Amor incondicional | Els més guapos del món\nBy elsmesguaposdelmon / Novembre 18, 2013 / General / Deixa un comentari\nJa ho diuen que pels fills ets capaç de fer coses que mai t’haguessis imaginat. Quan són molt petits te n’adones que els estimes més del que creies que podries estimar a algú i darrerament tinc diverses mostres d’amor incondicional.\nFa més d’un mes que la nena va veure “Sonrisas y Lágrimas” al teatre. Vàrem dubtar si la duïem. 60€ fan reflexionar a qualsevol. Mai ha mirat més de trenta minuts una pel·lícula, ni de grans ni de petits, i el dia que va anar al cinema va dormir-se. L’espectacle va durar tres hores, mitja part inclosa. No va parpellejar. Va sortir tan impressionada que amb prou feines parlava. Hem de reconèixer que els 60€ han estat una molt bona inversió.\nPerò la inversió té una cara i una creu. La creu és haver vist “The sound of music” tres vegades, de moment. Estic convençuda que la veuré uns quants múltiples de tres més. Mai m’ha agradat aquesta pel·lícula. Ho sé, sou molts als que us agrada, us sabeu les cançons, us porta bons records… però si no fos pel que estimo a la nena no li hauria dedicat ni dos minuts. Estic fins als nassos de la Julie Andrews, dels nens i dels vestits horrorosos que duen. No m’agraden els musicals. Estic farta de la coreografia de l'”Auf Wiedersehen, Adieu” que vàrem veure un cop al teatre i més de cinquanta al youtube. Hi penso en fred i no ho entenc. M’ho miro amb ella i somric. I sí, faig de Marta i Gretl al mig del menjador, pujo i baixo quan em toca dir el “cucú”.\nNOTA MENTAL 1: No hem de veure musicals que puguin agradar a la nena. Recordem que les conseqüències poden ser molt pitjor que pagar 60€ per cap.\nNOTA MENTAL 2: Oblida-te’n de la nota mental 1, no servirà per res. Aquest és el primer d’una llarga llista de musicals que acabarem pagant, veient i remirant.\nNOTA MENTAL 3: Deu ser possible bloquejar els vídeos de youtube amb fragments de musicals?\nEtiquetes: Amor incondicional, Musical, Sonrisas y Lágrimas, The sound of music


Els detalls del doble assassinat a Mallorca: mare i fill estrangulats\nActualitzat 18/05/2021 08:48\nMallorca està de dol pel doble assassinat masclista a Sa Pobla: un home ha matat la seva parella, embarassada de tres mesos, i el seu fill, un nen de 7 anys. Les dues víctimes van morir estrangulades i ja feia almenys un dia que s'havia comès el crim.\nTroben els cadàvers en un domicili de Sa Pobla\nEls cadàvers han estat localitzats aquest dilluns a la tarda a l'interior d'un domicili situat al carrer Santa Catalina Tomàs número 43 de Sa Pobla, un municipi mallorquí. Els policies van descobrir els cadàvers quan, des de l'escola del nen, van alertar als agents que ja feia dos dies que no venia al centre i que, a més, la seva mare, de 28 anys, havia posat una ordre de protecció per violència domèstica.\nMare i fill van ser estrangulats\nPer aquest mateix motiu, la Policia es va dirigir fins a casa del petit i, quan van entrar al seu interior, van trobar els cadàvers d'ell i de Guarda Ouchene, la mare, amb evidents signes d'haver patit una mort violenta. El cos de la mare estava ple de sang i amb un cop al cap i, segons explica Última Hora, tots dos van morir asfixiats: el presumpte assassí, de 36 anys, els va matar estrangulant-los.\nGuarda Ouchene estava embarassada de tres mesos\nGuarda Ouchene, embarassada de tres mesos, estava a punt de separar-se de l'assassí i, a més, temps enrere havia tingut una ordre de protecció per violència masclista, però ja s'havia acabat i, des de feia un mes aproximadament, havia tornat a comunicar-se amb l'home.\nCal esperar els resultats de l'autòpsia per esbrinar més detalls sobre la violenta mort de la mare i del fill, però se sap que han mort asfixiats i que, com a mínim, feia un dia que havien estat assassinats, explica Última Hora.\nUn home de 36 anys detingut a Sa Pobla (Mallorca) pel doble assassinat de la seva parella i el seu fill de 7 anys / GatoDesign\nL'assassí confessa el crim i s'entrega\nAl cap de poques hores del descobriment dels cadàvers, l'autor confés del crim s'ha entregat a la Policia i ha explicat que ha assassinat la seva parella i el seu fill i que n'està penedit. Per aquest mateix motiu, s'enfronta a un presumpte delicte de doble assassinat per violència de gènere. La investigació continua oberta i se n'ha fet càrrec la Policia Judicial i la Guàrdia Civil.\nPerillós assassí fugat de Brians: Zakaria Sbarhi lliure per Barcelona\nBusquen el jardiner despistat: troben una foto seva en una plantació\nOn és la Madeleine? Nou testimoni clau per la investigació del cas


Matemàtiques amb els escacs – docents.cat\nMatemàtiques amb els escacs\nJordi Franquet Montamat.\nL’escola Sant Bernat Calvó és una escola pública d’ed. infantil i primària situada a Vila-seca (Tarragonès). És una escola que sap mantenir les tradicions i al mateix temps aposta per la innovació i la renovació pedagògica.\nEn els darrers anys ha aconseguit 5 beques Erasmus i el plurilingüisme és un dels projectes importants del centre. Des del curs 2013-14 treballen amb els escacs dins de l’horari lectiu amb el projecte “Escacs a l’escola”. Aquest projecte ha estat reconegut pel Departament com a projecte d’innovació pedagògica.\nSón molts els beneficis dels escacs en edats escolars i sabem que milloren aspectes com la memòria, la concentració, l’atenció, la capacitat d’organització i la planificació, la comprensió lectora, la lògica, les relacions socials, la capacitat de superació, l’aprenentatge dels errors i molt més!\nA l’escola volen aprofitar els escacs com una eina educativa per millorar la competència matemàtica de l’alumnat. En aquesta xerrada ens expliquen quins conceptes matemàtics del currículum de primària es poden treballar amb els escacs: càlcul mental, simetria, coordenades, àrea i perímetre, polígons regulars, fraccions…\nComparteixen algunes propostes didàctiques de com treballen aquests conceptes matemàtics amb els alumnes de primària.\nPer exemple: les peces dels escacs en moure’s pel tauler dibuixen figures geomètriques. En podem calcular l’àrea, el perímetre, quins són els vèrtexs de la figura, angles, simetria …


Un visitant interestel·lar - Revista Mètode\nRecreació artística de l’objecte interestel·lar ‘Oumuamua, detectat en 2017 pel sistema de vigilància còsmica Pan-STARRS. El seu nom prové d’un vocable hawaià que significa “el primer vingut des de lluny”. / ESO, M. Kornmesser\n«Quan en astronomia tenim un misteri sense explicar és temptador recórrer a la hipòtesi “intel·ligència alienígena”»\nQuan en astronomia tenim un misteri sense explicar és temptador recórrer a la hipòtesi «intel·ligència alienígena». Aquest va ser el cas dels púlsars, el senyal «Wow!», les FRB (ràfegues ràpides de radi, en les sigles en anglès), l’estel KIC 8462852… I aquest ha estat el cas de ‘Oumuamua. Un article publicat al novembre de 2018 per Bialy i Loeb, investigadors del Harvard Smithsonian Center for Astrophysics, apunta al fet que no es pot descartar que ‘Oumuamua siga una vela solar extraterrestre que estiga sent impulsada per la radiació del Sol (el que, per cert, recorda l’inici d’una altra novel·la, The Mote in God’s Eye, de Niven i Pournelle). Certament una forma allargada com un pur no és ni de bon tros la millor forma per a una vela solar, però els investigadors no descarten que puga ser un fragment de vela trencada.\nPer desgràcia no hi ha manera de confirmar ni de refutar aquesta teoria. ‘Oumuamua s’allunya cada vegada més del Sol i finalment escaparà del nostre Sistema Solar. No tenim telescopis capaços de donar-nos una imatge detallada de l’objecte, ni coets capaços d’assolir les velocitats necessàries per a arribar-hi. Només podem esperar, i intentar detectar a temps un altre objecte similar que en un futur poguera potser ingressar en el nostre Sistema Solar.\nDesprés de tot, com afirmava Arthur C. Clarke en l’última frase de la seua novel·la, «la gent de Rama ho fa tot per triplicat».


Espanya i el català a l'ONU i la UE, dues notícies juntes s'entenen millor\nFoto: Alonso Javier Torres / Flickr\nBarcelona. Dimarts, 23 d'octubre de 2018. 07:16\nActualitzat Dimarts, 23 d'octubre de 2018. 07:17\nLa vida està plena de contradiccions; la darrera protagonitzada per Espanya i la llengua catalana. Aquest dilluns, Espanya va defensar a l'Assemblea General de l'ONU el multilingüisme i la llibertat de premsa:\nSi només es llegeix aquesta notícia, no és tan estrany que un país defensi el multilingüisme, ara bé, cinc dies abans el govern espanyol descartava l'ús del català al Parlament Europeu. No ha fet falta ni una setmana perquè l'executiu de Sánchez es contradigui a ell mateix ja que s'ha negat a demanar al president del Parlament Europeu, Antonio Tajani, que es permeti l'ús del català al Parlament Europeu.\nSáchez s'excusa en el cost econòmic de l'introducció del català assegurant que malgrat que les institucions europees mantenen en general “una actitud oberta cap a les llengües regionals”, sempre han considerat “inviable” que aquestes llengües tinguin presència a tots els organismes “per l’elevat cost que suposaria”.\nEs tracta d'una excusa perquè el 16 de gener de 2017, el mateix Tajani indicava en una carta que en cas de rebre una petició per l'ús del català a l'Eurocambra, "no posaria cap obstacle a la seva aprovació i utilitzaria totes les capacitats de les quals disposés” perquè l’ús del català a la cambra “s’aprovés al més aviat possible”.\nLa xarxa bull amb tuitaires que no entenen aquesta contradicció... o pot ser sí que l'entenen i tenen clar que es tracta d'una discriminació de la llengua catalana:\nLibertad de prensa y multilingüismo en un país donde se aboga por el unilingüismo y el control guvernamental de la prensa. España está aún por europeizar por mucha propaganda que lance.\n— Arandur Mordaghan (@Mordaghan) 23 d’octubre de 2018\nEspaña apuesta por el multilingüismo, siempre y cuando la lengua no empiece por -c y acabe en -atalán.\n— CatalanCeltCulé (@FsZimbabwe) 22 d’octubre de 2018\nLibertad de prensa y multilingüismo en España? Es un chiste, no? Pues si el gobierno de España prohíbe hablar cualquier lengua cooficial en sus cortes y ataca sistemáticamente la lengua catalana ... Y COMPRA LOS MEDIOS PARA DIFAMAR A LOS OPOSITORES Esta noticia si que es un FAKE.\n— pere (@pere80207004) 22 d’octubre de 2018\nPATRIMONI Torra, el membre del Govern amb més patrimoni El Nacional


Raïm, vins i residus arqueològics | Grup Antioxidants Naturals\nInici › Raïm, vins i residus arqueològics\nL’anàlisi químic en residus d’aliments és un tema apassionant que permet certificar informació sobre el seu origen, tipus, elaboracions, etc., i d’aquesta manera complementar la informació obtinguda per arqueòlegs i historiadors.\nEl nostre grup, fins ara, ha realitzat diverses investigacions per determinar biomarcadors arqueològics.\nEn el residu d’un vas de ceràmica del Neolític, trobat a “la cova d’en Pardo” (Planes, Alacant) es va identificar la presència de beta-cedrè. Aquest compost és un sesquiterpè present en algunes plantes (escorça de cedre, ginebre, etc.), entre elles les herbes o el farratge que consumeixen vaques, ovelles, etc., i els components de les quals es transfereixen a la llet d’aquests animals.\nEn el camp arqueoenològic hem dut a terme una investigació en residus d’àmfores de vi de l’Imperi egipci i romà i de les formes d’elaboració a les antigues civilitzacions, projecte finançat pel grup Codorniu i la Fundació per a la Cultura del Vi. La investigació en àmfores de l’Antic Egipte s’ha realitzat en mostres del Museu Britànic de Londres i el Museu Egipci de El Caire. En els residus de vi s’hi ha confirmat la presència d¡àcid tartàric i àcid siríngic. El primer és un compost característic del raïm i els seus derivats, com el most; mentre que l’àcid siríngic és el producte resultant de la hidròlisi de la malvidina, un pigment vermell-violeta característic del vi negre.\nPosteriorment hem tingut la oportunitat d’analitzar els compostos polifenòlics d’un vi del segle XVIII, trobat a les costes de Bèlgica.


