Cuba després de les protestes de l’11 de juliol - marx21.net\nPor Dalton Liebknecht|2021-10-19T22:31:56+02:0019/10/2021|Categorías: articles (CAT)|Etiquetas: Butlletí 34, Cuba, Dalton Liebknecht, Internacional-cat|\nL’11 de juliol de 2021 Cuba va viure una jornada inèdita en la seva història més recent. Per primera vegada des que va triomfar la revolució cubana es van registrar manifestacions simultànies en diversos punts de l’illa amb exigències pel govern cubà. Aquestes mobilitzacions, pel seu context, massivitat, ubicació geogràfica i protagonistes, van marcar distàncies no només del succés d’agost de 1994 conegut com Maleconazo sinó també de les protestes d’un grup d’intel·lectuals davant el Ministeri de Cultura al novembre de l’any passat, articulat després en el Moviment 27N, i difereix també de les expressions dissidents del Moviment San Isidro.\nLa principal causa de les protestes va ser el descontentament generalitzat per la terrible escassetat provocada per la crisi econòmica derivada de la situació sanitària mundial, les sancions econòmiques imposades i mantingudes encara en context de la Covid-19 per part d’Estats Units i la ineficaç gestió burocràtica estatal per resoldre molts problemes. Apagades del servei elèctric, falta de medicines, aliments i col·lapse del sistema de salut van ser factors detonants d’aquestes mobilitzacions.\nA aquests factors objectius se li suma la promoció i la incitació a la protesta des dels cercles més reaccionaris de la dreta de Miami, que van desplegar una campanya a les xarxes socials que va exacerbar el disgust de milers de cubans.\nA l’analitzar el succeït aquell dia a Cuba s’han de tenir en compte els problemes objectius existents a l’illa i els que concerneixen al govern cubà, però seria injust no parlar del discurs extremista d’alguns i de les fake news difoses a les xarxes socials.\nContrari al que el discurs oficialista ha plantejat sempre, les manifestacions de l’11J no van tenir com a protagonistes cubans relacionats amb organitzacions polítiques vinculades a EUA: no van ser petits grups encoratjats per l’extrema dreta de Miami. En aquest cas el president cubà va haver de reconèixer que van existir algunes demandes legítimes i es va referir a l’existència d’un grup de “revolucionaris confosos”.\nLes protestes es van caracteritzar per una pluralitat que dóna una estocada a la narrativa de govern que van ser tots “pagats per l’imperi” i a la de l’oposició que van ser tots cubans demanant capitalisme. Als carrers cubans aquest dia van protestar activistes LGBTIQ, activistes afrocubans, joves estudiants, i membres de la nova esquerra revolucionària cubana.\nCrits de Llibertat !, Pàtria i Vida! impulsats per la dreta, juntament amb ofenses al president cubà, es van escoltar entre les i els manifestants, però també es van escoltar demandes legítimes de ciutadans als quals ja no en tenien prou amb el discurs del govern i als quals el “socialisme” cubà els tenia poc que oferir. Resulta difícil establir una versió única del que va passar aquell dia a Cuba, va existir la protesta pacífica però també la violenta contra botigues i institucions públiques, així com també va existir repressió policial i detencions injustificades.\nDesprés del succeït el 11J, convé analitzar què és el que ha fet el govern cubà des de llavors.\nEn primera instància van començar una sèrie de locucions televisives de membres del gabinet per explicar certes problemàtiques a la població: són explicacions que van arribar tardanament, quan el mal ja estava fet, i que no resolen les mancances.\nPel que fa al problema de l’escassetat de medicaments, aliments i neteja personal, el govern va autoritzar excepcionalment fins al 31 de desembre d’aquest any la importació d’aquests sense límit de valor i lliure de pagament d’aranzels. Si bé és una mesura positiva, no resol el tema d’arrel i només contribueix a pal·liar temporalment i en algun grau aquests problemes.\nA més, es van actualitzar les normatives per a la distribució d’aliments en flexibilitzar el lliurament de la “Targeta de proveïment”, mecanisme existent a Cuba per a la distribució d’aliments. Es va orientar en aquest sentit el lliurament d’aquesta targeta a famílies que no la tenien per residir en municipis diferents als que estaven registrats.\nPel que fa a l’economia es va parlar d’eliminar l’obligació de l’ús de la nova escala salarial, mecanisme per assignar salaris que va acompanyar a la malmesa Tarea Ordenamiento (el programa d’augments de preus i retallades de subvencions aplicat a inicis de 2021).\nLa mesura de més significació en l’àmbit econòmic presa pel govern va ser l’aprovació de PYMES, un obertura al sector privat en la qual molts economistes i cubans en general dipositen les esperances del tan esperat alliberament de les forces productives i el conseqüent creixement econòmic. Amb la creació de negocis privats, encara amb traves, s’espera la creació de llocs de treball i l’augment de béns i serveis. Aquesta mesura atorga graus d’apoderament i autonomia a la societat, però potència l’enfortiment de l’incipient sector capitalista privat cubà i porta aparellat el perill de l’augment de la bretxa social si tenim en compte que la gran majoria de cubans no tenen capital per invertir en negocis, només els queda l’opció de treballar en aquestes iniciatives privades i esperar un millor salari que el que l’Estat ofereix. Encara Cuba no compta amb lleis de protecció laboral per a treballadors del sector privat.\nMentrestant, la situació sanitària ha tingut una lleugera millora, però encara persisteix l’escassetat de medicaments i el col·lapse sanitari en molts municipis. S’ha rebut ajuda humanitària de diversos països i organitzacions de solidaritat amb medicines, material mèdic i xeringues per a la campanya de vacunació. Precisament la vacunació massiva, després del retard i l’incompliment del cronograma inicial, constitueix la principal arma reeixida contra la pandèmia. Pel que fa al dèficit de medicaments, l’entitat BioCubaFarma va precisar que ja es tenen les entrades necessàries per a una gradual recuperació de l’oferta a les farmàcies.\nLa inseguretat alimentària persisteix, s’han pres mesures que consisteixen en modificar les maneres de comercialització de productes i l’eliminació de traves, mesures que encara no tenen efectes palpables. Potser la mesura de major importància és la creació del Banco de Fomento Agrícola, que té com a objectiu principal potenciar la producció d’aliments i en la qual, mitjançant el pressupost de l’Estat, es destinen fons per prioritzar programes de desenvolupament agropecuari. La transformació integral del camp cubà segueix a l’espera mentre l’èmfasi de les inversions se centra en programes de desenvolupament turístic.\nPoc més d’un mes després de l’11J les autoritats van publicar una sèrie de regulacions —el “Decret 35”— que tipifiquen per primera vegada el que consideren delictes cibernètics que poden estar subjectes a una acció penal. Experts en regulació d’Internet i organitzacions de drets humans han aixecat les seves veus davant el que consideren mesures tendents a eliminar el debat públic. Es tracta de combatre la desinformació nociva, el llenguatge d’odi i les notícies falses, però també sembla tenir una mena de matriu ideològica a l’hora de referir-se a la “difamació amb impacte en el prestigi de país”.\nDes de l’11J el govern cubà no ha pres mesures que empoderin els de baix. Més aviat posa rumb cap a una còpia del model xinès i vietnamita, potser un capitalisme d’Estat més eficient. Obre les portes a un creixent capitalisme nacional i manté immòbil l’aparell burocràtic.\nLa nova esquerra cubana s’ha d’articular i complir el seu paper en defensa dels de baix, s’ha de posar al seu costat i defensar-los de l’imperialisme i de la maquinària burocràtica d’un anomenat Partit “Comunista”.\nDalton Liebknecht és un marxista revolucionari a Cuba.\nSobre el Autor: Dalton Liebknecht


maig 24, 2018 Cinema Truffaut\nDirector: Agnès Varda i JR\nSempre atenta a la realitat, sempre imaginativa\nDes de 1954, en què amb experiència com a fotògrafa, però sense formació com a cineasta, va realitzar el seu primer llargmetratge, La Pointe Courte, en el qual conviuen imatges documentals de la vida en un barri de pescadors de Seta i la ficció d’una parella en un moment de crisi, Agnès Varda ha fet cinema amb un esperit de llibertat que l’ha dut a traspassar les convencions genèriques i a inventar constantment les seves formes. Fa més de sis dècades, doncs, que Varda crea imatges cinematogràfiques amb la voluntat de testimoniar la realitat i alhora d’expressar el seu imaginari. Aquesta voluntat l’ha fet moure entre el documental i la ficció, la naturalitat i l’artifici, la vida i la representació. De fet, tot i la diversitat de la seva filmografia, que conté obres tan fonamentals com ara Cléo de 5 à 7 (1961) i Sans toit ni loi (1985), en el seu cinema hi ha unes constants que, més que no pas correspondre a la voluntat obsessiva d’imposar uns determinats temes i motius visuals, sembla que hagin estat definides per l’atzar, al qual Varda es refereix en la seva nova pel·lícula, Visages Villages (2017), com al seu millor assistent. Així, com si fos un regal de la realitat a través de l’atzar, durant el rodatge de Les glaneurs et la glaneuse (2000) –el cèlebre documental en què Varda reflecteix les contradiccions de la societat moderna, opulenta i precària a través del retrat de diversos espigoladors que cullen el que els altres llencen o rebutgen– la cineasta es va trobar una patata en forma de cor que la retornava a una altra que havia fotografiat cinquanta anys enrere. I així, per posar un altre exemple, a Visages Villages, JR, l’artista amb qui la cineasta ha compartit la realització d’aquest film, li parla d’un búnquer de la II Guerra Mundial que hi ha en una platja de Saint-Aubin-sur-Mer, a Normandia, que ella ja coneix perquè de jove va visitar aquella zona amb un seu amic, Guy Bourdin, també fotògraf. D’aquesta casualitat sorgeix una de les imatges més belles de la pel·lícula: un antic retrat de Bourdin, que amplien al camió-estudi-de-fotografia de JR, exposat en una paret del búnquer i la marea que l’esborra. Aquesta imatge dialoga amb el cinema de Varda, que sovint tracta la memòria i la seva fragilitat. Al curtmetratge Ulysse (1982), un dels seus films més extraordinaris, Varda fa una indagació sobre una fotografia que havia fet vint-i-vuit anys abans, en una platja rocosa, a Saint-Aubin-sur-Mer. Al fons de la fotografia, un nen ajagut i un home nu, d’esquena, i en primer terme, una cabra morta. Són imatges que recorden la naturalesa mateixa del cinema, que mostra la mudança de les coses i la fugacitat dels instants que, a la vegada, conserva dins seu.\nA Visages Villages, Agnès Varda, que aquest mes de maig complirà 90 anys, comparteix una aventura creativa amb JR, un artista urbà que s’ha fet cèlebre instal·lant fotografies gegants en cases, ponts i monuments. La filla de la cineasta, Rosalie Varda, els va presentar perquè va intuir que s’entendrien. Varda treu JR del seu medi habitual i el mena a fer un viatge per diversos llocs de França, sobretot rurals. Així, a la seva manera, però també a la de JR (viatgen amb el seu camió-estudi-de-fotografia), van a l’encontre de persones desconegudes per escoltar-les i retratar-les: pagesos, ramaders, obrers, carters, els últims residents d’un poble miner abandonat (on homenatgen una dona, Jeannine Carpentier, que viu sola en l’única casa habitada d’un dels carrers) o les esposes d’uns estibadors a les quals la cineasta, amb una sensibilitat feminista sempre present, fa visibles dins del món essencialment masculí del port de Le Havre. Persones anònimes, del comú de la gent, magnificades a través dels retrats gegants que surten del camió de JR i que ens remeten, així mateix, a la manera com Varda n’havia convertit moltes d’altres en els extraordinaris personatges dels seus documentals, acostant-s’hi amb una curiositat franca i respectuosa; un tarannà que deriva de la seva mirada, sempre oberta als altres i a les seves històries de vida.\nHavent arribat d’una manera tan inesperada com joiosa gairebé deu anys després de Les plages d’Agnès (2008), el film autobiogràfic que semblava que tancava la filmografia de Varda (mentre ella continuava creant imatges per a videoinstal·lacions que la fan sentir artista plàstica), Visages Villages conté, també, la història de l’amistat que es va anar creant entre Varda i JR (que es porten més de cinquanta anys) mentre compartien aquest projecte pel seu propi plaer, tal com ells mateixos reconeixen, amb el desig de transmetre’l als espectadors. I ho aconsegueixen amb un film humanista, lúdic, ple d’enginy, que celebra la vida i el poder de la imaginació amb la idea que la creació, en què participen tots els qui hi intervenen, ajuda a viure en un món convuls com el que batega en el fons de Visages Villages: les persones retratades viuen en llocs abandonats, pateixen la crisi econòmica, lluiten contra la pèrdua dels drets laborals. D’altra banda, com és propi de Varda des de la mort del seu company, Jacques Demy, la pel·lícula també es tenyeix de malenconia amb les pèrdues que arrossega el pas del temps i amb la presència dels morts en la memòria dels vius. Varda evoca Demy, un cineasta que no podia evitar la tristesa encara que fes musicals, i també Guy Bourdin, esmentat més amunt, i l’escriptora Nathalie Sarraute i el fotògraf Henri Cartier-Bresson. Tanmateix, no només els morts són els absents tan presents alhora. També s’hi fa present Godard, amb qui Varda va compartir amistat a primers dels anys seixanta. Mai no es van enemistar, però la vida els ha separat. I més encara des que Godard es va recloure a la seva casa de Rolle, vora el llac Léman. La cineasta parla de Godard a JR (i l’homenatja amb una seqüència al Louvre que evoca la corredissa dels protagonistes de Bande à part (1964) en una galeria del museu) i li diu que ell, com Godard, amaga els ulls darrere d’unes ulleres fosques. En canvi, els ulls de Varda, els veiem fins i tot sotmesos a una revisió mèdica. Des de fa un temps la cineasta pateix una malaltia ocular que fa que hi vegi borrós. Varda, però, ha acceptat aquesta condició com un dels signes de l’envelliment i no ha perdut la mirada curiosa que va fer que tragués les ulleres a Godard quan aquest, juntament amb Anna Karina, va accedir a interpretar un curt burlesc inclòs a Cléo de 5 à 7. Recordant el seu vell amic, Varda embarca JR en un tren per visitar Godard a la seva casa de Rolle. No revelarem el resultat de la visita, malgrat que se n’ha parlat des que l’any passat es va presentar el film en el Festival de Canes, però sí que direm que, vora el llac Léman, Varda torna a descobrir uns ulls. Potser era un dels objectius d’aquest film, que, si bé compartit amb JR, aporta una nova revisió de les constants de Varda, mestressa del muntatge: la fascinació pels rostres i el gust pels retrats que va començar a realitzar com a fotògrafa; l’atenció a les coses que desapareixen; la sensibilitat feminista; el reciclatge de les seves pròpies imatges; la construcció fragmentària a manera de collage; els jocs de paraules; la disposició envers l’atzar lligada a una actitud oberta a l’inesperat. I, sens dubte, la llibertat que conserva des que, a mitjan anys cinquanta, va anticipar l’esperit de la Nouvelle Vague, els homes cineastes de la qual li han fet molta ombra. Seixanta anys després de l’eclosió d’aquest moviment, però, Varda emergeix cada cop amb més força.


