Jaume Llansó: "Les coses avancen per la societat civil"\nEntrevista a l'activista en mobilitat sostenible i exconseller tècnic de BComú a Sarrià - Sant Gervasi\nJaume Llansó Torras © Frederic Esteve\nJaume Llansó Torras (Barcelona, 1970) és psicòleg social i Màster d’ESADE en direcció i funció pública. Amant de la muntanya i de l’excursionisme, fa 21 anys que viu a Collserola, a la zona de la Floresta, però desenvolupa bona part de la seva vida a Sarrià – Sant Gervasi. És pare de tres fills, activista a favor de la mobilitat sostenible i actualment treballa en una residència de gent gran a Sant Cugat del Vallès des de l’arribada de la pandèmia. Va ser conseller tècnic a per BComú a Sarrià – Sant Gervasi entre el 2015 i el 2017. Al seu dia va ser insubmís al servei militar obligatori.\nVius fora de Barcelona.\nSí. Tot i que en soc un enamorat, sempre he tingut molta relació amb la muntanya. Quan em vaig casar amb l’Anna va ser fàcil perquè ella era del cantó de Sant Cugat i vivim just als afores del Parc Natural de Collserola. Aquí m’hi sento molt a gust en contacte amb la natura.\nEncara que visquem una vida molt activa en moltes coses, penso que és d’agrair viure en un entorn més calmat. Les ciutats, igual que les persones, tenen el gran repte d’enverdir-se i calmar-se: abaixar el soroll, l’emissió de partícules contaminants… És simptomàtic que per la pandèmia marxin 16 mil habitants de Barcelona a viure fora.\n“Les ciutats, igual que les persones, tenen el gran repte d’enverdir-se”\nCiutats més habitables?\nTot el que siguin ciutats de més qualitat ambiental, la població ho demana i agraeix. S’ha comprovat que la ciutat no és un hàbitat suficientment agradable en la qual, quan arriba una situació delicada com una pandèmia, es pugui viure amb comoditat.\nQuan neix la teva relació amb el Parc?\nJo havia estudiat a l’Autònoma i només els tres quarts d’hora de tren eren per a mi una excursió gratificant. Creuar el túnel de Sarrià amb el ferrocarril i veure la natura.\nApostes per viure entre les dues carenes de Collserola.\nSí, i els meus tres fills també han agafat com a hàbit aquesta vida. No els costa res. En cinc parades de tren són a l’institut. La visió que té la gent que viu a Barcelona és la d’una ciutat tancada, però l’àrea metropolitana és sinònim de mobilitat contínua.\nEls Ferrocarrils són fantàstics. Després hi ha la intermodalitat, que tenen claríssima als Països Baixos. Allà la interrelació entre el transport públic i la bicicleta és altíssima: un terç dels ciutadans fan servir aquesta combinació a diari. Jo ho porto fent així tota la vida.\n“A casa utilitzem molt el transport públic i tenim sis bicicletes”\nAquí la intermodalitat va a l’alça?\nAvui en dia els extrems dels trens van a vessar de bicicletes. Fa vint-i-cinc anys eren esporàdiques i potser n’hi havia una; fa deu, cinc o sis. Ara ja són vuit o deu bicicletes. Aquesta és l’evolució.\nLa bicicleta és el mitjà de transport urbà del futur?\nHa d’anar guanyant espai i amb la pandèmia ha fet un nou salt. Les botigues han ampliat instal·lacions davant l’alta demanda i això és un factor interessant si es consolida. Però encara queda molt recorregut, estem amb uns índex ciclables molt baixos comparats amb altres ciutats europees.\nTinc cotxe però no tinc carnet de conduir. És una furgoneta elèctrica per als cinc que som a casa. La carreguem amb les plaques solars que tenim al sostre i surt molt puntualment. Utilitzem molt el transport públic i tenim sis bicicletes: cinc de convencionals i una d’elèctrica. Aquesta és una mica la nostra mobilitat.\nQuan comença la teva relació amb Sarrià – Sant Gervasi?\nConeixia gent històricament del moviment de l’escoltisme i associatiu. Recordo que al meu agrupament escolta (Mare de Deú de Núria) hi venia gent de Sarrià com la família Guarro. A més, estava en col·lectius cristians de base, i amb els Caputxins de Sarrià hi tenia bastanta relació.\n“Soc molt més feliç fora de la política d’institucions”\nEl vincle ha continuat amb l’etapa escolar dels teus fills.\nTinc els fills estudiant al Menéndez y Pelayo i n’estic a l’AMPA, des d’on hem tirat endavant la plataforma Bici Augusta. Amb un any i poc hem articulat una plataforma potent que ha tingut incidència política. Crec que aquesta hauria de ser moltes vegades la dinàmica democràtica. Interpel·lar i que la part política executi les demandes que té damunt la taula de la societat.\nVas treballar en política per als Comuns al districte durant dos anys (2015-2017) com a conseller tècnic.\nTambé em sento fent política quan estic a la plataforma Bici Augusta i tinc molt clar que les coses avancen per la societat civil. És cert que en determinats moments se m’ha demanat certa col·laboració i considero que he fet una funció de servei. Jo no m’he sentit mai de cap partit polític.\nEres feliç fent política a les institucions?\nTé unes dinàmiques desagradables amb les quals jo no em sento còmode. Penses que pots tenir una certa incidència de transformació, però, en el fons, la pots tenir igual o més fora de la política formal. Soc molt més feliç fora d’aquesta política d’institucions.\nEls Comuns et van cessar, per alguna raó?\nNo ho sé. Desgast. Crec que no ho van fer bé i que el tracte que vaig rebre no va ser el correcte, sinó més aviat lamentable. Posteriorment he demanat una trobada amb Ada Colau i no s’ha produït. Per a mi, la qualitat humana no es pot perdre mai.\n“Per a mi uns referents són l’Arcadi Oliveres o en Pepe Beúnza”\nConeixies d’abans Ada Colau?\nFa 20 anys havíem coincidit en algun activisme i en mobilitzacions del Banc Mundial, però no és de les persones amb què en aquest món m’havia creuat més. Jo estava enfocat en l’antimilitarisme i el grup de la insubmissió. Per a mi uns referents són l’Arcadi Oliveres o en Pepe Beúnza. Aquella gent que va obrir camí des de la desobediència civil i que després nosaltres vam reprendre.\nEl moviment d’insubmissió al servei militar.\nSempre ha estat poc exposat però vam tenir la nostra incidència política: 50 mil joves vam acabar tombant el servei militar obligatori exposant-nos a entre vuit i dotze anys de presó. Anàvem a judici amb el cap ben alt a diferència d’altres coses que han passat. Darrerament s’ha parlat molt de desobediència civil però moltes vegades està buida de contingut.\nHo dius pels presos del Procés.\nQuan fas el pas, et compromets fins al final. La desobediència civil va d’això. Persones que a consciència transgredeixen la llei per forçar un canvi social i n’assumeixen les conseqüències. No arrossego el moviment cap a mi, sinó que soc un contribuïdor del moviment. Per molts presos que hi hagués, mai vam renunciar als nostres principis.\nS’han vist militars fent maniobres a Collserola fins fa poc.\nMe’n vaig trobar portant els meus fills a l’escola Nabí, a Vallvidrera. Passar amb metralletes per davant d’una escola com si estiguéssim en una situació de preguerra és una anomalia. Va ser dels cops que, a nivell d’escoles i del Parc de Collserola, vam reclamar que es deixessin de fer maniobres.\n“Cal un gran pacte de l’ús responsable del Parc Natural de Collserola”\nQuè necessita el gran Parc Natural de Collserola?\nUn gran pacte de l’ús responsable d’aquest gran espai. No podem estar matant el Parc amb la creixent massificació de gent. A Collserola li cau a sobre un pes demogràfic evident de 4 milions de persones mentre tenim la resta de zona rural del país abandonada. Hi ha d’haver pistes i corriols, però també zones on no hauríem de poder anar. Cal protegir la biosfera.\nI protegir-la d’incendis?\nAquesta és ara mateix la preocupació del veïnat de tots els municipis que comparteixen la muntanya. En l’actual situació d’emergència climàtica, un incendi de sisena generació ho cremaria tot en unes sis o set hores, ens ho han alertat els GRAF (Grup de Recolzament d’Actuacions Forestals) dels Bombers. Per treballar aquest i altres aspectes, hem posat en marxa una nova associació: Collserola Paisatge Viu.\nEn quines línies treballeu?\nCal incentivar molts més projectes que ens defineixin un paisatge diferent a Collserola. Incrementar la presència agrícola, la ramaderia extensiva i la gestió forestal. Tot això serviria per preservar la muntanya davant d’un possible incendi.\nLa masia de Can Calopa. Collserola ha de tenir 50 projectes com aquest, que dinamitza el teixit social donant feina a persones amb discapacitat i alhora estimula l’economia de proximitat com ho feien històricament les masies.\n“Collserola ha de tenir 50 projectes com Can Calopa”\nAlguna idea per a la futura zona del berenador de Can Pichurri a les Planes?\nJo allà hi faria un gran centre pedagògic del que significa el Parc de Collserola per a tota l’àrea metropolitana. Que Barcelona tingui un centre que parlés bé del seu gran pulmó i de com actuar per preservar-lo. La pandèmia que hem tingut ens ha de fer reflexionar que cal preservar la biodiversitat. Quan la perdem hi ha més capacitat que els virus propaguin d’una forma molt més clara.\nLa pandèmia ha accentuat un 20 % els problemes de salut mental.\nEstà diagnosticat que la gent que viu en ciutats té una absència de connexió amb la natura. Sortir a passejar per Collserola o directament pels parcs, cosa que al districte n’hi ha molts, és una manera de connectar-s’hi.\nAlguna recomanació per acostar-se a la natura?\nCivisme. Respecte. Si el planeta s’escalfa molt i la humanitat desapareix, la terra continuarà sent-hi amb unes altres espècies que s’hauran adaptat més.\nDe vegades ens falta bastanta humanitat. Hi ha una definició de salut mental que a mi m’agrada molt: “Una persona autònoma, joiosa i solidària”. Crec que és una de les característiques per treballar en tots els àmbits familiars i associatius. Allà on estiguem en relació amb altres ciutadans. Són tres paraules que a mi sempre m’han arribat molt.