Demanen a Aragonès que redueixi el peatge del Garraf\nOlga Arnau, alcaldessa de Vilanova, creu que és un «maltractament» tenir un dels peatges més cars del territori\nRedacció 25/09/2019 07:40h\nEl govern de Vilanova i la Geltrú ha demanat al vicepresident de la Generalitat, Pere Aragonès, que el Govern redueixi el preu del peatge del Garraf de la C-32, en el marc d'una reunió de treball celebrada aquest dimarts al vespre. Aragonès s’ha compromès a treballar les qüestions que els regidors li han fet arribar.\nEl govern tripartit format per Esquerra Republicana, Junts per Vilanova i Capgirem Vilanova-CUP considera «un maltractament» respecte d’altres poblacions tenir un dels peatges més cars de Catalunya. En matèria de mobilitat també han sol·licitat que el govern de la Generalitat pressioni Adif pel manteniment de les línies de Rodalies.\nL’executiu vilanoví ha traslladat al vicepresident Aragonès la problemàtica que suposa per la comarca l’elevat preu d’aquest peatge i ha demanat «un tracte equitatiu i igual a tot Catalunya». En matèria de mobilitat també han exposat la necessitat de revisar la tarifació per zones en el transport públic.\nEn la reunió de treball entre el vicepresident Aragonès i el govern municipal els regidors també han sol·licitat que es derogui el decret que obliga una patrulla de Mossos d’Esquadra fer tasques de vigilància durant 24 hores a les portes dels jutjats. L’alcaldessa Olga Arnau ha argumentat que a la ciutat «hi ha una manca d’efectius i la Policia Local ha d’assumir serveis que són competència dels Mossos». Pel que fa a la demanda d’equipaments, el govern tripartit ha tornat a insistir a la Generalitat que posi en marxa la construcció del nou hospital que ha de gestionar el nou Consorci Sanitari del Garraf i l’Alt Penedès i que s’ha d’ubicar a Vilanova i la Geltrú.\nProtesta contra la 'Llei Aragonès'\nParal·lelament a la trobada, aprofitant la visita d’Aragonès a Vilanova, una trentena de persones ha improvisat una protesta en contra de l’anomenada Llei Aragonès. Els manifestants s’han concentrat a la porta de l’ajuntament tot i que no han coincidit amb el vicepresident del Govern ja que aquest no ha entrat per la porta principal. Tot i això, els regidors de la CUP, que formen part del govern vilanoví, han aprofitat la reunió per lliurar a Aragonès el manifest que s’ha llegit i que demana una «revisió de la llei» ja que la consideren «una eina per privatitzar els serveis socials».\nAnar a portada Última hora Actualitat Última hora Vilanova i la Geltrú Última hora Peatge Última hora C-32


GOMÀ-CAMPS – Gomà Camps\nEls nostres productes i solucions per al mercat professional.\nGomà Camps > Marques > GOMÀ-CAMPS\nTRIA ENTRE DIFERENTS SOLUCIONS INNOVADORES EN PAPER TISSÚ PER LA NETEJA, LA HIGIENE, LA DECORACIÓ I LA CURA PERSONAL PER AL TEU NEGOCI\nGC és la marca original de la companyia per al mercat professional. A GC trobaràs una àmplia oferta de productes i solucions d’alta qualitat, que satisfaran totes les necessitats pel teu negoci.\nDurant més de 260 anys d’història, ens hem especialitzat en el desenvolupament de diferents solucions innovadores en paper tissú per la neteja i la higiene, la decoració de la taula i la cura personal.\nA la gamma GC trobaràs un ampli ventall de productes de categories diferents: eixugamans, higiènic domèstic, higiènic industrial, tovalloles de mà, rotlles de cuina, cel·lulosa industrial, camillas, tovallons, estovalles, mocadors de paper, etc. Tots estan fabricats amb pasta de cel·lulosa verge que prové 100 % de boscos certificats, un material que garanteix eficàcia i qualitat.\nTria entre la gran quantitat d’innovacions que aporten els nostres productes. Volem que et sentis únic i privilegiat:


Mercedes Lázaro. Periodista y blogger.: CRÍTIQUES A LA SOCIETAT ACTUAL\nCRÍTIQUES A LA SOCIETAT ACTUAL\nEl temps d'ara és com una riera desbordada per corrents bellugadisses. Totes maneres, haig de dir que la crisi econòmica que voleia sobre una Europa ferida, endarrerida i pobre, molt menys prolífica que fa deu anys, les revoltes del món àrab, els truculents abusos de poder de les classes pudents, tenen un avantatge: el realisme absurd del viure quotidià ens avorreix una mica menys perquè queda ajornat fins a nou avís, car ara les coses estan per a "poques bromes i cap gall".\nL'ambient no és res cosmopolita, la societat està visiblement tocada per la decrepitud intel·lectual, política, econòmica i social. Sovint, sóc agressiva, malgrat no ho sembli per la dolçor de la meva veu, a causa de l'agitació mental que em provoca veure l'enfonsament d'una societat decadent, públicament mistificadora, de vegades, amb estructures d'una solemnitat oficial que sovint voreja el ridícul.\nEn fi, hi ha moments, que faig servir una xerrameca desfermada, d'una dona esperitada, irritada, sempre a punt de sortir de polleguera i de armar un batibull de mil demonis. El camí és un altre, el camí és un llenguatge més cautelós, d'una fina ironia i subtil.\nTan de bó sapigués quin camí és el que em té reservat el destí en una societat que em fa anar llàgrimes cara avall, quan observo una juventut limitada a una vida sense ambicions, o unes famílies que sense obrir la finestra els ha fugit l'amor perquè els problemes econòmics s'han instaurant en la llur llar com un més de la família.\nQuè hi farem, dissabte vaig dormir 18 hores perquè sóc una sentimental de reflexos molt personals. Em posa de molt mal humor el món de la delinqüència política i contemplar com societats senceres estan creant una història sinistra, desgraciada i tenebrosa.\nPublicado por Mercedes Lázaro en martes, febrero 22, 2011\nNo diguis que la societat no es quelcom cosmopolita, digues que no ho és gaire.\nGens, no ho faria servir mai, aquí ja parlem de quantitats (0)... i això significaria que hem claudicat.\nBona Nit i Bona Sort !!!\n23 de febrero de 2011, 1:45\nNo tinc dret a criticar el pessimisme del teu post perquè jo, molt sovint, ho veig tot encara més negre. La part bona està en la ràbia. És bo que encara sentim ràbia per com van, per com són les coses, tot i que cal vigilar a no emprar-la per caure en el joc del blanc i el negre, a veure si acabem nosaltres comentent, també, una injustícia.\nLa sensació de que no canviarem res, per poc rodatge que tinguem a la vida, costa de fer-la fora dels nostres cors. Malgrat tot, no para de nèixer bona gent, gent valenta. La inocència i la bellesa resisteixen. La veritat, la justícia costen d'extingir del tot. La quantitat de verins per exterminar-les són cada cop més eficaços. Cert. Però no hi ha manera de matar-ho tot. Per poc que cadascú, des de la nostra humil parcel·la, ens dediquem a regar els petits brots de bondat, d'esperança, que encara queden (ni que estiguin aïllats l'un de l'altre) tocarem els nassos als qui es pensen que ja han guanyat la partida de convertir el nostre bell món en una completa merda.\nHi ha crueltat, hi ha mala fe, hi ha egoïsme, hi ha maldat sens fi, una insolidaritat esbalaidora. Però també hi ha compassió, amor, bellesa, instintivament, heroïcitat natural. Una cosa no pot viure sense l'altra. No hem de perdre l'esperança. I t'ho dic en un dia en que tot el món sembla ensorrar-se al meu voltant! Però mira, fins i tot jo, en el moment que estic visquent, també veig uns brots verds que valen molt i molt la pena de cuidar (econòmics no... nois, a veure si feu acte de presència vosaltres, també, collons! :D).\nPensa també que totes les èpoques han estat iguals. Des que els Cromagnons o els Pitecantropus van passar a ser Homo Sàpiens que no hem canviat gens. Cada bebé que neix ho ha d'aprendre tot de zero, de nou. La única diferència és que ara som moltíiiiissima més gent i les armes per fer mal s'han sofisticat molt. Però les que serveixen per fer el bé, també :)\nGràcies amics, SmallTour (crec que ets Victor, oi?) i Florenci. Avui ja començo el dia amb més claredat i positivisme. Haig de desdramatitzar una mica.\nUna abraçada i gràcies pels comentaris!


L'Espanyol i l'Inter acorden la cessió del talentós Philippe Coutinho - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nL'Espanyol i l'Inter acorden la cessió del talentós Philippe Coutinho\nAquest dimarts a les 12 de la nit es tanca el mercat d'hivern i l'Espanyol ja té concretades, com a mínim, dues de les noves incorporacions. El brasiler Philippe Coutinho, de 19 anys, ha estat el primer d'arribar. S'estarà a l'Espanyol fins a final de temporada. El seu objectiu és anar als Jocs de Londres amb la selecció brasilera i tornar cap a l'Inter de Milà. Ha estat una jornada intensa a Cornellà- el Prat ja que també s'ha tancat el fitxatge de Kalu Uche. L'Espanyol també està a punt de tancar el fitxatge de Víctor Sánchez, sense equip després de l'expulsió del Neuchâtel de la Lliga suïssa.\n01/02/2012 - 12.15\nEl jugador, de 19 anys i que no tenia minuts en el conjunt italià, espera tenir oportunitats per ser als Jocs Olímpics de Londres. El mateix Coutinho ha apuntat en el seu comiat que té la intenció de tornar a l'Inter de Milà quan acabi la cessió amb el conjunt blanc-i-blau.\nEl futbolista brasiler es va proclamar a l'estiu campió del Mundial Sub-20 a Colòmbia, eliminant Espanya, on va tenir una actuació molt destacada. L'entitat blanc-i-blava està molt il·lusionada amb la seva arribada i espera que el migcampista s'adapti ràpidament a l'esquema ofensiu de l'entrenador Mauricio Pochettino.\nL'Inter de Milà va pagar el 2008 una quantitat pròxima als quatre milions d'euros pel futbolista. Era una aposta de futur. De tota manera, no va debutar amb l'entitat italiana fins al juliol del 2010 ja que, en no tenir 18 anys, va militar dues temporades més en la disciplina del Vasco de Gama brasiler.\nCoutinho, ambiciós, apunta a la Champions\nEl brasiler ha aterrat a Barcelona amb un discurs molt ambiciós, en assegurar que, en aquests cinc mesos de cessió, espera "poder ajudar l'entitat a entrar en la Champions", i se sent "molt feliç, en un gran club i en un gran equip". El migcampista brasiler ha confessat a l'aeroport del Prat que el seu objectiu és "sumar minuts per arribar als Jocs Olímpics de Londres". El jugador arriba disposat a actuar "en qualsevol posició, l'important és tenir minuts"; diu que prefereix "ser a la part de dalt donant assistències".\nCoutinho ha explicat que coneix els jugadors blanc-i-blaus Amat i Álvaro del Mundial Sub-20 de Colòmbia, en què el Brasil va eliminar Espanya i es va proclamar vencedor. "Amb gent jove estic convençut que la meva adaptació serà molt millor. Això m'ajudarà bastant en aquesta nova etapa", ha comentat el brasiler. Sobre l'Espanyol, el mitja punta ha destacat el bon moment de l'equip.\nKalu Uche, nou davanter de l'Espanyol\nCoutinho ja és al sac