JASON ROTHENBERG DELS ANYS 100 PARLA DE 'WANHEDA' - JASON ROTHENBERG\nPuny De Poder Negre\nUna Lliga De La Seva Pròpia Sèrie Amazon\nActe De Copyright\nEl 100 creador Jason Rothenberg parla de Wanheda i el que ve a continuació per Clarke i la resta del Skaikru\nSi vau veure l’estrena de la temporada passada de la temporada 3 de The CW’s Els 100 , ja sabeu que, tan intensa com va aconseguir la temporada passada, aquesta temporada serà encara més . Quan la vam veure per última vegada, Clarke s'ha separat de la resta de supervivents de l'Arca, sense poder manejar la seva culpa pel que havia de fer per eliminar l'amenaça de Mount Weather. Però, com funciona una sola vida per començar una nova vida? El productor executiu Jason Rothenberg aporta una mica de llum sobre el que vindrà per Clarke i la resta de Sky People. ** Spoilers si no esteu atrapats a l'estrena de la temporada 3 **\nAl final de la segona temporada, Clarke va prendre la decisió de destruir tota la civilització que vivia a Mount Weather per protegir tant la gent del cel com els terrestres. Quan la gent del cel torna a l’Arca, Clarke li diu a Bellamy que marxa i s’emporta el dolor i la culpa de matar la gent de la muntanya. Ella diu que ho suporto perquè no ho facin.\nEn una entrevista amb Nerdist , Rothenberg parla de l’espai de cap de Clarke després dels esdeveniments de la temporada passada, dient que potser mai no es perdonarà a si mateixa, però que la tercera temporada té en gran mesura que s’acosti. Cosa difícil, tenint en compte que la llegenda del que ha fet s’ha estès entre els terrestres i que ara és coneguda com a Wanheda o Comandant de la mort. Ara, s’amaga disfressada intentant escapar d’aquells terrestres que la matarien per robar-li el poder.\nRothenberg explica Wanheda:\nViouslybviament no es diu així. Els terrestres la coneixen com Wanheda perquè la llegenda es va estendre i se li va donar un nom. La coneixen com la Comandant de la Mort. Aquesta noia de l'espai va cremar 300 guerrers terrestres dolents vius en un anell de foc a la nau i després per ella mateixa. Tot i que va comptar amb l’ajuda de Bellamy, Monty i d’altres, va acabar essencialment amb la solitud de Mount Weather, que era l’amenaça més gran del terreny. La va treure sola en un dia, després d’haver estat abandonada pel propi comandant, que se suposa que és el gos més gran i dolent de la quadra.\nAquest és el tema de la llegenda, i es converteix en Wanheda. Però és una cosa que ella odia. És una cosa que corre, intenta amagar-se, canvia la seva identitat i, en última instància, descobrirà que no es pot amagar de qui ets. No es pot colar en un mirall. En definitiva, veurem si aconsegueix trobar una manera de redescobrir la seva pròpia humanitat. Està negant les seves emocions, es nega a si mateixa qualsevol comprensió real del que havia de fer. El viatge d’aquesta temporada per a ella tracta de redescobrir la seva pròpia humanitat. El tema d’aquesta temporada és: ‘Què significa ser humà?’, Clarke ho ha de recordar.\nSi estaves veient l’estrena de la temporada 3, ja saps que va acabar amb la captura de Clarke per un caçador de recompenses anomenat Roan. Rothenberg diu que sens dubte sembla ser un noi dolent quan el coneixem per primera vegada. Sutilment i no massa lentament, ens adonem que hi ha més coses en aquesta història. És complicat.\nPer descomptat, ho és. Això és Els 100 , després de tot.\nI parlant de complicat, l’estrena de la temporada 3 també ens va permetre conèixer la intel·ligència artificial A.L.I.E., sobre la qual Jaha ha començat a apuntar-se ara que ha trobat la Ciutat de la Llum com un bon petit cultista. Mentrestant, Murphy és tot NOPE quan s’assabenta que A.L.I.E. podria haver estat el responsable de tot l’apocalipsi nuclear que acabava amb la civilització.\nL’altra gran història que expliquem és la A.I. història, que pren menys pes al començament de la temporada, ja que es filtra com una història secundària, una història B. I, com veieu, avançarà després de l'episodi quatre, començarà a ser cada vegada més destacat fins que esclati en el primer pla de tot i esdevingui una bogeria i una bogeria increïblement belles.\nEls 100 gairebé sempre ha canviat per ser absurd i divertit. Introduïu-vos, gent! Això anirà bé!\nEstàs veient Els 100 ?\nAdobe Flash versió 10.1 descàrrega gratuïta\n(imatge a través de Cate Cameron / El CW )\nLord of the Ring Lindsey Stirling\nescriptores de Rick and Morty\nrichie tozier i eddie kaspbrak\nAvengers Endgame Morgan Stark actriu\nel tràiler del club de les dones astronautes


Recital audiovisual Jordi Pàmias\nÒmnium Segarra-Urgell organitza un recital audiovisual a l’entorn de l’obra poètica de Jordi Pàmias “He besat la terra humida”. L’acte tindrà lloc al Teatre Casal Agramuntí el proper dissabte 25 de gener a les 20 h.\nÒmnium Segarra-Urgell ha atorgat la Distinció 2019 al poeta guissonenc Jordi Pàmias i és per això que va encomanar a la Companyia Cassigalls una representació inspirada en el poeta de Guissona i la seva obra. Val a dir que mitjançant imatges, so, música en directe, escenografia teatralitzda i lectura de poemes, Cassigalls ha fet una aproximació acurada de l’essència de l’obra de Pàmias.\nOrganitza: Òmnium Segarra-Urgel\nImparteix: Companyia Cassigalls


Barcelona – La Manifestació del 25-S a la tarda Okupa el Banc de Crèdit Espanyol de Plaça Catalunya\nBy: R! - setembre 26th, 2010 Filed under: Noticies\nAvui a les 20h s’ha alliberat l’antiga seu del Banc Espanyol de Crèdit per difondre que la vaga del 29 de setembre ha de ser l’inici d’un cicle de lluita continuada per acabar amb els abusos a les que ens estan sotmeten els bancs, el govern i els sindicats CCOO i UGT. La pancarta penjada a la façana ho diu ben clar: La banca ens asfixia, la patronal ens explota, els polítics ens menteixen i CCOO i UGT ens venen.\nLa idea és crear un espai de confluència per totes aquelles persones que se senten soles davant duna crisi sistèmica que ataca totes les esferes de la nostra vida: hipotecades per l’especulació immobiliària; desnonats desemparats, silenciats i aïllats; joves que amb la reforma laboral cada vegada tindran més difícil mantenir els drets aconseguits pels nostres avis i àvies; dones explotades per la lògica capitalista patriarcal, immigrants que se’ls hi aplica la llei d’estrangeria, transexuals criminalitzades per defensar el dret al propi cos, treballadors i treballadores venudes per CCOO i UGT, i un llarg etcètera. Les classes populars estem patim: estem soles i desemparades per aquest Estat Absent que només ens porta a ser carn de canó d’empresaris i bancs.\nÉs una okupació simbòlica que vol fer reflexionar i activar a totes aquelles que no voleu continuar sent còmplices d’autoritats polítiques públiques, empresarials i sindicals. De la política del pacte i la pau social hem de passar a la política de lluita i de conflicte social. No ens podem quedar parades davant d’un Estat que sistemàticament trepitja els nostres drets. Les retallades socials, la reforma laboral i la submissió de les classes populars poden aturar-se: si aturem Barcelona el 29 de setembre i ens plantem davant la imposició d’una legislació que cada vegada ens allunya més d’una vida feliç i socialment justa, podem recuperar la confiança en nosaltres i crear xarxes de solidaritat i de suport mutu. I aquí la continuïtat de la lluita serà clau… Aquesta nit shan presentat l’Assemblea de Barcelona i els comitès de barri (mapa d’assemblees locals). Cap a la vaga general del 29 i més enllà.\ndiumenge 26 de setembre: . A partir de les 10h del matí hi haurà activitats, xerrades, grups de discussió i coordinació . A les 12h: Presentació d’eines i formes de lluita per fer front al capitalisme (mapa de recursos/caixa d’eines) . A les 17h: Fòrum “Quina és la teva vaga?” . A les 19h molt important: Assemblea oberta Es decidirà quina funció li donem a l’espai i quines són les accions que hem de dur a terme per crear un moviment que vagi més enllà de la jornada de lluita del 29 de setembre.\n::Cobertura completa en LaHaine::\n::toda la cronologia de la jornada del 25, comunicado en castellano, videos y fotos::\nlink video mani-okupacio 25-9-2010 : http://blip.tv/file/4166889