Acollir no és adoptar: una mesura de protecció a la infància encara “molt desconeguda” - Social.cat\nMés de 600 famílies catalanes acullen actualment un miler d’infants en situació de vulnerabilitat tutelats per la Generalitat\nUn grup d'infants en una aula | Acistock\n“Va ser un somni fet realitat”, diu amb els ulls brillants la Mònica, mentre recorda el dia en què els seus pares els van proposar, a ella i a la seva germana, si els agradaria tenir un germà petit durant un temps. No s’ho podien creure i sense dubtar-ho van respondre a la vegada “Oi tant!”. En aquell moment la Mònica tenia vuit anys i els seus pares van prendre una decisió que els va “canviar la vida”: van decidir obrir les portes de casa seva a un nadó de vuit mesos a qui la seva família biològica no podia cuidar. “No va ser una decisió fàcil pels meus pares”, explica la Mònica, “però jo els estic molt agraïda perquè el Raül és el regal més gran que m’han fet a la vida".\nElls són una de les més de 600 famílies que acullen, a Catalunya, un miler d’infants en situació de vulnerabilitat tutelats per la Direcció General d’Atenció a la Infància i l’Adolescència (DGAIA) de la Generalitat de Catalunya. Tot i això, a dia d’avui, hi ha al voltant de 550 infants, fins als 18 anys, pendents d’una família acollidora. D’aquests, un centenar són menors de sis anys.\nLa ‘cultura de l’acolliment’, una necessitat\nAmb l’acolliment, una família es fa càrrec temporalment i de manera solidària d’un o diversos infants i joves per pal·liar el patiment i la vulnerabilitat en què es troben. Ara bé, segons la directora de l’Institut Català de l’Acolliment i l’Adopció (ICAA), Agnès Russiñol, aquesta és encara una opció “molt desconeguda” per a la gran majoria de la població tot i que es tracta de la “mesura protectora més adequada pels infants segons la normativa internacional, estatal i catalana”. L’ICAA és l’organisme català que s’encarrega de potenciar una política global d’adopcions i acolliments dels menors en una família aliena i, en aquest sentit, Russiñol assegura que encara hi ha molta feina a fer: “Necessitem crear cultura de l’acolliment, necessitem que la gent l’identifiqui de la mateixa manera que tothom sap què és l’adopció”.\nTot i que en els darrers deu anys s’ha registrat un increment de les famílies acollidores, actualment només al voltant del 14% dels infants tutelats viuen en una família aliena mentre la seva família biològica no se’n pot ocupar. De tota la resta, el 27% es troben acollits en Centres Residencials d’Acció Educativa (CRAE) —que ofereixen a l'infant o adolescent de zero a divuit anys un recurs alternatiu a un medi familiar inexistent, deteriorat o amb greus dificultats per cobrir les seves necessitats bàsiques a llarg termini— i el 35% estan a càrrec de familiars directes dels menors.\n“Acollir no té res a veure amb adoptar”\nL’acolliment familiar no és un pas previ a l’adopció, sinó que facilita que l’infant pugui créixer en un entorn familiar mentre manté el vincle i la relació amb la família d’origen. La meta és sempre que l’infant pugui, algun dia, tornar a viure amb els seus pares biològics. L’Agustín, que és pare d’acollida de dos infants de set i vuit anys que són germans, reafirma que “acollir no té res a veure amb adoptar". "Nosaltres el què fem és simplement donar-los-hi tot allò que no poden rebre de les seves famílies d’origen”.\nL’Agustín i la seva parella, en Carlos, mai es van plantejar tenir fills ni adoptar-ne però, des que va començar la crisi econòmica, es van adonar que “cada vegada hi havia més famílies desesperades” i es van posar a investigar “diferents formes d’ajudar-les”, sobretot a aquelles en què hi havia infants implicats. Aleshores va ser quan van descobrir que existia la possibilitat d’acollir infants i s’hi van tirar de cap.\n“Acollir no té res a veure amb adoptar” | AciStock\n“En aquest moment comença un procés molt llarg. En el nostre cas van passar dos anys fins que no vam poder acollir les criatures”, explica l’Agustín. Un cop les famílies han presentat la sol·licitud d’acolliment, es posa en marxa un procés de valoració que inclou entrevistes personals, assistències a formacions específiques i una valoració psicosocial. A banda d’això, també es fa una aproximació a les característiques de l’infant o infants susceptibles de ser acollits per cada família.\nA més, no només existeix un tipus d’acolliment, sinó que n’hi ha diversos. Les necessitats de l’infant i la situació de la seva família biològica en defineixen la temporalitat. Pot ser un acolliment d’urgència i diagnòstic —per a infants menors de sis anys—, un acolliment simple —que es duu a terme durant un període de temps inferior a dos anys—, un acolliment permanent —si es calcula que el procés de recuperació requereix un temps més llarg— i també existeix l’acolliment de caps de setmana i vacances, per a infants més grans i adolescents.\nAixí doncs, les opcions d’acolliment són diverses, i cada família pot escollir la forma que li sigui més adequada. Tanmateix, el perfil de la família educadora també és divers. “No existeix un perfil de persona o de família acollidora. De fet, la varietat de famílies és el què busquem les entitats com Intress —encarregades de gestionar els serveis de la Generalitat a través de la promoció i el seguiment de l’acolliment i l’ajuda en la integració de l’infant a la família d’acollida— per tal de poder trobar aquella família on el nen, nena o jove pugui encaixar millor”, remarca Pilar Núñez, directora de l’Institut de Treball Social i de Serveis Socials de Catalunya (Intress).\nAra bé, sí que existeixen uns requisits bàsics per ser família acollidora. Entre aquests, es demana que la família es trobi en ple exercici dels drets civils, que el pare o pares acollidors siguin majors de 25 anys i que tinguin, com a mínim, 14 anys més que la persona d’acollida. A més, les persones sol·licitants han de tenir una situació afectiva equilibrada, disposar de temps per tenir cura de l’infant, tenir una actitud educativa flexible i un entorn familiar socialitzador.\n“Una motxilla plena de records”\nEn el cas de l’Agustín i el Carlos, una cop van tenir els infants a casa van decidir que un dels dos deixaria la feina per poder oferir-los més atenció. “La nostra situació econòmica ens ho permetia i en Carlos va plegar de la feina per dedicar-se plenament a les criatures”, comenta l’Agustín. “Aquests infants tenen fam de família, de què algú els estimi”, explica, “porten una motxilla plena de records” que els envaeix i que “cal anar treballant”.\n"Aquests infants tenen fam de família, de què algú els estimi. Porten una motxilla plena de records", diu l'Agustín\nAquesta opinió també la comparteix l’Asun. Ella és educadora social i fa sis mesos que, juntament amb la seva parella, van acollir a una criatura de vuit anys. Totes dues sabien que existia aquesta opció i van decidir sumar-s’hi. L’Asun explica que les preguntes que es feia i encara es fa la seva filla d’acollida “responen a les seves pors”.\nLes situacions que han viscut aquests infants són tantes i els canvis són sovint tan bruscos que l’Asun reconeix que abans que la seva filla d’acollida arribés a casa, ella i la seva parella es van preparar respostes a totes les possibles preguntes que creien que els podria fer la nena. Elles mai abans havien viscut la maternitat i asseguren que durant tot aquest temps han tingut “molts dubtes” perquè ha estat “una gran novetat”.\nSegons en Daniel Ortega, educador social especialitzat en intervencions socials i educatives, “a les famílies biològiques hi ha molta negligència en la cura dels fills i això fa que tinguin un ampli elenc de factors de risc com ara retards en el llenguatge i la psicomotricitat, absentisme escolar o bé una manca d’habilitats socials”. A més, afegeix que a vegades “són infants que tenen conductes violentes perquè se senten frustrats i no poden entendre què els ha passat”. “Aquesta violència té diversos orígens, però el més probable és que l’hagin viscut a casa”, explica Ortega, i afegeix que és un comportament que, en el cas que es doni, “es treballa des del sentit comú, oferint respostes individuals i intensives a cada infant”.\nPreguntes que busquen respostes\nEl procés d’adaptació és, doncs, imprescindible tant pels infants com per les famílies d’acollida. La Maria Elena té 61 anys i des de fa un parell acull un infant de set anys. Ella és la directora de la Fundació Ared i va conèixer el seu fill d’acollida en un projecte d’inserció laboral de persones en risc d’exclusió social de la mateixa entitat. La mare biològica de l’Oliver estava vivint una situació de desordre familiar i va decidir deixar-lo en mans de la DGAIA. El vincle que unia aquest infant i la Maria Elena és el què la va fer decidir de fer-se’n càrrec així que, després de passar el procés d’idoneïtat, van iniciar aquesta aventura junts: “Són moltes les preguntes que et fas, però pot la finalitat per la qual s’estan fent les coses. Et pot el seu efecte, et pot un somriure d’ell”.