Montserrat Corominas Enrich | BELLATERRA.CAT\nPosts Tagged ‘Montserrat Corominas Enrich’\nMontserrat Corominas i Enrich “Presidenta CDC Bellaterra”\nPosted in Uncategorized, tagged Ajuntament de Cerdanyola del Vallès, Bellaterra, Can Fatjo del Aurons, CDC Bellaterra, Cerdanyola, EMD Bellaterra, Montserrat Corominas, Montserrat Corominas Enrich on 2 Juliol 2012| Leave a Comment »\nMontserrat Corominas “Presidenta de CDC Bellaterra” (Foto: Bella Terra)\nCIU DE BELLATERRA CONSIDERA UNA AGRESSIÓ LA TAXA DE RESIDUOS!\nConvergència i Unió (CiU) de Bellaterra titlla de “nova agressió” del govern municipal de Cerdanyola l’aplicació de la taxa de residus quan “es rebaixa considerablement la recollida en el gran absurd de pagar més per menys”.\nLa federació nacionalista critica tant els grups de govern –PSC i ICV/EUiA- com al “suport del PP” en la renegociació del contracte de neteja viària i recollida de residus que suposa una reducció de cost, però que CiU de Bellaterra critica pel que considera una rebaixa important del servei. CiU demana que el servei de recollida de residus tingui el mateix cost per habitant que al conjunt de Cerdanyola ” i que es transfereixi aquesta competència a l’EMD”.\nAixí, des de CiU s’explica que fins ara es recollia a Bellaterra amb el sistema porta a porta 6 dies a la setmana, 2 fraccions cada dia i a partir d’ara la recollida serà de “3 dies a la setmana, 2 fraccions cada dia, tres dies orgànica, un dels dies resta, un dels dies envasos, un dels dies paper, i el vidre amb containers per Bellaterra”.\nL’agrupació bellaterrenca de CiU es queixa que la rebaixa de cost del servei és un greuge per a Bellaterra perquè amb l’anterior contracte la despesa era “de 42,18 per habitant a Cerdanyola i de 39,86 a Bellaterra” i amb la revisió del contracte el cost “es manté a Cerdanyola (42,18) i es redueix a 31,85 € per habitant a Bellaterra, que suposa un 25% menys de cost”.\nCiU considera que històricament l’Ajuntament de Cerdanyola ha actuat amb “una falta de sensibilitat total i unes actuacions antiecològiques i contra la salut de les persones que han convertit a Cerdanyola en l’abocador de Catalunya”. En aquest sentit, expliquen, aquesta política continua “amb la vergonyosa actuació respecte a la construcció de l’abocador de Can Fatjó” dels Aurons.\nCiU proposarà a l’EMD “utilitzar els canals polítics, institucionals, jurídics i comunicatius per fer front a aquesta agressió”.\nMontserrat Corominas i Enrich, la nova presidenta de CDC de Bellaterra\nA Bellaterra es van presentar dues candidatures una la de la senyora Remei Goméz Pérez i l’altra la de la senyora Montserrat Corominas Enrich, que ja exercia de presidenta des del 4 d’octubre fins a l’actualitat.\nEl proppassat dia 20 de maig de 2012, a Bellaterra es va produir l’elecció de presidenta de CDC Bellaterra. Després del 16è Congrés de Reus, i d’acord amb els Estatuts del partit, tots els càrrecs s’han hagut de renovar, pel que es van dur a terme noves eleccions, tal com s’està fent arreu del país.\nPer votació democràtica i amb l’assistència de tots els militants bellaterrencs, va estar escollida la senyora Montserrat Corominas Enrich, com a nova presidenta de CDC a Bellaterra per a un període de quatre anys.\nCorominas enceta un nou projecte amb molta il·lusió i amb moltes ganes de treballar. Va explicar el que volia dir per ella “les 4C per Bellaterra” i les va anar desenvolupan al llarg de la seva intervenció.En aquest sentit, va ser contundent i va dir que volia “una Bellaterra capaç, confortable, connectada i compromesa”.\nLa nova presidenta va demanar que en aquest nou camí que enceta volia comptar amb tots els militants i que treballaria per augmentar el seu nombre i el dels simpatitzants.\nNOTA DE BELLATERRA.CAT: Montserrat Corominas, presidenta de CDC de Bellaterra, acaba de fer més militants de CDC a Bellaterra, que l’anterior president Felix Riba, ex Regidor d’Esports a l’Ajuntament de Cerdanyola del Vallès, durant els seus 8 anys de mandat. Ara més que mai, la feina ben feta i positiva per Bellaterra, comença a donar els seus fruits.\nMontserrat Corominas i Enrich (Presidenta CDC Bellaterra)


Redacció Sant Pere de Ribes 16-05-2019 9:58 Lectures 2510\nLes famílies de l'escola Mediterrània de Les Roquetes es mobilitzen per la pèrdua d'un línia de P3. EIX\nLes famílies de l'escola Mediterrània de Les Roquetes s'han començat a mobilitzar per la pèrdua d'un línia de P3 el proper curs. Pares i mares han iniciat una recollida de signatures per denunciar la situació del centre i recorden que és l'únic centre del municipi que serà escola-institut. Les famílies reclamen a la Generalitat que en comptes d'eliminar una línia de l'escola, es proposin la rebaixa de les ràtios d'alumnes per aula per poder conservar-la: "que recuperi ràtios que permetin, per una part, atendre millor a aquests alumnes i per l'altra, mantenir les línies de P3 que ara està tancant". Les famílies no entenen perquè "tenen el dret a triar escola i que després aquest dret es vulneri per la supressió d'una de les classes de P3".