Cardieo Watch - Com i per què hauríeu de fixar-vos en un - MagazineNP\nEl rellotge Cardieo és una polsera única dissenyada per portar-se als Estats Units i al Canadà. Un rellotge Cardieo és una creació increïble amb tota l’última tecnologia dissenyada per ajudar a que el portador de la polsera se senti bé mentre porta aquest accessori de moda únic.\nAmb el rellotge Cardieo, els usuaris podran gaudir de la tecnologia integrada a la banda. Els usuaris poden controlar el rellotge, la música i altres opcions des del rellotge. És una peça de tecnologia única i està dissenyada per permetre que la gent la pugui portar amb diversos propòsits i fins i tot tenir un lloc on guardar les seves targetes i altres articles amb els quals fer-ho.\nEl rellotge Cardieo té moltes funcions úniques que s'han desenvolupat per mantenir-se al dia amb l'última tecnologia. Per exemple, els usuaris poden descarregar aplicacions com un despertador o fins i tot una calculadora. L'aplicació es pot emmagatzemar al rellotge Cardieo i, quan s'activa, el rellotge mostrarà l'hora i la data següent. L'usuari també pot activar la calculadora.\nEl rellotge Cardieo pot mostrar pantalles de diferents colors. Es poden personalitzar per adaptar-se a les preferències de l'usuari. Per exemple, el vermell, el groc i el blau estan disponibles per a l’usuari de la polsera. Altres colors són el vermell, el blanc i el verd.\nHi ha moltes tecnologies úniques integrades al rellotge Cardieo per ajudar a mantenir el portador del rellotge fresc mentre el porta. La corretja que s’utilitza per subjectar el rellotge Cardieo al canell té sortides d’aire per ajudar a eliminar la humitat. Aquestes funcions ajuden a mantenir la persona que porta el rellotge Cardieo fresc a l’estiu i càlid a l’hivern.\nEls usuaris poden canviar l’hora que mostra el rellotge Cardieo accedint a un lector de polseres especial. Això permet als usuaris accedir a la informació que necessiten saber en qüestió de segons mentre porten la polsera. Això permet actualitzar l’hora i fins i tot ajustar altres configuracions del rellotge per facilitar-ne l’ús.\nEl rellotge Cardieo té diversos paràmetres per ajustar el rellotge a una hora específica i altres paràmetres per ajustar el rellotge per permetre situacions específiques. Per exemple, es pot ajustar de manera que el rellotge mostri l’hora a la nit i després l’hora a l’alba. Aquesta funció permet fer una transició fàcil entre la nit i l’alba quan es tracta d’utilitzar el rellotge. Quan l’usuari utilitza el rellotge durant el dia, la configuració permet ajustar fàcilment la configuració perquè el rellotge s’adapti còmodament.\nEl rellotge Cardieo és una meravellosa innovació que permet a la gent portar una polsera elegant sense haver de portar una polsera gran. El rellotge pot emmagatzemar tota la informació que una persona vol tenir al canell. També permet a un usuari accedir fàcilment a la informació que es mostra al rellotge. El dispositiu és lleuger i còmode per a l'usuari.\nAtès que el rellotge Cardieo funciona amb una gran varietat de polseres, ha esdevingut molt popular per a aquells que porten una gran varietat de polseres. La banda es pot utilitzar amb polseres de diferents colors per garantir que tots els que portin el rellotge tinguin un disseny únic.\nCom que el rellotge Cardieo és capaç de treballar amb diverses polseres, s’ha popularitzat entre molts grups de persones. Les diverses polseres són molt diverses i estan disponibles per adaptar-se a qualsevol preferència de l'usuari del dispositiu.\nAlguns dels usos més populars del rellotge Cardieo s’han vist a l’àrea de màrqueting. Els rellotges es poden dissenyar per promoure diverses causes, com ara la consciència del càncer de mama, la conservació dels animals, el reciclatge i fins i tot la Creu Roja. Un dels millors llocs on es pot veure aquest tipus de publicitat en una polsera és en forma de polseres de la Creu Roja que han estat utilitzades per moltes organitzacions diferents.\nEl rellotge Cardieo ha fet un gran èxit al mercat i cada dia guanya popularitat. El rellotge Cardieo permet als usuaris personalitzar les seves polseres i està sent utilitzat per molts grups diferents. El rellotge també el fan servir també professionals. Moltes empreses han començat a utilitzar la tecnologia per permetre als usuaris accedir a la informació dels rellotges que necessiten saber sobre la marxa.\nRellotge intel·ligent LEMFO LF26 barat i fiable


La gestió de la derrota\nLa derrota de l'independentisme d'esquerres ha estat apocalíptica, fins al punt d'haver-se transformat en un objecte no necessàriament d'esquerres. Avui no existeix un independentisme no nacionalista\nDes de la publicació de la Sentència fins aquest matí a primera hora, hem viscut dies estranys. Els dies estranys són difícils de descriure fins que, ‘nyaca’, una paraula o una expressió ho fa encertadament. A mi, tot plegat m’encaixa millor si pensem que, tot plegat, és això: la gestió de la derrota. Hi ha hagut una derrota. Descomunal. Tan gran que, tanmateix, explica el parèntesi 2012-19 com a una altra derrota. Les derrotes, en plena guerra, són difícils de veure. Gettysburg, la gran derrota del Sud, només va ser llegida com una derrota en acabar la Guerra de Secessió, quan serenament, fins i tot el General Lee, va poder dir: òndia, van perdre a Gettysburg, on tampoc van perdre tant.\nUna derrota és, alhora, una victòria. D’algú altre. En aquestes línies miraré de fer uns apunts de la derrota –una derrota colossal, descomunal, de coses fins i tot més grans que el Processisme, aquella cosa tan petita–, i de la consegüent victòria –de l’Estat; ha estat també descomunal–, que afectarà més persones i més territoris dels sospitats pel Processisme, una forma política sense gran pes intel·lectual, com testifica el caràcter incalculat i intens de la seva derrota. Anem-hi. Comencem. La derrota. Què ha estat derrotat?\nEl catalanisme d’esquerres ha mort entregat a tot el contrari de la seva essència: l’oblit de la fiscalitat i del control de l’Estat\nTots els elements anteriors són –i això, em temo, no és opinable– els que conformen els populismes dretans europeus. Fins i tot l’espanyol. Tots els elements anteriors repercuteixen, a més, en un lèxic. El lèxic del populisme dretà europeu –el populisme és, bàsicament, un lèxic; poc més–. I aquesta és, em temo, la gran derrota de tot plegat. La irrupció d’una tradició nova a Catalunya. La darrera. Tal vegada, literalment. Un país petit no es pot permetre posar tots els ous en una cistella reaccionària, sense morir. Sense perdre tot el seu interès. S’ha parlat molt, en aquesta crisi, del fet que Espanya no és UK. I, en efecte, no ho és. És un marc legal i democràtic molt més estret, asfixiant. Però Catalunya tampoc no és Escòcia. Ha reduït el seu marc, que també és asfixiant. I això ens porta a una altra derrota.\nL’unilateralisme no calculat –no calculat en la seva correlació de forces, a Espanya i Catalunya– només ha tingut un tipus de rèdit. Electoral. És possible que, tot plegat, només fos això. Una manera de sobreviure electoralment en un moment de crisi descomunal. Un enfrontament entre dos partits –centredreta i centreesquerra– no gaire diferenciats, per la supremacia electoral, en un moment que el R’78 –ells, vaja– se n’anava a fer norris. Per fer això, s’ha optat per la propaganda. No hi ha, de fet, una altra eina per fer això. Una propaganda que, com és usual en la propaganda d’Estat, situava la democràcia en un bàndol, i n’expulsava l’altre. El resultat ha estat la divisió social. Absoluta. L’elaboració de llistes –almenys, mentals– que diferenciaven un grup social d’un altre. Un grup social fins i tot, ha vestit diferent, amb colors grocs, amb insígnies grogues. I això és una derrota. S’ha depurat una idea de poble i nació, on no hi cap tothom, i on per cabre havies d’utilitzar un lèxic i, fins i tot, una roba determinada. Això és una derrota.\nS’ha exclòs de la nació i el poble a qui no integrés una determinada línia política. Això és la fi d’un petit país.\nI, clar, ha estat derrotada la política, integrada per persones sense capacitat d’anàlisi, seleccionades per la seva familiaritat amb els eixos propagandístics processistes, sense res a dir o a fer que no sigui l’única cosa que saben dir i fer. Ha estat derrotat, per KO, el periodisme. Un periodisme que no ha informat. No ha fiscalitzat. Ha apostat, a Catalunya i a Espanya, per l’Estat. És a dir, per l’opinió dels seus Governs i pels seus nacionalismes. Ha estat derrotada una societat, crispada, sense més eines per parlar del que passa que les que ofereixen els seus polítics i periodistes. Una societat enganyada. Però responsable, com totes, dels seus actes. I que en algun grau ha comprat, sense cap dubte, posicionaments reaccionaris, comuns a altres nacionalismes europeus.\nBé. Tot això és la derrota. I, en aquest temps de gestió de la derrota, s’ha gestionat no gestionant-la. Plorant, cridant, sent fidels al que s’ha dit, però no al que s’ha fet. No s’ha fet, al cap i a la fi, res. D’aquí, possiblement, la derrota. La victòria és més senzilla de descriure. Ha guanyat l’Estat. Sí, amb certa brutalitat i abús judicial. Però aquesta és la seva prerrogativa. Patirà erosió a Europa –per la sentència; poc més–. Al cap i a la fi, Espanya encara no és Hongria o Polònia –per situar-nos: Hongria, que ja no és un Estat de Dret i democràtic, va patir la seva primera sanció l’any passat; va ser econòmica; van pagar i a una altra cosa–.\nLa victòria és més senzilla de descriure. Ha guanyat l’Estat. Sí, amb certa brutalitat i abús judicial. Però aquesta és la seva prerrogativa.\nLa batalla territorial l’ha guanyada. No té per què fer cap canvi o concessió. Si va viure 40 anys amb un territori desafecte, i on es matava, ara podrà viure 80 amb un altre territori desafecte, en crisi, on la gent mor només d’avorriment. O d’austeritat. També ha guanyat la batalla democràtica. És a dir, l’Estat continuarà la seva transformació cap a formes no democràtiques i autoritàries. Aquesta batalla ha estat més senzilla de guanyar, perquè no hi ha hagut batalla. El Processisme no ha sabut fer la batalla democràtica. De fet, va néixer per tancar la batalla democràtica del 15M, la seva única victòria. Sobre la seva societat, però no sobre el seu poble, si ens atenim al seu lèxic. La seva obra política –creació de lèxic, de marcs nacionalistes, i de fets postdemocràtics, com els emesos el 6 i 7 de setembre de 2017–, no només no ha servit per a res del que s’anunciava, si no que no podrà ser exportada a cap altra societat, per manca de solidesa. Hi ha puntes, però democràtiques absolutes, com el vessant social de l’1-O, un moment de desobediència d’una part de la societat. O d’obediència al seu Govern. Això mai no ho sabrem.\nS’ha de saber gestionar la derrota. Veig difícil que la classe política o periodística ho faci. Que reconegui la mentida, que avaluï la cultura política creada, que desaparegui, que doni pas a alguna cosa nova que no estic segur que existeixi. Però alguna cosa ha de fer. Per facilitar una sortida als presos, per exemple. O per evitar que la derrota sigui absoluta i per a tothom. Aquests polítics, que no saben parlar, només abocar el seu lèxic, haurien de fer alguna cosa per poder parlar amb els polítics espanyols, que no saben parlar i només saben abocar el seu lèxic. Ignoro com es fa això. Però s’ha de fer. Calen herois de la derrota, més exòtics i menys freqüents que els herois d’aquesta victòria absoluta i continuada, iniciada el 2012 i descrita, cada dia, pels nostres polítics i periodistes.