\n"Són moltes les preguntes que et fas, però pot la finalitat per la qual s’estan fent les coses", afirma la Maria Elena\nLa Maria Elena assegura que per acollir un infant cal tenir equilibri emocional i les coses molt clares però, sobretot, cal haver donat resposta a totes les qüestions que et passen pel cap: “Seré la millor persona per acollir-lo? Li faré un bé? Com m’organitzaré la feina, la vida personal i tot allò que a mi m’agrada de fer? A què hauré de renunciar? I si a allò que renuncio en algun moment que m’enfadi li transmeto a ell? Quin entorn li podrà donar una persona de la meva edat? I si jo faltés? I si m’empitjorés la salut? I si la seva mare biològica no es recupera?...”. Ella explica que aquesta va ser l’oportunitat de revisar tota la seva vida i finalment va decidir “viure-ho amb tota la intensitat del moment”, pensant sempre en el benestar de l’Oliver.\nEn aquest mateix sentit, la Maria Elena afirma que és “molt alliberador” el fet de saber que encara que la família d’acollida sigui “la cuidadora”, la tutora legal de l’infant és la Generalitat, i és també aquesta la que autoritza a fer tot allò que es necessiti per la criatura, com per exemple una operació. “En aquest cas, si passés qualsevol cosa, la DGAIA en seria la responsable directe”, explica, “això tranquilitza molt”.\nMaria Elena Alfaro, mare d'acollida | Fundació Ared\nEl procés de valoració d’idoneïtat, un pas “absolutament necessari”\nLa Maria Elena destaca, a més, que el procés de valoració d’idoneïtat de la família d’acollida és “absolutament necessari” i “cal que sigui exigent”. En aquest tràmit intervé un equip multidisciplinar, l’EAIA, format per quatre persones: una coordinadora del servei, una psicòloga, una treballadora social i una educadora social. No obstant això, critica la “poca resposta” que va rebre per part dels professionals durant aquest procés de valoració: “Se’m posava força pressió en la informació que jo havia d’oferir, perquè has de revisar totes les teves zones fosques i, en canvi, no vaig tenir massa retorn”.\nLa Mònica també va viure aquest procés però, en el seu cas, com a germana de l’infant d’acollida i assegura que ni ella ni la seva germana biològica en tenen un mal record. Només les van citar amb l’equip de professionals de l’EAIA “un parell de vegades” i els van demanar “pels papes i la família”. “Érem nenes i ho vam viure tot amb molta il·lusió, en cap moment vam ser conscients de com ho vivien els nostres pares”, subratlla, “que segurament va ser diferent”.\nDe fet, el germà de la Mònica ja havia passat per una família d’acollida d’urgència perquè va quedar en mans de la Generalitat just després de néixer. El Raül, a diferència de la gran majoria d’infants tutelats, va tenir visites amb la seva mare biològica només fins als dos anys, i la família de la Mònica mai va entrar en contacte amb la mare.\nAls set anys, i després que es decretés que la seva família biològica definitivament no se’n podia fer càrrec, el van adoptar. Per en Raül va ser un gran pas, diu la Mònica, “perquè ell sempre havia volgut tenir els cognoms de les germanes”.\nLa filla d’acollida de l’Asun, en canvi, va viure durant tres anys en un CRAE. Allà, va crear “molts vincles” perquè durant un temps “va ser casa seva i, per tant, van ser persones importants per a ella”, subratlla. L’Asun critica, però, que des del mateix centre se’ls recomanés que la nena “no els anés a visitar”.\nCada 15 dies la filla d’acollida de l’Asun veu la seva mare i els seus germans biològics i, a més, en el poc més de mig any que fa que està acollida, l’EAIA —que depèn de la DGAIA— l’ha entrevistat una vegada. En aquest sentit, critica l'insistència de l’EAIA en "voler veure la nena" i creu que aquest seguiment hauria de recaure íntegrament al servei d’acolliment, evitant així la necessitat d'haver de fer-li entrevistes presencials. Segons l’educador Daniel Ortega, “es donen poques oportunitats als infants” per decidir sobre ells mateixos.\nSegons Ortega, "es donen poques oportunitats als infants per decidir sobre ells mateixos"\nUn altre dels grans handicaps al qual s’ha enfrontat l’Asun és l’escola de la criatura. Segons ella, alguns centres “no estan prou adaptats” als infants tutelats que, per la seva condició, alguns tenen un ritme escolar diferent. “Cada tarda ha de fer els deures i això significa un maldecap diari, no ens ho posen gens fàcil”, diu l’Asun, “l’escola és el què ens porta més problemes a casa i és precisament una cosa que no sorgeix de casa, sinó de l’exterior”.\nL’Agustín, en canvi, explica que els seus fills d’acollida no han tingut dificultats a l’escola. Al germà gran “li costa més seguir el ritme, per això l’ajudem dia rere dia a millorar aspectes com ara la responsabilitat i l’esforç”, detalla l’Agustín, i assegura que per part del centre escolar sempre han tingut una bona resposta.\nEll, però, és crític amb el sistema sanitari. Per una qüestió burocràtica, els seus fills d’acollida van estar dos anys sense poder rebre atenció mèdica: “Només tenien dret a anar a un ambulatori d’urgència”, però “no se’ls podia assignar un pediatra”. “Per sort jo sóc metge i els vaig poder atendre si no es trobaven bé”, explica. A més, la Generalitat “només es fa càrrec de les despeses que provinguin de l’atenció dels infants en centres públics”, no privats. En aquest sentit, l’Agustín explica que una vegada va veure que el fill gran tenia un plàstic a l’orella i necessitava que un otorinolaringòleg li pogués treure de forma urgent. Ara bé, com que “a través de la seguretat social hi ha una llarga llista d’espera per tenir una visita amb un especialista” el va portar a un centre privat. “La Generalitat no es va voler fer càrrec d’aquesta despesa”, afirma, “que era una necessitat per a l’infant”.\nEl procés de valoració d’idoneïtat de la família d’acollida és “absolutament necessari” | AciStock\nEl suport econòmic, clau en les famílies d’acollida\nLes famílies acollidores reben, cada mes, un suport econòmic que va dels 300 als 400 euros. Aquest import varia en funció de les característiques i de les necessitats de l’infant i s’hi sumen, a banda, diferents complements de prestacions. Per oferir un major ajut econòmic a les famílies, la directora de l’Institut Català de l’Acolliment i l’Adopció, Agnès Russiñol, ha anunciat que en els propers pressupostos de la Generalitat, la partida dedicada als complements de prestacions de les famílies es veurà augmentada en 1,7 milions i hi haurà la creació d’un nou complement, que s’ha anomenat Respir, de seixanta euros mensuals per despeses extres com ara unes colònies per a l’infant o altres activitats de lleure.\nAquesta proposta, segons Russiñol, anirà acompanyada d’un pla estratègic dissenyat entre l’ICAA i la DGAIA que “va més enllà d’una campanya” i que contemplarà un seguit de “mesures d’acció positiva” de la Generalitat cap a les famílies i els infants acollits, així com un treball conjunt amb tots els agents implicats en els acolliments per “millorar el propi sistema i detectar i resoldre mancances, no només econòmiques”.\n“L’única diferència que hi ha amb l’adopció és el sentiment de propietat”, afirma l’Asun\nLes famílies expliquen que entitats com Intress o la Fundació Ires, que ofereixen serveis externalitzats de la Generalitat, “ajuden molt” a resoldre qualsevol entrebanc que pugui sorgir durant el procés. Segons l’Asun, “l’única diferència que hi ha amb l’adopció és el sentiment de propietat”, “amb l’acolliment saps a què t’enfrontes i tens un suport econòmic i de professionals, amb l’adopció no”.\nLa data final, una incertesa\nLa Maria Elena afirma que prendre aquesta decisió no és fàcil per cap família: “Encara que jo no sigui la seva mare, la relació que tinc amb l’Oliver és la mateixa que tindria una mare amb el seu fill, perquè és el vincle el què predomina per sobre de tot”. En canvi, aquesta experiència té un termini que és totalment desconegut.\nElla, així com altres famílies d’acollida, asseguren que una vegada l’infant entra a formar part de la seva vida “la data final se’n va de l’horitzó i comences a pensar en el dia a dia”. “L’important és que l’infant creixi en un espai sa”, diu la Maria Elena. Segons ella, “no té res a veure créixer en un entorn familiar que viure en un centre residencial, per més bons professionals que siguin els educadors” i estarà “encantada de què es prolongui” mentre ella “pugui ser útil”.\nAixí mateix, l’Agustín afirma que si algun dia les criatures tornen amb la seva família biològica, n’acolliran unes altres. “La societat hauria d’involucrar-se molt més en això, es necessita més solidaritat”, opina. Tots dos afirmen que és una experiència ”dura”, però que té una “gran recompensa”. Segons la Maria Elena, “hauríem de col·laborar tots els que hem viscut la nostra infantesa en una família” i creu que “molta gent no ho fa perquè ho desconeix”.\nUna experiència “gegant”\nAra fa 14 anys que la Mònica i en Raül són germans. Durant aquest temps de convivència n’han viscut de tots colors, però ella assegura que, malgrat les dificultats, que arribés a la seva vida és el millor que li ha passat mai: “Fins i tot en els moments complicats, que són molts, hi ha la part positiva. Que vingui i et faci una abraçada o que quan ell plora tu puguis consolar-lo... això és gegant”.


