Llibret AC Falla El Mocador 2018 / Vol. 5 by Yogur de Fresa - issuu\nTirant de Lletres - Vol.V -\nCOL·LABORA Premi Samaruc i Col·lectiu d’Estudis Fallers de Dénia i la Marina Alta.\nEQUIP DE REDACCIÓ Ramon Guillem, Lluís Mesa, Ruth Lerga, Joan Isach, Anna Lluesma i Manolo Catalán.\nIL·LUSTRACIONS La Xicalla de l’AC Falla el Mocador\nLa portada MARINA PUCHE\nEl llibre ĂŠs un lloc en el qual refugiar-se, una llar en el qual habiten nous personatges, amics intrĂ¨pids i aventures insospitades, mentre sents la pluja caure i et prens una tassa de xocolata. Llegir ĂŠs teletransportar-te i viure un munt de vides noves.\nIndex PRÒLEG\t07 25 ANYS DELS PREMIS SAMARUC Ramon Guillem\nVicepresidència de l’Associació de Bibliotecaris Valencians Premi Samaruc 22.\t15 EL MESTRE QUE SABIA DE NINOTS Lluís Mesa\nCronista Oficial d’Estivella i animador juvenil 23.\t23 CARLES, EL CARRANC Ruth M. Lerga\nIndex 24.\t33 FABULOSES AVENTURES EN UN SOMNI Joan Isach i Alegre\nEscriptor i Mestre de Primària 25.\t49 MENUDES LLETRES: UN VIATGE LITERARI Anna Lluesma\nProfessora IES Clot del Moro Il·lustracions\nLa Xicalla de l’AC Falla el Mocador 26.\t79 DÉNIA, EL DESERT DE LA LITERATURA FALLERA INFANTIL I JUVENIL Manolo Catalán Moreno\nCol·lectiu d’Estudis Fallers de Dénia i la Marina Alta\nProleg 25 ANYS DELS PREMIS SAMARUC Ramon Guillem\nVicepresidència de l’Associació de Bibliotecaris Valencians Premi Samaruc\n25 anys dels Premis Samaruc / Ramon Guillem\ner si algú encara no ho sap, ELS PREMIS SAMARUC SÓN ATORGATS CADA ANY PER L’ASSOCIACIÓ DE BIBLIOTECARIS VALENCIANS ALS MILLORS LLIBRES DE LITERATURA INFANTIL I JUVENIL ESCRITS PER AUTORS\nVALENCIANS EN LA NOSTRA LLENGUA. I per què, precisament,\naquest nom? El samaruc és un peix menut, que pràcticament només es troba en aigües valencianes, i, a més a més, en perill d’extinció. Com hom pot veure, la relació amb els premis no és difícil: són de literatura infantil i juvenil —uns lectors “menuts”, doncs—, escrits per autors valencians i, a més a més, en valencià —potser no encara en perill d’extinció, però, per desgràcia, sembla que cada volta ens hi trobem més a prop. I es lliuren als millors llibres publicats durant l’any anterior a la convocatòria. Xelo Carbonell —la bibliotecària de Silla, tristament desapareguda— va publicar aleshores un article en la revista Saó on explicava tot açò, a més d’alguna anècdota relacionada amb el nom del premi i els nostres fills —“vos agrada el nom de Samaruc?”, vam etzibar-los mentre anàvem en cotxe a l’assemblea de l’Associació de Bibliotecaris Valencians, que aquell any se celebrava a Burjassot, i on volíem presentar el projecte del premi. “Sííííí!”, van dir, entusiasmats els xiquets. Aleshores vam saber que almenys alguna cosa ja anava per bon camí. Els primers premis Samaruc foren l’any 1993 i van guanyar-los dos autors que aleshores començaven a destacar: Enric Lluch i Maria Jesús Bolta, amb llibres publicats per dues editorials que ja arrencaven amb força: Bromera i Tàndem, respectivament. L’acte de lliurament se celebrava a Silla en un petit restaurant que tancaven a propòsit per a nosaltres. Aquell any, és clar, fou un any\nPROGRAMA DE TV “UN PAÍS DE LLIBRES” I FRANCESC\nI XAVIER ALIAGA.\nRODRIGO (PRESIDENT DE L´ABV).\nBALLESTER, CARME BOTET, REPRESENTANT DEL\nJOSEP BALLESTER, RAMON GUILLEM\nRAMON GUILLEM, XAVIER ALIAGA,JOSEP\nPREMIS DE L´ANY 2014. D´ESQUERRA A DRETA:\nd’una convocatòria més aviat familiar, però no per la quantitat de gent que hi va acudir, sinó perquè quasi tots ens coneixíem. De tota manera, jo ara vull recordar l’amable i encoratjadora presència d’una bibliotecària famosa: Aurora Díaz-Plaja, qui havia vingut en companyia de la seua amiga Teresa Llabata (si algú està interessat —per exemple, només és una de tantes coses que va fer— en el seu treball al bibliobús del Servei de Biblioteques al Front, durant la Guerra Civil, pot consultar el llibre d’Assumpta Montellà: Lletraferides.\nLa història de les nostres bibliotecàries. Ara Llibres). Entre les peculiaritats del premi cal citar LA MATEIXA COMPOSICIÓ DEL JURAT: SEMPRE ESTÀ FORMAT PER TRES BIBLIOTECARIS, UN MESTRE I UN ESCRIPTOR. Com també el sistema de votació, per eliminació fins arribar a l’obra guanyadora, en una lliure adaptació del mètode utilitzat pels premis Goncourt. Fins l’any 2000 els premis van celebrar-se a Silla i al mateix lloc, la qual cosa és normal perquè la convocatòria sempre ha estat molt lligada a aquesta població, tant per la figura de la mateixa Xelo, com d’altre bibliotecari de Silla: Vicent Carbonell. I fins i tot amb la col·laboració entusiasta durant molts anys de Jesús Escorihuela. És per això que totes les reunions del jurat del premi, encara avui, se celebren a Silla. Però de l’any 2001 al 2003 els premis van celebrar-se en un restaurant de Catarroja. I no per canviar d’aires sinó per força major: el restaurant de Silla on se celebraven habitualment s’havia ensorrat! Pel mig, havien guanyat el premi autors avui tan reconeguts com Pepa Guardiola,\nGUILLEM, TERESA BROSETA, GEMMA PASQUAL I\nFRANCESC RODRIGO (PRESIDENT DE L´ABV), RAMON\nREPRESENTANTS DE LA REVISTA “MI BIBLIOTECA”,\nPREMIS DE L´ANY 2015: D´ESQUERRA A DRETA:\nVicent Pardo, Carles Cano, Toni Cucarella, Carme Miquel o Vicent Enric Belda. Però dels anys 2001 al 2003 el Samaruc també descobria noms que aleshores eren desconeguts i que prompte destacarien: Pep Castellano, amb el seu primer llibre, i Gemma Pasqual, qui encara començava, i que sempre ha dit que el Samaruc va fer que l’animara a creure en la ferma possibilitat de convertir-se en escriptora. A PARTIR DE L’ANY 2004 EL PREMI DÓNA UN SALT QUALITATIU IMPORTANT i passa a celebrar-se en un hotel de la ciutat de València. De guanyadors ja hi ha veus de poetes consagrats com Marc Granell o Josep Ballester. Però també autors importants com Mercé Viana, Francesc Mompó, Manel Alonso, Empar de Lanuza, Francesc Gisbert, Silvestre Vilaplana, Raquel Ricart o Xavier Aliaga, a més d’un muntó de llibres interessants d’autors potser no tan coneguts, però de gran qualitat literària. D’altra banda, cal dir que en vint-i-cinc anys de premis també és normal que més d’un autor haja repetit guardó. Així, en primer lloc, cal destacar Gemma Pasqual, qui l’ha guanyat quatre vegades —tres en l’apartat de literatura juvenil i un en el d’infantil—, i, després, un petit grup que l’han guanyat dues vegades: Enric Lluch, Maria Jesús Bolta, Vicent Pardo, Carles Cano, Toni Cucarella, Vicent Enric Belda, Manel Alonso, Mercé Viana, Silvestre Vilaplana i Pep Castellano. El Premi Samaruc s’ha convertit en un premi molt cobejat tant pels autors valencians com per les mateixes editorials, i està molt ben considerat en l’àmbit dels premis de literatura infantil i juvenil. De fet, és un dels premis que apareix en la tria dels més importants de tot\nl’Estat en la selecció anual elaborada per la revista CLIJ. Cuadernos\nde literatura infantil i juvenil. I, fins i tot, valga l’anècdota, l’any 2008 Francesc Gisbert i Llucià Vallès, guanyadors del premi, van ser convidats al Camp Nou com a integrants del programa «Lletres, al Camp!», seleccionats en l’onze inicial dels millors llibres de l’any (el «dream team» de les lletres catalanes, deia la nota de premsa). No podem oblidar d’altra banda que EN LA GALA DE LLIURAMENT DELS PREMIS SAMARUC ES LLIUREN TAMBÉ DOS GUARDONS IMPORTANTS: EL BIBLIOTECARI DE L’ANY I EL BIBLIOTECARI D’HONOR. El Bibliotecari de l’Any es concedeix des de l’any 2002, i amb ell es reconeix la tasca d’un bibliotecari/ària, mentre que el Bibliotecari d’Honor s’atorga, des de 1998, en reconeixement de la tasca de la persona o entitat que treballa pel foment de la lectura i les biblioteques. Pel que fa al Bibliotecari de l’Any podem recordar que entre els premiats hi ha professionals de diferents àmbits, tant de biblioteques municipals com documentalistes o de biblioteques d’hospitals. I pel que fa al Bibliotecari d’Honor m’agradaria evocar ara la figura de quatre professionals molt estimades i avui tristament desaparegudes que van rebre’l: Pilar Faus, Desamparados Pérez, Amparo Bou i Xelo Carbonell a títol pòstum. Val a dir que en aquest guardó hem pogut gaudir d’algunes personalitats ben interessants, com Màrius Serra, Jordi Sierra i Fabra, Rosa Regàs o Fernando Delgado, a més d’alguns amics —no per això menys interessants— com Llorenç Giménez, Sento Beguer o Josep Antoni Fluixà (qui fa poc, en un dinar relacionat amb el món literari, ens comentava als presents que aquest era el premi que més il·lusió li havia fet de tots els que havia rebut). I encara que una personalitat tan insigne com\nUmberto Eco no va poder venir —es trobava aleshores als Estats Units—, almenys va enviar-vos unes boniques paraules d’agraïment per fax (era 1999!) És per això que, amb ferma convicció, ELS BIBLIOTECARIS I LES BIBLIOTECÀRIES DE LA NOSTRA TERRA PENSEM QUE ELS PREMIS SAMARUC SÓN UN EXCEL·LENT APARADOR DE LA LITERATURA INFANTIL I JUVENIL QUE ES FA ACTUALMENT AL PAÍS VALENCIÀ. I no cal dir que continuarem treballant perquè cada dia encara ho siguen més.\nEL MESTRE QUE SABIA DE NINOTS Lluís Mesa\nCronista Oficial d’Estivella i animador juvenil\nEl mestre que sabia de ninots / Lluís Mesa\nl mestre Fernando feia poc havia arribat al poble. En eixa població de la Baronia, era una de les professions més valorades tot i que la vida no resultava fàcil. Ningú no sabia massa del seu passat. Venia de la ciutat de València\nperò els seus familiars estaven relacionats amb les Valls. S’havia instal·lat en la primera planta situada al damunt de les aules. Hi havia molta humitat. Es veia la caseta de la Bassa i se sentia el soroll de l’aigua de la séquia de Pau. Des del primer dia, Maria s’encarregava de netejar-li i preparar el menjar. Era una joveneta del poble molt atenta. Part de la família provenia de Torres Torres, encara que ella se sentia estivellenca. En l’horari lliure, li feia lliçons que seguia amb gran atenció. No s’acontentava a ensenyar-li les regles bàsiques. LI TRACTAVA D’EXPLICAR QUE EL MÓN ANAVA MÉS ENLLÀ DEL PALÀNCIA O DE SAGUNT. Li deia que la raó és suficientment gran com per a arribar: a uns altres països, a tradicions diferents i a realitats on no tot passava per les misses majors o la contundència dels sermons. Maria no acabava d’entendre que es visquera de manera distinta a com ho feia a Estivella. No obstant això, li agradava saberho. Molt sovint, li preguntava per la ciutat de València. Hi havia estat amb el pare en algunes ocasions per a descarregar alguna mercaderia. També coneixia el mercat, lloc on una vegada compraren un gran perol que la mare emprava una volta a l’any per a fer el gran putxero de Nadal. Un bon dia, Maria va preguntar a “don” Fernando per les festes de la capital. No s’imaginava que en aquell espai tan diferent pogueren festejar més enllà del que suposava cantar els gojos a un sant, eixir de processó o escoltar les serenates de la banda. Eixa vesprada potser\nl’agafà amb ganes de xarrar o de contar emocionants records del passat. Resultava callat per a tot allò que no fóra d’escola. Tenia un caràcter silenciós i pels carrers no iniciava converses si algú no el parava per a preguntar-li alguna cosa. Va parlar-li de com es divertien en arribar el mes de març en la Beneficència. PER PRIMERA VEGADA, VA RECONÉIXER QUE HAVIA ESTAT ADOPTAT AMB CERTA EDAT I QUE GRAN PART DE LA INFANTESA L’HAVIA PASSAT ENTRE LA XICALLA I LES MONGES AL BARRI DEL CARME. En eixos dies, tenien permís per a acompanyar els xiquets i les xiquetes de la barriada. Tots junts tocaven de porta en porta. Demanaven trastos per a fer una falla. Ho feien entre músiques que espontàniament creaven amb diversos objectes estridents. Li va contar com es divertia cada vegada que pujava per les escales de les finques i els obrien les cases. Amb una estoreta velleta, portaven tot fins a la placeta de Sant Ramon. Ràpidament feien un gran conjunt de trastos al bell mig. Li donaven forma i començaven a inventar-se històries amb ninots que creaven amb roba vella. Estaven decorats a partir de penja-robes trencats o cadires amb les quals creaven qualsevol cosa. Després, en les parets, penjaven algun paper ple de versos improvisats que recordaven que aquell era l’agarrat botiguer Vicent, l’altre el barber Nelo, que tenia sempre un gat mirant els clients o la de darrere la portera Pepica, que renyia els xiquets que tractaven de fer alguna malifeta en el portal. Sempre tenien ajuda d’algun major. Hi havia un capellà en la Beneficència al qual li agradava escriure. Venia d’Alzira i s’havia ensenyat a escriure en valencià a través de la lectura de sainets i d’alguns diccionaris. No li agradava que se sabera que els ajudava, així que tot el que els\nfeia era anònim. A la nit, era el moment més divertit, els majors del barri pegaven foc al cadafal improvisat entre músiques i cançons. Sempre apareixia un veí amb algun instrument per a improvisar música i alegrar la vetlada. Al bar de la plaça es feien bunyols i des de poqueta nit no deixava de vendre’ls. Les botelles de cassalla també s’acabaven de seguida. En tan sols mitja hora, la plaça es va omplir de foc que calfava eixa gelada nit. Quan acabaven les flames, el veïnat abandonava la plaça i tot es quedava com si no haguera passat res. Maria es va quedar bocabadada en sentir la història. Li semblava un conte més que una realitat. El mestre va repetir-li en un parell de voltes que realment eixa espontània festa passava per sant Josep a València. A més, cada vegada, amb més intensitat. A l’Ajuntament de la ciutat li començava a agradar, després d’uns anys en els quals fins i tot intentaren prohibir-les. ELLA CONTINUAVA SOMNIANT AMB TOT EL QUE LI DEIA “DON” FERNANDO. Al remat d’escoltar-lo, li va fer una pregunta que va sorprendre el mestre: “PER QUÈ NO FA AMB ELS XIQUETS I LES XIQUETES UNA FALLA COM LA DE VALÈNCIA?”. Va dir un no molt ràpid, com si tinguera por a recuperar la infantesa i els temps en els quals no tenia família. Acabà precipitadament la conversa. Ella va anar a la cuina. Ell va preparar la lliçó. Tanmateix la pregunta es va quedar gravada en la ment del mestre. Digué que no però alhora va pensar que tal vegada una falla aprofitara per a ensenyar-los i fer-los divertir. Eixa mateixa vesprada, EN ACABAR DE FER CLASSES, VA PASSAR PER LA FUSTERIA. Li va dir a Josep “Puces” que necessitava un cadafal per a posar uns ninots. També li encomanà unes estructures\nde llistons en forma de creu per a vestir-les i donar-li forma de personatges. En un parell de dies ho tindria preparat. Era el temps que necessitava per a preparar els xiquets en la classe. Els va proposar que portaren robes velles de casa i trastos per a omplir una falla. Ells no entenien ben bé el que volia fer el mestre però pensaren que tal vegada fóra entretingut. Pepet, un dels alumnes més avantatjosos, li va dir que havia vist una fotografia d’un diari on estaven els menuts muntant una falla. L’havia portat son tio de València l’any anterior, quan vingué a felicitar l’onomàstica del pare. RAMONET NO ENTENIA EL QUE ERA UNA FALLA, NO SABIA COM ES PODIA CONTAR UNA HISTÒRIA AMB PERSONATGES QUE SEMBLAREN DE VERITAT. A QUIQUET LI SEMBLAVA MOLT DIVERTIT TOT ALLÒ. Quan veren les estructures que el tio “Puces” va portar-los un matí a l’aula, es quedaren bocabadats. Apartaren les taules. Al bell mig situaren la que tenia les fustes més llargues. EL MESTRE POSÀ UNA CAMISA I VAN VEURE COM DOS LLISTONS ES TRANSFORMAVEN EN UN NINOT. Els xiquets aleshores buscaren, entre la muntanya de robes velles que havien deixat a l’entrada, pantalons i sabates. Jaume va agafar un sac i l’omplí de teles. Aleshores el tancaren i el posaren al damunt. Semblava perfectament un cap. Amb el betum que portà el mestre, dibuixaren els ulls i la resta d’elements de la cara. Així continuaren tot el dia improvisant: una corbata feta amb un retall, un jupetí d’una jaqueta, uns peus de brossa posada dins d’espardenyes o palla amagada a l’interior de la camisa per a crear un cos. Quan els tingueren acabats, anaren cap a la plaça Vella pel carrer Ample o de “Moreno”. Allí descobriren que el tio “Puces” els havia descarregat un cadafal on situarien els personatges. Al bell mig posaren una taula\nvella amb el ninot del mestre. Per a elevar-lo aprofitaren un caixó vell que algun xiquet havia portat. Al voltant van posar alumnes mirant el mestre. En la part baixa dels ninots, disposaren diferents cartells que havia fet “don” Fernando. En un estaven les taules de multiplicar, en un altre un llistat de ciutats espanyoles i finalment en un tercer apareixien escrits els noms dels reis gots. Damunt la taula, estaven uns papers més xicotets amb els mesos de l’any i les estacions. Amb el betum, es dedicaren a decorar els laterals del cadafal. Dibuixaren diverses sanefes. A MESURA QUE CREIXIA LA FALLA, EL VEÏNAT ES DETURAVA A VEURE-LA. Els resultava molt graciós aquell monument satíric improvisat. Les dones entraven al forn i comentaven que resultava bonic eixe espectacle. Parlaven bé del mestre que tot i ser tan callat havia demostrat una gran intel·ligència en fer treballar els xiquets i les xiquetes. La Patro va entrar rient-se d’uns cartellets que estaven penjats en la paret. Deia: “Un faldó negre xarra com un gall, és tan sabut en predicar que es creu un bell cavall i no sap ni caminar”. TOTES DIGUEREN QUE ERA UN VERS MOLT GRACIÓS QUE ES REFERIA AL DOCENT. NINGÚ VA PENSAR QUE ES TRACTAVA DEL RECTOR. Molt millor, ja que s’haguera armat un gran rebombori. En fer-se de nit, uns pares col·locaren una traca per a pegar-li foc. L’havien comprada al pirotècnic de Petrés. L’Ajuntament els havia dit que anaren espai, que era perillós. Es va cremar ràpidament. Tots els xiquets es portaren a casa còpies dels cartellets que estaven escrits en la falla. El mestre els havia obligat a escriure’ls a classe perquè així se’ls en quedaria gravat el contingut. LA VERITAT ÉS QUE VA FER EFECTE. UNA SETMANA DESPRÉS QUASI TOTS HAVIEN APRÉS LES TAULES DE MULTIPLICAR, ELS REIS GOTS I LES CAPITALS ESPANYOLES.\nDe seguida va passar un any d’aquella original plantada. Amb el pas de temps, eixa festa espontània es va oblidar. Dos anys després, Maria es va casar amb el mestre. Tingueren dos fills. Ella va faltar en tindre’n el segon. El nadó també. Així que “don” Fernando ja no intentà més fer cap falla entre el seu alumnat. Però els xiquets, quan cresqueren, continuaren fins a la Guerra contant la història als seus descendents. Després, deixaren de relatar-la. No volien que les autoritats descobriren el significat dels versos dedicats a “un faldó negre que xarra com un gall”. Hi havia por, molta a por a contar res. Així es va perdre fins al punt que les noves generacions, quan retornaren a contar-la a partir dels anys 60 del segle passat, pensaren que era una historieta popular inventada que passava de pares a fills amb el nom d’El mestre que sabia de ninots.\nCARLES, EL CARRANC Ruth M. Lerga\nCarles, el carranc / Ruth M. Lerga\ns explicaré una història, així que apropeu-vos tots. Sí, sí, així de prop, que no volem que ningú ens escolte. Aquest serà el nostre secret, UNA HISTÒRIA QUE ELS MAJORS NO SABRAN MAI. Heu sentit parlar alguna vegada dels\ncarrancs ermitans? Sí? Segur que heu vist alguna vegada als seus cosins, els simpàtics carrancs que trobem prop de la platja i que caminen cap enrere. No us vénen ganes d’explicar-los que és millor caminar cap endavant, perquè vegen on xafen? Qualsevol dia es donaran una tossolada contra un altre carranc igual de despistat... Bé, doncs aquests animalets tenen uns cosins que viuen en aigües més profundes, i que, a diferència d’ells, no tenen una closca amb la qual protegir-se. QUÈ QUE ÉS UNA CLOSCA? DONCS ÉS UN VESTIT ESPECIAL, COM L’ARMADURA DELS HEROIS. Què que fan, llavors? Doncs vestir-se amb la closca d’altres animals! El que passa és que baix de l’aigua que no hi ha botigues de closques, així que han de buscar i buscar i buscar en el fons de la mar fins a trobar un que els agrade. I aquesta és la història que us vull explicar, la història de Carles el Carranc, un aplicat carranc ermità que va passar l’estiu buscant la millor closca de la mar per vestir-se. Però poc abans que arribara l’hivern, un humà maleducat li’l va trencar en llançar des del seu vaixell una llauna de refresc, que va caure directament en l’armadura de Carles, partint-la en un munt de trossets. Així que allà vaig, estigueu atents... Una vegada hi havia un carranc ermità que es deia Carles i que estava plorant al costat d’una alga gegantina. Passava per allà Olga l’Ostra, i en veure el pobre Carles tan trist li va preguntar:\n—Què et passa, xicotet carranc ermità? —Que aquesta llauna ha caigut des d’un vaixell just a sobre de la meua closca nova, i me l’ha trencat. HE ESTAT TOT L’ESTIU BUSCANT UN VESTIT PERFECTE, I ARA ARRIBA L’HIVERN I NO TINDRÉ RES AMB EL QUE ABRIGAR-ME. —El pobre Carles va haver de demanar-li un mocador de paper, ja que de tant de plorar tenia el nas ple de mocs. —No podries donar-me tu la teua petxina, perquè em protegisca del fred? Olga l’Ostra es va posar tan trista com ell, però no podia donar-li el que li demanava. —M’encantaria ajudar-te, Carles, però si et done la meua petxina, la perla que tinc dins no creixerà. Carles es va lamentar de la seua mala sort, però no podia culpar a l’Olga. Al capdavall també ella necessitava tenir cura del seu petit tresor. Però Olga, sentint-se malament per no poder oferir-li cap ajuda, es va quedar al seu costat, disposada a demanar auxili al pròxim animal que passés. Mentre, Ernest L’Eriçó corria pel fons de la mar, gaudint dels pocs dies de sol que encara quedaven abans que arribara el fred hivern, quan va trobar a la seua amiga Olga al costat d’un carranc ermità que tenia els ulls plorosos. Com Ernest l’Eriçó tenia molt bon cor, es va acostar a preguntar què li passava al Carles, desitjós de poder ajudar.\n—M’he quedat sense closca per passar l’hivern —va explicar Carles— i la senyora Ostra necessita la seua closca per a què cresca de la seua perla, així que no pot deixar-me-la. Però l’Olga, veient que l’eriçó tenia un muntó de pues ben espesses, va preguntar a l’Ernest: —NO PODRIES TU DEIXAR-LI LA MEITAT DE LES TEUES PUES, PERQUÈ ES COBRISCA AMB ELLES DURANT ELS MESOS DE FRED? Ernest l’Eriçó va negar amb el cap, afligit. Si deixava a Carles les seus pues seria ell qui no suportaria l’hivern. Carles va somriure amb valentia a Ernest. -No et preocupes, encara em queden uns dies per buscar una altra closca. Segur que tindré sort i trobaré alguna oblidada per un altre carranc. Encara que Olga L’Ostra i Ernest l’Eriçó van assentir per intentar animar-lo, sabien que cap carranc ermità seria tan despistat com per perdre l’abric que li donaria calor durant l’hivern. I també Ernest es va quedar amb l’Olga i el Carles per demanar ajuda a tot el que passara. A prop d’allà Gabriel el Peix Globus nedava divertit pel fons de la mar, buscant un amic amb el qual jugar una estona a l’amagatall, quan va\nveure al costat d’una alga gegant a un carranc ermità, una ostra, i un eriçó. Content, es va acostar a preguntar-los si volien divertir-se amb ell. —Què més voldríem nosaltres, que poder jugar amb tu! Però tenim un problema molt greu que no sabem com arreglar, Gabriel. Algú ha llançat una llauna de refresc des del seu vaixell, i ha trencat la closca del Carles. Ara arribarà l’hivern i no tindrà amb què abrigar-se. Gabriel El Peix Globus va mirar afligit als seus nous amics. —TANT DE BO POGUERA DONAR-TE PART DE LES MEUES ESCATES, PERÒ LES NECESSITE PERQUÈ EM DONEN CALOR. Tots van assentir, comprensius. Cada animal necessitava el que tenia per a si mateix, i cap tenia una petxina, pues o escates de sobres perquè Carles es fera una closca nova, perquè necessitava moltes. —De tota manera, em quedaré amb vosaltres. Potser passe algun conegut a qui puguem demanar ajuda. —Però no estaves buscant amics per jugar a l’amagatall? —Li va preguntar L’Ostra Olga, estranyada. —Sí —va contestar Gabriel—, però això era abans de saber que el Carles tenia un problema. Ara preferisc quedar-me i ajudar-vos. No podria divertir-me sabent que l’hivern és a prop i el meu nou amic, el carranc ermità, no té un abric per protegir-se de els corrents gelades del nord.\nI per allà van passar durant la següent hora Sara La Sèpia, qui necessitava els seus tentacles per protegir la seua boca, Laura la Llagosta, qui necessitava les seues pinces i antenes per poder menjar bé, Tomàs el Tomàquet de Mar, que precisava també dels seus tentacles xicotets però forts per nedar, i Corneli el Coral, que requeria les seues fulles dures per bressolar-se a poc a poc. I tots ells es van quedar per ajudar a Carles a trobar algú que li cedira una closca. Fins i tot es van posar ells mateixos a buscar-lo. VAN MIRAR SOTA DE LES ROQUES MARINES, VAN CRIDAR EN TOTES ELS CARGOLS DE MAR QUE VAN TROBAR PER SI ALGUN D’ELLS ESTAVA BUIT, van preguntar a les balenes si a algun dels seus fillets se li havia caigut una dent que Carles pogués aprofitar com abric... Però no van tenir sort. Pel que semblava, ningú tenia res amb el que fer-li una armadura al xicotet carranc ermità. Carles estava preocupat per l’hivern, però ja no estava trist. Aquella vesprada un munt d’amics nous li estaven ajudant. Potser no trobava una closca, però se sentia feliç i estimat. Era meravellós que uns s’ajudassen als altres des de la bondat dels seus cors. De sobte, Olga L’Ostra va tindre una gran idea. Va reunir a tots els amics en cercle: a Carles el Carranc Ermità, a Ernest l’Eriçó, a Gabriel el Peix Globus, a Sara la Sèpia, a Laura la Llagosta, a Tomàs el Tomàquet de Mar, i a Corneli el Coral, i els va dir: —Tots nosaltres necessitem el que Carles ens ha demanat per passar el fred hivern. Però què us pareixeria si jo li donara al nostre amic un\ntrosset xicotet de la meua petxina? Si Ernest li donara unes poquetes pues, i Gabriel algunes de les seues escates, i Sara una de les seues potetes, i Laura una de les seues pinces xicotetes, i Tomàs dos o tres tentacles, i Corneli algunes de les seues fulles dures, i ho ajuntéssim tot i ho cosirem amb les fulles d’aquesta alga gegant, Carles tindria un abric nou, i cap de nosaltres passaríem fred durant l’hivern. TOTS VAN APLAUDIR, FELIÇOS AMB LA IDEA DE PODER PARTICIPAR, I AIXÍ HO VAN FER. Van cosir tot amb les fulles d’alga, fent un closca ben calenteta, que Carles es va provar. I no només li quedava perfecta, sinó que era a més la closca més bonica que mai hagués vestit un carranc ermità. PERQUÈ ESTAVA FETA DE TROSSETS DE CADASCUN DELS SEUS AMICS I D’UN MUNT DE COLORS DIFERENTS, I PERQUÈ ERA EL REFLEX DE LA GENEROSITAT DELS SEUS NOUS AMICS. —MOLTES GRÀCIES A TOTS PER AJUDAR-ME —va dir Carles. —I què us pareix si per a celebrar-ho —va preguntar Gabriel el Peix Globus, content un altre cop a l’haver solucionat el problema que tenien —juguem tots junts a l’amagatall? —Síííí —va cridar la resta, feliç. —I qui pagarà primer? —Jo pagaré tot el temps, si voleu —va dir Carles, que volia així agrair als seus amics el que havien fet per ell.\nErnest li va prendre de la mà i li va dir: —No cal que pagueu tu sempre. Podem buscar-nos una vegada cadascun. Carles va arronsar les espatlles, i ple de vergonya, va confessar. —No és només per això que vull pagar. És que tinc una closca grisa, verda, rosa, blanca, taronja, granat i roja. Segur que em trobareu sempre a mi primer!! I COM ERA VERITAT QUE LA SEUA CLOSCA ERA MOLT CRIDANERA, TOTS VAN ESCLATAR A RIALLADES. I conte contat, conte acabat. Però recordeu, és el nostre secret, res d’explicar-ho a la gent major.\nFABULOSES AVENTURES EN UN SOMNI Joan Isach i Alegre\nEscriptor i Mestre de PrimÃ ria\nFabuloses aventures en un somni / Joan Isach i Alegre\nPer aquell que m’ha educat considerant que els valors són importants per a construir una bona societat.\nGràcies, pare. a família de Candela torna de fer una excursió a la serra d’Espadà. Ha passat per molts pobles, ha vist muntanyes, embassaments i ha gaudit del bon oratge d’un diumenge que ja s’ha acabat.\nJa en casa, Candela diu a sa mare que ha sigut un dia amb moltes aventures i moments molt divertits; un dia per a recordar. Sa mare li contesta que, efectivament, ha sigut un dia preciós però que ara toca descansar i... continuar amb les aventures d’una altra manera. En el llit, Candela recorda moments del dia. Però el cansament ha fet mossa i els ulls de Candela es tanquen a poc a poc. CANDELA DORM I... SOMIA.\nM’encanta mirar l’astre rei davall d’aquestes sureres centenàries. Pensar i pensar que, des de fa moltíssims anys, aquesta terra i aquests arbres han donat un valuós producte que, aprofitant el ben valorat sol i la benvolguda aigua del cel, ha sigut un bon material per a fer durar el bon vi i per a meravellar-se dels grans i xicotets betlems que, any rere any, fan dels carrers i cases en l’època nadalenca uns llocs més íntims, més humans i més familiars.\nEntre el característic verd del fullatge de les sureres, passa eixe raig de llum que em calfa i em dóna vida. Moments, com he dit abans, de pensar i pensar; però els pensaments no són únicament els bons serveis que proporciona el suro a l’animal social racional d’aquest món, també deriven cap a les coses que han fet i que fan les persones dia a dia i que, de vegades, s’hauria de retirar el títol de persona i rebre la medalla de “cap de suro”. Després de dos paràgrafs on manifeste el meu calfament de cap, arribe a la conclusió que encara no he fet les presentacions oportunes: sóc el Fardatxo d’Eslida, el que més es preocupa pel bon destí del suro i per les bones accions dels humans i... amb el nom de pila Fardasurer. Ens trobàvem al cau i al caure d’un dia d’agost un servidor i el meu nebot Fardasín, enmig d’una conversa amb molt d’interés per part del meu nebot que, com ja bé sabem, si n’hi ha, d’interés, hi haurà resposta amb consciència (és una bona premissa per a fer bones persones). Parlàvem del que hi havia passat al llarg de la calorosa jornada: converses amb amics, anècdotes, moments de pau, etc., etc., etc., i li vaig contar, entre altres coses, algunes qüestions considerades “qüestions millorables”. —Estimat nebot, DE BON MATÍ I PROP DEL BARRANC, PASSÀ\nVOLANT UN MORRUT ROIG QUE DES DE LES ALTURES EM DIGUÉ QUE TENIA LA CUA MÉS CURTA QUE EL NAS D’UNA PUÇA NANA. —Està clar, oncle meu, que el morrut t’estava buscant les cosquerelles.\n—Això vaig pensar i, a més, que m’agradaria veure’l picant una\nplaca de suro a la llarga a veure si li donava un empatx i deixava les palmeres tranquil·les. —Bon pensar tingueres, a més a més no actuares com ho fan molts\nd’eixos que es diuen que són els amos de la creació. Avançava el dia i vaig topar amb la sargantana mascle que tots els dies que ens creuem pels camins sempre m’ha de dir alguna cosa. —En aquesta ocasió, què t’ha dit? —Doncs M’HA DIT QUE ALGUN DIA SERÀ MÉS GRAN QUE JO I\nREBRÀ EL TÍTOL DE SARGANTANA D’ESLIDA. —I què has contestat? —He contestat que acceptar-se com és cadascú és un gran pas per\na ser feliç i que les enveges no són bones per a ningú. També li he dit que el suro de les sureres està molt content de ser el que és, un protector del tronc fins que ja no cal protegir. —Molt bona resposta! Els humans també tenen actuacions semblants i\nno solen ser tan pacients com tu. Què més t’ha passat, oncle? —La pesada de la xitxarra m’ha tornat a dir que sóc un arrossegat\nperquè em passe el dia arrossegant el terra i, a més, la cançoneta repetitiva que em sol dir:\nFARDATXET SURERER, QUE NO SAPS ON ESTÀ LA MEL, SI BONES ALES TINGUERES MÉS PROP ESTARIES DEL CEL. —Oncle meu, un poc pesadeta és la xitxarra! Quina resposta has\ndonat? —Li he dit: xitxarreta de terra surera, si no tingueres la surera on\npoder descansar, què faries? Recorda que un tap de suro en una botella amb gas també té la facultat de volar suficient temps per a estar a la teua altura, i no és tant “pesat” com tu! —T’adones, estimat familiar adult, que les persones també desitgen\n“volar” i després no saben com “caure” perquè únicament volen “estar dalt”? —Sí, nebot, sí, es desgasten inútilment; això no li passa a un tros de\nsuro, dura moltíssim, moltíssim i sempre és un tros de suro. —Estimat oncle, tant t’ha donat la jornada? —I més i més. Si encara no vaig ni per la S de SURO! —Sí? Conta’m més, per favor. —Atén! He vist dos conills discutir als afores del poble. Després d’una\nbona estona observant-los, he decidit passejar-me entre ells dos; com\nmés discutien, més em posava pel mig, fins que m’han preguntat per què feia això i els he contat una història. —Quina història, oncle?\nAquesta, nebot, aquesta. EN CERTA OCASIÓ ESTÀVEM DISCUTINT UNA SURERA I UN RAMADER. El ramader deia a la surera que li ajudara a passar la nit protegit del fred i la surera li contestà que ella no podia fer res. Després de discussió i discussió, la surera li va dir que agarrara diversos trossos de la seua pell i que els utilitzara per a matalàs i per a manta; l’home es quedà sorprés per la bona decisió de la surera i ho va agrair. —Oncle! I què t’han dit els conills? —M’han preguntat que què volia dir amb aquesta història! —I què has contestat? —He contestat que SI DOS DISCUTEIXEN I U NO VOL ÉS UNA\nBONICA MANERA DE COMENÇAR DE NOU AMB L’AMISTAT. Una altra vegada, el suro dóna bones maneres, entre matalàs i manta, ramader protegit. —Sí, oncle. I tu també per posar-te pel mig, tal com haurien de fer\nmolts humans per a donar pau a certes situacions “conflictives” del dia a dia.\n—Sí, estimat fill de la meua germana, el dia de hui ha donat per a molt.\nI a tu no t’ha passat res digne de ser contat per aquell que vol aprendre bones maneres? —Clar que sí! —Conta’m, conta’m. A veure com el meu nebot hi ha eixit! —Oncle meu, DOS ESQUIROLS HAN VOLGUT POSAR-ME A PROVA.\nEm trobava en la línia que separa les sureres del pinar, descansant davall de la meua surera preferida. Els esquirols, rosega que rosega pinya. El cor de cadascuna de les pinyes menjades anava a parar a la meua cua. No sé com encertaven; el cas és que ací tinc la cua malferida per les pinyotades encertades. Després d’insistir diverses vegades que s’estigueren quiets i que no abusaren de la meua paciència, i comprovar que no em feien cas, he optat per buscar un tros de suro i, a tall d’escut, n’han rebotat diversos cors de pinya que han anat a parar als morros dels pesats esquirols. Els rosegadors de pinya s’han adonat que la situació es tornava delicada per a ells i amb aire esquirolenc m’han dit que era molt poc empàtic. —I què has contestat, nebot? —Que què he contestat? Com què poc empàtic? Si la quantitat de cors\nde pinya podia cobrir quasi la surera que em donava una miqueta d’ombra! També els he dit que si m’haguera dedicat a llançar pell de surera, haurien sigut capaços de fer més de vint-i-cinc betlems amb estrela inclosa.\n—Estimat nebot, si saberes que els humans tampoc no tenen clar això\nde l’empatia. Saps què et dic? Seria interessant promoure la idea que a aquell que demostre ser empàtic se li regale un tros de suro amb forma de cor de pinya. —Bona idea, estimat germà de ma mare! —Fardasín, veuràs i escoltaràs un acròstic que tu ja saps, és l’acròstic\ndel bon actuar. —Estimat oncle, ÉS BO ACTUAR CORRECTAMENT I DEIXAR\nEMPREMTES EN LA VIDA DIGNES DE SER RECORDADES. —Efectivament, nebot! Mira la surera, no demana res, dóna un bon\nmaterial perquè siga utilitzat en diverses opcions, totes de bon gust i que perduren en el temps tot el que desitges i més. I com que no se m’ha oblidat l’acròstic, te’l torne a recordar. No es pot anar per la vida Oprimint les persones. Senzillesa cal manifestar I bo és saber perdó demanar. Gaudir del proïsme dia a dia Us recomanem des d’Eslida. Es pot escoltar i dialogar i Saber, constructivament criticar. Caldria que ens fixàrem,\nA dreta i esquerra, davant i darrere, Per a no ser nosaltres Deficitaris en actuacions i valors, En els quals la societat es recolza. Sabedors que les bones maneres Uneixen i aporten felicitat, Resta fer més comentaris On relacionem suro, humà i bondat. Així que hauria de ser Més infinitament bon humà, I pensar que en la vida Cal els bons consells aprofitar. De sobte, un brillant i acollidor sol entra per la finestra de l’habitació de Candela. Un segon ha necessitat per a obrir els ulls, incorporar-se en el llit, mirar a la finestra i adonar-se’n que ha tingut un somni de faula, UN SOMNI QUE DE SEGUR SERÀ UN DESIG DE MOLTS, PER A MOLTS I QUE EL SURO S’ENCARREGARÀ DE RECORDAR-HO, de tant en tant, a tot aquell ésser viu que vulga millorar el seu ser i estar i el de la resta del deshumanitzat i sofrit món. —Mare, he tingut un somni de fabuloses aventures humanitzadores. —Conta’m, filla, conta’m...\nMENUDES LLETRES: UN VIATGE LITERARI Anna Lluesma\nLa Xicalla de l’AC Falla el Mocador\nMenudes Lletres: un viatge literari / Anna Lluesma\nquest és el viatge a través d’un món de fantasia i somnis literaris. Vosaltres sereu els meus convidats en aquesta expedició cap un món de lletres. M’hi acompanyes?\nTot començà quan la SENYORA DESASTRE , buscant un mocador roig, va trobar per casualitat un paper que li va resultar un mica curiós. Es tractava d’un pergamí que es trobava tot enrotllat al fons d’un baül. Quan el va desplegar va trobar una mena de mapa però com que la\nSENYORA DESASTRE era una mica desastre per desxifrar mapes, va demanar ajuda al seu veí el SENYOR FOLLET, que era molt resabut en aquests assumptes. Quan el Senyor Follet va veure el mapa, els seus ulls es tornaren tan grans com la lluna de València. —Però…, si és… un mapa del tresor!! Exclamà el Senyor Follet. — NO SIGUES BAJOCA! Si aquest paperot ha estat pels segles dels segles amagat al fons del baül —contestà la Senyora Desastre. —Doncs sí. Porta unes coordenades que haurem de buscar, però de segur que necessitarem ajuda —va dir el Senyor Follet. Mentre que els dos es trobaven pensatius observant per la finestra, van veure travessar el carrer LA FALLERA CALAVERA amb el seu port i aura de misteri i ultratomba.\nLa Fallera Calavera havia despertat i eixit de la tomba per venjar la seua mort en una mascletada accidentada. —Ei! —van cridar la Senyora Desastre i el Senyor Follet. —Vosté sap alguna cosa sobre mapes? —li van preguntar. —Mmmmm… Doncs no massa, però tinc un amic que tal vegada puga ajudar-nos —contestà la Fallera Calavera. Nico era un pastor que tenia deu ovelles i un gos i, com que gaudia de tant de temps lliure, llegia molt, sobretot llibres de misteri i aventures. Nico de seguida va veure que aquest mapa indicava les coordenades d’un punt on pareixia amagada alguna cosa molt important. En aquest precís moment tots sabien que formarien part d’una expedició que canviaria el sentit de la seua vida. Així, la Senyora Desastre, el Senyor Follet, la Fallera Calavera i Nico i les seues ovelles formaren l’expedició més curiosa que mai podries imaginar. De camí, passaren per LA TORRE DE LA BRUIXA on una princesa de nom Júlia es trobava segrestada per una bruixa vella convertida en llop. En veure l’expedició, Júlia va llançar la seua trena per la finestra i va fugir d’aquella horrible torre.\nQuan portaven una bona estona caminant, el guia de l’expedició va parar a la vora d’un llac on després d’uns minuts va aparéixer el cap d’una SIRENA de llac que també es va unir al grup. Per fi, arribaren a la mar on un submarí de nom Nautilus les estava esperant per a dur-los durant 20.000 LLEGÜES DE VIATGE SUBMARÍ cap una illa misteriosa en la qual van desembarcar. Només xafar la platja va aparéixer un FARDATXO FADRÍ molt simpàtic, un elefant de colors anomenat ELMER i el seu amic EL\nGRIPAU TANAU que també es van incorporar a la resta del grup. Després de travessar l’illa, aplegaren al cràter d’un volcà i allí mateix en aquell forat va desaparèixer el rastre del mapa. Nico va proposar baixar per la xemeneia volcànica com si d’un VIATGE CAP AL\nCENTRE DE LA TERRA es tractara. Amb molta cura, la SENYORA DESASTRE, el SENYOR FOLLET, LA\nFALLERA CALAVERA, NICO I LES SEUES OVELLES, la princesa Júlia de LA TORRE DE LA BRUIXA, ELMER EL ELEFANT, EL GRIPAU\nTANAU I EL FARDATXO FADR í entraren en una cambra plena de boira on feia molta calor i just en el mig de tot hi havia un cofre on es trobaven una sèrie de documents que pareixien molt molt antics on s’explicava L’ORIGEN DE LES ESPÈCIES que seria tan important per a la humanitat. Juntament amb el manuscrit hi havia també unes monedes d’or. La Senyora Desastre es va ficar tot dins de la seua bossa de mà i van pujar cap a la superfície.\nDe volta al poble, els nostres amics es van reunir i van decidir ajudar les persones més necessitades del seu barri utilitzant les monedes d’or; a RAQUEL , que TENIA POR a quasi tot, a BIBI , perquè poguera anar a una escola especial, i a tots ELS COL·LEGUES i gent perquè tingueren un raig d’esperança. Tots els llibres que apareixen en el relat HAN SIGUT LLEGITS, IL·LUSTRATS PELS NOSTRES INFANTS I EXPOSATS durant la setmana cultural davall el nom de MENUDES LLETRES.\nEl gripau Tanau i els cignes\nBibi va a l’escola\nLa Torre de la Bruixa\nDeu Deu Deu o les contalles del\n20.000 llegües de viatge\nJoan Isach i Alegre\nCom van nàixer les sirenes\nHistoria i analisi de les publicacions infantils falleres. El cas de Denia\nDÉNIA, EL DESERT DE LA LITERATURA FALLERA INFANTIL I JUVENIL Manolo Catalán Moreno\nDénia, el desert de la literatura fallera infantil i juvenil / Manolo Catalán\na missió de trobar a Dénia qualsevol referència a la literatura infantil i juvenil en el món de les falles de la capital de la Marina Alta s’inicia com un viatge de plaer amb tots els mitjans possibles, i ha acabat com una travessia en el desert.\nPOC, PER NO INDICAR QUE GENS, S’HA DEDICAT A LA LITERATURA FALLERA INFANTIL I JUVENIL, i açò que les primeres referències de\nfalles a Dénia es localitzen en 1927. És a mitjan anys 40 quan a Dénia comencen a constituir-se diferents comissions falleres, concretament quatre més la pionera Falla del Tio Pep, l’existència de la qual solament es va mantenir durant tres exercicis, fins a 1948. Pocs són els vestigis escrits que queden de l’època fallera a la qual em referia, encara que llibrets de les falles Centre, Baix la Mar, Les Roques i Oeste, a més d’algun programa oficial de falles, sí que es troben en lloc segur, tant a l’Arxiu Municipal de Dénia com en el Col·lectiu d’Estudis Fallers de Dénia i la Marina Alta. TAN SOLS LA FALLA OESTE DEDICAVA ALGUNA PART DEL SEU LLIBRET A LITERATURA JUVENIL I INFANTIL. La comissió va plantar l’any 1950 tres monuments, el gran, l’infantil i el de la Falla Estudiantil. Aquesta última promoguda per un grup de joves del barri, la majoria estudiants fora de la ciutat, que en passar cert temps al cap i casal, tornaven per Sant Josep a Dénia i formaven part de la Falla Oeste. En el llibret d’aqueix any podem trobar en un quasi perfecte valencià fonètic l’explicació de la falla estudiantil. Uns versos perfectament executats amb un valencià de l’època pel poeta local\nVicente Atienza, fan referència a l’excés d’activitats festives que els estudiants de la comissió duien a terme en lloc de centrar els seus esforços en els estudis: “bevent vermuts i carnots, de café i de bar en bar, de sice, ball i paset-jos… disme: ¿com tan d’aprovar?” Vicente Atienza també es fa càrrec de l’explicació de la Falla infantil, amb uns graciosos versos dedicats expressament a xiquets, en el mateix estil que els anteriors, ENSENYANT ALS MÉS XICOTETS QUE L’ESTUDI I LA CULTURA SÓN EL SEU MILLOR FUTUR: “larán, larán, larán,…. La Raspa mos divertix, larán, larán, larán,…. La cultura no servix; Larán, larán, larán,… Yo m’estime mes ballar, Larán, larán, larán,… Que posarme a ‘studiar; Larán, larán, larán,… Encara que no hatja pá, Larán, larán, larán,…. La raspa mos distraurá.”\nAquest llibret finalitza amb uns xicotets poemes en castellà, signats per il·lustres membres de la societat cultural de la Dénia de mitjan segle, Antonio Timoner, Luisa Villó i José Martínez de Azaque, tots ells vinculats al teatre i la cultura local. Un any després torna a escriure Vicente Atienza en el llibret de la Falla Oeste, aquesta vegada no incorpora l’explicació de la falleta, sinó que dedica uns versos en castellà a la Fallera Major Infantil, María Josefa López Roca. Les altres comissions continuen ignorant tota referència als seus monuments i càrrecs infantils. Una altra vegada en 1952, la falla Oeste incorpora l’explicació de la seua falla infantil de la mà de Vicente Atienza, encara que aquesta fos la seua última vegada. Un vers sobre un xiquet malalt i com recuperar-lo solament donant-li de menjar és el tema principal. “El segur de enfermetat en aixó está molt errat; No res de penicilina, ni ninguna vitamina… ¿vint racións de “gallinina” No será mes asertat?” En 1953, ja en l’ocàs de la primera època de les falles a Dénia, el llibret de la Falla Oeste torna a dedicar-li un poema a la fallera major infantil, Pilarin Gurrea Sanz, una altra vegada en castellà i signat amb el pseudònim d’“El Fantasma de l’Oeste”.\nDesprés d’uns anys d’aturada, les falles tornen a ressorgir a Dénia en 1967, amb les mateixes quatre comissions a la qual se li afig la Falla Saladar. La Falla Les Roques és la primera a incorporar una poesia a ambdues falleres majors, signades amb el pseudònim de “Denia i Mar”, i un any després la falla Oeste també incorpora dos versos per a la fallera major Infantil. La dècada dels setanta va estar òrfena de llibrets i en conseqüència de literatura fallera, i hem d’esperar-nos fins a l’any 1986 quan una altra vegada la Falla Les Roques incorpora una EXPLICACIÓ DEL SEU MONUMENT INFANTIL. A partir d’aqueix moment, totes les falles incorporen tant una explicació dels seus monuments infantils com poesies per a les seues falleres majors. Res més es dedica al públic infantil o juvenil, i menys a les seues comissions infantils. SALADAR 2014. UN OASI ENMIG DEL DESERT L’any 2014, la Falla Saladar venia de guanyar dos anys consecutius els premis al millor llibret de Falles a Dénia i aconseguir dos guardons en els Premis de Promoció del Valencià en el Llibret de Falla. El seu equip, al qual pertanyia qui escriu aquestes línies juntament amb Charly Martí, decideix confeccionar un llibret íntegrament dedicat a contes infantils. ONZE CONTES ESCRITS PERQUÈ ELS MÉS XICOTETS DE LES FALLES O DE FORA D’ELLES, gaudiren llegint-los. Un llibret sense\narticles de recerca i demostratius de la vida al barri del Saladar, com era habitual en la falla Saladar, amb contes escrits per professors de Primària, de Secundària i de Batxillerat que, a més de la seua formació acadèmica, són els que més conviuen amb ells. Arantxa Bernat, Vicent Martí, Rosa Larrosa i Belén Sau, docents de professió, van escriure alguns d’aquests contes, que van incorporar en les seues classes com a lectures comentades. Mario Pasero, director de l’Escola de Teatre de la Marina Alta, i Mónica Palacios, del grup d’animació infantil i juvenil Els Rodamons, van escriure dues obres curtes infantils. També diversos periodistes i escriptors van compondre relats amb l’única condició que anaren dirigits als més xicotets. Antoni Reig, Joan Castelló i Celia Marín van traure les seues millors frases en contes titulats “Marçalet al país de la pansa”, “Màgia”, i “Amina” i completat amb el sociòleg Joanmi Rafet i l’historiador Iván Esbrí, el resultat va ser un llibret recordat encara pels fallers de la ciutat. CADA CONTE DISPOSAVA DE LES SEUES PRÒPIES IL·LUSTRACIONS que, de la mà de Charly Martí, personalitzaven cada història, i li donaven un toc visual molt atractiu per als xiquets. La presentació va ser realitzada en el casal de la mateixa falla i cada autor llegia part dels seus escrits, la qual cosa va convertir la vesprada en un conte meravellós. Fins i tot Vicent Martí i Arantxa Bernat van portar amb ells els personatges del seu conte i van realitzar la lectura de la seua obra amb un teatre de titelles. Les primeres files no es van reservar per als càrrecs de la falla ni convidats. Es van llevar totes les cadires i es deixà que tots els xiquets\ns’assegueren a terra a escoltar, riure’s i gaudir d’una nit que de segur que va ser especial per a ells. UNA ALTRA VEGADA, L’INTENT DE REALITZAR ALGUNA COSA DIFERENT FOU UNA VEGADA MÉS CASTIGADA PELS PREMIS, ja que s’obtingué un tercer premi en el concurs de llibrets a Dénia, però s’aconseguí el 44é premi de la Generalitat. És d’entendre que aquest descoratjat premi fera que cap comissió més a Dénia s’haja dedicat a realitzar un altre llibret infantil o juvenil. D’altres coses que no siguen llibret no val la pena ni parlar-ne, és un oceà immens amb la mar en calma… Com tancava el pròleg del llibret: “tant se val si als majors els agrada com si no. Les proves que hem fet amb els més menuts han segut satisfactòries”. I CONTE CONTAT, CONTE ACABAT.\nLlibret AC Falla El Mocador 2018 / Vol. 5\nLlibret AC Falla El Mocador 2018 / Vol. 5 / Yogur de Fresa