El programa “Àmbit Energia”, que despleguen al territorila Cambrade Comerç de Manresa i l’Institut Català d’Energia, ha programat per dimecres vinent, dia 10 d’octubre, una jornada que té per objectiu ajudar les empreses a identificar les seves possibilitats per estalviar en costos energètics. La sessió és gratuïta i es farà de5 a8 de la tarda a la seu dela Cambraa l’edifici de Can Jorba. Cal fer inscripció prèvia trucant al telèfon 93 872 42 22.\nLa jornada analitzarà diferents aspectes en els quals les empreses poden incidir per reduir la seva factura energètica. Es parlarà de la importància de gestionar la demanda energètica en una pime, com a factor clau per a la competitivitat; del gestor compartit, com a solució per a les pime; i de l’evolució dels preus energètics i de la situació actual. Tot, amb la voluntat que les empreses tinguin el màxim d’informació sobre com el nivell de despesa energètica incideix en la seva competitivitat i de quines eines disposen per gestionar-la. Les explicacions aniran a càrrec d’enginyers de l’empresa 3EX4 Enginyers.\nEl programa “Àmbit Energia”, en el qual s’inscriu aquesta jornada, ofereix també a les empreses un servei d’assessorament energètic personalitzat per tal que aquestes puguin conèixer si el preu que paguen per l’energia està dins de la mitjana de preus del mercat, si hi ha obligacions legals que han de complir o si poden reduir el consum d’alguna manera. El servei és obert a totes les empreses del Bages, que per fer-ne ús només cal que s’adrecin a les oficines dela Cambrade Manresa.\nCurs sobre la factura elèctrica\nTambé dins d’aquest programa, el dimarts 6 de novembre es farà un curs gratuït per aprendre a analitzar la factura elèctrica. Tindrà una durada de 5 hores i és obert a totes les pimes que vulguin millorar la seva gestió energètica.


L’Acadèmia Valenciana de la Llengua ha confiat el comissariat de l’Any dels Misteris al professor de la Universitat d’Alacant Hèctor Càmara, un dels majors especialistes en la matèria. “La nostra literatura es pot considerar afortunada per la quantitat de textos dramàtics que coneixem i les dades documentals que atresorem. Durant l’Edat Mitjana i la Moderna, la Seu fou un focus difusor d’espectacles religiosos vinculats a diverses festes del calendari litúrgic, com ara l'Assumpció”, ha recordat el comissari.\nEl programa, com a explicat el comissari, constarà d’un extens ventall d’activitats dirigides tant a un públic ampli com a estudiosos i especialistes a partir del mes d’abril. Un dels més destacats serà l’actuació de la Capella del Misteri d’Elx a València. L’Any dels Misteris comptarà també amb un curs sobre el Misteri d’Elx per a professors, tècnics i persones interessades, que se celebrarà a València i Alacant, i una jornada internacional sobre literatura assumpcionista a Castelló de la Plana.\nIgualment, hi haurà una exposició itinerant que viatjarà per tot el territori valencià, com ja és habitual en cada edició de l’Escriptor de l’Any, que organitza l’Acadèmia Valenciana del a Llengua. Igualment, l’AVL publicarà una versió en valencià de la guia del Misteri d’Elx, edició que inclourà un vocabulari específic amb les paraules pròpies del drama, amb l’objectiu de facilitar una major comprensió de la representació als assistents.\nL’AVL reeditarà el còmic del Misteri d’Elx, publicat per la institució normativa el 2011, i, amb la col·laboració de l’Ajuntament de Santa Pola, s’imprimirà un retallable de la mangrana que serà distribuït de manera gratuïta per les escoles valencians. També s’ha previst el disseny d’un cartell i d’un díptic amb els termes propis de la representació como ara personatges, espais, aparells aeris i símbols, elements que aniran acompanyats dels corresponents dibuixos.\nFinalment, el programa de l’Any dels Misteris Assumpcionistes Valencians d’Elx, València i Castelló, presentat hui en el monestir de Sant Miquel dels Reis, es tancarà amb el compromís manifestat pel president de l’AVL, Ramon Ferrer, de celebrar una sessió plenària de la institució normativa a la ciutat d’Elx, coincidint amb les representacions extraordinàries que en la tardor organitzarà el Patronat del Misteri a la ciutat il·licitana.


Celebració i victòria per al Bordils - Diari de Girona\nBordils 29 21 Zamora\nCelebració i victòria per al Bordils\nEl contundent triomf contra el Zamora impulsa l'equip de Pau Campos fora dels llocs de perill el dia del seu partit 200 a Plata · Els blanc-i-verds igualen el rival d'ahir i el Sarrià a la classificació (18)\nbruno martin 01.03.2020 | 23:53\nEls jugadors i cos tècnic del Bordils, amb la pancarta commemorativa als 200 partits de l'equip a Divisió d'Honor Plata · Marc Martí\nEls jugadors i cos tècnic del Bordils, amb la pancarta commemorativa als 200 partits de l'equip a Divisió d'Honor Plata\nEl Bordils va doblegar (29-21) ahir el Zamora en el partit 200 del club gironí a Divisió d'Honor Plata. Els blanc-i-verds es van saber aixecar d'un mal inici de partit (0-1 i 1-2, els únics resultats a favor, durant els quaranta minuts, que va tenir el Zamora), i fan un pas important cap a la permanència. Els locals, ajudats per l'empenta i l'escalf d'un pavelló Blanc-i-Verd ple de gom a gom, van saber girar la truita i dominar la resta de partit. El porter local Jordi González, amb les seves innumerables aturades; i Palahí i Canyigueral amb els seus gols (5 cadascun) van ser els artífexs d'una victòria del Bordils que significa tres coses: encadenar el tercer triomf a Lliga, igualar en punts el Zamora i el Sarrià (18) i posar-se a favor l'average particular amb el rival d'ahir.\nDos-cents partits a Divisió d'Honor Plata. Aquest nombre d'enfrontaments era el que celebrava ahir els Bordils. Des del setembre del 2013 el club disputa la segona categoria de l'handbol espanyol. La cita era important. Per això, el pavelló presentava un aspecte immillorable. Més de mig miler d'aficionats es van aplegar per deixar-s'hi la veu en un dia important, contra un rival directe. Abans del partit, els jugadors van saltar a la pista amb una samarreta commemorativa de l'efemèride.\nTot i això, la por es va endinsar en el cos dels aficionats en els primers instants quan el Zamora es va posar per davant. Un miratge. El temor present defugiria ben aviat gràcies a una diana de Palahí. El 10 del Bordils va voler ser cap de cartell ahir. Dit i fet, el gironí, juntament amb Canyigueral, van ser dos dels factors principals perquè els locals aconseguissin el triomf amb cinc dianes respectivament. La tasca ofensiva estava feta. Ara calia defensar bé, i els jugadors entrenats per Pau Campos van complir a la perfecció capitanejats per un Jordi González que es va exhibir amb nombroses aturades que feien exasperar els visitants. El Zamora es veia aclaparat i dominat per un Bordils alentat en tot moment per la cridòria del públic. La primera meitat va acabar amb 14-9. A la represa, els gironins van sortir amb una marxa més que el rival. Això va fer que anotessin dos gols seguits (18-10) i tenir el major avantatge fins al moment. Els minuts passaven, el Bordils guanyava, s'agradava, la gent fruïa i es veia el somriure de gaudiment a la cara dels jugadors locals. Com la del porter Jordi González, que aixecava els braços per animar l'afició, o la de Palahí quan veia errar un llançament visitant.\nEn cap moment els homes de Pau Campos van veure perillar la victòria. Ni quan es van quedar amb un jugadors menys durant dos períodes de dos minuts, per dues polèmiques exclusions. Els locals van encarar el partit amb total tranquil·litat col·locant el 29-21 final. Un resultat que permet als de Bordils sumar la tercera victòria consecutiva, igualar a punts (18) amb el Zamora i el Sarrià, i posar-se l' average particular a favor respecte al rival d'ahir.


La ridícula patacada de Mourinho abans d'un partit d'hoquei gel\nJosé Mourinho no es queixarà perquè des que va ser acomiadat del Manchester United ha cobrat un bou sou treballant a la televisió. Però el portuguès no només es dedica a comentar partits, sinó que també és convidat en diversos esdeveniments com en la seva última aparició pública.\nL'exentrenador del Reial Madrid va ser convidat perquè fes el servei d'honor al partit de les estrelles de la Lliga Kontinental d'hoquei gel, a Rússia. I Mourinho, ja amb experiència en caigudes, va deixar una nova còmica imatge abans del partit. El tècnic va llançar el disc a terra i va donar la mà a un dels jugadors abans de caure.\n— theScore (@theScore) 4 de febrer de 2019\n— Match of the Day (@BBCMOTD) 4 de febrer de 2019\nLa ridícula caiguda, que ja es veia a venir, ha acabat amb més d'un somriure. Un d'ells ha estat el del mateix Mourinho, que s'ha acabat abraçant a un dels esportistes.\nFutbol La forta baralla entre un entrenador i un periodista: "Ets un merda i un fill de..." El Nacional\nEl Clàssic Una alegria i una gran preocupació en l'entrenament del Barça previ al Clàssic El Nacional


El HYUNDAI TUCSON arrenca l'any amb força - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl HYUNDAI TUCSON arrenca l'any amb força\nEl nou SUV de la MARCA coreana GUANYA en la primera votació mensual de la 20a edició dels premis Cotxe de l'Any dels Lectors\njavier pinés 12.02.2021 | 19:11\nels «Premis Cotxe de l'Any dels Lectors» ja tenen el primer vencedor mensual de la seva recentment iniciada vintena edició. El Hyundai Tucson ha estat el model més votat pels lectors de Prensa Ibérica en la votació que s'ha encarregat d'inaugurar aquest nou llistat de models favorits pels participants, que prenen part en aquest concurs a través del web mejorcoche.epi.es .\nExpectatives i incerteses.\nEls premis Cotxe de l'Any dels Lectors inicien la seva vintena edició.\nTribut als valors de l'esport de Prensa Ibérica.\nUn primer triomf parcial que confirma l'excel·lent estat de forma d'un model que ha estat tot un referent en el mercat crossover al llarg de les seves tres anteriors generacions.\nEl Tucson, que actualment disposa d'una major grandària amb una longitud que puja fins als 4,50 metres, presenta una innovadora imatge protagonitzada, principalment, per una inusual signatura lumínica.\nEs tracta d'un nou format d'il·luminació, presentat en un original frontal en què les unitats de llum es reparteixen en cinc mòduls led a cada lateral de la sobredimensionada graella.\nPer la seva banda, a l'interior, destaca el quadre de comandaments digital i la pantalla central (que en funció de la versió pot ser de 8 o 10,25 polzades), així com la major habitabilitat i la generosa capacitat del maleter.\nEl nou catàleg del Tucson es caracteritza per una ambiciosa aposta d'electrificació de la seva gamma de motors, en la qual es poden trobar tres versions versions microhíbrides de 48 V (els gasolina 1.6 T-GDI de 150 i 180 CV i el dièsel 1.6 CRDI de 136 CV), a més d'una alternativa «full hybrid» 1.6 T-GDI híbrid de 230 CV. Més endavant a aquests motors se'ls unirà una variant híbrida endollable amb una potència de 265 CV. En l'apartat de motoritzacions de combustió tradicional estan disponibles les versions de gasolina 1.6 TGDI de 150 CV i dièsel 1.6 CRDI de 116 CV. La possibilitat d'escollir entre canvi manual o automàtic, així com els sistemes de tracció davantera o a les quatre rodes, depenen sempre de quin sigui el propulsor escollit.\nLa gamma inicial del Hyundai Tucson s'articula al voltant dels nivells d'acabat Klass, Maxx, Tecno i Style, amb uns preus que parteixen dels 25.900 euros. Un complet ventall d'alternatives a les quals se'ls unirà l'acabat N Line a la primavera.\nAmb la segona votació mensual ja en marxa, el premi «Cotxe de l'Any dels Lectors» rep tres nous aspirants. Es tracta dels Dacia Sandero, Suzuki Swace i Toyota Highlander, els quals ja han començat a rebre els primers vots dels usuaris. Les propostes de Suzuki i Dacia són de mida compacta i s'uneixen al màxim exponent de la gamma SUV híbrida de Toyota amb l'objectiu de ser el model favorit els lectors aquest mes de febrer, i així consolidar la seva candidatura de cara a obtenir el reconeixement final.