_artista_abans_conegut_com_subal_quinina: L'ésser caduc o "entre todos la mataron y ella sola se murió"\nL'ésser caduc o "entre todos la mataron y ella sola se murió"\nA las oficinas de una editorial media llegan al cabo del año casi 1.000 manuscritos. En España deben de circular durante ese tiempo más de 5.000 originales diferentes. La inmensa mayoría de ellos son impublicables, como sabe bien cualquiera que los haya ojeado, y lo primero que hace el editor (gastando dinero para ello) es separar el grano de la paja.\nLuisgé Martín, El País\nSóc anacrònic, reaccionari, apocalíptic i antimodern.\nPer exemple, m'agrada molt fumar. Per exemple, em dedico a editar llibres. Abans aquestes dues activitats haurien estat considerades fins i tot venerables. Ara la gent m'escup pel carrer. No és estrany que em consideri un ésser melàncolic i emprenyat, ja que el món ha mutat fins a fer-se incognoscible i obtús als meus ulls esgotats. Ara sóc un ésser menyspreable, incomprès. Sóc l'ésser caduc.\nPerò sóc jo qui no comprèn, jo, l'antimodern. Ah, aquella maledicció de l'antiga Xina, aquell fukú oriental que desitja a la seva víctima que visqui temps interessants...\nCàndid com pocs, pensava que els blogs eren una escola per aprendre l'hàbit callat de l'escriptura, una plataforma adequada per aquells que anhelaven convertir-se en escriptors començant pel principi. Després d'uns anys, els bloggers més capaços, els que mantenien intactes l'esperança, l'alegria i la il·lusió, aquells que havien creat un llenguatge propi, aquells que havien après a defugir i minimitzar els efectes del verí de l'èxit immediat, emprendrien el solitari i incert camí de l'escriptor. Però Déu va crear l'autoedició, i els bloggers es van convertir en uns éssers arrogants i espitragats, uns éssers autosuficients i orgullosos i la ira va créixer dintre seu i la van llençar contra aquells censors antiquats, aquells patètics comerciants: els editors. Van desaprendre el sentit de la humilitat davant de l'ignot i inacabable món de l'edició, un món que aparentment no els interessava, un món que certament desconeixen, un món que, lluny de ser saludable i just, exercia una funció interessant: la de filtrar porqueria i posar la gent al seu lloc. No tothom té talent, per moltes visites i premis que obtinguin els seus blogs, per molta mercadotècnia que emprin contra els seus lectors. És clar que aquells carcamals d'editors cometien errors imperdonables, però al capdavall la justícia i la literatura gairebé sempre s'acabava imposant per sobre de les ineptituds d'aquells (primer) humans (després) editors. I és ben cert que hi ha hagut des de sempre una relació d'odi cordial i sincer entre autor i editor... el motor de tanta literatura. Quina merda, quin terrible avorriment, la pau dels cementiris i de la publicació descontrolada, sense aquell enorme enemic anomenat editor! Quina tristesa, la manca absoluta de responsabilitat social i bibliogràfica, la del que ho vol tot no podent oferir res més que el seu blog!\nAquesta desafecció infantil es va agreujar amb l'aparició de l'invent de l'e-reader, destinat a omplir les butxaques dels venedors de fum que s'aprofiten de l'ambició desfermada en l'ànima orgullosa de l'home modern, i que amb tota probabilitat sortiran victoriosos encolomant-nos més servituds tecnològiques. Tot aleshores va anar de mal en borràs: les agències literàries van voler fer d'editors utilitzant totes les males arts possibles, els distribuïdors van voler fer d'editors, els escriptors van voler fer d'editors: tots abraonant-se sobre el cadàver calent d'aquell individu antimodern, pragmàtic, arrogant i altiu, però també genial i d'una sinceritat gairebé insultant. A qui se li acudeix confessar que la literatura gairebé amb tota probabilitat no et portarà mai el plat a taula, malgrat ser estrictament cert des que la literatura és literatura?\nEl cas és que els autèntics escriptors, els que es sacrifiquen en silenci per parir alguna cosa perdurable i bella, aquells per qui val la pena ser un estúpid editor anacrònic, es veuran envoltats aviat d'un tsunami terriblement frustrant de creadors mediocres i orgullosos, fills del blog, fills del segle del llibertinatge tecnològic, fills de la falta absoluta d'autocrítica i d'ambició desbocada.\nPerò saben què? Que se m'en fot. Tinc previst enfonsar-me lentament amb aquest vaixell de paper i tinta que ja no sura. Desapareixeré lentament en l'abisme submarí de l'oblit i la total inutilitat amb el puny alçat i amb un somriure estúpid del que, no ho dubtin, em penjarà fins el darrer moment una cigarreta fumejant.\nPublicat per L'artista abans conegut com Subal Quinina a les 20:40\nMr. K 20 de gener de 2010, a les 0:11\nA mi també m'agrada fumar i, a sobre, faig gantxet. I sóc de les que llegeix coses d'editors anacrònics com vosté.\nZero Kelvin 20 de gener de 2010, a les 1:20\nDemà em poso amb la feina de replicar...\nAndrew (alias Zero Kelvin)\ndigue'm ariadna 20 de gener de 2010, a les 10:40\n... Si bé no sóc de les que duen cigarretes penjant a la boca, no crec en punys alçats, i sec sovint davant dels abismes sense atrevir-me a saltar, com a lectora, adjuntaré sempre un somriure, estúpid per uns, per d'altres no, a tots aquells conscients de la seva caducitat que, malgrat possibles pragmatismes, antimodernismes, arrogàncies, altiveses, genialitats i sinceritats, fan de l'ofici d'editor la seva vida i s'arrisquen i creuen que ser escriptor és una ofici tan rigurós i de responsabilitat com el seu propi...\nZero Kelvin 20 de gener de 2010, a les 11:40\nSóc un frikie dels gadgets electrònics.\nEstic apuntat a L'Aula d'Escriptors de Gràcia per aprendre a fer les coses bé.\nPotser algun dia saciaré la meva pedanteria provant d'escriure una novel·la.\nSóc tot això que diu vostè elevat al cub.\nPerò fora d'aquest arquetipus també sóc lector. I tinc capacitat de crítica. I tinc capacitat per discernir el que m'agrada i le que no, i de saber per què.\nVeig en els llibres electrònics grans possibilitats com a lector (ja em va llegir vostè en el seu Facebook).\nI em fot molt, que es plori ara pels editors, quan aquests, amb les seves pol·lítiques de distribució s'han menjat a les llibreries petites. Quan els editors es mengen el pa dels altres no passa res, però ah, compte, que ara és el seu pà...\nFa un temps, aquí mateix, vaig llegir com plorava vostè perquè a les grans superfícies no li donaven peixet, perquè els llibres seus no s'exposaven. Clar, ¿qui l'importa la llibreria del barri si pots ficar el teu llibre a la Central, a la Casa del Llibre o la FNAC?\nHo sento, Sr. Subal. No estic d'acord. Crec en que hi ha gent amb suficient criteri per saber el que vol llegir. I em reventa que a més, vostè sap que els seus clients, en la seva gran majoria ho som. Vostè no publica Larssons o Dan Browns. I jo quan vaig comprar Finestralls, o quan vaig llegir La Zona ho vaig fer valorant la seva tasca com a editor. Cregui vostè una mica més en que els lectors tenim capacitat per distingir les diferentes capes que té la literatura.\ndErsu_ 20 de gener de 2010, a les 12:36\nFa temps que medito ordenar els volums de la meva insignificant biblioteca no pas per l'ordre alfabètic del cognoms dels seus autors, com fins ara, sinó pel nom de l'editorial que ha fet possible l'existència de cada llibre. Sobretot quan peso que acostumo a comprar més llibres en funció del seu editor que no pas del nom de l'autor. Crec que quan m'instal·li en un nou habitatge, un cop vengui l'actual, així ho faré. Per cert, fa temps vaig rebre la visita de dos coneguts seus ben agradables que cercaven pis.\nAnònim 20 de gener de 2010, a les 13:45\ncàndid i caduc?? vaja promo que et fas nen!\ndius que desapereixeràs, sí vale, fins que t'arribi un mail o un llibreta amb una genialitat no publicada i a córrer tots. i com t'agrada!\nAnònim 20 de gener de 2010, a les 20:01\nJo sóc més de pensar que els que sobren són els periodistes culturals. Però ¿em deixa, tot i estar d'acord amb vostè, fer d'advocat del diable?\nLi ha sortit un post molt superior a l'article que empra com a lema. Un article enormement trampós (l'article, no el post; llegeixi bé), perquè segurament la "prima Paqui" a la que ell fa referència de manera tan condescendent, si volgués publicar, amb una editorial tradicional, ho faria. I si fa un blog i té prou visites, etcètera, possiblement una editorial tradicional acabarà anant-li al darrere. ¿No totes? Esclar, però és que l'article juga a fer una contraposició extrema, simplista.\n"Los autores, sin llegar al tópico romántico, suelen ser seres inadaptados, neuróticos y con una cierta incapacidad para las cosas terrenales". Altre cop la condescendència, igual que més amunt contraposa l'objectivitat d'un autor respecte al seu llibre i la de l'editor; com si l'editor automàticament tingués raó. ¿No és capaç de pensar que un escriu senzillament perquè li dóna la gana, perquè ho sap fer? ¿Sempre hem d'anar amb excuses?\nEn fi: un article realment trampós, que em recorda aquells articles de músics defensant la gestió de la SGAE, amb perdó.\nPassem al seu post. Ja li he dit que el trobo molt millor. Molt més realista, tot i la retòrica autocompassiva, etc. A mi el que m'estranya són dues coses. La primera que extrapoli la situació castellana a la catalana (on, a grans trets, el món literari és un can pixa general). La segona que es capfiqui per les "cosines Paqui". Com li deia algú més amunt, pareix que no confiï en el criteri dels lectors.\nPensi en el cinema en 3D. Fa cinquanta anys, des que es va estendre la televisió, que llancen periòdicament la idea. I de moment l'única pel·lícula digna que s'ha fet és "Up", diuen. A banda d'això, de quan en quan fan sarau amb alguna pel·lícula concreta, la gent hi va, se n'oblida, i santes pasqües. Perquè no han trobat la manera d'aconseguir (a diferència del que va passar amb el so i el color) fer una pel·lícula de Dreyer on el 3D aporti alguna cosa. Pensi, doncs, en la molèstia de posar-se ulleres de colorets i en el fet que te les poses per veure una cosa que, finalment, no és res de l'altre món. Per això no ha prosperat. Doncs és el mateix. Vostè, com a editor de sempre, haurà de preocupar-se el dia que, sense editor, un gran llibre esdevingui un èxit de masses. El dia que uns Radiohead o uns Arctic Monkeys decideixin prescindir de vostè. Llavors els bons escriptors (i els lectors) decidiran que vostè ja no fa falta. Però això no ha passat, ni sembla que hagi de passar. Mentrestant, no es preocupi perquè les "cosines Paqui" (ni els "productors de continguts") li fotin enlaire l'ofici! Fixi's en elles més aviat quan pugin a una bicicleta! ;-)\nI recordi que, a grosso modo, estic d'acord amb vostè.\nToni Ros 20 de gener de 2010, a les 20:41\nPuaffffffffffff. Sr. Subal Fumeta, és el post més depriment que he llegit en els 6 anys que porto llegint i fent blogs. Més un brindis al sol sembla un brindis a la lluna, o a les tenebres directament. En el fons una posa, una disfressa, un romanticisme que put. I, a sobre, per a més ironeia, ho proclama en un blog. Chapeau. Certament, el Zeitgeist no corre al seu favor. Però deixi de lamentar-se, home, i reaccioni, collons.\nAnònim 20 de gener de 2010, a les 20:54\nMmmm, rectifico: no s'hi fixi ni en bicicleta.\nL'artista abans conegut com Subal Quinina 21 de gener de 2010, a les 12:26\nSenyor Ibanez: donat que manipula el seu sistema de comentaris omitint comentaris incòmodes, li diré aquí que trobo escandalós que els seus llibres a bubok costin gairebé 15 euros, la qual cosa em porta a pensar que tota la seva lletania "d'escriptor de mà oberta i blablablà" és pura retòrica buida i mentidera. Això sí que és estafar els seus lectors. Cosa que fa des d'aquell lamentable plagi que va rebre el Premi Ferrater, que sospito que va fer que les portes de les editorials convencionals i anacròniques que no es deixen enganyar restessin tancades sine die.\nAu, que'l moqui la iaia.\nEl cau d'en Bau 21 de gener de 2010, a les 14:24\nHavent meditat, a fi que l'administrador d'aquest blog pugui dir la seva a nostra aportació feta a the other side of the moon, copypastegem el comentari realitzat.\n"Per una banda, senyor L2P, ha d’acceptar que els editors “clàssics” juguen amb un nínxol de mercat que els cavarà la tomba empresarial si no s’adapten a les noves tecnologies. A més, li recordo que la seva editorial ha publicat un e-blook. La catosfera és indubtablement un bon senyal per a la cultura catalana tot i l’evident morralla que impera (i si navega per l’englishfera, ni li ho explico!). L’aparició d’una nova Rayuela o OULIPada tot seguint les noves eines digitals serà un signe de vivor literària. Vostès plantegen una línea editorial -el catàleg és la meva obra- que no té res a veure amb el món bloger, , de manera que comparar-ho suposaria arbitrar un partit de futbol amb les regles del golf. Res a veure"\nL'artista abans conegut com Subal Quinina 21 de gener de 2010, a les 18:19\nBenvolgut Cau d'en Bau et altri:\nHi ha milers d'indicatius econòmics per mesurar qualsevol índex; d'inflació, de deflació, de qualitat de vida, de renda per càpita, de desenvolupament humà, de poder adquisitiu... n'hi ha un que a mi em fa molta gràcia i que sol ser bastant infal·lible: índex BigMac, malgrat ser totalment acientífic, que senzillament consisteix en mirar quan val un BigMac a cada país i fer una miserable regla de tres.\nJo llegeixo amb moltíssima atenció els comentaris (centenars) a les notícies sobre edició electrònica i punyetes similars que apareixen als diversos diaris digitals. Em serveix per mesurar com de madura està la demanda de llibres electrònics, i què vol que li digui: hi ha molta gent que no vol ni sentir a parlar del putu e-reader, que no en tenen cap necessitat. També et pots trobar comentaris d'odi visceral cap als editors de gent que no té ni puta idea del món editorial, i gent fanàtica de trastos nous miraculosos addictes a les noves religions www. Però jo trobo que la gent està cansada del tema, cansada que la mà invisible et vagi menjant el cap amb la imminència de l'e-reader ("e-reader, regalo de navidad!"!), cansada que el mercat t'insisteixi en fabricar noves necessitats que no tens. Aquest és el meu índex BigMac per mesurar demandes d'e-book. El lector, o sia, el consumidor de llibres, és un escèptic amb aquest trasto.\nAdaptar-se a les noves tecnologies? Què implica, això, gastar-se milions d'euros que el senyor Folch sí té però la majoria d'editors no tenim? Paticularment, esperaré a veure si el seyor Folch s'estavella, i després, ja decidirem si ens apuntem a aquesta MODA de l'e-reader.\nVol què li digui que penso, analitzant l'entrevista que li van fer l'altre dia a l'Avui, al senyor Folch? Em vaig quedar amb aquesta frase: "La barrera d’entrada a la distribució [de llibres digitals] no és petita." Sap què és una barrera d'entrada a un mercat? Que per entrar en aquest mercat t'has de gastar una fortuna. Això a qui beneficia? Als megagrups editorials, no a ningú més.\nAixí doncs, aquesta no és la meva guerra. Si es fixa en els comentaris dels lectors, els qui més reticents estan amb aquesta mandanga són els lectors de literatura (d'alta literatura, no merda d'aeroport).\nDesprés, vostè diu; "A més, li recordo que la seva editorial ha publicat un e-blook."\nNo: n'hem editat dos; L'aeroplà del Raval (li falta poc per esgotar-se, senyor E-Banyes), i Busca qui t'ha pegat. Com he mirat d'explicar, potser sense fortuna, hi ha blogs perfectament traslladables al format llibre. No tots, no els que més es venten de ser collonuts, no els que presumeixen de rebre un milió de visites al dia. Aquest són mediocres a més no poder.\nHi ha dos blogs que m'enamoren (Registres Particulars i O-TeArai) d'un nivell literari espectacular, al meu gust. Els editaria ara mateix, si tingués temps, diners, etc. Em retracto ara mateix si he dit que TOTS els blogs literaris són mediocres. Hi ha gent que escriu de meravella per internet. Però no són qui la majoria pensen. Hi ha hagut editors que han caigut de quatre grapes en la propaganda infecte generada per pseudofenòmens com la Catetosfera, i n'han editat un llibre, el qual ha passat desapercebut, i sospito que se l'han menjat amb patates. No ha estat un fenòmen literari, evidentment: menys un fenòmen comercial. Es van pensar que com que tot déu mira blogs o té blogs i té parents i familia, la propaganda viral s'extendria com una taca d'oli i vinga tots a comprar el llibre. Cal anar amb molt de compte amb les MODES, amic Bau, no troba? Com bé diu l'amic Zero Kelvin, el lector no és idiota, però la tasca de l'editor és fer-li la vida més fàcil, i em temo que els fenòmens d'autoedició i el rotllo viral que hi ha a la Xarxa no ajuda en absolut: només és soroll. SOROLL!\nZero Kelvin, al meu putu facebook va enumerar un llistat d'incorporacions pistonudes que a la llarga tindran els e-book. Els deixo aquí apuntats;\n- Per què no un format electrònic que contingui el llibre traduït i el seu original? i a més un diccionari? Es a dir, jo vaig llegint en versió original i una paraula, un paràgraf no l'acabo d'entendre. Puc consultar al diccionari o, fins i tot, puc demanar que aquest paràgraf me'l posi en la versió traduïda del llibre. Marcar per traduir. Els DVD porten els subtítols en més d'un idioma, per què no tenir el llibre també en varies llengües?\nI la meva resposa va ser: "o sigui, que he de comprar drets per la traducció al català, l'original en l'idioma que sigui, i els drets pel diccionari, i això vostè ho vol comprar a 10-12 euros, oi?"\nEn fi, jo què sé. Jo crec que els humans lectors solen tenir una capacitat de discernir més elaborada que els no-lectors. No serà fàcil vendre'ls motos. els fabricant d'e-readers vendran milers de milions de trastos, però a qui? En primer lloc, a aquests. I quan tots els no-lectors tinguin el trasto, potser s'adonaran, els "creadors de continguts", que el negoci l'han fet uns altres. Els fabricants de trastos (trastos que no ajuden precisament a l'ecosistema, doncs estan fets de productes no reciclables, productes que generen alguna que altra guerra a Àfrica, coses sense importància).\nPerdonin la demagogia, però és que a més de reaccionari, i antimodern, a voltes sóc un demagog.\nI m'en vaig de pet a l'Orinal.\nAnònim 21 de gener de 2010, a les 21:41\nEm sorprèn que un editor d'una editorial petita, una editorial que treballa per amor a l'art i sense ànim de lucre, mostri prejudicis tan exacerbats cap els lectors electrònics. Puc entendre les pors en el cas dels distribuïdors, que en el moment que el l'ebook sigui predominant (si ho arriba a ser) patiran perquè seran intermediaris innecessaris; puc entendre els llibreters, que en un model de negoci així també ho tenen magre i seran substituïts (insisteixo, sempre hipotèticament) per un portal de venda que centralitzi l'oferta de les editorials, a l'estil d'Amazon. Però els editors, els editors em sorprendria molt que desapareguessin i no entenc aquesta por la competència amateur. De debò es pensa que algú entra a Bubok a la recerca de nous autors? Doncs amb els autopublicats digitals passarà el mateix. Generaran soroll, spam, però qui en farà cas?\nEl lector sap discernir i sap filtrar per si mateix, però una editorial estalvia molta feina; les editorials ja no vendran objectes físics, però continuaran venent marca, prestigi. I no tots els escriptors (especialment els escriptors *de debò* estaran disposats a fer d'home-orquestra i encarregar-se de detalls tècnics, de canals de venda i de promoció. Tal i com ho veig, editors i editorials continuaran existint, perquè fins i tot en un model digital són útils per als lectors i per als escriptors.\nEn el cas d'editorials grans, fins i tot, puc arribar a entendre la por al món digital pel perill de la pirateria. Però en el cas d'una editorial petita, em sembla que el llibre electrònic és un risc, certament, però també és més una oportunitat que no pas una amenaça\nJo no crec que el llibre electrònic sigui una moda; crec que es quedarà, que anirà guanyant terreny fins a arribar a un equilibri amb el llibre de paper, que tampoc no desapareixerà. Potser es converteix en una mena de substitut del llibre de butxaca, potser va més enllà. No ho sé, i en qualsevol cas serà un procés que durarà anys. Però és indubtable que té molts avantatges: des de l'estalvi d'espai i pes (jo, amb gairebé dos mil llibres i sis mudances en 9 anys, dono fe que si pogués reconvertir el 70-80% de la meva biblioteca a digital acceptaria sense pensar-m'ho) fins a la possibilitat de tenir un diccionari integrat (com el Kindle, i és realment molt útil per llegir en anglès), o de fer subratllats i anotacions i poder exportar-les directament a un format text a l'ordinador, o poder accedir a llibres que en paper són impossibles de trobar o que caldria cercar laboriosament en llibreries de vell. No ho sé, també el llibre de paper té encara molts avantatges sobre els lectors (resistent, sense bateria, tacte), però crec que no és raonable negar algunes de les virtuts del format electrònic.\nRespecte al cost d'entrar al món digital per a un editorial, et cito: “'La barrera d’entrada a la distribució [de llibres digitals] no és petita.' [diu en Folch]. Sap què és una barrera d'entrada a un mercat? Que per entrar en aquest mercat t'has de gastar una fortuna. Això a qui beneficia? Als megagrups editorials, no a ningú més".\nAixò no és correcte. Entrar en la distribució de llibres digitals, és a dir, el que està fent 36L a Espanya o ha fet Amazon a EEUU requereix una gran inversió. Però aquesta inversió és per a qui vulgui constituir-se com a canal de venda o distribució d'e-books, no pas per les editorials. Labreu no necessitaria crear un canal de venda, només triar un distribuïdor o portal de venda com ara Leqtor o edi.cat, o Amazon i pagar la quantitat per llibre venut que el distribuïdor o venedor (digueu-li com vulgueu) marqui. El cost de fer una edició digital per a una editorial és molt baix, puix els costos fixos (traducció si n'hi ha, maquetació, correcció, disseny de coberta) ja els ha hagut de pagar per fer l'edició en paper. Si algú em dona un arxiu .doc amb la novel·la corregida i un arxiu .jpg amb la coberta, jo, que hi he dedicat unes poques hores a aprendre'n i no sóc professional, en un matí o una tarda li preparo una edició electrònica en format .epub o .mobi que no té gaire a envejar a les que compro amb el meu Kindle.\nL'artista abans conegut com Subal Quinina 22 de gener de 2010, a les 3:27\nBenvolgut i benvingut Víctor.\nSap què? Que potser té vostè molta o tota la raó en el que diu. Sí. Pensaran tots que sóc una mena de tarat summament contradictori...\nDarrerament parlo amb molts amics molt més entenimentats que jo sobre el tema: m'agrada punxar-los perquè sé que de la controvèrsia en puc treure més conclusions. Porto a l'extre una cosa (i me la crec, eh, res de jugar a la puta i a la ramoneta), i a base de paciència dels altres jo acabo entenen coses. OK. L'e-book no és una amenaça tan gran. I a més té tota la raó amb les barreres d'entrada.\nPerò pensan-t'hi a conscipencia, i essent sincer, el que m'enerva és una tendència dels ja lectors d'e-book a menysprear la tasca de l'editor.\nPenso que els editors no hem estat prou hàbils per explicar la nostra funció, la nostra feina. I penso a més que jo en particular tendeixo a igualar a qualsevol defensor de l'e-reader amb un Toni Ibàñez qualsevol, la qual cosa és de injusta.\nPerò digui'm; no nota vostè que als editors se'ns vol fer passar per uns polis de matinada, per la Santa Inquisició o socis honorícs de l'SGAE? El que em garrativa i em molesta és la propensió de l'opinador ociós a pensar que som uns éssers inútils i aprofitats, i aleshores, jo, volent defensar-me (doncs em considero editor com qualsevol altre, encara que això m'equipari amb Planeta) reacciono. E-reader? Sí. Tasca editorial? Més que mai. Perquè d'una cosa sí que estic segur: la banalització de la figura de l'editor farà que la ja minsa qualitat a que els tenim acostumats a vostès, lectors, s'agreujarà. Els problemes per discernir entre la simple campanya viral i la qualitat ens faran perdre més temps.\nL'artista abans conegut com Subal Quinina 22 de gener de 2010, a les 3:54\nI una altra cosa, potser estúpida i romàntica: llegir és imaginar (i em refereixo a les coses accesòries que diu que portaran els e.readers en el futur a les què feia referència l'amic Zero Kelvin). Si amb l'e-reader acabem per saber-ho TOT, acabem per, per exemple, poder alterar l'ordre argumental d'una obra al nostre gust, no creu que es perdrà aquell "pacte de la ficció" que existeix entre l'autor i l'escriptor? Ho dic a tall d'exemple, però crec que pensar-hi pot ser interessant. Ja sé que al capdavall això no importa a ningú, però a mi, que semblo del segle dinou, em sap molt de greu.\nMiri, detesto fer comparacions amb la indústria de la música, però en aquest cas, n'assajaré una. Jo quan veig als meus cosinets "escoltant música" a base de "singles" d'e-tunes, comprobo què feliç que era i que sóc escoltant de dalt a baix un disc. Amb les seves parts bones, amb les seves parts inoblidables, amb les seves parts mediocres. El l'obra com a conjunt superior a la suma dels seus elements. Sóc dels freaks que creuen en l'objecte dics, en l'objecte llibre (fins i tot un disc amb cançons dolentes, o un llibre amb errates o faltes, perquè cada error amaga una història, o simplement ens recorda que som humans). Si per mi fos: només hi hauria vinil i spotify, la resta: fora. El vinil per les obres d'art, i l'spotify per a cançons especíques. Darrerament només tiro d'spotify, però escoltar un vinil, amb el seu ritual, amb les seves imperfeccions, amb el fregit, és una altra cosa. Que el meu és un discurs que s'ha repetit mil vegades? Un discurs romàntic i facilón? Tal vegada. Per això en el post confesso que sóc antimodern i que en definitiva no tinc raó. Però així sóc. I així és molta gent en aquest món. Com els fumadors als que feia referència, també en el post. Respecto o miro de respectar als no-fumadors. Puc fins i tot admirar als ex-fumadors. Però els "antifumadors" han de saber que tenen davant un enemic que ja sap de quin mal ha de morir.\nEstic segur que podrà fer els paral·lelismes necessaris per traslladar això de la música i el tabac al món del llibre, hi confio.\nsalutacions ben cordials a vostè i a tothom a qui no he respost personalment. Falta de temps, no de ganes.\nGràcies, Víctor, per fer-me pensar més a fons en tot això i poder pulir els meus arguments equivocats.