Xina alta puresa alumini fabricants i proveïdors - fàbrica de alumini d'alta puresa - Guoxi extrapur\n99,999% alta Al pur és feta a Henan de Xina, Henan Guoxi podem subministrar el preu competitiu per a vostè;\nBarra de alumini d'alta puresa5N5 calenta venda alta puresa alumini Rod fet en Xina alta puresa alumini canya Al atribut trets conductibilitat elevada reflexió alta conductivitat tèrmica alta resistència Oxidantive bona ductilitat baix temperative avantatge resistent a l'alta puresa...\nPlaca d'alumini d'alta puresa 99.9995% Placa d'alumini d'alta puresa fabricada a la Xina Venda Placa d'alumini d'alta puresa Atribut del producte Processament de la placa d'alumini d'alta puresa. Pellets d'alumini d'alta puresa es fabriquen mitjançant una fabricació especial...\nPellets de alumini d'alta puresaAlta puresa alumini Pellets fet en Xina a The barat preu alta puresa alumini Pellets alta puresa alumini Pellets atribut informe de prova en GDMS trets reduir el contingut d'impureses elements, el més petit la densitat de compostos intermetallic; el valor...\nNo dubteu a comprar alumini d'alta puresa en el preu barat de la fàbrica. Professional com un dels principals fabricants de alumini d'alta puresa i proveïdors a la Xina, t'oferim el millor servei.