Börke - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Berke)\nBörke, Berke o Berke Khan fou el kan del Kiptxak o l'Horda d'Or que eficaçment va consolidar el poder de l'Horda Blanca i l'Horda Blava de 1257 a 1266.\n1267 (57/58 anys)\nIslam i tengrianisme\nHuolu, Batu Khan, Tuka Timur, Orda Khan i Xiban\nEra fill de Jotxi. Ja estava present a la coronació d'Ogodei el 1229. Després que Mongke va conquerir Bachiman, Berke es va reunir amb Batu Khan i van ocupar Riazan. Després de la campanya a Rússia del nord, el 1237 i 1238 va participar en la conquesta del Caucas del nord que va portar uns anys; el 1238 Mongke va atacar els circassians manats per Tukan o Mokan i al mateix temps els seus germans Xiban, Bujak i Buri atacaven als merims, una part de la nació dels chinchaks (lesguians?); el 1239 va atacar els alans o ossets (as) i va capturar la seva capital Mokhshi (Mangass o Mikass). Els lesguians en canvi van poder romandre independents. Els cumans del Kuma (quiptxaqs o kiptxaks) ven ser derrotats i van emigrar a Hongria; els que van quedar serien els ancestres dels kumykhs i foren atacats per Berke que va sotmetre les terres del Kuma i el Terek i es va establir a Majar.\nVa representar al seu germà Batu a la coronació de Guyuk (1246) i a la de Mongke (1251). El seu campament estava situat a Derbent quan Rubruquis hi va passar el 1253, però després (1255) fou canviat cap a l'est del Volga per separar-lo dels musulmans, religió a la qual donava suport i a la que s'hauria convertit vers 1251, sent el primer príncep mongol a fer-ho.\nA la mort de Batu (vers 1255), el seu fill Sartak que era de camí a un kuriltay a la cort del gran kan, fou nomenat successor per Mongke, però va morir al cap de poc (vers 1256) es diu que enverinat per orde de Berke; el va succeir el seu fill o germà Ulagchi el Nen, un menor d'edat (10 anys), sota la regència de Borakchin, la vídua. El jove kan va morir el mateix any (o va abdicar) i la successió va passar llavors a Berke, l'hereu legítim. A la mort de Batu hi havia tres fills vius de sang pura i de la mateixa mare anomenada Sultan Khatun: Berke, Berkejar i Böre (Bure, també anomenat Muhammad) i per la llei successòria mongola era a Berke a qui corresponia el tron.\nEl gran príncep Alexandre Nevski, el seu germà Andrei de Suzdal i Boris de Rostov (fill de Vassilko) van anar a la cort del nou kan a felicitar-lo (1257) i foren rebuts pel seu lloctinent Ulaghji (probablement el seu nebot, fill de Sartak Khan). Després el gran príncep, amb els prínceps de Rostov, Suzdal, i el de Tver, va retornar a l'Horda i es diu que llavors Nóvgorod va pagar tribut però en tot cas la república va romandre independent.\nDaniel de Galítzia ó Halicz (1242-1264) va fer diversos intents d'escapar de la influència mongola. Aliat als hongareses va arribar fins a Troppau. Va lluitar també contra els pagans lituans governats per Mindug. Daniel estava casat amb una neboda del lituà i els germans d'aquesta, Tortivil i Erdivid, van haver de fugir a Volínia amenaçats per Mindug. Daniel va formar una lliga amb alemanys, cavallers teutònics, samogitis i yatvigis i va capturar Grodno i altres ciutats a Mindug; aquest mentre es va fer cristià i es va posar sota protecció del papa Alexandre IV que el va nomenar rei, i el va incitar contra Daniel que per les seves relacions amb els tàtars era vist com un apòstata. Però no va poder fer res doncs Romà, fill de Daniel, va conquerir Nóvgorodok, Slonin i Volkovisk, i un altre fill, Schvarn, es va casar amb una filla de Mindug. Aquest va tornar al paganisme i va devastar les fronteres de Livònia i Mazòvia i els territoris russos de Txernigov, Smolensk i Nóvgorod. Aquestos èxits i l'encoratjament de polonesos i hongaresos, el va incitar a atacar els mongols; va envair la Baixa Podòlia i junt amb el seu fill leo va capturar alguns generals tàtars i el general principal Khwarezmshah, fou rebutjat en l'atac a Kremenets. Això va encoratjar a Daniel que va ocupar les ciutats entre el Buh Meridional i el Teteref; marxava cap a Kíev quan va haver de retornar per un atac dels lituans; mentre els mongols tenien un nou general en cap, Burundai, que ja havia pres part a les campanyes de Batu Khan a Hongria. Daniel va haver de posar-se al seu servei i enviar un exèrcit que va anar manat pel seu germà Vassilko; Lituània fou devastada; Yatvígia va seguir la mateixa sort. Complagut amb l'exèrcit de Galítzia, Burundai es va retirar al sud-oest i va acordar la pau. Però quan va saber que Daniel fortificava les ciutats que dominava, va entrar en sospites i va envair Galítzia i el va cridar a anar al seu camp. Daniel va enviar al seu germà Vassilko, al seu fill, i al bisbe Joan de Kholm; Burundai va exigir el desmantellament de les fortaleses; no podia oposar-se i les fortaleses de Danilof; Stoyek, Kremenets, Lutsk i Lviv van quedar sense muralles i després Wladimir de Volínia (en presència del mateix Burundai). El general es va dirigir a Kholm, on Daniel, espantat, va fugir cap a Hongria. Burundai no obstant va eludir assetjar la ciutat de Kholm i es va dirigir a Polònia. El papa Alexandre IV va emetre una orde el 26 de juny de 1258 aixecant una croada contra els tàtars a Bohèmia, Moràvia i Pomerània i el 17 de desembre hi va convocar als cavallers teutònics; però no es va fer res perquè la situació internacional era dolenta.\nFou llavors quan Nogai Noyan i Tulabugha van fer la seva expedició a Polònia. Tulabugha era net de Batu Khan i Nogai Noyan era net de Jotxi. Els dos eren joves i probablement estaven sota l'alta direcció del general Burundai. Vassilko, el germà, i Romà, el fill de Daniel, estaven a l'exèrcit tàtar. Van passar per Lublin cap al Vistula, van destruir els monestirs de Zavikhost i Lyssen, i es van acostar a Sandomir on molta població civil s'havia refugiat. Aquesta ciutat estava sota govern de Pere de Krempen. Els tàtars van prometre que si es rendien se'ls respectaria la vida, però no ho van complir i van fer una massacre (2 de febrer de 1259). Els morts són coneguts com "els màrtirs de Sandomir". Llavors els tàtars van seguir cap a Cracòvia que van destruir. Boleslau el Gran es va refugiar a Hongria i el país fou assolat fins a Bythom i Oppeln; molts esclaus cristians foren emportats pels mongols.\nEl 1259 o 1260 el rei Bela IV d'Hongria va rebre la proposta de Berke d'un tractat en el qual el fill del rei s'havia de casar amb una princesa mongola i una filla del rei s'havia de casar amb un príncep tàtar. El rei hongarès va sotmetre la qüestió al Papa Alexandre IV que va considerar aquesta aliança indecorosa.\nHulagu va enviar tropes a Síria el 1259 i un contingent de l'Horda d'Or hi va participar amb tropes manades per Kuli (fill d'Orda Khan), Bulghai (fill de Xiban) i Kutar, net de Tevel. En el camí Bulghai va morir en una festa, i Kutar, sospitós d'haver-lo enverinat, fou enviat a Berke per ser jutjat. Fou considerat culpable i enviat a Hulagu per a ser castigat per aquest, i Hulagu el va fer matar. Poc després va morir Kuli, i Berke va sospitar d'un nou enverinament; les famílies dels tres prínceps es van retirar de Pèrsia i van embarcar a Derbent cap al nord. Tot això va agreujar les relacions entre Hulagu i Berke ja complicades després de la destrucció del califat el 1258, al qual Berke, com a musulmà, defensava, i les matances de musulmans a Síria. Posteriorment hi va haver algunes altres causes de conflicte.\nBerke reclamava Arran i l'Azerbaidjan com a part del seu ulus, ja que l'exèrcit de Jotxi a vegades passava l'hivern al sud de Derbent i Genguis Khan li havia llegat a Jotxi aquestes regions; però les dues províncies havien estat assignades a Hulagu pel gran kan Mongke. La tensió era alta i els contingents que participaven en la campanya a Síria van veure que era millor abandonar la tasca. Una part va arribar a Derbent i va entrar al territori de Berke; una altra part, sota els generals Nigudar i Ongujia, va anar cap al Khurasan perseguit per forces d'Hulagu ocupant pel camí Gazni i la rodalia; un tercer cos de només 200 soldats, es va refugiar a Síria amb el sultà Baibars I d'Egipte i foren molt ben tractats (es van convertir a l'islam i es van integrar a l'exèrcit mameluc).\nBerke residia a Vella Sarai o a Bolghar (només en aquesta consta encunyació de moneda) i obeïa fidelment al gran kan Möngke Temur (Mangu Timur). El gran kan va morir a la primera de 1259. El seu hereu era el seu germà Kubilai Khan que al morir el khakan es trobava en expedició a la Xina. Kubilai era de la família de Tului el fill petit de Genguis Khan. Es va convocar el corresponen kuriltay per elegir al nou gran kan (khakan), fent els preparatius Arig Boke (Arik Bugha o Arigh Boke), el germà de Kubilai; però aquest desconfiava i amb l'excusa que els prínceps de les cases de Jotxi i Txagatai Khan estaven massa lluny, va convocar un kuriltay especial a Kai Ping Fu a la Xina, on amb el suport del seu germà Muka, de Kadan, fill d'Ogotai (Ogodei) i de Togachar, fill d'Utsuken Noyan (germà de Genguis Khan)), fou elegit khakan el 4 de juny de 1260. L'elecció era evidentment il·legal i Arig Boke, que era el governador de Karakorum, la capital de l'imperi, no la va acceptar i amb el suport de Kotoktai, la principal vídua de Mongke, dels tres fills d'aquest. Ustai, Yurultash i Siregi (Shireki), d'Alghu (Alku) i altres nets de Txagatai, i per Arkadai Oghul fill de Kulkan, es va proclamar gran kan. Un dels seus suports, Dureji, dominava a Pequín així que Arig Boke tenia el control de les dues capitals imperials. Arig Boke fou elegit gran kan i va nomenar al seu cosi Alghu com a kan de Txagatai i al mateix temps Kubilai nomenava pel mateix kanat a Apisga, fill de Buri. Hulagu de Pèrsia va donar suport al seu germà Kubilai i en canvi Berke va donar suport a Arig Boke.\nEl 12 de juliol de 1260 Bela IV i altres prínceps aliats entre els quals Daniel de Galítzia van lluitar contra Ottokar II de Bohèmia (Premislau Ottokar II rei de Bohèmia i marcgravi de Moràvia, I d'Àsutria) en una sagnant batalla a Marchfeld en la qual només els hongaresos van perdre 30.000 homes (els hongaresos van perdre Estíria i altres territoris temporalment).