Cases - Teatre Barcelona\nXesca Salvà, escenògrafa, presenta a La Pedrera la instal.lació CASES una combinació entre acció i instal·lació.\nAmb aquest projecte, planteja una reflexió sobre l’espai com a edificació audible i el so com a arquitectura sonora, sempre amb l’objectiu de crear espais emocionals que permetin als espectadors i espectadores relacionar-se amb l’obra que estan veient.\nEn aquesta instal.lació l’espectador és també el constructor de la historia. Aquesta arrenca en el moment en què se us donen uns auriculars i, asseguts de dos en dos davant d’una taula amb una maqueta, us conviden a escoltar un àudio. A cadascuna de les cases us explicaran històries íntimes protagonitzades per dones a partir d’entrevistes reals realitzades amb habitants de diferents ciutats. L’una és una àvia, l’altra no té llar, la tercera us parlarà d’amor, de llibertat i de sexe, una altra confessa que és bruixa… Cada casa és una història. Només caldrà que pareu l’orella i seguiu les instruccions, perquè no fareu d’espectadors i prou, sinó que, en manipular els objectes que us trobareu dins de les cases, contribuireu decisivament al desenvolupament de cada història.


Fer una carrera mentres espero la reassignació - Preguntes i Respostes | Preparats, Llestos, Universitat\nFer una carrera mentres espero la reassignació\nVull estudiar Biologia a la UB però m'he quedat a 0,122 d'entrar-hi, i he decidit esperar-me (si fa falta) fins a l'última assignació. He llegit que mentre espero les assignacions puc començar a anar a classe a la carrera que sí que tinc prou nota per entrar (Ciències del Mar), però no entenc COM ni QUAN s'ha de fer.\nHe de fer la matrícula a Ciències del Mar? I si tinc sort i la nota de la reassignació em permet entrar a Biologia, què he de fer llavors?\nPots esperar a la 2a assignació sense necessitat de matricular-te a la plaça assignada. No la pots perdre, a no ser que t'assignin una plaça superior en el teu llistat de preferències.\nSi a la 2a assignació tampoc hi ha més sort i et quedes amb la mateixa plaça i vols continuar fins les reassignacions, has de matricular-te a la plaça assignada (si no la vols perdre) i activar el tràmit "Continuar en el procés de reassignació de places" a Accés Universitat.\nSi durant les reassignacions hi ha més sort i t'assignen a una plaça que prefereixes més, hauràs de fer la matrícula a la nova universitat i se't retornaran els diners abonats menys les taxes universitàries (uns 150€ aproximadament). Els diners només es retornen quan fas el canvi entre universitats públiques catalanes i la UVic-UCC.\nPer començar a anar a classe, has de posar-te en contacte amb la universitat i fer una sol·licitud per ser "alumne oient".


Quinze variables per avaluar l’excel·lència de l’Economia Social i Solidària – COOPERATIVES DE CONSUM AGROECOLÒGIC DE PLATAFORMA\nHome Divulgació Article Quinze variables per avaluar l’excel·lència de l’Economia Social i Solidària\nEspelt, R., (2015). Quinze variables per avaluar l’excel·lència de l’Economia Social i Solidària. Pamapam, 21 d’abril 2015. Barcelona: Pamapam.\nDonat que cada una de les propostes requereix de l’acompliment mínim de vuit dels quinze criteris per ser considerada un nou node de la xarxa, la seva valoració és un element rellevant. Una visió de conjunt, com la que es va fer durant la trobada, ha de permetre una certa unitat a l’hora de validar cadascun dels projectes i, també, el seu grau d’acompliment en cada un dels indicadors.\nLa gradació va del zero, «no acompleix», al cinc, «assoliment excel·lent», i es preveu un camp de «no aplica» per a casos excepcionals. La puntuació màxima, reservada a iniciatives referents en l’ítem valorat, es relaciona a un alt compromís social i polític.\nDel treball en grup, realitzat durant la trobada, en va sorgir un debat interessant en cada un dels indicadors, classificats segons el seu impacte social, ambiental i en l’organització i el treball.\n1. Impacte social:\nProximitat. La relació de quilometratge, tant en l’oferta de productes com en els possibles serveis que es requereixin, ha de facilitar els circuits curts de consum. Per tant, ha de promoure el desenvolupament social i econòmic local.\nComerç just. Valorant les condicions laborals, en tot el seu procés, sobre les quals es produeix i comercialitza el producte o servei, minimitzant la intermediació i promovent que el productor no tingui un preu final imposat.\nTransparència. Un rendiment de comptes públic assoleix la màxima gradació d’aquest indicador que cerca donar visibilitat a l’activitat econòmica de la iniciativa.\nIntegració social. Més enllà de facilitar els accessos i les instal·lacions a l’espai, que es valora com un estadi inicial, l’organització que vulgui assolir l’excel·lència en aquest camp ha de situar la persona en el centre de la mateixa i facilitar-ne la integració global.\nIntercooperació. Aquest és un indicador estratègic a nivell social i econòmic del qüestionari, ja que ―a l’hora de realitzar-lo― ha de servir per incentivar els qui el responen, el consum integrat a la xarxa social i solidària. La creació d’una xarxa de consum integrant totes les demandes ha d’enfortir el model en el seu conjunt.\nXarxes. Aquest indicador equival, a nivell polític, a l’anterior. La capacitat de teixir xarxes de relació amb els agents que actuen de node de l’activitat i una participació activa han de promoure un reforç de la capacitat d’incidència política.\nBanca ètica. A través d’aquest ítem podem valorar fins a quin punt la iniciativa és capaç d’adoptar esquemes econòmics de l’economia social solidària, de l’elecció de la banca ètica als models d’intercanvi, passant per l’ús de la moneda social.\n2. Impacte mediambiental:\nCriteris ecològics. Relacionant les necessitats que demanda la iniciativa, amb la cura en la seva elecció, tot valorant l’impacte mediambiental. Al mateix temps, el grau de compromís en reduir-lo i cercar models compensatoris i, inclús, d’autoproducció.\nGestió de residus. Valorant la gestió del rebuig que l’activitat comporta, intentant minimitzar-lo al màxim, especialment si la reparació i el reciclatge es promouen per sobre de l’adquisició de nous equipaments.\nEstalvi i eficiència. Tenint en compte l’ús d’energia de baix consum, intentant reduir-lo, seleccionant un proveïdor sensible amb la renovable i, fins i tot, plantejant l’autoproducció.\n3. Organització i treball:\nForquilla salarial. Valorant al màxim la igualtat de salaris i, si no hi ha remuneració, l’equitat en les hores de treball.\nDesenvolupament personal i professional. Tenint en compte les diferents situacions personals i professionals de les persones que conformen la iniciativa i atenent el seu estat emocional.\nEquitat de gènere. En totes les seves vessants, des del repartiment de tasques, com en l’ús del llenguatge en la comunicació.\nDemocràcia i participació. La iniciativa avaluada cerca mecanismes democràtics per la presa de decisions, on tots els membres poden participar-hi de forma igualitària.\nLlicències i programari. Reconeixent l’ús de programari lliure i, especialment, les llicències que permeten que el coneixement generat sigui potencialment utilitzable per qualsevol persona.\nAquest és un qüestionari qualitatiu on és dificilíssim acomplir amb excel·lència tots els criteris. En qualsevol cas, l’instrument ha de servir d’autoavaluació. D’altra banda, la realització del qüestionari en posteriors ocasions, servirà de guia als projectes per verificar l’avanç cap als ideals que proposa l’economia social i solidària.\n[Article publicat a Pam a Pam amb el títol «Quinze variables per avaluar l’excel·lència de l’Economia Social i Solidària», projecte de SETEM i la XES].\nPrevious PostAnàlisi de les campanyes electorals des d’un altre punt de vista\nPingback: Cooperativa de consum agroalimentari de la UAB | Ricard Espelt\nPingback: Els grups de consum agroalimentari com a emblema (real) de l’Economia Social i Solidària | Ricard Espelt\nPingback: Pluja fina | Ricard Espelt


‘Solució salomònica’ del Ministeri de Torres per a les obres del Gran Valira - La Valira\n‘Solució salomònica’ del Ministeri de Torres per a les obres del Gran Valira\nEl ministeri d’Ordenament Territorial que encapçala Jordi Torres Falcó ha optat per treure, del corresponent cartell informatiu, la data del mes de finalització de les obres per a la millora hidràulica del riu Valira a la zona del pont de París d’Andorra la Vella. Els treballs es van iniciar el febrer passar i tenien un termini previst d’execució de tres mesos.\nA la retolació inicial figurava el mes de maig però els darrers dies, i després que LA VALIRA informés del retard de les obres, el departament de Torres Falcó ha optat per una solució salomònica: ‘esborrar’ aquesta data, deixant obert l’acabament del projecte per al llarg de l’any 2018.\nCal recordar que els treballs consisteixen en la reparació de la part central de la llosa, que és la zona més afectada per l’erosió que causa el curs de l’aigua.\nL’empresa que duu a terme les obres al Gran Valira és TP Unitas Armengol & Montané Sau amb seu social a Escaldes-Engordany i presidida per Daniel Armengol Bosch, conseller general per Demòcrates per Andorra (DA) durant la legislatura anterior (2011-15) i actual vicepresident de la Cambra de Comerç del Principat.\nEl Ministeri d’Ordenament Territorial va adjudicar, mitjançant concurs, el 6 de desembre de l’any passat les actuacions del riu Valira a la societat que realitza bona part dels treballs públics a Andorra, en aquest cas per un import de 431.530 euros.