Fem Empresa - Jordi Torres de Santiveri - cedosona.org\nFem Empresa - Jordi Torres de Santiveri\nJordi Torres és president de Santiveri i membre de la quarta generació de l'empresa familiar. Actualment la companyia prepara el relleu a la cinquena generació amb un compromís ferm amb els treballadors, els clients i els proveïdors i amb una mirada al futur cap a l'alimentació BIO.\nLa família sempre ha estat present en el dia a dia de l'empresa. Ara només hi ha dues persones que hi treballen en l'àmbit directiu; però la resta estem en el Consell d'Administració.\nEl CEO és extern i hi tenim plena confiança; però també perquè té molt en compte la família\nEl procés de la 4a a 5a generació ja està en procés. És un tema de transparència i poder-ne parlar amb tranquil·litat i coherència. Mai hem tingut problemes en aquest àmbit.\nJo vaig implicar-me a Santiveri perquè és part de la meva vida, hi he viscut des de petit i no entendria res que no fos sense Santiveri.\nEl COVID no ens ha afectat gaire ja que érem indústria de primera necessitat. Tot i així, hi ha noves tendències en el consum de productes de nutrició, sobretot per l'auge del món digital, que ens cal treballar-hi fort.\nEl futur ens depara nous reptes, entre els quals estem treballant amb una plataforma que fa ús d'intel·ligència artificial per a introduir-nos en el mercat nord-americà.\nEls nostres orígens parteixen d'una camiseria i per temes de salut del fundador vam haver de fer un gir de 360º que avui encara es manté. Vam ser la primera botiga a Espanya que veníem productes naturals.\nEducar a la gent en el consum dels productes és part del nostre èxit. Si no ho expliquem i els hi deixem tastar, la gent no comença a consumir-los. Generar experiències i fidelitzar-los per sortir del concepte que son per gent gran i apropar-los també als joves i gent sana.\nLa nostra aposta per les franquícies ens ha funcionat. Actualment amb unes 250 arreu del territori.\nAmb unes 750 referències ens cal una adaptació constant "Som familiars fins i tot amb els proveïdors. No podem dir-los de sobte que ho canviïn tot perquè només volem bio" sinó que "anirem fent el canvi avisant el proveïdor perquè si vol continuar treballant amb nosaltres es vagi adaptant. M'estimo més esperar una mica i treballar amb proveïdors que ja ens coneixem".