\nAmb l'esclat de la guerra entre Berke i Hulagu (1261), Nogai Noyan, cosí de l'executat Kutar, fou nomenat per dirigir l'exèrcit de l'Horda d'Or format per 30.000 homes (1262). Nogai va passar l'hivern al Derbent i va acampar a Xirvan. Les forces de Hulagu van marxar des d'Alatagh (Ala Dagh), la residència d'estiu; l'avantguarda persa manada per Shiramun, fill de Chormagun, fou derrotada, però un segon contingent sota Abatai i Basmahgai, va vèncer a Shaburan o Shabran i Nogai es va haver de retirar; Hulagu va ocupar Shamakhi i va avançar cap a Derbent que fou capturada al cap de tres dies i 8 dies després Nogai era altre cop derrotat (16 de desembre de 1262. Hulagu va enviar el seu fill Abaka que va perseguir a l'enemic assistit per diversos caps (Shiramun, Abatai, Turan Behadir, Batu, Saldjidai, Chaghan, Belarghu, Kodos i Ilkai); van avançar cap al Terek arribant al campament de Nogai que van trobar abandonat; els perses van començar a recollir el botí, però mentre Berke havia arribat amb un exèrcit de reforç i els dos bàndols es van trobar i van lliurar batalla el 13 de gener de 1263. Al final del dia Berke i Nogai van sortir vencedors i els perses es van haver de retirar a través del Terek glaçat, però el gel es va trencar i molts soldats van morir. Abaka fou perseguit per Berke i Nogai fins a Derbent, però el kan de l'Horda d'Or no va passar d'aquí. Hulagu en revenja per la derrota va fer matar tots els comerciants quiptxaqs que hi havia als seus dominis.\nEl 1262 va arribar als dominis de Berke una delegació d'Egipte que fou ben rebuda com a musulmans (va tornar a Egipte el 1263). Es van fer alguns plans contra Hulagu de Pèrsia, que no era musulmà. Uns enviats d'Egipte a Berke foren retinguts uns mesos a Constantinoble, i Berke quan ho va saber va fer un atac a l'Imperi però Miquel VIII Paleòleg ja havia alliberat als retinguts i li va enviar un ambaixador sol·licitant la seva amistat i portant un petit tribut, i Berke es va retirar. Posteriorment Berke va enviar 1.300 guerrers mongols al Caire. Un fill de Berke, Husam al-Din, que havia anat al Caire, hi va morir el novembre i el 10 de novembre de 1262, l'endemà del funeral, van arribar més guerrers mongols manats per Keremun, Amtaghiah Nokiah, Jerek, Kaian, Nasaghiah, Taishur, Bentu, Sobhi, Jaujelan, Aj-Karka, Adkerek, Kerai, Salaghiah, Motakaddem, i Daragan; encara més tard en va arribar un tercer contingent (1263).\nEn els primers anys va exercir alguns drets sobirans a Transoxiana i va visitar Bukharà, ordenant castigar els cristians de Samarcanda i destruir les seves esglésies, pels atacs que els cristians feien als musulmans. Coneguda la mort de Mongke (1259) llavors la khutba es va fer en nom de Berke a Transoxiana i fins i tot al Khurasan i durant els quatre anys que van seguir (1260-1264) els dos germans del gran kan difunt, Kubilay Khan i Arigh Boke va disputar la successió. Berke va reconèixer a Arigh Boke. Fou en aquests anys que el príncep Alghu, net de Txagatai, es va presentar a l'Àsia Central com a representant d'Arigh Boke, contra el que no obstant ràpidament es va revoltar; va aconseguir dominar tot el kanat de Txagatai i Khwarizm que sempre havia format part de l'ulus de Berke i els seus antecessors, d'eon els funcionaris nomenats per Berke o lleials a aquest foren expulsats. Alghu i Berke van lluitar a Transoxiana (on sembla que el primer va obtenir una victòria a Bukharà el 1263 quan les forces del Quiptxaq que estaven a Bukharà foren massacrades i expulsades (es diu que uns cinc mil soldats); les dones i criatures foren esclavitzats i els béns confiscats per orde de Hulagu; després Alghu va ocupar i destruir Otrar) fins que va morir quan ja dominava Transoxiana i Khwarizm.\nAlguns mercaders tàtars foren morts pels russos en diversos llocs de Rússia i per calmar al kan, Alexandre Nevski va retornar a la cort tàrtara a Vella Sarai. Alexandre va morir al seu retorn a casa el 14 de novembre de 1263.\nEls bisbes polonesos van cridar a una nova croada contra els tàtars la tardor del 1263, i els cavallers teutònics, tot i que estaven ben ocupats contra lituans i prussians, van rebre orde d'assitir-hi. Els tàtars feien les campanyes a l'hivern quan les collites estaven recollides, i els rius i maresmes gelats. L'hivern del 1263 al 1264 aliats a russos i lituans, van fer una nova expedició a Polònia, i el 1264 van envair Polònia; en aquesta campanya va participar Swarno, fill de Romà i net de Daniel; Romà havia mort el 1258 a la batalla de Zavikhost i Daniel va morir el 1264 i havia deixat la Galítzia occidental a Lev o Lleó I (1264-1300) i la Galítzia Oriental a Swarno (Shvarno 1264-1269 o 1270). Els tàtars i els seus aliats foren derrotats a la batalla de Puta Statt pel voivoda Pere de Cracòvia.\nBerke no va renunciar als seus drets sobre la part oriental (Khwarizm, Transoxiana i Khurasan) però després de la mort d'Arigh Boke el 1264 de fet va abandonar la zona. La lluita fou encarregada a Kaidu Khan, net d'Ogodei, que havia combatut contra Arigh Boke i ara ho feia contra Alghu, amb el suport de Berke.\nEl 1264 van circular rumors que un exèrcit quiptxaq planejava atacar el territori d'Hulagu, i aquest va enviar al xeic Sharif Tabrizi al Lesguistan a investigar; però fou capturat pels homes de Nogai Noyan. Aquest fou informat de la victorià de Kubilai en la lluita civil, i que havia nomenat a Hulagu com Il-kan i li havia enviat 30.000 mongols. Nogai el va alliberar per portar al seu senyor la notícia que no li calia témer un atac. El 8 de febrer de 1264 va morir Hulagu i el va succeir el seu fill Abaqa.\nVers el 1264 o 1265 hi va haver un conflicte amb l'Imperi Romà d'Orient: Izz al-Din Kaykaus II fou derrotat pel seu germà Rukn al-Din Kilidj Arslan IV el 1261, i va haver de fugir a Constantinoble que el juliol havia caigut en mans del seu amic Miquel VIII Paleòleg. Però pel mateix temps Miquel volia assegurar el seu poder contra els llatins i contra els mongols de l'Horda d'Or i li calia la neutralitat dels Il-kans que des del 1261 estaven en guerra contra l'Horda d'Or, i estava negociant un enllaç amb la filla del Il-kan. Kaykaus fou confinat al nord dels territoris romans d'Orient, i se li va cedir la Dobrudja, on unes 12.000 famílies dels seus partidaris es van establir vers 1263 i van originar el modern poble dels gagausos ("gagauz" derivat de Kaykaus). Izz al-Din va entrar en una conspiració contra l'emperador, que se'n va assabentar, i el va empresonar al castell d'Enos (Ainos) a la costa de la mar Egea a la costa sud de Rumèlia a la mar Egea, a uns 80 km de Constantinoble; el seu antic rival Kilidj Arslan IV va demanar llavors a Berke Khan d'envair l'imperi i alliberar Izz al-Din; aquest també va poder enviar una carta a Berke i va conspirar amb Constantí Asen I de Bulgària, protegit de Berke, i aquest que encara tenia un compte pendent amb els romans d'Orient, va enviar una expedició a l'Imperi dirigida per Nogai Noyan que va travessar el Danubi gelat i va avançar cap a l'Hemos i va assetjar Enos; els búlgars van participar en el setge i van negociar un arranjament amb els defensor pel qual el sultà era alliberat però el castell no es rendia. L'agost de 1265 Berke va rebre al camarlenc (hadjib) de Baibars, Shuja al-Din ibn Dayah, que li va demanar aturar les incursions a territori imperial i la va portar valuosos regals. Izz al-Din, que havia estat alliberat, es va establir a Crimea on va administrar en feu Soljak i Sudak (i on va morir sense haver pogut intentar recuperar el tron, el 1279).\nLa guerra amb Pèrsia va continuar el 1265 entre Berke i Abaqa (successor del seu pare Hulagu) i Nogai Noyan va dirigir l'exèrcit que va envair Pèrsia. Va passar per Derbent i llavors Yashmut, germà d'Abaqa, comandant de la frontera de Derbent a Alatagh, va travessar el Kur i es va dirigir contra els invasors als que va enfrontar al riu Buh Meridional (no molt lluny de Tblisi); durant la lluita Nogai fou ferit a l'ull per una fletxa, i es va haver de retirar al Shirvan sent perseguit més enllà del Kur per Abaqa que no obstant es va aturar quan va saber que s'acostava Berke amb reforços molt importants. Yashmut va acampar al sud del riu i va trencar els ponts. Berke va morir quan els dos exèrcits estaven un front a l'altra i el seu cos fou portat a Vella Sarai i l'exèrcit es va retirar (1266). Nogai va marxar a la seva yurta al sud de Rússia, aparentment al riu Buh Meridional. En general es considera que Berke actuava contra el seu cosí com a defensor de l'islam, però és possible que en realitat Berke se sentís amenaçat per la formació del kanat d'Hulagu, on es van incorporar territoris que com l'Arran i l'Azerbaidjan, havien de ser part del feu de Jotxi, ja que els mongols ja els havien conquerit anys abans durant el regnat de Genguis Khan i aquest els havia llegat a Jotxi. Khurasan havia fet també per un temps la khutba en nom de Berke.\nNo va encunyar moneda al seu nom però de fet fou el sobirà d'un estat independent i el primer que va establir l'islam en un domini mongol. Fou el fundador de Nova Sarai al costat de la vella Saray fundada per Batu, a uns 50 km a l'est de la moderna Volgograd. Va deixar dos fills, Husam al-Din (mort a Egipte el 1262) que al seu torn fou el pare de quatre fills, i un altre (Salah al-Din) pare d'un fill, però cap fill o net el va succeir, sent el nou kan Mongke Temur, net de Batu.\n↑ El nom d'or es creu que venia de la utilització dels colors per a les direccions cardinals : negre =nord, blau = est, vermell = sud, blanc = oest, i groc (o or) - centre.\n↑ Ricard de Cornualla i Alfons de Castella lluitaven per la corona imperial, Ottokar II de Bohèmia estava en conflicte amb Hongria; a Polònia Casimir de Cuyàvia estava en lluita contra el rei Boleslau el Gran, i els cavallers teutònics prou feina tenien contra els prussians pagans.\n↑ i del mateix Utsuken que encara era viu i tenia uns 90 anys\n↑ hi havia 16 regiments o hazareh, dels que cinc eren de l'Horda d'Or, 3 de la reina mare Siurkuktenia, i la resta de la propietat imperial comuna o balghkul\n↑ que hi havia fet entrada el 14 d'agost\n↑ en una altra font es dona l'any 1264\n↑ actuava a petició del emperador romà d'Orient\n↑ no obstant la seva mare, la germana i dos fills, eren a Constantinoble i les seves riqueses li foren confiscades\n↑ van estar així 15 dies\n↑ Devin De Weese, Devin A, (DeWeese. "Islamization and Native Religion in the Golden Horde", pg.3, Penn State Press, 1 de setembre de 1994, ISBN 0-271-01073-8\nCasa de Borjigin (Боржигин) (1206–1634)\nKan de l'Ulus de Jotxi\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Börke&oldid=30324711»\nDarrera modificació: 11 juny 2022 a les 08:34


