i la previsió per aquest cap de setmana és òptima. L’extensió esquiable (165/210km), i el número total de pistesobertes (104/128), es mantenen però han millorat notablement l’estat d’algunes zones i remuntadors que ja començaven a acusar la manca de neu. Els canons seguiran treballant a ple rendiment durant tota la setmana per aprofitar al màxim la davallada de temperatura que registra el domini des del passat cap de setmana. La qualitat de la neu també millora gràcies a les últimes precipitacions de neu fresca i es preveu que passi de pols dura a pols en els properes hores.\nPrevious Post: Mapes i Wikipedia\nNext Post: El Punt Òmnia de la Seu proposa més tallers de competències digitals\nDetenció per agressió a la via pública d’un resident també implicat en delictes patrimonials\nLes policies d’Andorra i França busquen un home desaparegut que havia residit al Principat\nMoreno ultima detalls a Nakiska (Canadà)


Diari de Girona » Dominical » Notícies de Roses\nL'exposició «Vides errants. Postguerres i exilis dels germans Pi i Sunyer» simbolitza amb Roses, paisatge estiuenc de la família del polític republicà, l'enyor i el desarrelament de l'exiliat\npili turon 01.07.2017 | 07:04\nRoses va tenir un pes específic en el bagatge emocional del polític, enginyer industrial, economista i escriptor Carles Pi i Sunyer (Barcelona, 1888-Caracas, 1971), per les arrels familiars i com a paisatge d´uns estius feliços estroncats per la Guerra Civil. Un referent convertit en el paradís perdut d´una nissaga que la victòria i la dictadura franquista va empènyer a dispersar-se per Amèrica i Europa. El municipi altempordanès com a símbol de l´enyorança de l´exiliat és un dels fils conductors de l´exposició «Vides errants. Postguerres i exilis dels germans Pi i Sunyer», que es pot veure al Museu Memorial de l´Exili (MUME) de la Jonquera fins el diumenge 2 de juliol i que a partir del dia 8, i fins el 3 de setembre, s´instal·larà a la Sala d´Exposicions de La Ciutadella de Roses. Més endavant, es traslladarà a Barcelona.\nA través d´un cas paradigmàtic, el d´una família repressaliada per la seva defensa del projecte republicà, del catalanisme i dels valors de la llibertat i la democràcia, la mostra connecta tots els exilis. Unes experiències de pèrdua i de desarrelament que, 80 anys després de la Guerra Civil espanyola, és perfectament reconeixible pels exiliats d´altres guerres. Per persones empeses a «l´expatriació, voluntària o forçosa, especialment per motius polítics», tal com el Diccionari de la Llengua Catalana defineix «exili».\nEl metge Jaume Pi i Sunyer, casat amb Carolina Sunyer, va néixer a Roses el 1851. El matrimoni va tenir tres fills, en Carles, l´August i en Santiago –aquests dos últims van ser reconeguts fisiòlegs. Seguint amb el cop d´ull a les arrels empordaneses de Carles Pi i Sunyer s´arriba a l´institut Ramon Muntaner, de Figueres, on va eixamplar la nòmina de personalitats de la política i la cultura catalana que van estudiar en aquest centre educatiu; entre els quals hi ha Francesc Cambó, Salvador Dalí, Alexandre Lerroux, Josep Pallach, Josep Pla o Carme Guasch. Pel que fa a Roses, a més de l´origen familiar, va acollir els estiuejos i llargues estades dels germans, sobretot durant la infantesa i l´adolescència. Un temps que, com recorda l´exposició, sempre va estar present en l´obra de Carles Pi i Sunyer: «Un dels llocs preferits per a caminar-hi era per damunt de les muralles de l´antiga Ciutadella, amb els baluards abatuts pels estralls dels setges», va escriure a Maria Pi Sunyer i el seu temps (Pòrtic, 1968).\nA grans pinzellades, la trajectòria professional de Carles Pi i Sunyer va començar el 1908, quan es va graduar en Enginyeria. El 1916 va dirigir l´Escola Superior d´Agricultura de la Mancomunitat; el 1925 va ser secretari de la Federació de Teixits i Filats de Catalunya i, 3 anys després, secretari i tècnic del Comitè Regulador de la Indústria Cotonera. A més de l´esmentat, la seva bibliografia inclou títols com La formació del coneixement a les ciències gràfiques (1923), Apunts per a la història de la indústria cotonera catalana (1925) o L´aptitud econòmica de Catalunya (1927-29), entre d´altres. També col·laborava amb La Publicitat, Revista de Catalunya i diverses publicacions professionals.