Tenir la bufeta plena afecta la capacitat de prendre decisions, premi a l'estudi en medicina més absurd\nEls Ig Nobel premien els estudis més absurds, inversemblants i innecessaris de l'any. Altres estudis premiats tracten sobre el contagi dels badalls en les tortugues de potes vermelles, o per què sospira la gent\nAGÈNCIES Barcelona 30/09/2011 13:53\nUn estudi que afirma que tenir la bufeta plena afecta la capacitat de prendre decisions, un altre sobre el contagi dels badalls en les tortugues de potes vermelles, o un que intenta saber per què sospira la gent han guanyat un guardó a l'edició 2011 dels Ig Nobel.\nAquests premis, una paròdia dels Nobel promoguda per la revista d'humor científic Annals of Improbable Research (AIR), es lliuren anualment en una cerimònia a la Universitat de Harvard, i premiem els estudis més absurds, inversemblants i innecessaris que s'han desenvolupat el darrer any en diferents camps. La d'aquest any ha sigut la 21a edició dels premis.\nIg Nobel en medicina: estudi de diversos investigadors que afirma que tenir moltes ganes d'orinar afecta la capacitat de l'ésser humà per prendre una decisió.\nIg Nobel en fisiologia: Ana Wilkinson, de la Universitat de Lincoln (Regne Unit), i Natalie Sebanz, de la Universitat de Radboud Nijmegen (Holanda), per l'estudi titulat No hi ha evidència del contagi dels badalls en les tortugues de potes vermelles.\nIg Nobel en psicologia: Karl Halvor Teigen, de la Universitat d'Oslo, per un estudi que intenta entendre per què la gent sospira.\nIg Nobel en literatura: John Perry, de la Universitat de Stanford, per la seva Teoria de la dilació estructurada, que sosté que per ser un "gran triomfador" cal treballar sempre en una cosa important per tal d'evitar fer-ne una altra d'encara més important.\nIg Nobel en biologia: Daryll Gwynne i David Rentz, per descobrir que certs tipus d'escarabats intenten aparellar-se amb unes ampolles de cervesa australiana.\nIg Nobel en física: un estudi que analitza per què els llançadors de disc es maregen i els de martell no.\nIg Nobel de la pau: Arturas Zuokas, alcalde de Vílnius (Lituània), per demostrar que el problema dels cotxes mal aparcats té solució: aixafar-los amb un tanc.