NOTICEA Nº 20 | NotICEA\nNOTICEA Nº 20\nINDEX NOTICEA 20\nINDEX NOTICEA núm. 20\n1.- L’entrevista: Josep M Puiggros.\n2.- La secció de la ICEA: Paisatgisme i Jardineria\n3.1.- Conclusions I Congrés de la Masia\n3.2.- III tarda de Jardins i Jardiners (09/06/15)\n3.3.- XXX Jornada d’Agricultura de Prada (22/08/15)\n3.4.- Visita a Bodegues Torres (19/09/15)\n3.5.- Transcatalonia (03/10/15)\n3.6.- Tertúlia: Xylella fastidiosa: el bacteri que asseca l’olivera i la vinya (05/10/15)\n3.7.- I Seminari: mercats de materies primeres en la industria alimentaria. Gestió de compres de materies primeres per a la industria alimentaria (06/10/15)\n3.8.- Altres activitats de la Secció de Jardineria i Paisatgisme\n4.1.- Tertúlia: El sector lleter a Catalunya: situació actual i reptes de futur (13/10/15)\n4.2.- 3r FÒRUM FORESTAL DE BARCELONA. Setmana de la Fusta de Catalunya 2015 (23/10/15)\n4.3.- Jornada Tècnica: Innovacions en el maneig del cultiu de la vinya enfront del canvi climàtic (06/11/15)\n5.- AGROFÒRUM. Nova Web\n6.- Publicacions: Quaderns Agraris nº 38\n7.- Opinions i articles de socis\n7.1.- Descobrim la Viticultura i Enologia del Baix Empordà. Josep M Puiggròs\n7.2.- Declaracions de producció de llet juliol 2015. Carles Folch\n7.3.- La terra per a qui?. Ricard Estrada\n7.4.- L’agricultura urbana. Ricard Estrada\n7.5.- El full de ruta del bosc europeu. Ricard Estrada\n7.6.- Cooperatives rurals versus agràries. Ricard Estrada\n7.7.- Viure a l’alta muntanya. Francesc Reguant\n7.8.- L’hora dels fets. Francesc Reguant\n7.9.- L’agricultura catalana a Europa. Francesc Reguant\n8.- L’estadística: Índex FAO de preus dels aliments\n9.1.- Oficina del Regant\n9.2.- Mercat de Futurs de Xicago\nENTREVISTA A JOSEP M PUIGGRÒS I JOVÉ\nParlar de la ICEA no es pot fer sense parlar d’en Josep M Puiggròs. Ell en va ser impulsor, primer president des de 1979 fins a 1988 i promotor i ànima de múltiples iniciatives i activitats. Per aquesta raó si volem conèixer la ICEA hem de conèixer a Josep M. Puiggròs.\nAbans de preguntar començarem amb les imatges que Josep M Puiggròs ha escollit per a presentar-se. Aquestes ens mostren quatre moments de la persona entrevistada: el d’avi , el de ciutadà , a la Universitat Catalana d’Estiu i per últim a la sortida de la Secció de Viticultura i Enologia als productors de vi del Baix Empordà.\nPer conèixer una persona cal saber els seus orígens, en aquest cas de la Segarra\nCert, vaig neixer a Hostalets de Cervera a la Segarra (el poble de la meva mare) provenint d’una família pagesa. Però des de molt petit els meus pares varen abandonar el camp per venir a la gran ciutat, encara que sempre he mantingut les meves arrels segarrenques ja que conservo la casa del meus padrins paterns a Vilagrasseta i una gran part de la meva família viu en aquesta comarca. Aquest fet el considero molt important i em sento afortunat de tenir formació i esperit rural i urbà a la vegada.\nPer tant… rural d’origen, urbà de formació?\nEl fet que la meva família emigrés a Barcelona va fer que la meva formació tingues lloc a Barcelona , amb llargues estades a les cases dels padrins materns i padrina paterna. La formació d’escola primària , batxillerat i preuniversitari la vaig fer en acadèmies del barri de Gràcia on hi van anar a parar els mestres que Franco va expulsar de les escoles públiques republicanes i això donava una atmosfera diferent i segur que en aquella època eren els millors mestres . Després vaig estudiar Enginyer Tècnic Agrícola a l’Escola Superior d’Agricultura de Barcelona, de la que en tinc un gran record amb els seus vells professors(que venien de l’antiga escola de la Generalitat republicana) com Ramon Bardia, Josep Llobet , Francesc Riera , Enric Coromines, Antoni Almirall, Vives de Comallonga, Valle, Doñate, i tants d’altres. Molts d’ells em varen ajudar en la meva vida professional i es varen fer socis de la ICEA.\nTambé he d’afegir que a l’etapa de jubilat he completat la meva formació realitzant els estudis de les Llicenciatures d’Història i Antropologia cultural i estic realitzant un treball de recerca sobre “la Història i cultura del vinya i el vi a Catalunya de l’edat mitjana als temps actuals”\nDiuen que la vertadera formació es comença després de la carrera, és així?\nEs així, un cop acabats els meus estudis d’Agricultura vaig tenir la sort d’aconseguir entrar de voluntari i desprès de becari al centre d’Edafologia Aplicada que dirigien el Dr Cardús i el Dr Lasala. Vaig treballar a l’àrea de protecció vegetal amb Enriqueta Bordas i vaig ser, juntament amb Felix Martínez un dels dos primers becaris que va tenir el centre de Cabrils que va coincidir amb la seva inauguració. Això em va permetre aconseguir una altra beca i aquest cop per “l’Istituto di Ricerche Ortifruticole de Minoprio a la Lombardia, on vaig treballar a l’àrea de Protecció Vegetal que depenia de La universitat de Bolonya allà vaig tenir l’oportunitat de conèixer als professors Goidanich i Canova , el primer un dels millors patòlegs del moment i el segon viròleg. Desprès de tantes beques i cobrar poc, a casa meva em varen dir que ja era temps de treballar, però a sou, i vaig buscar feina remunerada.\nPerò vostè és conegut com a professional de Bayer\nCal dir que també vaig tenir molta sort ja que vaig començar a treballar (i acabar) a la multinacional alemanya Bayer com a tècnic d’assajos, vaig ser el primer que tenia l’empresa a Espanya i hi vaig treballar durant 34 anys fent tota la meva carrera laboral, vaig crear el departament de desenvolupament , el Tècnic, el que ara se’n diu I+D . A l’última part del meu camí professional tenia competències per l’àrea Ibero.Magreb- Un punt molt important és que vaig poder escollir i contractar totes les persones que varen treballar al meu equip i de tots ells en guardo un gran record, com es de suposar el meu càrrec comportava una sèrie d’activitats representatives exteriors com presentar treballs a congressos, participar en nom de l’empresa en diferents organitzacions locals i exteriors, i em vaig haver d’espavilar en aprendre el màxim d’idiomes. Les persones que em coneixen no s’estranyen quan dic, que vaig fer més bon camí sota la batuta germànica que si hagués treballat sota la batuta hispànica.\nCom va ser que acabés liderant la creació de la ICEA?\nAmb això arribem al 1975-76 i el nostre país amb la mort de Franco bullia. Va coincidir que era a la junta del col·legi d’Enginyers tècnics i Perits Agrícoles que presidia el malguanyat Jordi Peix , època en la que el col·legi d’Advocats va endegar el Congres de Cultura Catalana i Jordi Peix va aconseguir que fos el Col·legi qui organitzes l’Ambit d’Agricultura. Tal com anaven les diferents ponències, un grup de persones entre les que m’hi trobava jo veiem que faltava alguna ponència que a més de temes socioeconòmics tractés de temes tècnics i de desenvolupament. Aquest grup quan va acabar el congrés , no tenia la feina encara acabada i al decidir-se que hi havia la voluntat de crear com a estament continuador, un Institut d’Estudis Agraris, aquest grup juntament amb totes les persones que varen participar en el Congres (i varen voler) vàrem endegar la ICEA en que al principi hi havia dos grups de membres ben delimitats, uns que continuaven treballant per temes socioeconòmics i un altre per la tècnica ,l’ensenyament i el desenvolupament agrari .\nI d’aquests dos grups on va orientar la seva activitat?\nEn aquest grup és on m’hi vaig posar de ple juntament amb unes cent persones de tot Catalunya i vàrem desenvolupar el treball “Memòria sobre l’Estructura Tècnica de l’Ensenyament , Investigació, Assessorament i Divulgació Agrícola-Ramadera a Catalunya Entre les persones que varem participar es fa difícil enumerar-les per por de deixar-me algú però a qui vull destacar com a fidel treballador per la ICEA, es a Claudi Barbera que va ser la persona que més em va ajudar. Fèiem una proposta de crear en tota la geografia del país uns Centres Agropecuaris Territorials que tinguessin aquestes funcions d’assessorament divulgació, ensenyament i recerca(C.A.T) que abastessin tot Catalunya.\nPerò això no era fer la “competència” a les funcions de la Generalitat?\nPer a nosaltres la futura Conselleria no havia de ser “un canvi de plaques”; va ser una utopia ja que el marge de maniobra que tindrà la futura Generalitat no serà molt gran i el país va canviar poc, l’herència del franquisme era molt gran . Però amb totes aquestes tendències es va constituir la ICEA i el grup que després va constituir la Secció d’Estudis Rurals va estar molt actiu amb temes com l’entrada al Mercat Comú o la llei de Contractes de Conreu i tots plegats vàrem començar a treballar amb molta il·lusió per la ICEA.\nM’agradaria que valorés la seva etapa com a President de la ICEA\nEn quan a la meva etapa de President crec que va ser molt important per consolidar la ICEA però vàrem tenir la sort de molta gent que va treballar per anar en davant. Vàrem legalitzar l’entitat , vàrem fixa la nostra seu , vàrem començar a generar un petit pressupost i vàrem posar tenir un secretari/a auxiliar. Es varen constituir les primeres seccions i el seu funcionament; vàrem crear Quaderns Agraris, i el que és més important vàrem tenir la perseverança per aconseguir ser filial del IEC(1984) i tenir la nostra casa definitiva a la Gran Casa. També vàrem iniciar les Jornades d’Agricultura de Prada, (però qui en vulgui saber més que consulti Q.A Extraordinari 2003). Vaig acabar aquesta etapa amb el primer congres de la ICEA.\nPerò vostè no va deixar ni es va allunyar de la ICEA, ans al contrari…\nQuan vaig deixar de ser president vaig continuar dintre de la junta de la ICEA fen activitats diverses i entre elles vaig continuar amb l’organització de la Jornada d’Agricultura de Prada fins a la jornada XXVI. Però la meva activitat principal ha sigut la creació i desenvolupament de la Secció de Viticultura i Enologia vàrem fer un grup partint de zero i en un tema del qual no n’ erem especialistes. No va ser fàcil agafar el fil del que havia de ser la Secció i després de donar moltes voltes vàrem trobar un fil nou inèdit que fins aleshores no s’havia tocat massa, que va ser la d’organitzar activitats, tasts, sortides a cellers i de manera especial jornades sobre les varietats autòctones de la vinya dels Països Catalans amb la publicació monogràfica d’aquestes jornades a Dossiers Agraris . Aquest model d’activitat ha tingut molta acceptació en el sector això no vol dir que no fem, algunes altres activitats d’interès pel sector Eno-vitícola, hem fet activitats dedicades a la Catalunya Nord, a les Illes, a l’Alguer i properament en volem fer al País Valencià. També som coordinadors del Grup Greva sorgit d’un conveni amb Vinseum ( el museu de la vinya i el vi de Vilafranca) en que estem treballant en la recollida de material sobre les varietats autòctones de la nostra vinya i també participem al congrés que cada dos anys organitza CepVi (Centre d’Estudis del Paisatge vitivinícola).\nPer acabar parli’m de futur\nLa primera il·lusió de cara el futur és que la ICEA i en aquest cas la Secció de Viticultura i Enologia tingui llarga vida(que vol dir que vingui gent jove) ,i continuï fent un bon treball per la societat. Hi ha moltes coses a fer per la nostra Agricultura i pels nostres vins i nosaltres com a societat civil hem de ser i polsar el que el sector necessita i personalment m’agradaria col·laborar per tot això en una futura Republicà Catalana.\nPublicat dins de 3.1 - CONCLUSIONS I CONGRÉS DE LA MASIA | Envia un comentari\nIII TARDA DE JARDINS I JARDINERS\nEl passat 9 de juny es va celebrar la III Tarda de Jardins i Jardiners\nEls vídeos de la III Tarda de Jardins i Jardiners són en aquesta llista de reproducció: https://www.youtube.com/playlist?list=PLJPVNzVlFt_BBtDVgZuzQFxXbaO9mYJn_\nPublicat dins de 3.2 - III TARDA DE JARDINS I JARDINERS | Envia un comentari\nPublicat dins de 3.3 - XXX JORNADA D'AGRICULTURA DE PRADA | Envia un comentari\nPublicat dins de 3.4 - VISITA BODEGAS TORRES | Envia un comentari\nTrobareu informació detallada sobre aquesta activitat en el següent enllaç\nTranscatalonia 2015_1a Circular\nPublicat dins de 3.5 - TRANSCATALONIA | Envia un comentari\nTERTULIA XYLELLA FASTIDIOSA\nLa Secció Protecció Vegetal i Seguretat Alimentaria ha realitzat una tertúlia el dilluns 5 d’octubre de 2015\nXylella fastidiosa: el bacteri que asseca l’olivera i la vinya\nXylella fastidiosa és un bacteri que produeix danys greus en cultius importants per la nostra economia com la vinya, l’olivera, els cítrics i els ametllers. Colonitza el xilema, obtura els vasos conductors i provoca l’assecament de fulles i branques, i finalment pot causar la mort de la planta.\nA Europa es va detectar el 2013 al Sud d’Itàlia, concretament a la regió de la Púglia, on ha arrasat milers d’oliveres. Els experts de la Unió Europea han aprovat mesures d’emergència per evitar la propagació de la malaltia entre els estats membres.\nDe la Xylella fastidiosa, els seus efectes, els insectes vectors, de la situació actual i el possible control en parlarem a la tertúlia. Comptarem amb la participació de científics i tècnics en sanitat vegetal: Emili Montesinos (Universitat de Girona), Assumpció Batlle (IRTA), Amparo Laviña (IRTA), Jordi Sabaté (IRTA), Ester Torres (ICEA) i Jordi Giné (Servei de Sanitat Vegetal).\nPublicat dins de 3.6 - TERTULIA: XYLELLA FASTIDIOSA | Envia un comentari\nSEMINARI MERCATS DE MATERIES PRIMERES\nTrobareu informació detallada del Seminari en el següent enllaç\nI Seminari Mercats de Materies Primeres\nPublicat dins de 3.7 - SEMINARI MERCAT MATERIES PRIMES | Envia un comentari