L'Albada, un dels tres barris tarragonins a l'altra banda de la T-11\nL'Albada vol que la T-11 deixi de ser una barrera física entre els barris de Ponent de Tarragona\nRepassem el passat, el present i els reptes de futur del barri tarragoní més jove, que l'any 2021 celebrarà el seu 20è aniversari\nImatge del barri de l'Albada des del pont que travessa la T-11. | TarragonaDigital\nL'Albada és el barri més jove de Tarragona. Creat a principis del segle XXI en un dels marges de la T-11, entre La Floresta i Parc Riu Clar, l’any 2021 celebrarà el seu vintè aniversari. La seva privilegiada ubicació, al costat d'aquesta transitada via, va fer que diversos concessionaris de cotxes i motos s'instal·lessin a la zona.\nLa seva creació, impulsada pel moviment veïnal de Riu Clar, va començar als anys 90 del segle passat, arribant els primers residents fa gairebé dues dècades. Un d’aquests impulsors va ser Ángel Juárez, actualment president de Mediterrània i de la Coordinadora d'Entitats de Tarragona, aleshores president de l’AVV Riu Clar.\nUn barri que va escollir el seu nom\nL’històric líder del moviment veïnal tarragoní va ser el primer president de la nova AVV L’Albada. El mateix Juárez explica que «hi havia una demanda de les noves generacions del barri de Riu Clar per continuar vivint a la mateixa zona, que finalment es va fer realitat en el que ara és l’Albada».\nDurant les passades festes populars de l'Albada, Ángel Juárez, al centre de la imatge, va ser homenatjat. | Cedida\nÁngel Juárez destaca que «vam ser el primer barri de tota Tarragona que va escollir el seu nom democràticament». Els veïns, entre prop d’una desena de propostes, van triar com a nom del seu barri l’Albada, un arbust mediterrani típic d’aquesta zona i que llueix a l’escut del barri i de l’associació de veïns.\nTot i això, va costar que l’Ajuntament de Tarragona reconegués el nom oficial, per tal de poder sortir als mapes i a la senyalització de carreteres. Aquest reconeixement no va arribar fins a l’any 2013, tot i que l’any 2011 ja s’havia votat una moció al plenari que es va aprovar per unanimitat.\n«Una zona ideal per a gent jove amb nens»\nToni Chacón, president de l’AVV L’Albada des de fa més de mitja dècada, va viure a la Floresta, Campclar i Torreforta abans d’arribar a l’Albada. Ens comenta que «vam decidir-nos a venir aquí perquè era un barri nou, atractiu, tranquil i que per a gent jove amb nens, com nosaltres, ens semblava estupenda».\nChacón destaca que «mai ens hem penedit de la decisió que vam prendre ara fa prop de 20 anys, perquè les nostres filles s’han criat al carrer, amb la resta de jovent del barri, i han crescut amb molta felicitat aquí». Afegeix que «fa uns anys vam sospesar marxar a viure al centre de la ciutat, però les meves filles ens van dir que elles es quedaven a l'Albada i vam acabar quedant-nos».\nLa Rambla de l'Albada és el lloc de reunió dels veïns i veïnes del barri. | TarragonaDigital\nSobre l'estat actual, el líder veïnal comenta que «som un barri jove, les infraestructures estan bé, però hi ha alguna mancança». Una reivindicació històrica és l'enllumenat. Des de fa anys demanen que s'instal·lin nous punts de llum més baixos en alguns carrers del barri, on els arbres han crescut i els fanals queden per sobre dels arbres i no il·luminen. «Ara canvien els fanals a Bonavista, esperem que aviat ens toqui a nosaltres», diu.\nPrecisament la poda dels arbres és un altre dels cavalls de batalla, perquè «fa tres anys que la jardineria es va descuidar, quan funcionava molt bé». De la neteja no tenen queixa, tot i que demanen que el solar que hi ha al carrer Mil·les Dalmau, a tocar de la pista poliesportiva, també sigui d'ús esportiu i d'esbarjo.\nLa feina de l’associació de veïns\nPresident des de fa més de cinc anys de l’AVV L’Albada, Toni Chacón explica que «l’experiència com és positiva, tot i que de vegades és dur perquè la gent no és còmplice». En aquest sentit, manifesta que «la gent es preocupa de lo seu i molts cops no es valora que des de l’associació de veïns ens preocupem dels jardins, de la neteja i de reclamar que s’arregli tot allò que falli al barri».\nImatge de les passades Festes Populars de l'Albada. | TarragonaDigital\nEl líder veïnal comenta que «és un barri tranquil, un barri dormitori i excepte en festes o esdeveniments no ens veiem les cares». Tot i això, assegura que «encara que són els menys, sempre hi ha gent que baixa i participa». Un dels grans moments de l’any al barri són les Festes Populars de l’Albada. Durant anys van ser referent musical a la ciutat, omplint la Rambla del barri amb les actuacions d’artistes reconegudes com Lolita, Gisela, Tamara o Lorena.\nLes festes no són l'única activitat que organitzen, ja que el barri també té una comparsa de Carnaval i cada any es fa la Calçotada Popular, la Setmana Cultural, la Castanyada o la Trobada de Nadal, que enguany va tenir lloc el passat 22 de desembre.\nUn comerç inexistent\nUn dels hàndicaps que té l’Albada és la falta de comerç. Actualment, hi ha dos bars a la Rambla del barri i la Llar de Jubilats Municipal L’Albada – Parc Riu Clar, oberta l'any 2009. A aquests tres espais se sumen els concessionaris de cotxes de diverses marques. El fet d'haver esdevingut barri dormitori ha provocat aquesta mancança, que s'arrossega des dels primers anys del barri.\nLa pista esportiva de l'Albada s'ubica entre els carrers Pierre de Coubertain i Mil·les Dalmau. | TarragonaDigital\nEl president de l’associació de veïns, Toni Chacón, explica que «ens agradaria que hi hagués una fleca o una botiga de queviures, però estem a prop de la Granja i Torreforta, del Carrefour i dos quilòmetres del centre de la ciutat». Chacón firma que «és cert que s’ha d’agafar el vehicle o el transport públic, però si no hi ha comerç al barri, potser és perquè no hi ha demanda».\nLa Rambla i el pinar, llocs emblemàtics\nToni Chacón ens parla dels que per ells són els dos llocs més emblemàtics del barri. Un d'ells és la Rambla de l'Albada, que «és el lloc d'unió i reunió, que compta amb dos parcs infantils a banda i banda i que esdevé escenari de les nostres Festes Populars durant el mes de juliol», comenta.\nEl pinar de l'Albada està situat en paral·lel al carrer del Baró Pierre de Coubertain. | TarragonaDigital\nEl segon lloc que destaca el president de l'entitat veïnal és el pinar paral·lel al carrer del Baró Pierre de Coubertain. Chacón assenyala que «estem molt orgullosos d'aquest espai, que si es va conservant i cuidant, el dia de demà serà un lloc excel·lent per sortir a passejar i asseure's a la fresca».\nPacificar la T-11, principal repte de futur\nLa T-11 divideix l’Albada, així com la Floresta i Parc Riu Clar, de la resta de barris de Ponent. El president de l’AVV L’Albada, Toni Chacón, assegura que «esperem que els projectes per convertir aquesta carretera en una avinguda que durant les municipals ens van presentar diversos partits polítics es facin realitat».\nChacón explica que «volem que els accessos a la Granja deixin de ser només a través dels ponts». En aquest sentit, afirma que «sobren ponts i falten semàfors, que durant les obres de remodelació van funcionar molt bé, sense cap incident». El representant veïnal assegura que «si s’ha fet a l’N-340 a Campclar, aquí també es pot fer. És qüestió de voluntat».\nLa Floresta, l'Albada i Parc Riu Clar organitzen la Cavalcada de Reis el pròxim 5 de gener. | Cedida\nAquesta cicatriu que divideix en dues zones els barris de Ponent, ha fet que la Floresta, l'Albada i Parc Riu Clar hagin sumat esforços. Toni Chacón manifesta que «la relació entre els tres barris és excel·lent, col·laborem entre nosaltres quan fem activitats i hem fet reivindicacions conjuntes, com l'abocador del polígon». Ara, totes tres entitats preparen la Cavalcada de Reis del pròxim 5 de gener, que per setè any consecutiu recorrerà els carrers dels tres barris.\n"💵👉 TGN: La novetat de l'Ajuntament i l'Agència Tributària per millorar el servei a la ciutadania" "🔴ATENCIÓ: Descarrila un tren de mercaderies a l'estació de Tarragona"


La European Ramblers Association celebra el seu congrés anual a La Palma | DECABA - Turisme i Desenvolupament Local\nL’illa de La Palma acollirà el proper 2, 3 i 4 d’octubre el Festival de Senderismo y Montaña La Palma 2009, dins del marc del 40è Congrés Mundial del Senderisme. El congrés serà organitzat per la European Ramblers Association (ERA), que aglutina més de 50 associacions, de les quals 8 són de l’estat espanyol. La resta provenen de 25 estats europeus, d’Israel i del Marroc i representen a més de cinc milions de membres. Algunes d’aquestes organitzacions ja són centenàries, com ara la d’Alemanya.\nJornades dedicades als discapacitats\nEls seminaris d’aquest any tindran com a eix principal l’adaptació de les rutes del senderisme per a persones discapacitades. L’objectiu de l’ERA és treballar perquè aquells qui organitzen i ideen les excursions tinguin sempre en compte aquell públic que es pot trobar amb dificultats i “handicaps”.\nA més, es realitzaran diverses activitats i itineraris destinats tant al consumidor més especialitzat i esportista com al públic més familiar per poder gaudir de la natura i l’aventura que ofereix el paisatge de la Palma.\nDCB – Turisme i Desenvolupament Local\nDCB està treballant en diferents projectes relacionats amb el turisme actiu i de senderisme, com ara els estudis dels mercats de natura i de senderisme de França, Regne Unit i Alemanya, entre d’altres, en el marc del programa Itinerànnia.