L'Ànima del Corb Cec: Sal FrankenTilda\nPensat per la Silvana a 10:39\nGemma 4 de març de 2012 a les 12:46\nDoncs jo no veig que t'estigui quedant tant malament! Jo no m'atreveixo a fer coses d'aquestes! Estàs feta una valenta. Per cert... molt maques les cames del Mic! Jajaja! La Griselda tampoc no se'l treu de sobre.\nSilvana 5 de març de 2012 a les 9:31\nEl Mic està sempre per casa! jejejeje Gran nino!\nI l'ho de valenta, canvia-ho per inconscient, XD\nCuchitri 5 de març de 2012 a les 16:00\nRenoi que ràpida!!!!! jo encara no he buscat ni les teles!!!!!\nSilvana 5 de març de 2012 a les 17:12\nSílvia 5 de març de 2012 a les 16:17\nAu, vinga Silvana!!! Segur que amb les mans que tens et queda super bé!!!\nSilvana 5 de març de 2012 a les 17:10\nTu si que em dones enveja amb el que arribes de fer, Tot t'ho veig ben bonic! =)\nFaré el que pugui, que de ganes en tinc més que no pas manya, jejeje


El Museu Olímpic tornarà a obrir les portes el pròxim 9 de juny | betevé\nLa instal·lació olímpica ofereix descomptes del 50 % als visitants\nCarles Alcoyent Corominas | divendres, 5 de juny del 2020, a les 12.46\nUna de les instal·lacions més visitades de la muntanya de Montjuïc, el Museu Olímpic i de l’Esport, tornarà a obrir les portes el pròxim dimarts, 9 de juny, després d’estar tancat per la pandèmia del coronavirus. La instal·lació oferirà diverses promocions a tots els visitants.\nUn museu amb moltes ofertes\nCom si fos un esportista que han tornat als entrenaments, el Museu Olímpic tornarà a funcionar amb tots els protocols de seguretat i prevenció que marquen les autoritats sanitàries. Els visitants, a més, tindran diverses promocions o ofertes en l’adquisió de les entrades. Fins al 12 de juliol, aquells que comprin una entrada per al museu en tindran una altra gratuïtament. El descompte del 50 % serà vàlid per a les entrades individuals d’adult o infantil. S’hauran d’adquirir a les taquilles i no seran acumulables a altres ofertes. Aquelles persones que presentin el carnet de sanitari tindran l’accés gratuït a les instal·lacions.\nEls horaris i els protocols\nEl Museu Olímpic i de l’Esport Joan Antoni Samaranch es podrà visitar de dimarts a diumenge. Els horaris seran de 10 a 18 h, mentre que els diumenges i els festius només funcionarà de 10 a 14.30 h.\nLes visites, que també podran fer els grups escolars o els casals, no podran accedir, fins a nou avís, a l’espai de Dinàmiques de l’Esport, la zona en la qual els visitants podien posar a prova les seves habilitats físiques i psíquiques.\nPel que fa als protocols de seguretat, el museu avisa que l’accés es farà individualment o per unitats familiars, caldrà mantenir en tot moment les distàncies de seguretat i serà obligatori l’ús de la mascareta i de les escales. Al mateix temps, es recomana el pagament amb targeta i desinfectar-se les mans després de tocar les pantalles interactives.


Corresponsables presenta la 15a edició del seu anuari\nEscrit el 20 Febrer 2020\nCorresponsables celebra la 15a edició del seu anuari el proper 5 de març a l'Espai Endesa, en una jornada que durà per nom "Aliances i diàleg amb els grups d'interès. Lliçons apreses i reptes de futur".\nA la jornada Corresponsables reunirà a tot tipus d'organitzacions i expertes. En aquesta ocasió, les Jornades Corresponsables se centraran en "Les Aliances i diàleg amb grups d'interès. Lliçons apreses i reptes de futur", i posaran especial èmfasi en el paper que juguen totes les organitzacions (privades, públiques i sense ànim de lucre) per aconseguir arribar més a la ciutadania, superar les actuals barreres i obstacles i definir entre tots quins seran els propers passos a seguir.\nLa trobada també comptarà a la tarda amb amb els Tallers ObservaRSE, en els quals s'abordarà la comunicació i aplicació dels ODS més importants segons les conclusions de l'estudi que presentarem en exclusiva a la inauguració de les Jornades Corresponsables.\nAquí trobaràs més informació sobre Corresponsables.