\nEn l´esfera política, Pi i Sunyer va ser membre del partit Acció Catalana Republicana i el 1932 es va incorporar a ERC, que va presidir del 33 al 35. El desembre de 1932 va assumir la Conselleria de Finances i el gener del 33 va ser conseller delegat del Govern de Francesc Macià. El 1931 el van escollir diputat a les Corts Espanyoles constituents i, entre octubre i desembre del 33, va ser ministre de Treball i Planificació Social de la II República, amb Diego Martínez Barrio. L´alcaldia de Barcelona –amb 2 etapes, de febrer a octubre de 1934 i de febrer del 36 a juliol del 37– és una altra peça clau de la seva carrera. En plena guerra, del 37 al 39, Pi i Sunyer va ser conseller de Cultura de la Generalitat. Més tard va presidir el Consell Nacional de Catalunya a Londres, de 1941 a 1945; i d´aquest any fins al 47 va formar part del Govern català a l´exili. El 1952 es va establir a Caracas i el 1980, 9 anys després de morir, les seves despulles es van traslladar a Barcelona.\nRoses, nexe d´unió anímic a l´exili\nSi reculem fins al febrer de 1939 ens situem a l´inici de «Vides errants. Postguerres i exilis dels germans Pi i Sunyer», quan l´August, en Carles i en Santiago –l´únic que va tornar– van deixar Catalunya al costat de les famílies; el muntatge remarca la importància de les seves esposes, Carmen Bayo, Mercè Cuberta i Carme Cuberta, respectivament.\nL´exposició, que il·lustra els costos del franquisme i ajuda a comprendre millor l´exili republicà català, segueix el fil de documents i objectes originals procedents, en la seva majoria, dels fons familiars. A través d´ells, s´evoca una experiència que abasta el desarrelament, els viatges, les separacions familiars, la inquietud davant un possible retorn i l´enyorança d´un món irrecuperable, simbolitzat amb Roses i els seus estius; que es presenta com «el nexe d´unió anímic en la dispersió dels exilis britànic i americà». Un referent que passa de representar l´esperança del retorn per convertir-se en el territori perdut. Tot i que alguns van aconseguir tornar-hi, es van retrobar amb un espai vital «que –subratlla la mostra– ja tenia poc a veure amb el de l´estiu de 1935, el darrer en què van estar tots junts».\nLaia Arañó, Margaret Townsend Pi-Sunyer i Carme Pi-Sunyer Peyrí comissarien l´exposició, organitzada pel MUME i la Fundació Carles Pi i Sunyer, en col·laboració amb l´Institut Català de Recerca en Patrimoni Cultural de la UdG; i el suport de l´Ajuntament de Roses i la Diputació de Barcelona.


Data: 18/08/20 23:34\nHola tinc un problema i es que tinc molts grans ja he anat el dermatoleg i m'han donat el einstin o algu aixi i un altre crema ja fa dies que m'ha la fico pero la meva cara s'asseca i crec que no millora que creieu que hauria de fer ja he provat de tot i nomes faig que tocarmela perque em molesta o em fica. Ademes tinc vergonya de anar amb aquesta cara perque soc la unica de la classe que en té. Merci\nData: 19/08/2020 15:55\nHola guapa :)!\nMoltes gràcies per contactar-nos i per confiar en nosaltres! Ens comentes que estàs preocupada perquè tens granets a la cara i malgrat haver anat al dermàtoleg no millora.\nPensa que actualment estàs en fase de creixement i el cos està fent canvis constantment, també a nivell hormonal. Aquests canvis a nivell hormonal solen ser els causants de l'acnè (punts negres, granets, pell greixosa, etc).\nSegurament el diagnòstic del dermàtoleg és correcte i els productes que t'ha receptat faran el seu efecte, però pensa que l'acnè no marxa d'un dia per l'altre, tarda una mica i necessita paciència perquè poc a poc millori. El fet que s'assequi la cara és normal, és efecte secundari dels productes/cremes per l'acnè. Jo també vaig tenir acnè (com la majoria d'adolescents) i cuidant-me la pell i anant al dermàtoleg els granets van acabar desapareixent amb el temps.\nSi passen mesos i veus que no millora parla amb els teus pares i podeu buscar una segona opinió a un altre dermàtoleg.\nCom a consell del dia a dia és important que mantinguis una alimentació equilibrada amb una bona hidratació (1,5L /dia) , una bona higiene facial i que intentis no tocar ni rebentar els granets perquè empitjoren la pell i poden quedar marques. I sobretot el més important de tot és no oblidar que tots tenim complexos ( aspectes que no ens acaben d'agradar o ens fan sentir incòmodes) i és fundamental que ens acceptem i valorem tal com som. Hi ha molts aspectes que et fan única i especial i pels quals hauries d'estar orgullosa i oblidar la vergonya per aquest "problema" de l'acnè, ja que és un tema físic temporal que desapareixerà, així que no cal donar-li tant importància.