l'inici del no-res: Llapis verd\nL'oriol adora la olor de llapis nou. Li agraden tots els llapis, els llapis nous i les maquinetes. Cada curs, quan compra tots els llapis de colors per l'estoig nou surt de la botiga amb un somriure d'orella a orella, amb olor de noves promeses i no pensa en com acabarà el curs, en com odiarà acabar els dibuixos lliures i "pintar el fons". Arriba a casa, olora els llapis, els estrena i au, ja pot començar el curs.\nPerò cada curs, quan arriba l'abril comença la desesperació. Els llapissos de l'Oriol es fan petits, diminuts, ridículs, i la seva desesperació creix quan veu els llapissos reduïr-se fins al límit de l'abisme, a punt de desaparèixer. A més a més, a l'Oriol només se li gasten els millors colors, li desapareix el vermell, el blau cel, el verd d'arbre i el groc de sol. Per què no es fan petits el color carn, el gris o el blanc? Per què només desapareixen els colors que més s'estima? L'Oriol s'ha promès que quan sigui gran, farà un llapis que com més pinti, més gran es faci.\nAquest curs, però, s'ha promès que no li passarà el mateix. No, amb el llapis nou no. I és que l'Oriol ha trbat un llapis fantàstic. És un llapis groc i negre però amb el caputxó verd. No vermell, com tots, ni blau, com l'estoig. És verd, verd com la bicicleta. Verd de bici nova.\nEl llapis de l'Oriol és un tresor com és un tresor la bici que descansa a casa dels avis perque no hi cap al pis de Barcelona. I l'Oriol s'estima la bici, i també s'estima al llapis, potser perquè tot i que ell encara no ho entén així, el llapis és la bici, i és el record de tots els estius al poble. I al poble se sent lliure, campa al seu aire i hi té una colla d'amics amb qui anar a robar peres al jardí del ferrer o amb qui cuidar els gatons de la gatassa que la mestressa del bar de la plaça ha fet fora perquè li fan nosa i de qui han fet de pares tot l'estiu. Perquè l'Oriol al poble és gran.\nPerquè el verd és el seu verd, el seu color, el de les peres, la bici -sense rodetes, la proesa de l'estiu-, el banyador de la piscina on pot anar sense "gorro de plàstic" i de la paret de darrere la porta.\nI és que l'Oriol ha fet un pacte amb l'àvia. Si ell es fa el llit i aprèn a lligar-se les sabates tot sol abans de Nadal, l'àvia no dirà als pares que ell ha fet un dibuix darrere la porta. Un dibuix de la bici, del camp de futbol, i de l'estiu a casa dels avis.\nTot aixo, tot i que ell no ho sap, és el caputxó del llapis verd de l'Oriol. I per això ha decidit guardar-lo i fer-lo servir només per a escriure contes i fer dibuixos, i no gastar-lo fent sumes i restes que no li agraden gens. I no el pensa deixar a ningú. Perquè és el seu llapis.\nÉs per això que l'Oriol no entén que la professora el castigui quan l'enganxa a punt de clavar el llapis a l'ull d'un company. No l'enten quan l'Oriol li diu que ell, l'altre, el nen que no li cau bé i que no entén res, li havia pres el seu llapis. De fet, és una qüestió de propietat privada portada a l'extrem.\nper un record que se'l mereix, per algú que sempre hi ha estat i en majúscules, perquè segons com, no cal que fem revolucions.\nui, els xiquets són molt seus amb les seves coses!\nI els grans no?\nM'ha agradat molt. T'afegeixo a la emva llista d'enllaças.


Esquerra Unida demana a Madrid per la «missa franquista a Santa Margalida»\nJuanjo Martínez, líder d'Esquerra Unida.\nEsquerra Unida de les Illes Balears ha decidit portar al Congrés dels Diputats la missa en honor a Francisco Franco que es va celebrar a la parròquia de Santa Margalida de Palma el passat dia 20N. Ho ha fet, segons ha informat l'entitat en una nota de premsa, «de manera escrita mitjançant la diputada d'IU Eva García Sempere».\nEn aquest sentit, el partit polític ha explicat en el comunicat, que aquesta «parròquia està situada dins de l'Hospital Militar de Palma, que pertany al Ministeri de Defensa». Segons ha recordat la formació política, «el gener de 1979 es va establir entre la Santa Seu i l'Estat espanyol un Acord sobre l'Assistència Religiosa a les Forces Armades i Servei Militar de Clergues i Religiosos, actualment en vigor».\nSegons a assegurat el partit, «a instàncies d'aquest acord, membres de l'arquebisbat castrense ho estan utilitzant per exaltar a una dictadura sagnant en un ofici religiós dirigit als nostres militars a Palma».


Avantguarda.cat | Culte i compromís cristià en temps pandèmic\n458 Visites 0 Comentaris\n"Temps de pandèmia i confinament. Culte i litúrgies perden protagonisme religiós. Els espais sagrats de les esglésies es buiden. Cantúries i orgues emmudeixen. El seu ressò queda silenciat per l´estat d´alarma. S´ha informat rigorosament a la feligresia sobre la dispensa del precepte dominical. Ajornament de les primeres comunions i les confirmacions".\n1. EXPERIÈNCIA HUMANA. “Cal, en aquestes circumstàncies, prendre's més interès i preocupació no només pel culte sinó per tot el que forma part també del nucli de l´Evangeli. Amb la mateixa insistència que es parla del culte ¿perquè no s´alimenta la fe dels creients amb la força del testimoni? En moments de grisor, la fe, més que mai, ha d´aparèixer com una font de sentit i d’experiència humana, ha de inspirar les significacions que donen pas al compromís humà per viure dins l´acció lliure i alliberadora de la persona i, per damunt de tot, donar esperança a la vida. (Discurs del Papa Francesc el Diumenge de Pasqua)".\n2. L’ENDEMÀ DE L’EPIDEMIA. “La Conferència Episcopal Espanyola parla d’unitat per fer front al coronavirus. Els bisbes i el seu president insisteixen que “unidos venceremos el coronavirus”. No és casual que aquest llenguatge és l’emprat pels caps militars i polítics de l´Estat. La unitat per a la Església ha de significar l´esperit ecumènic, no el territorial. La pandèmia pot esdevenir ocasió per aprofundir i fer realitat una autèntica comunió amb totes les denominacions de les Esglésies cristianes. Aquest retrobament definitiu seria la millor resposta i testimoni de fraternitat en aquestes circumstancies úniques. ¿Per què l´Església i els seus més oficialment representants passen de puntetes sobre els problemes econòmics i sanitaris de les persones que viuen amb plor i penúria la pandèmia? Sempre hi ha Càritas, institució necessària però no suficient. Es continua alimentant l´escàndol de l´exclusió i ajornant les situacions d’indefensió i pobresa. L´Església ha de plantejar-se amb quina veu anunciarà l´Evangeli l´endemà de l´epidèmia. Per què no s´afanya amb fermesa a denunciar un model social i econòmic que ha fet possible aquest episodi? Per què no denuncia la manca de recursos subsidiaris de l´Estat per alleugerir la llosa caiguda sobre tantes persones i famílies? Com quedaran els treballadors i els petits empresaris sense el suficient suport econòmic de l´Estat en una situació d´emergència? Pandèmia i confinament desestabilitzen la societat que es creia que ho controlava tot, i ha vist que no era així. Hem pecat d’incauts somiant les meravelles del progrés i el consum".\n3. EL JESÚS DE LA CREU. ”En el silenci, la soledat i, sobretot, en la nuesa de les formes i del culte, el creient també descobreix la riquesa de l´Evangeli. Ens sentim més a prop del Jesús de la creu que de les ostentacions clericals que emmascaren i justifiquen sovint una religiositat allunyada d´una fe en esperit i veritat. Després dels temps de les urgències sanitàries, venen altres temps no menys complexes i nous reptes. Cal explicar al poble, sense embuts ni mentides, amb llenguatge entenedor, el què s´ha fet, com s´ha fet, que s´ha deixat de fer sobre la salut pública i la salut democràtica. Si no es diu, es pot caure en el risc, força plausible, de veure´s instaurada una autocràcia de l´autoritat competent despullada de legitimitat. La democràcia no és únicament ni exclusivament l´afer dels polítics. És, abans que tot, participació del poble. És una ocasió per a promoure-la en un moment en que l´Estat es troba amenaçat per una pandèmia".\n4. CORONA DESPRESTIGIADA. “Hi ha el perill de caure en el pretext de les bones intencions amb preses de poder inacceptables. La sensació que l´Estat dona en la gestió del coronavirus és no respectar les regles de joc d´un estat de dret democràtic. 1) En la gestió, l´autoritat competent (incloent-hi l´exèrcit) ha volgut assumir totes les competències per a resoldre la crisi del coronavirus. 2) No ha tingut present ni ha fet participar un ampli equip de treball “científic-pluridisciplinari” en les decisions adoptades. 3) Ha plantejat les actuacions socio-sanitàries sobre l´àmbit de l´Estat obviant els responsables dels territoris, i les seves competències i menyspreant el seu valuós coneixement de la realitat. 