Notícies - El St.Q Black torna amb nou dies de concerts i una cercavila musical pel centre\nEl St.Q Black torna amb nou dies de concerts i una cercavila musical pel centre\nEl 4t St. Q Black tindrà la britànica Shirley Davis com a cap de cartell ( 4/mar/18)\nLa presentació ha tingut lloc a És-fera72\nel 16/mar/18 Sílvia González Cultura PDF\nL'edició 2017 del St.Q Black es desplegarà a la ciutat entre el 10 i el 20 de maig amb una programació de nou dies de concerts, amb Shirley Davis & The Silverbacks com a cap de cartell i la novetat de la Black Caravan, una cercavila de concerts pel centre. El quart festival de música negra, que només descansarà els dies 14 i 15, se celebrarà cada jornada en un lloc diferent. La programació es podrà veure a És-fera72, l'Ateneu, les pistes de la Floresta, el restaurant La Rampa, Cal Temerari, el MUT, Cafè Belgrado i Mercantic i la plaça de Victòria dels Àngels. El cartell incorpora noms locals com Marina BBFace & Frank Montasell, Pulmón Beatbox i Zapato & Cordón.\nLa programació detallada amb els horaris es donarà a conèixer properament. No obstant això, el director del festival, Ricard Valls, ha fet un aperitiu aquest divendres a És-fera72 per fer públics els 23 grups participants. 11 d'ells liderats per dones, una quota femenina que no ha satisfet els organitzadors, que han expressat la dificultat de repetir un cartell amb tantes dones com a l'edició de 2017.\nEnguany el cartell es divideix en tres blocs: els concerts de petit format i les activitats curtes; l'Urban Clash, el 12 de maig, i el Black Caravan, el 19, com a esdeveniments importants. Aquest últim esdevé novetat en la present edició com detalla Ricard Valls.\nÉs una rua que començarà a la plaça Augusta i acabarà a Victòria dels Àngels. En un sol dia farem sis concerts a la via pública. És una bona notícia.\nLa programació ofereix propostes de tots els estils. One Out of two, amb membres de The Risas i Freak Out, entre d'altres, seran els responsables de l'obertura a És-fera72. L'11 de maig l'Ateneu acollirà una nit de música cubana amb un taller de salsa per a principiants. Al dia següent, l'Urban Clash, a les pistes de la Floresta, aglutinarà 13 hores de propostes i concerts, amb 'showcase' inclòs. El 13 de maig, el restaurant La Rampa serà el punt de trobada per veure A ciegas, amb membres de Se atormenta una vecina, i a Contrablues.\nEl 16 de maig, Cal Temerari serà l'escenari de la xerrada del festival, sobre la discogràfica Stax, i a càrrec de l'escriptor i historiador local, David Moreu. El 17 de maig, Melao de Caña visitarà el MUT de Torre Blanca i el dia següent, el Mercantic i Cafè Belgrado es donen la mà per oferir un tast de vins i el concert de Colig.\nLa Black Caravan, el 19 de maig, convidarà Sergi Estella (plaça Augusta), el santcugatenc Almost Black Joe (carrer Indústria), Jodie Clash (plaça de Pep Ventura), la florestana Marina BBFace (plaça de Magí Bartralot), i el concert de la cap de cartell Shirley Davis & The Silverbacks (plaça de Victòria dels Àngels).\nEn aquest últim recinte es tancarà, el 20 de maig, el festival amb una jornada d'activitats infantils al matí i una ballada de swing a la tarda.\nst q black


Lara Álvarez disposada a començar la gran aventura de la seva vida\nÉs maca, enginyosa, talentosa i amb un sentit de l'humor únic i singular. I a més, Lara Álvarez va demostrar que és una dona atrevida i addicta a l'adrenalina. La presentadora arrenca la major aventura de la seva vida endinsant de la mà de Jesús Calleja en una nova expedició de 'Planeta Calleja' . El destí, la península de Baixa Califòrnia. El repte, disputar la Baixa 1000, la carrera off road més llarga del món que celebra aquest any el seu 50 aniversari.\n"Sé a on vaig, però només m'han explicat una petita part del que farem. la veritat és que tinc la mateixa sensació a l'estómac que un nen petit a la nit de Reis esperant que arribin ses majestats amb els regals ", admet Lara. "Estic molt molt nerviosa, però sóc una addicta a la velocitat, m'apassiona, així que també estic molt il·lusionada per viure aquesta experiència. Sé que ho anem a passar molt bé".\nPer davant a Lara i Jesús esperen més de 1.800 quilòmetres a recórrer en menys de 48 hores. l'inici és a Ensenada i la línia de meta en la ciutat de la Pau, al sud de la península. Amb menys regles, més anys que la mítica París-Dakar i poblada de pintorescos corredors i vehicles, la Baixa 1000 és un gran xou a l'americana '.\nJesús i Lara seran part d'un equip de tres pilots i 3 copilots que faran torns per conduir el cotxe de carreres, un buggie obert. Mentre no corrin viatjaran en una autocaravana a la recerca del següent punt d'intersecció per fer el canvi de pilots.\nEl que podria semblar una aventura senzilla es transformarà en una cursa contrarellotge , ja que els dos presentadors hauran de buscar-se la vida, ja que el punt de canvi de pilots es va decidint sobre la marxa i Lara i Jesús hauran de localitzar rutes, preguntar per pobles i trobar el camí més curt. La cursa només dura dos dies, però el seu viatge donarà per a molt més.\nEn el seu recorregut per la Baixa Califòrnia, passaran un dia en un ranxo típic mexicà cavalcant amb un grup de cowboys. Es acostaran al mur que separa Mèxic dels EUA, faran una ruta en caiac per buscar una colònia de llops marins en ple Oceà Pacífic ia més compliran un desig que Jesús Calleja porta anys perseguint: nedar amb el tauró balena, el peix més gran del món .\nArtículo anteriorLamela rebutja el recurs dels consellers fugits i manté l'ordre de detenció\nArtículo siguienteENTREVISTA | Marc Gual: «Mi ídolo es Fernando Torres, me fijo mucho en él»


Els científics creuen haver trobat part de l'asteroide que extingí els dinosaures\nEl geòleg Frank Kyte afirma que té un fòssil de 12'5 mil·límetres que provaria la teoria\nReuters | 20 novembre 1998\nEls científics estan cada vegada més convençuts que un enorme asteroide s'estavellà contra la Terra fa 65 milions d'anys i provocà la desaparició dels dinosaures.\nEls experts sabien que alguna cosa de gran volum hauria d'haver col·lidit amb el planeta, probablement en el lloc del cràter de Chicxulub, a la península mexicana de Iucatan, però malgrat dècades d'investigacions encara no estan segurs del que va ser.\nNo obstant, el geòleg Frank Kyte, de la Universitat de Califòrnia a Los Angeles, creu haver trobat un meteorit fòssil que podria ser un petit tros de l'asteroide que s'estavellà en aquell temps contra la Terra. «Pel que sabem sobre els asteroides i el que sabem sobre els cometes, diria que això molt probablement va procedir d'un asteroide», digué Kyte en una entrevista telefònica.\nEl fòssil, de 12'5 mil·límetres, va ser retirat del límit K/T, la capa geològica de la Terra ubicada entre la fi del període Cretàcic i l'inici del Terciari, aproximadament en l'època que els dinosaures varen començar a desaparèixer.


Temple Romà – Vic / Osona | Catalunya Medieval\nAquesta no és una edificació medieval. La “gràcia” radica en que és d’època romana i que ha superat amb escreix fins i tot, l’època medieval i ha arribat fins els nostres dies, al segle XXI. I fins quant ... ?´\nEstat: Com nou; només han passat uns 1800 anys des de la seva construcció, i encara aguanta ...\nAl carrer Pare Xifré, s/n - plaça Vella. Visitable.\nLocalització: N 41 55 45.18 E 02 15 24.96 – Altitud: 496 m.\nLa cel·la del temple amida exteriorment 12'10 x 10'10 m. El pòrtic columnat i la cel·la són bastits sobre el pòdium del temple, al qual s'accedeix per una escalinata situada davant de la façana de llevant. Les columnes, a jutjar pels fragments originals que en resten, eren llises, amb la base jònica i el capitell corinti. Els murs de la cel·la són de grans blocs de pedra escairada a les cantonades. Els altres paraments són fets amb petits blocs de pedra. Tota la cel·la és coronada per un entaulament jònic, format per arquitrau, fris i cornisa, fets amb grans blocs de pedra. Per sota de la cel·la, dins del cos del podium, hi ha una altra cambra de les mateixes dimensions de la cel·la, que conté un pou, que podria datar d'època romana i que algun temps fou el pou del pati central del castell dels Montcada, època en què es féu el brocal actual. Aquesta cambra serví com a local del Centre Excursionista de Vic i com a magatzem.\nLa seva existència fou totalment ignorada fins l'any 1882, en què fou trobat en enderrocar-se l'antic castell dels Montcada, que fins aleshores havia estat utilitzat com a presó. Els tres murs de la cel·la conservats (el de llevant havia desaparegut) havien fet la funció de parets internes del castell. Un grup de vigatans il·lustres, especialment Josep Serra i Campdelacreu, arxiver municipal, en adonar-se del valor del monument, adquiriren el solar i procediren ràpidament a la seva recuperació. Es va refer la cel·la amb la seva coberta, es va fer de nou el mur de la façana, i d'acord amb l'únic capitell conservat a l'angle NE de l'obra i amb les mesures que proporcionava un fragment de fust de columna recuperat, es va construir la columnata frontal.\nFinalment, l'any 1959, es va completar el frontó triangular que corona la columnata. El monument es destina actualment a centre d'activitats culturals. Gràcies a unes excavacions recents s'han pogut establir les dimensions del períbol o pati sagrat que envoltava el temple. Recentment se n'ha restaurat la coberta.”\nEdificació "rara": L'hem catalogada dins l'apartat "d'esglésies".\nPublicat el 19 octubre 2012 per Ricard\tdins de Osona amb l`etiqueta Altres llocs d'interès, Barcelona, Bé Cultural d'Interès Nacional, Catalunya, Època Romana, Visitable .


Junts, ERC i els comuns pacten les conclusions de la comissió del Castor – Marfanta\nLa comissió d’Investigació del Castor exigeix que l’Estat, Escal UGS i ACS assumeixin responsabilitats. La comissió ha aprovat este divendres les seues conclusions i recomanacions, després de més d’un any de compareixences. Totes les conclusions aprovades formen part de la proposta transaccional entre JxCat, ERC i CatECP, en les quals s’insta el govern espanyol a establir les possibles responsabilitats de les administracions públiques en la concessió i seguiment del projecte Castor. De fet, es considera que tant l’administració de l’Estat com aquells governs que van participar en la tramitació del magatzem de gas han vulnerat diversos principis del dret administratiu, i que les adjudicacions es van fer “amb una concurrència efectiva extremadament restrictiva” o bé “sense concurrència pública”.\nLes conclusions hauran de ser debatudes i ratificades pel ple del Parlament de la setmana que ve. La comissió d’investigació del Castor, convocada per darrer cop este divendres a les nou del matí, només ha aprovat les conclusions i recomanacions pactades entre JxCat, ERC i CatECP. En canvi, les dels altres partits -Cs, PSC, CUP i PP- han estat rebutjades. Així, el diputat republicà Lluís Salvadó afirma, a través d’un comunicat, que “èticament i políticament no es pot defugir d’allò que han provocat i la comissió ha deixat molt clar que els governs del PSOE i PP, així com les empreses Escal UGS i ACS, són els responsables del desastre del Castor”. “Ha estat un fracàs polític, empresarial, econòmic i social”, afegeix Salvadó.\nPer al diputat d’ERC és evident, tal com recullen les conclusions, que “va ser necessària la concertació i la connivència dels principals responsables de les polítiques energètiques i d’infraestructures del govern espanyol del període 2000-2014 per fer possible la tramitació administrativa del projecte, amb decisions que es poden considerar irregulars, arbitràries, injustes i amb risc per la seguretat i la salut pública, prioritzant l’interès particular de les empreses participants i contràries a l’interès general”.\nA més, les conclusions també denuncien que es permetés que Escal UGS i ACS desenvolupessin “un projecte de gran risc tècnic sense assumir pràcticament riscos de caràcter econòmic ni aportacions econòmiques”. A partir d’aquí, s’insta el govern de l’Estat que emprengui “les mesures necessàries” per recuperar les indemnitzacions i costos que es van pagar indegudament a Escal UGS, així com “assegurar que aquests costos no recaiguin ni en els usuaris del gas ni en el conjunt de tota la ciutadania”.\nDavant del fet que el mateix govern espanyol ha reconegut negligències en el disseny del Castor, se li demana la realització d’una auditoria tècnica del projecte per esbrinar l’existència d’irregularitats, mancances i contrasentits detectats i apuntats per diferents experts; i determinar-ne les responsabilitats pertinents. En les conclusions també s’insta la Comissió Europea a investigar la responsabilitat del Banc d’Inversions Europeu (BEI) en el seguiment del projecte Castor, i, com a recomanació, que s’avaluï de nou si la indemnització a Escal UGS va suposar “una ajuda il·legal d’Estat”.\nA més, s’insisteix en què el cost del desmantellament en cap cas s’ha de fer amb diners públics sinó que hauria d’assumir-los Escal UGS, i es requereix a l’Estat que doni resposta i s’atenguin “els danys materials i morals dels veïns i institucions públiques afectades”.\nA banda de reconèixer la tasca de l’Ajuntament d’Alcanar, de la Plataforma Ciutadana en Defensa de les Terres del Sénia i dels promotors de la querella ciutadana “Cas Castor” l’ODG (Observatori del Deute en la Globalització), Xnet i IDHC-Associació de Defensa dels drets Humans, es demana fer un seguiment de les conclusions de la comissió d’investigació, tant en l’àmbit del govern català, com en el parlamentari, pel mateix síndic de greuges, o per altres administracions locals afectades directament pel futur del projecte. // Via ACN.\nTags: CatalunyaCatalunya En Comú PodemEconomiaERCEspanyaJunts per CatalunyaLluís SalvadóMedi AmbientPolíticaProjecte Castor\nAixí va ser la conferència de la PDE sobre règim de cabals, qualitat ecològica i pesca\nJoan Piñol: 'A ningú li agrada pujar els impostos, però la realitat és la que hi ha'


La campanya de Nadal de Vall Banc farà donatius a favor d’Autea i de l’Associació de Síndrome de Down | BonDia Diari digital d'Andorra.\nVall Banc estrena avui la campanya de Nadal, amb un accent clarament social. Sota el hastag #moltmesquenadal, una felicitació nadalenca creada i dissenyada per sis joves amb altres capacitats del taller Anissa de Jecomdisseny, convida al públic a compartir un vídeo animat a les xarxes (https://youtu.be/PqOER6WwHak al qual també es pot accedir per un QR). Per cada compartició, l’entitat bancària es compromet a donar 0,50 euros a Autea i a l’Associació de Síndrome de Down.\n“Els joves d’Anissa han treballat de valent dibuixant elements característics de Nadal basant-se en el que a ells els agrada i viuen amb la família. La tipografia utilitzada també ha estat creada per ells, podem dir que és una tipografia amb molta personalitat i caràcter, que té un traç que no podríem aconseguir amb les tipografies del mercat”, ha explicat Esther Rabassa, gerent de Jecomdisseny.\nPer la seva part, el director general de Negoci de Vall Banc, Sergi Martín, ha explicat el motiu de la campanya: “Volíem fer una campanya nadalenca amb un motiu molt social i proper al nostre país precisament en moments particularment complicats com els actuals. Anissa ho reunia tot. El procés d’elaboració ha estat molt creatiu i emocionant. I el fet de proposar que es comparteixi a les xarxes té un doble objectiu: fer difusió d’aquests col·lectius que, amb altres capacitats, fan aportacions valuoses a la societat i ajudar econòmicament a Autea i l’Associació de Síndrome de Downs en els seus projectes”.