Els Iaioflautas irrompen al Palau de Justícia de Barcelona per protestar contra la corrupció | Directa\nEls Iaioflautas irrompen al Palau de Justícia de Barcelona per protestar contra la corrupció\nUna cinquantena de veteranes activistes ha entregat un manifest contra la corrupció al TSJC i s'ha manifestat fins a la plaça Catalunya\nLes activistes han entregat el manifest contra la corrupció al TSJC i s'han manifestat des de l'Arc de Triomf fins a Plaça Catalunya\nBart Grugeon Plana 10/12/2015\nEn perill el Jardí d'Epicur de Palma\nAquest matí, el col·lectiu Iaioflautas ha entregat el manifest Prou corruptes al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC), una acció que ha continuat amb una manifestació fins a la plaça Catalunya. A dos quarts d'onze del matí, un grup de prop de cinquanta Iaioflautas s'ha posat la seva armilla característica i ha començat a caminar des de l'Arc de Triomf fins al Palau de Justícia. Allà, s'han aturat a les escales del tribunal amb una pancarta que deia Prou corruptes, mentre esperaven uns companys que havien entrat prèviament per entregar el seu manifest de suport a la judicatura.\n"Aquesta acció és per denunciar totes les traves que s'estan posant a la justícia perquè els jutges no puguin jutjar els corruptes", explica Rosario, portaveu del col·lectiu, en al·lusió a la nova llei d'enjudiciament criminal del Partit Popular. "Per altra banda, els pobres que es manifesten davant del Parlament perquè es tinguin en compte els drets socials, doncs, aquests a la presó" afirmava Rosario. Un cop entregat i llegit el manifest, el grup s'ha posat en marxa per caminar fins a la plaça Catalunya. "Caminem a poc a poc, que som iaios!", deia el coordinador.\nEl manifest denuncia que "s'utilitza la justícia per atiar conflictes polítics, mentre es criminalitza la protesta i s'aplica la llei amb duresa contra la gent senzilla"\nEn aquest manifest expressen la seva "indignació pel règim de corrupció que ha caracteritzat el sistema polític del 78" i denuncien: "Els partits han posat les institucions al servei d'interessos privats i se n'han beneficiat en comptes de prioritzar el servei públic. La corrupció ha d'acabar i els responsables han de pagar. Ja n'hi ha prou". També veuen amb preocupació el fet que s'utilitzi la justícia "per atiar conflictes polítics, mentre es criminalitza la protesta i s'aplica la llei amb duresa contra la gent senzilla".\nEls Iaioflautas van sorgir de manera espontània arran del moviment de la indignació l'any 2011, com a reacció solidària i perquè compartien les mateixes preocupacions que el jovent. Rosario explica: "No lluitem per la nostra pensió, lluitem pel futur, pels nostres fills, pels nostres néts. Perquè veiem que s'està retallant tot, no els quedarà res". Posen l'exemple de la privatització de la salut pública i es pregunten què tindrà la gent jove en un futur. "Viuran sota l'esclavitud. Se'ls han rebaixat els sous, han hagut de sortir del país. No entenem per què els governs ens estan enfonsant en la misèria", afirma la seva portaveu.\nEl grup de Iaioflautas a les escales del Palau de Justícia de Barcelona / Bibian Moriana\nMentre els Iaioflautas pujaven cantant per la ronda de Sant Pere cap a la plaça Catalunya, les reaccions de la gent eren de simpatia i de sorpresa grata. Abraçades, crits i alguna broma del tipus: "La vostra mitjana d'edat deu ser de setze anys, oi?". Rosario confirma que molta gent les anima: "Els joves i tota la ciutadania; el problema és que ens agradaria que els joves s'unissin a nosaltres, però això no passa. Els iaios ens movem, però la ciutadania en general no reacciona davant de tanta corrupció. No és una crítica, és simplement una constatació", ens explica.\nPotser l'activisme del col·lectiu de Iaioflautas té alguna cosa a veure amb el passat de les seves integrants. Moltes d'elles van estar molt involucrades en la protesta contra la dictadura durant els anys del franquisme. Com diuen Lola i Manel, que ja fa uns anys que s'han afegit als Iaioflautas i alguna vegada han portat els seus néts a les manifestacions: "Durant el franquisme, vàrem lluitar pels nostres drets bàsics. S'ha de lluitar sempre. No s'ha d'abaixar mai la guàrdia. És un problema de classe social: nosaltres pertanyem a una classe social. Si volem mantenir els nostres drets, el que hem de fer sempre és lluitar". Les seves paraules i el seu esperit combatiu fan preveure que aquesta no serà la seva darrera entremaliadura.\nEls Iaioflautas irrompen al Palau de Justícia de Barcelona per protestar contra la corrupció Flattr donate!\n“Hem tingut la capacitat de lligar les formes de lluita del passat amb les del present”\nSorgits del 15-M, els Iaioflautes celebren dissabte el seu tercer aniversari, amb una jorna