4) Al costat dels científics, hauria d´existir un comitè “social” encarregat de formular i transmetre el què el poble planteja en el transcurs de la pandèmia. Aquestes polítiques desencertades podrien dur l´Estat espanyol en la etapa “post-pandèmia” a un cert naufragi amb un llastre històric gens recomanable. I d´una historia empeltada per una transició insatisfeta i una Corona desprestigiada".\n5. LLAVORS DE FRATERNITAT. “La humanitat sencera queda ferida en la pandèmia i Catalunya, a més, humiliada. La situació demana urgentment revifar les brases per un nou país, que el ble de la llibertat i la solidaritat il·luminin camins i desvetllin els ulls d´uns partits que semblen mig endormiscats. Tanmateix moltes persones han sembrat en aquest temps llavors de solidaritat i fraternitat. Testimonis encoratjadors posen el seu compromís al servei dels febles i malalts. Actituds amb un tremp molt ferm per a fer front a comiats dolorosos dels difunts en situacions precàries. S´expressen molts sentiments de condol i consol als familiars de les víctimes traspassades, compartint-los amb esperança".\n6. ELS QUE ENS HAN DEIXAT. “Una petita reflexió final sobre la importància per a mantenir la salut. Cal renunciar a les greus infidelitats a les que sotmetem el medi ambient. La crisi que sofrim és un gran perill però, alhora, una gran oportunitat. No en tindrem prou amb vacunes. La salut també es manifestarà per una transformació tecnològica, política i social de la societat. El risc d´un menys capteniment d´una ètica de la globalització continuarà afectant les llibertats, les diferències, les barreres humanes. Tornarem a pandèmies imprevisibles. El papa Francesc, a l’encíclica “Laudato si” (2015), situa la salut humana i del medi ambient en la mateixa línia de responsabilitats polítiques".\n“La Comunitat de Sant Medir ha conegut i sofert l´abast d´aquest flagell amb un nombre de difunts considerable. En nom de totes les persones que compartim uns mateixos sentiments d´amistat i pertinença al barri de La Bordeta manifesto el condol i suport a les famílies i amics dolguts per la seva absència. Properament tindrà lloc a la Parròquia una celebració cristiana, de comiat, recordança i gratitud a tots aquells i aquelles que ens han deixat. Serà com una font extraordinària de Vida i desperança, tot continuant nosaltres amb amor la seva obra”.\n("Coronavirus, una mala passada" és un article de mossèn Enric Subirà, publicat a la revista "Pedres vivents" de Sant Medir, històrica i compromesa parròquia de l'arxidiòcesi de Barcelona)


Obert el període de matrícula de l’Escola Oficial d’IdiomesÀudio | Alzira Ràdio 107.9 fm\nObert el període de matrícula de l’Escola Oficial d’IdiomesÀudio\nL’Escola Oficial d’Idiomes ja ha obert el seu període de matrícula telemàtica i preinscripcions per a proves de nivell. En un curs on les classes han sigut en línia durant els últims tres mesos a causa de la crisi sanitària de al COVID 19, el pròxim curs encara és una incògnita. De manera presencial o telemàtica es posarà en marxa el 5 d’octubre.\nDes d’ahir està obert el termini de la matrícula on line que podrà realitzar-se fins el dia 14 de Juliol. També la preinscripció per a les proves de nivell es pot fer des d’ahir i fins el 16 de Juliol.\nTota la informació es troba fàcilment a la pàgina web de l’Escola Oficial d’Idiomes i el que encara no se sap és si de cara al pròxim curs les classes seran presencials, ja que de moment, des de Conselleria no ha arribat cap instrucció al respecte. El que sí que ha quedat clar durant la crisi sanitària és que es poden fer classes en línia tant per al professorat, com per als alumnes.\nAixí ens ho ha contat la directora de l’EOI d’Alzira, Alessandra Pavanello en El dia per davant:\nCategories Educació, Informatius Etiquetes alzira, EOI, Escola Oficial d'Idiomes, matriculació Deixa un comentari Navegació per les entrades


» Un estudi d’EyeforTravel revela que el 94% dels viatgers compara preus d’hotels en metabuscadores\nUn estudi d’EyeforTravel revela que el 94% dels viatgers compara preus d’hotels en metabuscadores\nPublicado por Invattur el 29 noviembre 2018\nUn estudi de Fornova i EyeforTravel revela que el 94% dels viatgers usen metabuscadores quan decideixen reservar hotels i que el 73% els utilitza de forma regular. L’informe assegura a més que el 94,4% dels consumidors utilitza els llocs de comparació de preus per a reservar el seu allotjament i d’ells, el 72,5% ho utilitzen regularment.\nEl document col·loca la metabúsqueda en un lloc privilegiat dins del procés de decisió i reserva d’un viatge, en oferir comparacions de preus que mostren als consumidors on poden obtenir les millors ofertes.\nEls millennials, amb edats entre els 18 i els 35 anys, són el grup d’edat amb major probabilitat d’usar eines de comparació de preus en reservar, ho fa un 46,5%. Li segueix el grup d’edat entre els 36 i 55 anys, un 45%. La generació per sobre dels 55 anys, són els que menys confien en els metabuscadores, un 36,8%.\nGoogle és el metabuscador amb més seguidors, li segueixen HotelsCombined, Trivago i TripAdvisor.\nEls resultats es desprenen d’una enquesta realitzada per EyeforTravel a més de 3.000 viatgers d’Austràlia, Canadà, Regne Unit i Estats Units.


De nou, Flotats al Nacional | Ivan Serra\n← Nau Estruch / Sabadell fabrica cultura\nPreparant les vacances… →\nDe nou, Flotats al Nacional\nPosted on 23 Juny, 2014\tby Ivan Serra\nL’exercici d’escriure sobre algú o alguna cosa que t’agraden sobre manera no és fàcil: et manca objectivitat, et sobren elogis, abunden les paraules amables, obvies fets o elements potser evidents als ulls dels altres,… Però en el fons, i fetes les advertències, anar a gaudir d’un espectacle és connectar amb alguna cosa dins teu que t’agrada, fins i tot que t’apassiona, i si aquesta “alguna cosa” és una obra dirigida per Josep Maria Flotat anomenada “El joc de l’amor i de l’atzar” i interpretada a la Sala Gran del Teatre Nacional, ja us anuncio que, per part meva, no espereu una crònica objectiva de l’experiència.\nJa des de la seva primera posada en escena al Nacional, “Àngels a Amèrica” al 1996 (fa ja divuit anys!), Josep Maria Flotats ha aconseguit la meva admiració i atenció en totes les propostes i obres que ha presentat als escenaris barcelonins (incloent les obres del Tívoli “París 1940”(2002) i “Stalin”(2007). Sóc de la generació d’espectadors que es lamentarà sempre d’haver nascut massa tard per haver pogut gaudir de l’etapa gloriosa del Poliorama (inclòs l’inoblidable Cyrano) i que ha entrat en el seu univers només a finals dels noranta, ja en la seva primera etapa al Nacional.\nContra el fet d’haver nascut a finals dels setanta un no pot fer-hi res. Ara bé, un cop fet l’exercici d’acceptació irremeiable de pertinença a una generació tardana en aquest sentit, el Teatre Nacional ha suposat un bon consol i la millor de les oportunitats per compensar, d’alguna manera, aquesta deficiència de longevitat.\nPer no fer l’entrada massa llarga (la lectura contemplativa no està molt de moda darrerament), sóc dels espectadors que no va al teatre cercant l’acompliment de les pròpies expectatives. Mai he entès aquest concepte. No entenc com es poden fer idees preconcebudes sobre el treball d’altres persones, més encara quan no pertanys a la professió: manquen elements (i altres coses). Serà per això que poques vegades em decepciona anar al teatre i, més concretament, una obra d’en Flotats. Com podria demanar-li al mestre que no em decepcionés? De quina manera podria fer-ho? No em cap a l’enteniment.\nFont: TNC / David Ruano\nEm passa sovint que, al teatre o al cinema, el que m’atreu per sobre de tot és el text, el guió, el discurs, el llenguatge. Els artificis o elements visuals que tan necessaris són en aquesta època multimèdia de vegades em resulten molestos i tot. La cura amb la que es tracta la història, els personatges i de quina manera es diuen les coses és el que em captiva. I, sent així el meu estat de subjectivitat, el text de Marivaux no pot més que fer-me fruir d’una manera que pocs artistes avui dia poden oferir. I el mèrit de Flotats és fer honor a aquest text conservant el seu dinamisme, el seu enginy, la seva frescor i la seva complexitat. Com s’acostuma a dir, fer riure no és fàcil. Hi estic totalment d’acord. Tenir una platea com la del Nacional rient acompassadament durant una hora i cinquanta minuts no ho és, de fàcil. I ho és menys si aquesta comèdia prové d’un text agut, elaborat i cuidat.\nEn l’època dels monòlegs àgils i carregats de sentit de l’actualitat, un text com el que escull Flotats és tot un risc i una veritable declaració de principis i de convicció. Admiro aquest exercici, la seva entrega, la professionalitat i l’exemple d’un artista que, com un artesà del teatre, cuida al mil·límetre tots els detalls que fan grans les històries més senzilles.\nAquesta ha estat una crònica el més subjectiva possible, sense pretensió d’assentar coneixement sobre la matèria i amb els únics ànims d’elogiar els aspectes que un servidor necessita elogiar.