El fracking amenaça el medi ambient | Consumer\nEl fracking amenaça el medi ambient\nAquesta tècnica per extreure gas natural danya el medi ambient i la salut, segons diversos estudis\nPer alex 28 de juliol de 2011\nEl consum de gas natural és cada vegada major, i les empreses del sector busquen tots els jaciments possibles. Una de les tècniques per accedir a les reserves menys accessibles és el “fracking”. Aquest sistema, molt utilitzat a Estats Units (EUA), ha estat qüestionat per diversos estudis, que ressalten el seu impacte en el medi ambient i la salut. Un motiu més per conscienciar-se que l’energia no s’ha de malgastar i de la necessitat d’altres fonts més ecològiques.\nEl consum de gas natural ha crescut en els últims anys. A Espanya és ja la principal font de generació elèctrica i es preveu una tendència a l’alça per als propers anys. El cada vegada major despesa d’energia i la necessitat de no dependre tant del petroli juguen al seu favor. A més, els seus defensors assenyalen que contamina menys que el petroli (emet menys gasos d’efecte hivernacle o GEI).\nPer això, les empreses del sector busquen tots els jaciments possibles, inclosos els no convencionals. Una de les tècniques per accedir a aquestes reserves menys accessibles és el denominat “fracking” o “hydro-fracking” (fractura hidràulica). EUA, amb extraccions en 32 estats, és el principal país del món a utilitzar-ho (la seva producció no convencional suposa gairebé la meitat del total).\nEl sistema utilitza varis milers de litres d’aigua barrejats amb productes químics i sorra, que s’injecten a alta pressió en els jaciments tancats en roca densa del subsol profund per alliberar el gas natural.\nCom danya el medi ambient i la salut\nDiversos estudis científics i grups ambientalistas destaquen les conseqüències negatives del fracking sobre la salut i el medi ambient.\nVint-i-nou dels productes químics són provats o possibles carcinógenos humans\nUn article de la revista científica Proceedings of the National Academy of Sciences (PNAS) ofereix proves de contaminació de l’aigua potable per metà associades a aquest tipus d’extracció. Els seus autors, un equip de la Universitat de Duke, van analitzar 68 pous d’aigua subterrània en cinc comtats de Pennsilvània i Nova York. Per la seva banda, un estudi de la Universitat de Cornell apunta que el procés global del fracking produeix més GEI del que s’esperava (el metà és més potent que el CO2).\nEl Comitè de la Càmera de Serveis Financers d’EUA (una institució de la Càmera de Representants) indica en un informe que s’utilitzen substàncies molt tòxiques com el benzè i el plom. Vint-i-nou dels productes químics són provats o possibles carcinógenos humans, segons la Llei d’Aigua Potable, i es troben en la llista de contaminants perillosos de la Llei d’Aire Net, indica l’informe.\nLa qüestió ha suscitat fins i tot un documental, Gasland (veure video), que mostra les reaccions de ciutadans afectats enfront de les possibles conseqüències.\nLa indústria del sector nega que sigui una amenaça per al medi ambient o la salut pública i sol·licita més estudis. L’Agència de Protecció del Medi ambient (EPA), dependent del Govern nord-americà, treballa en un informe que els seus resultats no s’esperen fins a 2012. L’estat de Nova York ha bloquejat la controvertida pràctica tot esperant les seves conclusions.\nÉs necessari el fracking?\nA més de les possibles conseqüències negatives sobre l’entorn o la salut, es qüestiona la necessitat en si mateixa d’aquesta pràctica. Matthew McDermott, de Treehugger, afirma que el fracking no va a fer a EUA més independent energèticament, almenys no en un grau significatiu, i no sense grans canvis d’infraestructura. McDermott destaca un recent estudi de l’Institut Post Carbon que llança seriosos dubtes sobre la capacitat de gas natural de substituir al petroli com a combustible de transport, una de les possibles vies de desenvolupament que defensen els seus impulsors per a les properes dècades.\nGreenpeace dubta que a Espanya es pugui extreure gas natural amb el fracking. Encara que tingués èxit, solament aconseguiria perllongar la dependència dels combustibles fòssils i frenar a les energies renovables, “recursos que tenim en abundància”, asseguren des d’aquesta ONG ecologista.\nObjectius de Desenvolupament Sostenible: què s’ha aprovat?


Salut presenta una APP per detectar la Covid 19 a Catalunya\nContribuirà a detectar la malaltia, fer un seguiment dels pacients, veure com evoluciona la pandèmia a Catalunya i afavorir la presa de millors decisions.\nPublicat 19/03/2020, Catalunya - Salut Pública\nLa consellera Vergés durant la presentació de l'APP. (Foto: Generalitat de Catalunya).\nEl Departament de Salut ha posat en marxa una app per detectar el Covid 19 a Catalunya. La nova eina tecnològica, StopCovid19Cat, una nova aplicació per a dispositius mòbils, permetrà fer un seguiment de les persones afectades per la malaltia, veure com evoluciona la pandèmia a Catalunya i prendre les millors decisions, segons va presentar dimecres la consellera de Salut, Alba Vergés. Tot plegat, va subratllar, amb l’objectiu final “d’enfortir la relació de la ciutadania amb el sistema de salut de Catalunya”.\nEls ciutadans es podran descarregar aquesta app i, després d’un senzill procés d’acreditació, podran controlar el seu estat de salut sense haver de sortir de casa, mantenint el confinament i sense tensionar els serveis sanitaris. L’app ajudarà les persones que presenten algun símptoma específic de COVID com febre, tos, dificultat respiratòria o malestar general, entre altres per mitjà d’un senzill test, que proporcionarà la informació necessària.\nLa directora de l’Àrea de ciutadania del Servei Català de la Salut, Rosa Romà, va recalcar que la informació que es bolcarà a l’APP serà “totalment encriptada” i “permetrà elaborar un perfil de pacient en relació a les seves simptomatologies”. També hi constarà si té patologies prèvies o bé si està en procés de gestació o de postpart. D’aquesta manera, Romà va remarcar que “els ciutadans podran rebre una atenció específica per la seva situació i evolució del seu estat de salut”. El sistema de salut rebrà aquesta informació i cadascun dels dispositius assistencials faran les accions més necessàries per tal que la persona rebi la millor atenció. En el cas de les persones lleus però amb situació de risc, i en el de les persones greus, s’activaran diferents dispositius sanitaris, entre d’altres, el Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM) o l’atenció primària, per poder atendre el pacient de forma adequada.\nL’app també permetrà fer un seguiment en el temps dels pacients, amb la qual cosa s’obtindrà un coneixement major sobre l’evolució de la pandèmia a tot el país i de forma localitzada per població. Aquesta app, que estarà disponible en breu per a totes les plataformes, ha estat possible gràcies a l’estreta col·laboració entre TIC Salut -com a empresa pública promotora de la transformació digital en l’àmbit de la salut-; la Direcció de sistemes del CatSalut; l’Agència de Qualitat i Avaluació Sanitàries de Catalunya (AQuAS) i també la col·laboració de moltes empreses que durant aquests dies han estat treballant amb el Departament de Salut en diferents projectes fins a tirar endavant aquesta nova eina tecnològica.\nPer la seva banda, el director del Servei Català de la Salut, Adrià Comella, va assegurar que el sistema de salut de Catalunya s’està preparant des de fa dies per l’embat que rebrà en els propers dies. Per Comella, el sistema està treballant “amb eficiència, per exemple, amb els plans de contingència dels centres i dels territoris o amb la desprogramació de l’activitat no urgent, el que està permetent alliberar recursos assistencials per augmentar la capacitat d’atenció”. De fet, segons Comella, ja fa dies que es treballa “per fer aflorar la capacitat dels centres, tant de la xarxa pública com de la privada, com ho demostra el fet que aquest àmbit, de comú acord i amb col·laboració plena, ja estigui sota coordinació i comandament del CatSalut a disposició del que es necessiti: UCI’s, llits de crítics i semi-crítics, proves de laboratori, etc”. De fet, Comella no va descartar que, si cal, “es pugui fer ús de l’oferta hotelera de Catalunya per a reforçar la capacitat del sistema de salut”. El director del CatSalut va remarcar que, davant aquesta emergència, s’està treballant amb visió nacional però amb actuacions territorials. “El sector salut del país se segueix preparant, i en tot moment ens guia el criteri clínic: tenim confiança plena en els referents del país en epidemiologia, malalties infeccioses i gestió d’urgències, i és evident la necessitat de coordinació per a prendre decisions en una crisi com aquesta”, ha dit. Adrià Comella també va explicar que el subministrament de material sanitari als centres “s’ha garantit, tot i interferències en alguns casos”. En aquest sentit, la consellera Alba Vergés va lamentar que empreses i centres de Catalunya hagin rebut ordres de requisar material i aturar comandes per a la seva centralització a Madrid: “No s’entén, i així ho he fet saber al ministre Illa, que això passi quan el que cal és una gestió ràpida pels nostres centres, on més es necessita”, va dir. Per la seva banda, Comella va afegir que des de fa un mes “tenim una central de compres centralitzada per a proveïdors de centres públics i privats de Catalunya. Si no hi ha circumstàncies extraordinàries es podran anar reposant materials, perquè és una de les prioritats”, va assegurar. Per últim, Comella va agraïr el gran nombre d’ofertes de col·laboració de materials, tecnologia, coneixement, contactes per a l’aprovisionament que s’estan rebent aquests dies, el que demostra el “país extraordinari i solidari que som”. “El confinament és dur, però és imprescindible. El sistema respon, s’adapta, creixerà, però cal seguir contenint la malaltia”, va concloure.\nOsona - Salut Pública\nEs busca personal sanitari per incorporar-se a treballar de forma immediata al CHV\nDavant de l'increment de casos per coronavirus falta personal sanitari per seguir oferint la màxima qualitat en l'atenció sanitària.\nEl CHV ja disposa de tots els voluntaris per fer mascaretes i de bona part del material de protecció\nReorganització de l'assistència a l'Hospital Universitari de Vic\nLa idea és adequar els recursos i espais per afrontar el ràpid augment del nombre de pacients ingressats per COVID-19 o sospita d'infecció.


El camí de sant Joan – El Cérvol\nPublicat per jmrue el març 18, 2019 març 18, 2019\nCamí de sant Joan, de la Pobla de Cérvoles a Cervià de les Garrigues. Comença senyalitzat entre els pk 13-14, de la carretera LP-7013. A dos quarts de nou arribem acompanyats amb el cotxe. Sortim els quatre caminadors i una gossa, fins els primers deu minuts que la conductora i la gossa giren cap el cotxe per tornar a Cervià. Un camí de petjada humanitzada, moltes dones de la Pobla i Juncosa als anys 40 baixaven a Cervià per aquests camins, per anar a la perruqueria. La seva publicitat deia “Señora… Señorita… UNA BUENA PERMANENTE “Anita” Mayor, 3 entresuelo. CERVIÀ. I a la de la Carmen Baiget Aparatos “HENRI” (sin electricidad y sin hilos) Plaza Mayor, 5. Del programa de festa major de l’any 1944. Un cel blau, una fresca agradable, una primavera que es va despertant, el borró de molts arbustos empenyent per obrir-se, els centenars de flors d’un aranyoner ens van rebre.\nContemplem els horts de les Tapiades avui erms envaïts per l’herba, les tapies erosionant-se a cada pluja a punt de desaparèixer, quan fa uns anys eren el rebost vegetal de cada casa, testimonialment en trobem dos treballats, arribant cap a Cervià, les restes de la granja a la dreta, la urbanització lluny del poble amb mitja dotzena de cases habitades el cap de setmana, mostrant signes evidents de deteriorament, les restes del molí del Quimet seguint pel mateix camí. Grandiós Molí del Quimet Al deixar les Tapiades hem creuat el Set i tot seguit podem contemplar l’extensa bassa del titulat molí, és de forma rectangular, amb 60 m de llarg per 19 m d’ample són: 1.140 m2 que per 1 ’75 m d’alçària d’aigua donen 1995 m3. Doncs la bassa devia poder encabir aproximadament els dos milions de litres la cosa es devia fer important. Com quasi bé totes les basses tenen una part de paret pegada al coster amb poc gruix de pedra si li cal, però per l’altra banda el començament de la paret cal fer-lo més fondo que el nivell de la bassa i cal tenir-ho en compte de pujar-la reforçada. Aquesta paret en el molí que estem, mesura 4’50 m. d’alçària amb un curs de llargada de 80 m i té un gruix de 80 m tota ella amb carreus esquadrejats i picats amb un gran art de col·locació. Aquestes proporcions són donades per la forma que obliga el terreny, en aquesta bassa tenia la pedrera molt a prop, era motiu que els facilitava poder fer els carreus més voluminosos i així estaven més segurs de la fortalesa de l’obra. El punt més alt de la paret de la bassa servia també de paret pel molí i estatge. Aquest molí disposava de dues moles, a la llinda de la portalada s’hi llegeix la data de 1874. La família Quimet venia descendent del molí primer que hem esmentat, veïns de Vilosell, compraren aquest terreny a cal Salvadoret, per això trobem a propet del molí dues llindes molt grans de pedra amb les dates marcades l’una de 1782 i l’altra de 1784, eren grans horts d’aquelles famílies. Del llibre Passejant-nos pel riu Set de Miquel Martí Pastó. A les dotze arribem a Cervià després de 11,73 km 3,5 hores de recorregut: Cecília Queralt, Ramon Rué i Josep M. Rué. La microtoponimia es troba als mapes de la zona. Mira aquesta ruta! https://ca.wikiloc.com/rutes-a-peu/pobla-de-cervoles-cervia-de-les-garrigues-34013238