TRIVIA VILAFRANCA – Comissió Memòria\nQui perd els origens, perd la identitat\nPublicat per comissiomemoriavilafranca on 16 març 2020 11 abr. 2020\nDavant de l’estat de confinament en que ens trobem tots us proposem un joc per conèixer la història de Vilafranca, des de la prehistòria fins a l’actualitat. Servirà per posar a prova els vostres coneixements de la nostra història. Vosaltres mateixos, un cop finalitzi el joc, fareu el recompte per descobrir el nivell que teniu.\nCada dia penjarem una pregunta on cal trobar l’opció correcta d’entre les respostes que s’ofereixen. L’endemà donarem la resposta amb una breu explicació.\nDIJOUS 9 ABRIL\nQuin nom oficial tenia el carrer de la Parellada durant la dictadura franquista?\nCalle Francisco Franco\nCalle José Antonio Primo de Rivera\nCalle Ángel Guimerà\nCalle 18 de julio\nLa resposta correcta és Calle José Antonio Primo de Rivera. Una de les primeres decisions del nou ajuntament franquista, l’any 1939, va ser canviar el nom d’un bon nombre de carrers de Vilafranca. Aquest va ser el cas de la Parellada, però també de la plaça de la Vila, que va passar a anomenar-se plaza del Generalísmo o del carrer Pines – 18 de julio de 1936 -. Altres carrers de la vila que van canviar de nom durant la dictadura van ser l’Avinguda de Barcelona ( Calvo Sotelo ), la plaça de l’Estació ( Sagrado Corazón de Jesús ), la plaça de la Constitució ( Juan Álvarez ) o el carrer Germanor ( Alcazar de Toledo ), entre d’altres.\nPer saber-ne més: Canvis de noms de carrers 1930-1975 dins la Història de Vilafranca del Penedès ( 2008 ), pàgines 460-461.\nDIMECRES 8 D’ABRIL DE 2020\nVilafranca va acollir al segle XIII una comunitat de beguins relacionada amb el convent de sant Francesc. Com es deia un dels personatges rellevants d’aquest grup?\nLa resposta correcta és Bernat Fuster. En podeu saber més aquí: Bernat Fuster\nDIMARTS 7 D’ABRIL DE 2020\nQui va ser el primer alcalde de Vilafranca escollit per sufragi universal en les eleccions del 1934?\nLa resposta correcta és Fèlix Balaguer. Militant de ben jove en el republicanisme catalanista, va ser elegit regidor a les eleccions del 12 d’abril de 1931. L’any 1932 va ser un dels fundadors del grup d’ERC a l’Ajuntament. El 9 de maig de 1933 accedí a l’alcaldia, càrrec per al qual resultà reelegit arran de les eleccions municipals del 14 de gener de 1934. Aquells van ser els primers comicis municipals en els que s’aplicà el sufragi femení, fet que convertí Fèlix Balaguer en el primer alcalde de Vilafranca escollit per sufragi universal. En podeu saber més aquí: Fèlix Balaguer\nDILLUNS 6 D’ABRIL DE 2020\nAl segle XX, però abans de la Guerra Civil, hi va haver un any en que no es va celebrar la Festa Major a causa d’una vaga general i una epidèmia de colera. Quin any va ser?\nLa resposta correcta és 1911. L’any anterior s’havia creat la Federació Local Obrera de la CNT i durant el 1911 hi va haver diversos conflictes laborals. Al juliol es va declarar una vaga del sector de la fusta i la resposta de les autoritats i dels empresaris va ser la repressió i l’acomiadament, motiu pel qual va esclatar una vaga general en solidaritat que va durar fins al novembre. A més va coincidir amb una epidèmia de còlera.\nDIUMENGE 5 D’ABRIL DE 2020\nSalvador Armendares va ser el polític més influent de la Vilafranca de la Segona República. Quin d’aquests càrrecs no va ocupar?\nConseller de Sanitat\nPresident de la Junta de l’Hospital General de Catalunya\nPresident del Consell Nacional Català\nLa resposta correcta és Conseller de Sanitat. Salvador Armendares i Torrent va ser un metge i polític que va tenir un paper molt rellevant a la Vilafranca dels anys 20 i 30 del segle passat. També va jugar un paper molt destacat des de l’exili a Mèxic. En podeu saber més aquí: Salvador Armendares\nDISSABTE 4 ABRIL DE 2020\nDes del 1907 i fins el 1948 el director de l’Estació Enològica va ser un personatge rellevant del mon vitivinícola. Qui era?\nLa resposta correcta és Cristòfor Mestre. Director de l’Estació Enològica i impulsor de projectes tan en la recerca com en la divulgació del món del vi. Aquí en podeu saber més: Cristòfor Mestre\nDIVENDRES 3 ABRIL DE 2020\nQui va ser el fundador de l’Associació de Veïns de l’Espirall i un dels pioners del sindicalisme i del moviment veïnal desprès de la postguerra\nLa resposta correcta és Antonio Acedo de Sopetrán, nascut a 1926 a Valdemorales i arribat a Vilafranca quan tenia 14 anys. Treballador de Pinsos el sol fou enllaç sindical i membre, durant els anys 60, de les Joventuts Obreres Catòliques i de l’Assemblea Obrera de Vilafranca. Va morir el 1989 i des de 1994 té un carrer dedicat a l’Espirall. Aquí en podeu saber més: Antonio Acedo\nDIJOUS 2 D’ABRIL DE 2020\nNom d’una sindicalista vilafranquina, militant primer de la Unió Sindical Obrera i desprès de la UGT, treballadora de la Peyton i la Cinzano des d’on desplegà la seva lluita per la millora de les condicions dels obrers i les obreres. Va morir el 1993 en un accident de trànsit al mig de Vilafranca.\nMaria Rosa Senabre\nLa resposta correcta és Montserrat Junyent (1947-1993) Inicià la seva activitat social, com tants d’altres joves vilatans al redós de la Joventut Obrera Catòlica. Impulsà l’Assemblea Obrera de Vilafranca i més tard del PSC vilafranquí. Des de l’ajuntament socialista va impulsar el Centre Ocupacional Francesc Layret. L’Ajuntament recordà la seva figura posant el seu nom a l’Auditori de l’Ateneu Municipal. Aquí en podeu saber més: Montserrat Junyent\nDIMECRES 1 D’ABRIL DE 2020\nQuin incident va haver-hi durant la processó de Sant Fèlix de l’any 1944?\nEs van llançar tomàquets contra els administradors\nEs van llançar octavetes reclamant que el programa fos escrit en català\nEs va xiular la banda militar\nEls balls van negar-se a actuar davant el local de la Falange\nLa resposta correcta és que es van llançar tomàquets contra els administradors. Quan la processó passava per davant del local del sindicat únic falangista, la Central Nacional Sindicalista, els administradors, que eren d’Acció Catòlica, van ser bombardejats amb tomàquets madurs per falangistes.\nAquesta acció és un exemple de la rivalitat que hi havia entre diversos sectors del règim franquista. L’Església va ser un dels pilars del règim, però ben aviat es van obrir pugnes pel poder entre falangistes i sectors vinculats a organitzacions catòliques. Aquesta situació s’anà fent evident a mesura que s’acostava la derrota del feixisme a la II Guerra Mundial, ja que molts hi van veure una oportunitat perquè els falangistes perdessin pes en el govern. D’altra banda, a Vilafranca – com a altres llocs del país- alguns sectors de l’Església estaven en desacord amb la política repressiva i anticatalanista del règim.\nTot plegat va concretar-se a Vilafranca en una pugna entre falangistes i Acció Catòlica. Una mostra d’això la constitueixen les retallades que l’Ajuntament – controlat pels falangistes- efectuava al setmanari Acción Catòlica. Una altra mostra era la rivalitat entre el falangista Frente de Juventudes i Acció Catòlica per fer-se amb el control del jovent vilatà i captar-lo per activitats com colònies, campaments o sessions de cinema. Aquell any 1944 els falangistes tenien el greuge que al programa de la Festa Major no s’hi havia fet cap referència a la Falange. El llançament de tomàquets contra els administradors Mossèn Pere Coma Cinca, Josep Miralles Ribot, Josep Brugal Fortuny i Fèlix Casanova Solà, tots ells d’Acció Catòlica, va ser un episodi d’aquesta rivalitat que s’allargaria tres dècades.\nPer saber-ne més: La vila durant la dictadura franquista ( 1939 – 1978 ), dins la Història de Vilafranca del Penedès coordinada per Ramon Arnabat i Jordi Vidal.\nDIMARTS 31 DE MARÇ DE 2020\nAdvocat vilafranquí. Fou un dels exponents a Vilafranca de la Il·lustració catalana. Defensà una nova agricultura més moderna i liberal i fou conegut com el doctor patata per la seva aferrissada defensa al conreu i consum d’aquest tubercle.\nManuel Barba i Roca\nFèlix Janer Bertran\nLa resposta correcta és Manuel Barba i Roca (1752-1824). D’idees liberals endegà moltes iniciatives econòmiques a la vila: fàbriques de filats, invenció de bombes mecàniques per l’extracció d’aigües, reconstrucció del camí carreter entre Vilafranca i Vilanova que s’havia malmès. Fou un liberal que participà en la antiborbònica Junta Suprema de Catalunya i, de fet va ser el millor representant vilatà del liberalisme moderat en el tercer decenni del segle XIX. Aquí podeu trobar més informació Manuel Barba i Roca\nDILLUNS 30 DE MARÇ DE 2020\nNom que van rebre consecutivament els centres d’Ensenyament Mitjà no confessionals a Vilafranca entre 1933 i 1954 i que sempre van ser coneguts popularment com l’Institut\nMilà i Fontanals\nLa resposta correcta és Milà i Fontanals. L’institut mixte de segona ensenyança Milà i Fontanals entrà en funcionament el curs 1933 -1934 i tingué la seva seu al col·legi de Sant Josep i Santa Anna. Va ser clausurat per les autoritats franquistes. Des del 1940 fins el 1950 va existir el també mixte Centro Comarcal d’Enseñanza Media Milá y Fontanals al palau Magarola, a la plaça de Sant Joan (edifici de Caixabanc). A partir de 1950 va ser substituït per l’exclusivament masculí Centro de Enseñanza Media y Profesional, modalidad agrícola y ganadera Milá y Fontanals, conegut com El Laboral. Des del curs 1954-55 el Laboral va canviar el seu nom per Eugenio d’Ors. L’actual Institut Milà i Fontanals s’inaugurà a les Clotes en el curs 1993-1994.\nDIUMENGE 29 DE MARÇ DE 2020\nL’any 1909 van aparèixer a Vilafranca dos setmanaris de tendències completament oposades que tindrien força influència i llarga durada. Quins eren?\nEl 3 de Vuit i La Fura\nTothom i Panadés\nEl Eco del Panadés i Panadés Republicano\nAcció i Fructidor\nLa resposta correcta és Acció i Fructidor. Acció era un setmanari de l’Acció Catòlica, defensor de la religió i de les dretes vilafranquines. Fructidor era editat pel Centre Republicà Federal Radical, republicà, d’esquerres i radicalment anticlerical.\nDISSABTE 28 DE MARÇ DE 2020\nNotari i burgès de Vilafranca que fou protagonista de la vida política de la vila durant la primera meitat del segle XVII. Ocupà la majoria de càrrecs del municipi vilatà, però mai fou batlle. A 1640 participà com a representant de Vilafranca en les Corts de Pau Claris que decidiren trencar políticament amb la Monarquia Hispànica.\nFrancesc de Copons\nPau Rafael Llaurador i de Çatorra\nLa resposta correcta és Gaspar Bartomeu (1570-1651). Fou membre d’una nissaga de notaris i hisendats vilafranquins. Va ser el representant de la vila en les visites a Vilafranca del rei, virrei i altres personalitats. Entre 1630 i 1637 dirigí el bàndol vilatà en el seu enfrontament amb els nobles i el virrei. A 1640 va promoure la reunió dels pobles i viles penedesenques per tal que enviessin síndics a les Corts de Pau Claris. Aquí podeu trobar més informació: Gaspar Bartomeu\nDIVENDRES 27 DE MARÇ DE 2020\nL’any 1974 es va fundar la Unió de Pagesos en una coneguda casa de colònies de l’Alt Penedès. On?\nLa resposta correcta és Penyafort. La casa de colònies de Penyafort és propietat de la parròquia de Santa Maria que en va impulsar la seva construcció i va ser inaugurada el 1958. La Unió de Pagesos es va fundar en la clandestinitat el 3 de novembre de 1974 a Penyafort, a Pontons, i va ser definit com a «unitari, democràtic i independent», i es va proclamar hereu de la Unió de Rabassaires i el seu portaveu és La Terra.\nDIJOUS 26 DE MARÇ DE 2020\nNom del darrer director de l’Institut Republicà de Vilafranca abans de ser clausurat “manu militari” per les autoritats franquistes.\nJosep Maria Fàbregas\nLa resposta correcta és Joan Ribalta.Estudià ciències a la Universitat de Barcelona i ingressà l’any 1934 a l’Institut Milà i Fontanals com a professor de Física i Química. Fou també secretari del centre i director interí, dimití just abans de la clausura del centre per les autoritats franquistes. Es negà a passar la depuració franquista i es retirà a la botiga familiar de betes i fils. El 1977 va reingressar a l’Institut Eugeni d’Ors i l’any 1983 va rebre un homenatge de l’Ajuntament. Aquí podeu trobar més informació: Joan Ribalta\nDIMECRES 25 DE MARÇ DE 2020\nNom de la pràctica habitual de l’exèrcit d’un país als segles XVI i XVII per poder mantenir-se i viure en les ciutats i viles que pretenia defensar.\nConstrucció de casernes\nEstablir campaments provisionals a les afores de viles i ciutats\nLa resposta correcta és Allotjaments militars. Es tracta d’hostatjar a les cases dels vilatans els soldats del rei. Si bé els allotjaments eren regulats per les lleis catalanes, els soldats actuaven al marge d’aquestes, fent servir abusivament la seva força sobre la població, especialment sobre les dones. Per altra banda les autoritats reials feien servir els allotjaments com un càstig a aquelles poblacions que gosaven discutir les demandes fiscals de la monarquia. A Vilafranca foren particularment durs els del període 1632-34 i els de 1639-1640 que acabaren amb l’esclat revolucionari dels Segadors.\nDIMARTS 24 DE MARÇ DE 2020\nEl ferrocarril és una infraestructura que ha tingut i té un impacte sobre Vilafranca tan econòmic, com social i urbanístic. Quin any va arribar a Vilafranca?\nLa resposta correcta és 1865. Després d’anys de disputa entre dues possibles línies, la de Vilafranca i la de Vilanova, l’any 1861 el govern va autoritzar la línia que havia d’unir Barcelona i Tarragona per la nostra vila. No sense dificultats, l’any 1865 s’inaugurava el ferrocarril que passava per Vilafranca.\nDILLUNS 23 DE MARÇ 2020\nQui va ser la primera dona regidora de l’Ajuntament de Vilafranca?\nLa resposta correcta és Coloma Serós. Aquí podeu descobrir algunes dades i la seva relació amb Vilafranca. Coloma Serós\nDIUMENGE 22 DE MARÇ 2020\nQuin any es van treure les relíquies de sant Fèlix a la processó del dia 30, quan la vila es trobava enmig d’una epidèmia de còlera, i com a resultat de la concentració de gent es van triplicar els casos?\nLa resposta correcta és 1854. El dia 10 d’agost del 1854 va aparèixer el còlera a Vilafranca i es va plantejar el problema de si celebrar la Festa Major o no. Finalment es va realitzar una processó amb les relíquies de sant Fèlix, però aquesta concentració de gent es va saldar amb la triplicació dels casos de còlera.\nDISSABTE 21 DE MARÇ 2020\nNom del líder dels liberals exaltats de Vilafranca durant el trienni liberal (1820-23) conegut com el drapets.\nLa resposta correcta és Francesc Oliveras (1792-1862), conegut com el Drapets o el Vell drapets, fou el representant dels liberals exaltats ala Vila. La seva família originària de Blancafort, s’instal·là a Vilafranca l’any 1797 i formava part de la menestralia ; segons Manuel Barba i Roca –liberal moderat- eran gente ruda y sin ilustración. Fou síndic procurador del municipi el 1820, any en que els exaltats guanyaren les eleccions. La repressió absolutista de 1823 el deixà sense càrrecs i carregat de multes. En aquest enllaç podeu descobrir part de la seva història: Francesc Oliveras\nDIVENDRES 20 DE MARÇ DE 2020\nAbans d’establir-se a la plaça de la vila l’Ajuntament estava situat a la plaça de la Constitució. Sabeu en quin any va traslladar-se a l’edifici actual?\nLa resposta correcta és 1559. L’actual edifici de la Casa de la Vila és un palau gòtic civil del segle XIV, que manté l’estructura amb el pati central, l’escala i la galeria. Podria haver estat propietat de Bernat de Pellicer. L’any 1559 el Consell Municipal de la vila va comprar l’edifici a Joanot Caldes per instal·lar-hi l’Ajuntament, que fins aquell moment estava a la plaça del Blat o Major, que ara coneixem com a plaça de la Constitució.\nDIJOUS 19 DE MARÇ DE 2020\nQuin any va arribar la fil·loxera al Penedès?\nLa resposta correcta és 1887. A Europa va arrbar el 1868 procedent d’Amèrica. El 1875 l’Institut Agricola català de sant Isidre ja va començar a estudiar com evitar la seva entrada a Catalunya, però el 1879 va detectar-se a l’Empordà i finalment va arribar al Penedès.\nDIMECRES 18 DE MARÇ 2020\nQuin és l’únic polític republicà que té un retrat a la galeria dels il·lustres vilafranquins?\nIsidre Rius i Font\nLa resposta correcta és Isidre Rius i Font (1856-1919), era un boter que va ser dirigent del moviment rabassaire i republicà. Militant del Partit Republicà Democràtic Federal va participar en les lluites rabassaires de finals del segle XIX i a començaments del segle XX va optar pel republicanisme federalista i nacionalista. Va morir a Vilafranca essent diputat de la Mancomunitat de Catalunya per la Unió Federal Nacionalista Republicana. En aquest enllaç podeu descobrir part de la seva història: Isidre Rius\nDIMARTS 17 DE MARÇ 2020\nCom s’anomena el llibre on es recullen bona part dels privilegis medievals de Vilafranca del Penedès, el llibre del regiment i actes municipals, així com una crònica històrica de Vilafranca?\nLlibre de la Cadena\nLa resposta correcta és Llibre Verd perquè antigament estava folrat de vellut d’aquest color i la vora dels folis estava tintat d’aquest color. L’enquadernació actual és en pell negre i és de 1892. Es conserva a l’Arxiu Comarcal de l’Alt Penedès i n’hi ha una edició de 1992.\nDILLUNS 16 DE MARÇ 2020\nA inicis del segle XVIII coneixem el judici a una vilafranquina acusada de bruixeria. Quin era el seu nom?\nGeralda de Codines\nLa resposta correcta és Maria Almirall. En aquest enllaç podeu descobrir part de la seva història: Maria Almirall\nEntrada prèvia LA GALERIA A LA RADIO IX\nEntrada següent Fets per la memòria\nEulàlia Riba Aguilera ha dit:\n16 març 2020 a les 11:19 pm\nNo em deixa participar. Clico damunt el nom de Gueralda de Codina i no s’envia la resposta.\ncomissiomemoriavilafranca ha dit:\n17 març 2020 a les 6:59 pm\nHola Eulàlia, no hi ha l’opció de seleccionar. L’endemà es publica la resposta correcta i la següent pregunta i tu mateixa pots veure si ho has encertat o no. Gràcies per seguir-nos!!!\nLa Galeria del segle XXI\nLes parets del Saló de Plens de l’Ajuntament de Vilafranca estan decorades amb un seguit de pintures de discutible qualitat, que rep el nom de Galeria de Vilafranquins il·lustres. La Galeria fou inaugurada l’any 1901, en plena Restauració borbònica: un règim monàrquic, antidemocràtic, centralista, confessional i dirigit per una minoria que monopolitzava el poder.\nFormen part de la Galeria els retrats de quatre catedràtics conservadors, quatre bisbes –un d’ells botifler- un sant, un militar, un alcalde de la Dictadura de Primo de Rivera, una beata i un pedagog. Amb excepció d’aquest darrer, tots els demès reflecteixen els valors de la Restauració. Cal que ens preguntem, com feia fa uns anys en Joan Cuscó, per què s’hi ret homenatge a aquests vilafranquins i no a d’altres. La resposta està relacionada amb el concepte Memòria Històrica.\nAmb motiu del 85è aniversari d’ERC-Vilafranca, aquest partit va proposar la creació d’un grup de treball, obert a no militants, per aprofundir en el tema de la memòria històrica, sense circumscriure necessàriament les seves tasques al període republicà i franquista. Aquest grup rep el nom de Comissió de la Memòria\nLa primera tasca de la Comissió va ser la de recordar la figura de Fèlix Balaguer, el primer alcalde escollit per sufragi universal a Vilafranca, oblidat fins ara, i proposar que la seva imatge substituís la de Juan Álvarez, alcalde de la Dictadura. La proposta va ser refusada pels partits de govern municipal i pel PP, un refús poc argumentat [sic] que diu molt poc de la sensibilitat sobre la memòria i molt sobre el desconeixement històric dels nostres edils.\nPer tal d’aprofundir en el coneixement del nostre passat, la Comissió de la Memòria publicarà setmanalment un article sota el títol L’altra galeria amb la intenció de fer conèixer algunes víctimes de l’oblit de la nostra història, començant per Fèlix Balaguer.\nL’objectiu d’aquests articles és que els lectors tinguin a l’abast una part de la història que habitualment menystenim per desconeixement. Siguem crítics!! Ja n’hi ha prou que ens omplim la boca de criticar personatges tan dubtosament demòcrates com en Trump i, que, en canvi, seguim elogiant personatges poc compromesos amb el canvi social i el progrés de la nostra vila. No creiem que intel·lectuals conservadors, sants, bisbes, beates, militars i polítics feixistes representin els valors de la societat vilafranquina del segle XXI. És l’hora de posar al dia els nostres referents.\nWordPress.com. de WordPress.com.