Resultats del cens de persones sense llar. No abaixarem els braços | Fundació Mambré\nHome Notícies i articles Resultats del cens de persones sense llar. No abaixarem els braços\nAquestes són algunes de les dades obtingudes al cens de persones sense llar organitzat, per segon any consecutiu, per Arrels Fundació. Un cens que es va dur a terme durant tres nits pels carrers de Barcelona i en el què les 400 persones voluntàries que hi van participar van entrevistar un total de 358 persones.\nEls resultats demostren que les persones que viuen al carrer estan exposades a una sèrie de riscos que afecten la seva salut, només cal veure que en un any s’ha duplicat el nombre de persones sense sostre que ha necessitat atenció mèdica a urgències, o que el 18,7% de les persones entrevistades pateixen un grau de vulnerabilitat elevada.\nEls riscos per a les persones que dormen al ras incideixen directament en la seva seguretat i és que un 31,6% de les persones enquestades afirmen que han estat víctimes d’agressions verbals i/o físiques, un percentatge que s’eleva fins el 40% en el cas de les dones i que arriba al 60% quan parlem de persones vulnerables.\nÉs només un breu resum dels resultats obtinguts durant el cens de persones sense llar, dades que podeu veure ampliades i amb més detall en l’informe elaborat per Arrels Fundació. Resultats que demostren la importància i efectivitat d’elaborar un cens d’aquestes característiques per poder comptar amb informació qualitativa i útil i així afrontar de manera eficaç la problemàtica del sensellarisme.\nAquest és el segon any que Arrels Fundació realitza el cens de persones que dormen al carrer, una iniciativa que es va dur a terme dies després del Recompte organitzat per la Xarxa d’Atenció a Persones Sense Llar i que aquest any va reflectir que 1.026 persones dormen cada nit als carrers de Barcelona. La iniciativa del cens s’emmarca en la campanya European End Street Homelessness Campaign impulsada per l’organització britànica Building and Social Housing Foundation (BSHF) i que té com a principal objectiu acabar amb el sensellarisme de carrer a Europa abans del 2020.\nAquesta és una situació que malauradament va en augment, però això no ens ha de fer aturar i cal seguir amb iniciatives com aquesta o creant noves eines com la recent creada Taula Sense Llar de Badalona. Sumant esforços, amb la col·laboració de tots, posarem fre al sensellarisme.


La meva primera Vaga General | Reflexions d'un arqueòleg glamurós\n« Vagues que han canviat la Història\nBURIED:Bon cinema dins d’una caixa »\nArxivat a Economia i treball, Política | Etiquetat 29s, erc, euia, Gerard Quintana, huelga general, icv, piquets, Política, vaga, vaga general |\nTotes les fotos fetes i editades per mi, excepte la primera, cortesia de CCOO!\nper Arqueòleg Glamurós Setembre 30, 2010 at 8:18 pm\nQue a aquestes alçades de la pel.lícula encara calgui convocar vagues generals és una vergonya i un fracàs de tots plegats. Tan de bò aixecar la veu, i aixecar-se contra un estat vergonyant, serveixi d’alguna cosa. Sóc escèptic, però tan de bò.\nper Ferran Setembre 30, 2010 at 8:27 pm\nDe nou coincidim amb el tema del post, i per cert, per a mi també va ser la primera vaga general on participava activament.\nAvui al arribar al meu lloc de treball m’han informat que ningú va fer vaga, tot el comerç TOT va obrir tot el dia. La vaga no ha estat un èxit ni de lluny, a Catalunya la gent es manifesta molt més contra el PP que contra el PSOE, així va el país.\nper madebymiki Setembre 30, 2010 at 10:06 pm\nHeu vist el poc resó mediàtic que se li ha fet el dia posterior? i com la inmensa majoria dels masmedia han tractat l’informació, sembla que ha estat més importan parlar dels alderulls a Barcelona i altres llocs que del que veritablement va passar i del perquè.\nper planetaquantum Setembre 30, 2010 at 10:23 pm\nEls mitjans de comunicació son el principal responsable de l’avanç del borreguisme egòlatra que ens ha portat al 40% de l’atur juvenil.\nper Arqueòleg Glamurós Setembre 30, 2010 at 10:49 pm\nCrec que la forma amb que s’organitza una vaga fa que aquesta perdi tota credibilitat. Per una banda, la violència que es va viure a BCN amb els antisistema ha monopolitzat tota l’atenció mediàtica sobre la vaga, deixant aquesta última en un segon terme. Per una altra banda, l’agressivitat dels piquets (que encara que els defensis, hi han multitud d’imatges d’agressions i violència per part d’aquestes persones) fa que em planteji perquè la gent ha fet vaga. Crec que una part important de la població i els petits comerços han fet vaga, no per creure en la causa, sinó per por als piquets i les conseqüències d’obrir.\nSi es convoca una vaga, no s’hauria d’obligar no forçar a ningú a fer-la. La vaga és un dret, no un deure. Si no existissin els piquets, els nombres serien reals i TOTES les persones que no anirien a treballar ho farien per creure en els motius de la vaga.\nVull deixar clar que crec que la vaga era necessària (tot i estar en contra dels sindicats) però crec que s’ha gestionat molt malament des dels mateixos sindicats, com sempre.\nper Crític de cine Setembre 30, 2010 at 10:25 pm\nTan de bo els piquets no fessin falta, però a molts establiments els dependent i cambrers ens agraïen que hi anéssim, doncs els havien obligat a anar a treballar sota coaccions. I va ser així en TOTS els establiments excepte en un.\nI deixa’m que trenqui una llança pels sindicats davant la onada brutal de criminalització del moviment obrer que hem viscut aquests dies als mitjans de comunicació. Jo cobro gairebé un 50% més gràcies al conveni de l’arqueologia, pactat a través de l’ajut de CCOO.\nper Arqueòleg Glamurós Setembre 30, 2010 at 10:47 pm\nD’acord amb tu Crític, sempre he pensat que per més raó que es tingui, si s’empren males formes es perd part o tota aquesta raó que es té.\nSi hi ha coaccions, que ho denunciïn, però el fet d’anar en grups grans de gent a les portes dels negocis per obligar a tancar està fora de lloc al meu parer.\nper caleglin Setembre 30, 2010 at 11:15 pm\nA mi el que més sensació em fa de tot plegat és que ha estat una vaga convocada només perquè ja cantava massano fer-li una vaga al PSOE amb la que estava caient. Motius n’hi havia de sobres per a fer-la, però es va tardar massa en convocar-la, hi va haver massa dubtes.\nEn quant a la participació, ho sento però no em crec el 70% que afirmen els sindicats, si més no pel que vaig poder veure jo. L’únic sector que va veure’s seriosament afectat va ser el del transport públic. I pel que diuen, el de la indústria. La resta a Tarragona, tot obert.\nper caleglin Setembre 30, 2010 at 11:17 pm\nJo que vaig estar de piquet al matí i a la manifestació a la tarda no crec que hagi sigut un gran èxit… Les tendes tancades eren per por i durant tot el dia vaig veure una gran quantitat de gent “trajada” i turistes i gent en general amb bosses de tendes.\nEl que és una llàstima és que hagin desallotjat el banc. És l’okupació més simbòlica de la que he tingut notícia: al lloc i al moment perfecte.\nper anomenatinutil Setembre 30, 2010 at 11:31 pm\nQuantes coses en poc temps, no? Jo també vaig fer vaga, però sense manifestació. Salut! (i no sabria fer de piquet, m’agrada massa parlar).\nper jordicine Octubre 1, 2010 at 9:21 am\nHola. Em sembla bé que estiguis feliç per aquesta vaga general en la que hi creies fermament.\nAra bé, solament ha estat una Vaga General (les parts hi discuteixin sobre les xifres de seguiment). Vull dir que els propis Sindicats no han anat més enllà en el seu plantejament. Què demanaven en definitiva? Què el Govern reorienti les seves polítiques econòmiques i laborals? Què els tingui més en compte?\nVull dir que hi ha molt poc de Revolucionari en tot això!\nCom diu “madebymiki” ens manifestem més i millor contra el PP que contra el PSOE. Recordeu la manifestació a Barcelona en contra de la Guerra a Irak?\nEns hauríem de preguntar perquè ens sabem manifestar més per unes coses que per unes altres.\nCrec que els Sindicats han fet curt. Crec que els plantejaments no han estat a l’alçada o que no s’han sabut explicar.\nper trt2009 Octubre 1, 2010 at 1:16 pm\nEspero que los hijos de puta de los sindicatos devuelvan los 5 millones de euros que se han gastado en banderas procedentes de nuestros impuestos..\nper alja Octubre 7, 2010 at 9:19 am\n[…] és el partit que va estar al meu costat a la Vaga General del 29S i és l’únic que creu encara en la lluita de classes i en el sindicalisme social. Davant les […]\nper AQUEST BLOG DEMANA EL VOT PER JOAN HERRERA « Reflexions d’un arqueòleg glamurós Novembre 24, 2010 at 11:39 pm