Excursions i travessies per baixa, mitja i alta muntanya, així com per barrancs, canons i congostos en totes les seues modalitats i/o combinacions (esportives, turístiques, entorn natural, culturals i científiques).\nAcampades amb fins alpinístics o muntanyencs fora de les instal•lacions comercials destinades a aquesta finalitat.\nAlpinisme en totes les seues modalitats i/o combinacions (amb esquís, alta muntanya en totes les èpoques, expedicions, tresc, etc.).\nEsquí de travessia o de muntanya fora de l’àmbit de les estacions d’esquí comercials, ja siguen amb esquís o amb raquetes de neu.\nSenderisme (sendes de gran i xicotet recorregut senyalitzats segons la normativa internacional), incloses les activitats per a l’obertura, senyalització, manteniment i divulgació dels camins i sendes.\nEscalada en totes les seues modalitats i/o combinacions (en roca, en gel, esportiva, urbana, etc.).\nCompeticions de carreres per muntanya.\nCobertura sanitària i de rescat en muntanya segons la modalitat de llicència triada, que pot anar des de l’àmbit nacional a l’internacional, incloses les expedicions a gran altura.\nPreus especials en els 42 refugis de muntanya ubicats en els principals massissos muntanyosos d’Espanya pertanyents a les federacions autonòmiques i clubs, amb un total de 2118 places.\nPreus especials als refugis de les associacions membres de la UIAA adherides al conveni de reciprocitat: Suïssa, Alemanya, Àustria, França, Itàlia, Eslovènia, Holanda, Bèlgica, Luxemburg i Liechtenstein.\nPreus especials en càmpings portuguesos de la Federaçao Portuguesa de Campismo.\nÀmplia oferta de cursos en les diferents modalitats i nivells de formació a les escoles autonòmiques i al Centre de Formació de l’Escola Espanyola d’Alta Muntanya en Benasque.\nDret a descompte en l’utilització dels serveis del Servei General d’Informació de Muntanya.\nPossibilitat d’accés a subvencions i premis per activitats d’alt rendiment esportiu.\nPossibilitat d’incorporació als centres de tecnificació esportiva que existeixen en diversos punts d’Espanya.\nPossibilitat de participar en:\nEls Campionats i Copes d’Espanya de les modalitats d’escalada, esquí de muntanya i carreres per muntanya, les Activitats de Joventut (trobades d’escalada, alpinisme, etc.).\nLes Activitats de Joventut (trobades d’escalada, alpinisme, etc.).\nLes activitats d’alpinisme organitzades pel GAME.\nLes activitats interterritorials organitzades per la FEDME en col•laboració amb les federacions autonòmiques.\nÀmplia oferta de serveis segons la federació autonòmica a què es pertanga, amb descomptes en allotjaments, albergs, càmpings, botigues d’esport, estacions d’esquí, llibreries especialitzades…\nLlicència Federativa /Assegurança d’accidents individual Llei 2/2011, de 22 de març, de la Generalitat, de l’Esport i l’Activitat Física (DOCV 24/03/2011).\nPer a la pràctica de qualsevol esport, per Llei, s’ha de tenir la Llicència Federativa de l’any o una assegurança d’accidents equivalent.\nAquesta norma ens ve donada per la Llei 2/2011, de l’Esport i l’Activitat Física i, d’acord amb ella, els participants amb les activitats organitzades pel Centre Excursionista Pedreguer hauran de tenir la cobertura d’accidents, siga la Llicència o l’equivalent, tot i que les multes establides poden arribar a ser molt greus.\nDe tota manera hem de fer constar la tranquil·litat que l’assegurança suposa, ja que un giró de peu, en si, és poca cosa però si intervé qualsevol assistència pot ser caríssima.\nSempre que conste la següent advertència d’atenció hem d’exigir la Llicència o l’assegurança:\nPer a realitzar qualsevol activitat amb el Centre Excursionista Pedreguer (CEP), cal tenir la Llicència Federativa o una assegurança d’accidents equivalent.\nSi no tens cobertura d’accidents caldrà pagar 3 € per l’assegurança individual temporal d’1 dia. (Llei 2/2011, de 22 de març, de l’Esport i l’Activitat Física“ (DOCV 24/03/2011 – BOE 16/04/2011).\nEls socis, sense llicència federativa, tenen una assegurança anual (365 dies) per un import de 11,00 euros, que s’afegeix a la quota de soci. Exclusiva només per a qualsevol de les activitats organitzades pel CEP. Cobertura estatal.\nPodeu tramitar la Llicència Federativa mitjançant el CEP.\nCal estar a cobert, per si de cas!\nmodalitats llicències federatives 2021


Aïllat i remot (TP_234) – Tortosa Properties\nAïllat i remot (TP_234)\nFinca d’oliveres de 23.000 m2 amb bancals. Caseta de camp d’uns 50 m2 amb 1 habitació, cuina, bany i saló amb estufa de llenya. A la part posterior hi ha un magatzem. Lloc tranquil i lluny de tot. Accés per camí de terra.\nProperty Size: 23 000,00 m2\nI'm interested in [ Aïllat i remot (TP_234) ]\nEl cor de Fullola (TP_287)\nFinca rústica d’oliveres amb bancals en producció. Situació molt tranquil·la i lluny de sorolls i gent. 5,9 h [more]\nPotent oferta a Tortosa (TP_280)\nXalet en perfecte estat. A 20 minuts de les platja. La casa té unes dimensions de 75 m2, planta baixa amb cuina, xe [more]\nLa seva proximitat al centre de Tortosa (TP_...\nFinca rústica de 4 hectàrees amb casa de 80 m2, 3 habitacions, 2 banys, cuina, saló-menjador amb xemeneia. Porxo es [more]\nCasa rústica amb precioses vistes (TP_226)\nCasa rústica con precioses vistes a Tortosa. Casa de 65 m2 dividida en planta baixa amb cuina, saló i bany. A lR [more]\n11 13 000,00 m2full info\nFinca ubicada en sitio tranquilo (TP_235)


El govern ratifica que el segellament de pous del Castor serà immediat | Diari de Tarragona\nLa ministra per la Transició Ecològica apuntava aquest dilluns en una visita al Delta que les reclamacions dels bancs per la indemnització es resoldran als jutjats, al mateix temps que reiterava el compromís per segellar i desmantellar la plataforma\n5 de Febrero de 2019 - 12:07 hs\nVisita de la ministra Ribera aquest dilluns, 4 de febrer, al Delta, concretament a la platja de Riumar (Deltebre). FOTO: Joan Revillas\nEl govern espanyol continua estudiant les possibles responsabilitats jurídiques de l’exconcessionària del Castor, filial de l’empresa ACS de Florentino Pérez, en la fallida del projecte. En el decret d’octubre de 2014 pel qual extingia la concessió i indemnitzava ACS, el govern espanyol es va donar deu anys per poder reclamar.\nLa ministra per a la Transició Ecològica, Teresa Ribera, així ho explicava ahir a migdia en una visita al delta de l’Ebre, a Riumar (Deltebre). «Desfer 20 anys d’història d’un projecte no és tan senzill quan hi ha tants actors i nivells d’intervenció jurídica al llarg del temps».\nSegons Ribera, l’operació financera amb el BEI (Banc Europeu d’Inversions) amb què es va poder tirar endavant el projecte Castor, explica part de les qüestions que s’estan investigant però dificulta la línia jurídica de recuperació de costos que el propi Tribunal Constitucional ha plantejat. «No tinc una resposta perquè no n’hi ha una de fàcil ni òbvia. Si existís els serveis jurídics ja haurien actuat», afegia la ministra.\nAixí mateix Ribera també apuntava que seran els tribunals els que hauran d’acabar resolent les reclamacions dels bancs que van finançar el Castor. Les entitats (Santander, Caixabank i Bankia) reclamen el retorn del crèdit de 1.350 milions d’euros que van aportar per facilitar el tancament del castor i que el govern es va comprometre a tornar en 30 anys. Ribera apunta que els bancs reclamen una despesa que van cobrir amb «accions legítimes». «No hi ha una voluntat clara per part del parlament sobre com resoldre aquestes qüestions i hi estem treballant», apunta.\nLa ministra ratificava ahir que el segellament dels pous del magatzem de gas submarí del Castor s’ha de fer de manera immediata, i que es tracta d’una operació «tècnicament complexa però sense risc, si es fa bé». «No té sentit mantenir-lo per ‘per si de cas’ i optem per desmantellar-lo i taponar-lo definitivament». Ara bé, la ministra també apuntava que caldrà veure com es fa el desmantellament de la plataforma marina i les instal·lacions terrestres. «Caldrà veure fins on n’hi ha prou amb el tamponament i de quina manera es poden seqüenciar les fases i es pot fer el procés amb compte. Tenim clar que s’ha de fer el taponament quan abans es pugui el segellament», afegia Ribera.\nEstratègia integral per al Delta\nEn el seu pas pel Delta la ministra va aprofitar per defensar que es necessita una estratègia integral per preservar i protegir el territori. «La pèrdua de la línia de costa posa de manifest que el canvi climàtic és una realitat, però també fins a quin punt treballar bé amb els ecosistemes ajuda a trobar dinàmiques i infraestructures naturals que afavoreixen la resiliència d’aquestes zones», defensa.\nEn aquesta línia, Ribera traslladava ahir el compromís del govern espanyol per anar més enllà d’accions parcials (tot i que remarcava que també són necessàries) i establir una estratègia completa. «Espanya no es pot permetre el luxe de posar en risc un espai tan singular i ric com és el delta de l’Ebre»,\nEl Govern balear ficha al exalcalde de Altafulla\nAldi obre el seu tercer supermercat a Reus


IniciConeix ESDiNotíciesL’ESDi col·labora amb l’Ajuntament de Sabadell en la creació d’una marca de ciutat pròpia.\nL’ESDi col·labora amb l’Ajuntament de Sabadell en la creació d’una marca de ciutat pròpia.\nEn un acte que ha tingut lloc avui dimarts 31 de gener al Teatre Principal de Sabadell, l’Ajuntament de Sabadell ha presentat el projecte que duu a terme en col·laboració amb l’Escola Superior de Disseny ESDi per tal d’impulsar una marca de ciutat pròpia.\nL’acte ha comptat amb la presència de la Sra. Marisol Martínez, tinenta d’alcalde, el Sr. Antoni Garrell, Director General de la Fundació per l’ESDi (FUNDIT) i la Dra. Encarna Ruiz, de la Unitat de Transferència del Coneixement de l’ESDi i una de les principals responsables del projecte.\nL’objectiu de l’Ajuntament de Sabadell és dotar la ciutat d’un relat comú que reforci la identitat col·lectiva, que sigui representatiu i perdurable en el temps i en el què s’impliqui també la ciutadania i generi, a més, un sentiment de pertinença.\nEn el procés de creació de la marca de ciutat és necessari buscar la complicitat de tots els agents territorials i en aquest sentit, el projecte de conceptualització, disseny i execució de la marca, impulsat des de l’Àrea de Promoció de la Ciutat i Participació, ha estat encarregat a la FUNDIT, fundació de l’Escola Superior de Disseny ESDi, que compta amb un equip de recerca de professionals multidisciplinaris i amb experiències prèvies en el desenvolupament d’estudis socials i econòmics.\nLa FUNDIT ha previst que la construcció del relat de ciutat i la conceptualització de la marca es durà a terme en 3 fases diferenciades.\nA hores d’ara la primera ja s’ha posat en marxa i consisteix, d’una banda, en la realització de diferents Focus Group amb diferents col·lectius representatius de la ciutat; passant per una enquesta ciutadana que ja està activa a Consensus i que es pot respondre fins el proper 12 de febrer i, per últim, un seguit d’entrevistes en profunditat a persones destacades de diferents àmbits de la ciutat.\nUn cop aprovades les conclusions de la primera fase, caldrà començar a dissenyar la fase d’anàlisi del missatge i de la pròpia imatge de la ciutat mitjançant un relat que impregni credibilitat i sentiment de pertinença. Serà en aquest moment quan es proposaran accions concretes i es dissenyarà una campanya de comunicació amb els agents implicats i la ciutadania. La tercera de les fases serà l’execució del projecte pròpiament dit.\nEl projecte, que té un termini d’execució de sis mesos, compta amb un pressupost inicial de 40.000 euros, dels quals la FUNDIT aporta un 55% i l’Ajuntament el 45% restant.