Agramunt finalitza l’enllaç entre les dues bandes del passeig | Tàrrega Televisió\nAgramunt finalitza l’enllaç entre les dues bandes del passeig\nL’Equip de serveis municipals de l’Ajuntament d’Agramunt està duent a terme aquestes dies les obres de demolició i arranjament al tram que falta per acabar d’unir el Passeig del Sió i el Passeig Mercè Ros. Cal recordar que durant l’any 2017 es va obrir el segon ull del pont romànic permetent d’aquesta manera el pas de vianants d’una banda a l’altra de Passeig. D’aquesta manera, juntament amb l’adequació del Parc de Riella i l’eixamplament del sender a la zona del pont de ferro, Agramunt disposarà un corredor verd de més d1,5km al centre de la població. Segons l’alcalde d’Agramunt, Bernat Solé, “finalment podrem acabar una obra que va iniciar-se l’any 2014 i que permetrà recórrer caminant Agramunt de banda a banda pel centre de la població”. Per altra banda, Solé també va informar de l’inici del procés de contractació de l’enllumenat del Parc de Riella per tal que durant els propers mesos pugui ser una realitat.\nSense resposta per “Agramunt finalitza l’enllaç entre les dues bandes del passeig”


Crescendo en música, un projecte de reconeixement | Escola Gavina\nCrescendo en música, un projecte de reconeixement\nCOM ÉS LA NOSTRA SECUNDÀRIA?\n14/05/2018 Sandra Cuevas\nDurant la setmana del set a l’onze de maig, hem gaudit en l’escola del projecte de música “Crescendo en música, concerts didàctics”. Un projecte que va sorgir, fonamentalment, per donar reconeixement als i les alumnes que estudien música i que toquen algun instrument fora de l’escola.\nUn projecte que vam crear la mestra en pràctiques de música, Marta Regal, i el mestre de música Ferran. El creàrem els dos, però el gran pes del projecte l’ha dut Marta, ja que és la millor manera d’aprendre: vivint i duent a terme un gran projecte que implicava tota l’escola. I la veritat és que ho ha fet de manera excel·lent.\nHem tingut la sort i el plaer de vore com els xiquets i els xiquetes creixen en la música; com, amb treball, esforç, dedicació i sacrifici, interpreten partitures cada vegada més difícils, en duos, trios, quartets… Han fet sentir el públic d’allò més bé i l’han motivat en tot allò que passava durant els concerts.\nMés de vuitanta xiquets, xiquetes i adolescents han passat per l’escenari al llarg de cinc dies, presentant els instruments que tocarien i interpretant cançons d’estils diferents i de ecomplexitat progressiva.\nEl públic que ha gaudit durant els cinc dies de concert ha estat des de l’escola infantil fins a primer de secundària, acompanyats també per l’assistència d’algunes famílies que han pogut apropar-se a l’escola per gaudir de la vida d’aquesta i de la música que ens regala per cada cantó.\nL’emoció, l’alegria i la satisfacció de vore i escoltar tanta música interpretada per xiquets, xiquetes i adolescents de l’escola, ens ompli el cor, i una vegada més ens ratifiquem en la importància que té aquesta art per tindre una escola i un poble viu. Gràcies Marta per fer aquest projecte una realitat!\nTallers d’aprenentatge 1r cicle


EL CUER DE LA LLIGA, EL PROPER RIVAL DEL CADÍ LA SEU – Pirineus TV\nEL CUER DE LA LLIGA, EL PROPER RIVAL DEL CADÍ LA SEU\nDoble sessió d'entrenament aquest dijous del Cadí La Seu abans de viatjar a Bembibre, a Castella i Lleó. Les jugadores s'han anat incorporant a l'equip de manera escalonada aquesta setmana després de l'aturada per seleccions.\nL'equip lleonès és el cuer de la lliga, amb tan sols una victòria.\nLes urgellenques volen seguir amb la mateixa línia que els porta a ser ara per ara cinquenes a la classificació, i empatades amb 6 victòries amb el Perfumerias Avenida, València i Gernika, segon, tercer i quart classificat. Però la pista del Bembibre és històricament complicada per al Cadí.\nPel que el tècnic considera que no serà un partit fàcil.\nI ja adverteix a les jugadores a no mirar la classificació.\nEl partit es disputarà dissabte a la tarda. La setmana següent nova cita a l'Eurocup, on les urgellenques es desplaçaran fins a Hongria.


Pugen un 4,2% les morts per ofegament a les Balears\nEnguany ja hi ha hagut 14 víctimes mortals\nSense una normativa única per frenar els ofegats a les platges MANOLO GARCIA\nPalmaCatorze persones han perdut la vida per ofegament no intencionat en espais aquàtics enguany a les Balears. Aquesta xifra suposa un 4,2% més que el mateix període del 2018. Dues de les morts s'han produït durant la primera quinzena de setembre.\nEn l'àmbit estatal, segons l'Informe Nacional d'Ofegaments de la Real Federació Espanyola de Salvament i Socorrisme, entre l'1 i el 15 de setembre, 30 persones han mort ofegades, 8 més que durant la mateixa quinzena del 2018, una xifra que inclou les sis persones mortes pel pas del temporal de gota freda.\nL'any passat, entre l'1 de gener i el 15 de setembre, varen perdre la vida 273 persones per ofegaments en espais aquàtics, per la qual cosa les 337 víctimes mortals del mateix període del 2019 constitueixen un increment d'un 23,44%.\nEl País Valencià, Catalunya i Andalusia són les comunitats autònomes amb les xifres més elevades de morts per ofegament: 50, 45 i 42, respectivament, i 4, 5 i 6 la primera quinzena de setembre.\nofegament Salvament Marítim mort


Educació planteja iniciar la preinscripció per via telemàtica l'11 de maig - SocPetit.cat\nEntradaAutor: Toni » dt. maig 05, 2020 7:46 pm\nEl Departament d'Educació planteja iniciar la preinscripció per via telemàtica l'11 de maig si l'Estat aixeca la prohibició per fer aquest tràmit administratiu i segons l'avanç de la desescalada. Així consta al document que va aprovar dissabte el Pla Territorial de Protecció Civil (PROCICAT), al que ha tingut accés l'ACN, i que s'està fent arribar als centres educatius per informar-los. Amb tot, el pla deixa clar que "els calendaris concrets de tots els processos s'establiran en el moment en que s'hagi aixecat la suspensió dels tràmits administratius, d'acord amb l'autorització del PROCICAT". La primera setmana es reservaria a la preinscripció telemàtica i a partir de la segona es faria la presencial per als casos extraordinaris.\nEl procés de preinscripció als ensenyaments s'havia de fer entre el 23 de març i l'1 d'abril però la crisi sanitària del coronavirus va impedir-ho. Educació treballa ara per poder iniciar aquest tràmit i alerta que "ajornar l'inici del procediment d'inscripció més enllà del 13 de maig posa en greu risc la plena efectivitat del dret a l'educació de tot l'alumenat" en les condicions habituals.\nPer això, planteja la "necessitat" d'iniciar la preinscripció a partir de l'11 de maig. Aquest calendari compta amb la previsió que llavors s'entri en la fase 1 del pla de desescalada del Ministeri de Sanitat i en la fase 2 del del Govern. Cala però que el el govern espanyol aixequi la prohibició de fer aquest tràmit administratiu, aspecte que ja ha demanat Educació. La preinscripció començaria per als ensenyaments gratuïts i obligatoris (segon cicle d'educació infantil, primària i secundària) i a partir d'aquí s'aniria enllaçant la resta.


La Biblioteca Central acull aquest vespre la presentació d'un volum sobre teatre medieval\nEn el marc del cicle sobre Josep Romeu i Figueras\nDijous, 20 abril 2017. 11:30. Redacció AnoiaDiari.\nAmb 'Teatre medieval a escena', es recull la sèrie de fotos que es van fer durant els cicles que l'anoienc Josep Romeu va organitzar d'aquest gènere els anys 60. La presentació de l'obra serà avui a les 7, a la Biblioteca, amb la presència de l'alcalde d'Igualada, Marc Castells, i del director General de Cultura Popular, Associacionisme i Acció Culturals, Lluís Puig.\nEl 2017 la Generalitat ha impulsat la celebració de l'Any Josep Romeu i Figueras. Amb motiu d'aquesta programació, la Biblioteca Central d'Igualada acull aquest vespre la presentació del llibre 'Teatre medieval en escena. Representacions de teatre medieval i renaixentista (1961-1969)'. L'acte, presentat per Maria Enrich, tindrà lloc a les 7 de la tarda.\nEl volum recull les fotografies que va fer Pau Barceló i Faix d'aquestes representacions, que ja es van poder veure a l'exposició que va acollir la Biblioteca el mes de març passat. L'edició del volum ha anat a cura del catedràtic d'Història del Teatre Català de la Universitat Rovira i Virgili i amic de Josep Romeu, Francesc Massip, i l'ha editat la Direcció General de Cultura Popular, Associacionisme i Acció Culturals.\nDe fet, el teatre ocupa un lloc de preferència en l'obra de Romeu i Figueras. L'any 1957 va publicar en tres volums 'Teatre hagiogràfic', el 1962 'Teatre profà' i els tres volums de 'Teatre català antic' entre els anys 1995 i 1996. La seva passió per aquest tema el va portar a dirigir, entre 1961 i 1969, nou cicles de teatre medieval i renaixentista patrocinats per l'Ajuntament de Barcelona i representats, amb gran èxit de públic i crítica, al Saló del Tinell.\nPer tornar a reviure aquest teatre de fa segles el departament de Cultura de la Generalitat ha organitzat un Cicle de Teatre Medieval que passarà per diverses ciutats com Igualada, Cervera, Verges, Girona, la Seu d'Urgell, Berga, Esterri d'Àneu, la Selva del Camp, l'Abadia de Montserrat, Rubí i Barcelona. A la pàgina web http://anyjosepromeu.cat hi ha tota la informació de l'Any Romeu, que se celebra coincidint amb el naixement del centenari del poeta i estudiós.