La finalització de les vacances, un dels moments de l’any amb un major increment al nombre de divorcis | Prats Advocats\nDes de que en 1981 el Congrés dels Diputats aprovés la Llei del Divorci, a Lleida més de 23.000 parelles han decidit dissoldre la seva relació. Els motius de la ruptura molt diversos, on si que trobem una constant és en el fet de que hi ha certes èpoques de l’any on pugen de manera significativament les ruptures, generalment coincidint amb la finalització dels períodes vacacionals –al conjunt de l’Estat, el 30% del total dels divorcis que tenen lloc durant l’any es produeixen durant el tercer trimestre de l’any, amb especial incidència sobre el mes de setembre-.\nA l’hora d’afrontar aquest moments, generalment, complexos i amb unes derivades personals i econòmiques severes, en especial si hi ha fills pel mig, és bàsic comptar amb l’assessorament expert i professional d’un/a advocat/da especialitzat en divorcis i guarda i custòdia, com l’equip de professionals del despatx d’advocats Prats Advocats. En primera instància, us ajudaran a valorar bé la situació i buscar una reflexió serena amb la persona o persones afectades i explicar-los el que suposa un divorci. Si passat aquest punt no hi ha altra solució que l’inici d’un tràmit de divorci des de Prats Advocats tractarem de que aquest gran canvi sigui el més afable possible.\nSens dubte, al començar una relació matrimonial pocs es plantegem que aquesta pugui acabar en ruptura, però la realitat ens diu que cada vegada són més el processos de divorci. Amb la pandèmia, amb moltes més hores de convivència per part de les parelles, les consultes sobre la tramitació del divorci han augmentat significativament als despatxos d’advocats i advocades de Lleida. No obstant, aquest increment de consultes no s’ha traduït en un gran augment al número de divorcis, respecte a altres anys, degut, especialment, a la crisi econòmica, un altre dels factors que té molt a veure amb la decisió de les parelles de tirar endavant o no la seva ruptura matrimonial.\nEn aquests moments de trencament en assalten un gran nombre de preguntes, en ocasions de difícil resposta, per a les quals l’equip d’advocades i advocats de Prats Advocats tractarà d’ajudar-te a trobar resposta.\nQuè podem fer en cas de divorci?\nLes ruptures matrimonials, traumàtiques o no, són una constant. En aquests moments d’incertesa i inseguretat és normal que ens assaltin preguntes com quina opció escollir per a la ruptura, que passarà amb els béns en comú, la custòdia dels nens, quant em costarà el procés de divorci, etc.\nMoltes preguntes i per davant un panorama vital i econòmic diferent i desconegut. Davant d’una situació com aquesta, la millor opció és comptar amb la col·laboració d’un professional de l’advocacia, com el conjunt de professionals de Prats Advocats, despatx especialitzat en divorcis i guarda i custòdia i que compta en el seu equip amb membres associats a la Societat Catalana d’Advocats de Família.\nEn aquests casos, el primer que procedeix és valorar bé la situació i buscar una reflexió serena amb la persona o persones afectades i explicar-los el que suposa un divorci. Si passat aquest punt no hi ha altra solució que l’inici d’un tràmit de divorci procedim a ajudar-lo perquè aquest gran canvi sigui el més afable possible.\nTothom es pot divorciar?\nPer poder divorciar-se cal estar legalment casat, ja sigui per l’església o pel civil. Una circumstància a tenir en compte ja que cada vegada són més comuns les parelles que no estan casades, però que tenen fills o estan inscrites com a parelles de fet.\nTambé cal tenir en compte que des de l’any 2005 els requisits per divorciar-se són més flexibles, gràcies a la pionera i necessària reforma de la Llei del Divorci aprovada al Congrès dels Diputats al 1981 i que aquest mes de juny va complir 40 anys de vida. La reforma del 2005 va canviar radicalment els criteris a l’hora de concedir el divorci, fins aquell moment sempre sota criteris de culpabilitat, és a dir, la Llei del 1981 només contemplava la ruptura del matrimoni, excepte que hi hagués un acord previ entre les parts, si el cònjuge innocent que pretenia separar-se culpabilitzava l’altre d’alguna de les causes previstes a l’article 82 del Codi Civil (abandó de la llar, infidelitat, conducta injuriosa o vexatòria, alcoholisme, toxicomania….).\nUn procés de divorci es pot iniciar a partir dels tres mesos d’estar casat. Actualment, no cal argumentar cap tipus de causa per procedir al divorci. Finalment, no cal passar per la separació per divorciar-se. Amb anterioritat a la reforma de 2005 el procés de divorci venia precedit per la separació -que no es podia dur a terme fins l’any de casat- i es devia estar un altre any separat per iniciar el divorci.\nQuè passa quan la parella no està casada?\nCom ja hem comentat, cada vegada són més les parelles que comparteixen una vida en comú sense establir cap vincle legal entre elles. Com a la resta de parelles, la relació pot arribar a trencar-se, per diferents i variats motius. En el supòsit de no tenir fills, però estar inscrits com a parella de fet en algun ajuntament, el més comú és comunicar-ho al consistori on s’ha tramitat i ells procediran a donar la baixa. Com en altres situacions de caràcter administratiu, comptar amb la col·laboració d’un despatx d’advocats com Prats Advocats us aportarà seguretat, tranquil·litat i comoditat en la tramitació d’aquestes gestions.\nEn el cas de tenir fills en comú cal obrir un procés de guàrdia i custòdia o regulació de les relacions parentals.\nProcessos de mutu acord\nEn un procés de divorci es poden escollir dues vies, la de mutu acord o la contenciosa. Totes dues acabaran al jutjat, encara que amb diferents processos. Sense cap dubte, la millor opció per a la parella que se separa, amb o sense fills, és el mutu acord. Si s’arriba al contenciós és perquè hi ha un desacord substancial entre les parts, la qual cosa implica problemes, un llarg procés, alts costos de tramitació i una forta càrrega emocional que afecta de per vida la relació entre l’exparella.\nEl mutu acord és un contracte -conveni regulador- entre els cònjuges a través del qual es pacten els efectes de la ruptura de la relació i es planifica l’escenari futur (custòdia, aliments, ús del domicili, etc.). Fet i fet, és “un vestit fet a mida” en què es pot pactar tot el que es requereixi, evidentment sota la supervisió d’un advocat.\nEn aquests casos a Prats Advocats la tramitació habitual és, un cop escoltades les peticions dels clients, realitzar un esborrany del conveni, que revisarem amb els cònjuges. Un cop signat, el presentarem al jutjat amb el procurador. El jutjat ens cridarà per ratificar-lo davant del jutge. Una vegada signat davant el jutge, si hi ha fills menors el conveni passarà al fiscal per revisar-lo, i si tot és correcte, el jutge ha de dictar la sentència declarant el divorci, si estaven casats, o homologant el conveni de guarda i custòdia, en cas de no estar-ho. És un procediment relativament ràpid, sense enfrontaments i més econòmic al realitzar-se amb un mateix advocat i un procurador per als dos. També té molts avantatges fiscals i econòmiques quan hi ha un pis a mitges entre la parella i s’acorda que un dels dos s’ho quedi.\nEl procediment contenciós és utilitzat, almenys a Prats Advocats, en els casos més extrems, com quan un dels membres de la parella no accepta la ruptura de la relació i es nega a signar qualsevol document que signifiqui el trencament definitiu de la relació. Una altra casuística tipus per arribar al contenciós es produeix quan un dels membres té unes pretensions fora de lloc, exigeix la custòdia exclusiva, o no vol pagar la pensió. En el cas que un dels membres de la parella es trobi en parador desconegut també serà obligat arribar al contenciós per acabar aconseguint el divorci.\nPrincipals aspectes a regular en cas de divorci\nLa llista és llarga i donaria per escriure més d’un article al respecte. No obstant això, cal regular, en cas que existeixin, la custòdia dels nens, que pot ser exclusiva o compartida. Si és exclusiva caldrà regular la pensió de manutenció a pagar per la persona que no estigui al càrrec del nen. També s’haurà de regular i establir qui usarà el domicili familiar després del divorci i qui pagarà les despeses de l’habitatge. Finalment si el divorci o el matrimoni ha suposat algun desequilibri per als membres de la parella poden establir-se compensacions econòmiques o prestacions compensatòries.\nActualment el 50% de les parelles que es casen no arriben als 10 anys de convivència en comú i a partir dels 20 anys de matrimoni només continuen un 24% de matrimonis.\nUn bon advocat, clau per evitar conflictes i donar tranquil·litat en processos de divorci. Prats Advocats, de confiança, en confiança. En els moment més difícils, sempre al vostre costat\nAdvocades de família, Advocats divorci Lleida, Advocats Lleida, Confiança, Custòdia fills, Defensa, Divorci, Divorcis Lleida, Dret de família, Jutjat, Prats Advocats, Procés de divorci, Professionals de l'advocacia, Separació, Xavier Prats


Andreu Garau culpabilitza als treballadors de la seva nefasta gestió i ignora la realitat - IniciativaVerds\nArrel de la web > Informa’t! > Notícies > Andreu Garau culpabilitza als treballadors de la seva nefasta gestió i (...)\n“Els veïnats i veïnades de Palma han de suportar centenars de contenidors sense recollir, mentre no reben cap explicació ni solució per part d’EMAYA”, afirma Neus Truyol\nConsell d’Administració ordinari per a aquest divendres: Garau ignora la petició de l’oposició per convocar un consell extraordinari i tractar diversos temes d’actualitat: el conflicte laboral, la qualitat del servei, entre d’altres\nMÉS per Palma critica durament la política de criminalització i desprestigi dels treballadors i treballadores d’EMAYA forma part d’una estratègia del Partit Popular per tal de desacreditar permanentment les queixes dels treballadors. “Això mentre els veïnats i veïnades de Palma han de suportar els contenidors que acumulen fems i brutor”. La regidora Neus Truyol ha registrat una sol·licitud d’informació exposant nombrosos exemples de la brutor i els fems que acumulen (dins i fora) centenars de contenidors arreu de Ciutat.\n“Davant l’evidència de la pèssima gestió del servei de recollida de fems, el president d’EMAYA responsabilitza únicament els treballadors i els acusa de dur a terme una vaga encoberta, sense aportar cap solució urgent per pal·liar aquesta lamentable situació”. Neus Truyol afirma que seguirà canalitzant totes les queixes veïnals que ens han arribat i que se localitzen sobretot en els barris i zones més allunyades del centre històric i les zones turístiques. Així mateix, la regidora de MÉS per Palma alerta que mentre la solució per reforçar el servei de recollida sigui derivar operaris del servei de neteja, “estam generant un altre problema”.\n“Andreu Garau ha d’explicar la realitat i les causes que provoquen un mal servei de recollida i neteja, no ens pot vendre cortines de fum. Les veïnes i veïns de Palma són els vertaders accionistes de l’empresa, i es mereixen respecte, transparència i honestedat per part de la direcció de l’empresa pública”, afegeix Truyol.\nGarau ignora i menysprea l’oposició\nAixí mateix, el president d’EMAYA torna a ignorar i menysprear els membres del Consell d’Administració com són els regidors de l’oposició. “Hem demanat dues vegades la convocatòria d’un consell d’administració extraordinari” per tal de demanar explicacions sobre les següents qüestions:\nAssumpció de responsabilitats per part del president per abandó del Consell d’Administració i aplicació del Codi Ètic d’EMAYA. Anàlisi de la gestió dels recursos humans per part de l’equip de direcció, i explicació de la gestió del procés i negociació relativa a la vaga indefinida convocada pel proper 22 de juliol a Medi Ambient. Raons i cost econòmic de la contractació de 3 advocats per col·laborar amb direcció en la gestió d’aquest conflicte. Anàlisi de la qualitat dels serveis que presta EMAYA. Explicacions sobre l’ús de vehicles i vestuari de l’empresa per part de la Policia Local.\n“Però Andreu Garau ens ignora, és a dir, menysprea la funció dels membres del Consell d’Administració, ja que en la convocatòria de la reunió ordinària d’aquest divendres no s’ha inclòs cap dels punts anteriorment descrits”.


Colau i Sánchez Llibre es comprometen a "recuperar l'esperit de Barcelona" amb bilaterals\nPublicat 21/12/2021 21:32CET\nTots dos representants discrepen respecte al model urbà de la 'superilla'\nL'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, i el president de la patronal de Foment del Treball, Josep Sánchez Llibre, han mostrat aquest dimarts la voluntat de recuperar l'"esperit de Barcelona positiu i entusiasta" en reunions bilaterals que es preveu que s'iniciïn la segona quinzena de gener.\nAixí ho han expressat en una roda de premsa després de reunir-se durant hora i mitja amb una representació àmplia de diversos sectors econòmics de la ciutat a la seu de Foment.\nColau ha valorat positivament la reunió amb Foment del Treball, encara que no estiguin "d'acord amb tots els temes", com amb les 'superilles' --ha detallat--, i ha destacat la voluntat d'aprofundir en el diàleg i treballar conjuntament punts en els quals es puguin arribar a acords.\n"Hi ha sectors que no ho veuen igual (les 'superilles') i malgrat això hem trobat punts en els quals ens podem posar d'acord", com en la realització d'un pla de comunicació per ajudar el visitant del centre de la ciutat a moure's millor i mitjançant els itineraris més eficients.\nHa detallat que han tractat temes com l'habitatge, la rehabilitació, la mobilitat, l'urbanisme i els diferents sectors del comerç, i han acordat celebrar reunions bilaterals i sectorials per "aprofundir en el dia a dia i mantenir el diàleg constructiu en benefici del conjunt de la ciutat".\nPer la seva banda, Sánchez Llibre ha valorat com a cordial i positiva la reunió pel compromís inicial per ambdues parts però ha incidit que "existeix molt treball per davant" que es realitzarà en taules bilaterals.\nEl president ha destacat com un dels punts més discutits "el model urbà i els efectes negatius de les 'superilles", encara que també ha valorat molt positivament les millores en la seguretat amb penes més severes als multirreincidentes i el compromís de l'alcaldessa per recolzar el turisme.\n"Volem millorar la projecció d'una Barcelona oberta i receptiva al món, engegant una gran campanya d'identitat, que posicioni a una Barcelona ambiciosa a nivell mundial", ha afegit Sánchez Llibre.\nDe la mateixa manera, ha assenyalat que totes les mesures que s'impulsin en aquests àmbits han d'anar acompanyades d'"informes tècnics" i comptar amb la participació dels operadors econòmics i empresarials de Barcelona.\nEl conjunt de representants dels diferents sectors han demanat també aspectes com millorar la neteja dels espais públics, millorar l'eficiència de la mobilitat i les alternatives de mobilitat compartida i seguir fent reunions cada mes per resoldre les possibles necessitats.


Informació corporativa - ICF.cat\nL'ICF és una entitat amb personalitat jurídica pròpia, sotmesa a l'ordenament jurídic privat. L'entitat disposa de patrimoni i tresoreria propis que li permeten dur a terme la seva activitat.\nL'ICF actua seguint els principis d'estabilitat financera, gestió i control del risc, d'acord amb la normativa i els requeriments fixats pels reguladors a nivell estatal i europeu per a les entitats de crèdit.\nLa governança interna, l'estructura, els procediments i l'operativa de l'entitat segueixen els criteris fixats per la normativa bancària europea (Directiva 2013/36/EU, Reglament 575/2013, Basilea III) i estatal (Llei 10/2014 de 26 de juny d'ordenació, supervisió i solvència d'entitats de crèdit).\nPot consultar tota la informació relativa als Òrgans de govern aquí.\nL'ICF publica cada any l'informe anual amb els principals indicadors, magnituds financeres i informació corporativa i econòmica de l'entitat.\nPot accedir a l'Informe anual 2017 aquí.\nPot consultar la presentació corporativa de l'ICF aquí.\nBanner organs de govern_


Associació cultural EL BARRANC de Paiporta: de setembre 2011\nPasseig en bici i menjotada al Motor de Turbines\nDissabte, 1 d’octubre.\nL’Albufera i la marjal al llarg del mes de setembre té una activitat frenètica. Les espigues d’arròs estan madures i a punt de rebentar. Els “motors” als extrems de cada tancat han fet el que han pogut per a desaiguar, però les extensions de la marjal difícilment han arribat a assecar-se i les enormes màquines recol•lectores, que pentinen els camps, mouen fang a gavadals. Darrere d’elles, estols de gavines, agrons, garsetes blanques, esplugabous, camallongues i altres aus de potes llargues s’arremolinen frenèticament per aprofitar-se del festí d’animalons que tant de moviment de terra els posa al descobert... Fins a Paiporta arriba la flaire de l’arròs madur i terra humida si bufa de Llevant.\nAquest és el paisatge que vos proposem per al proper dissabte 1 d’octubre, quan encara és llarg el dia, la temperatura ja no és rigorosament càlida i el cel i la terra comencen a tenyir-se de tonalitats de tardor.\nUn paisatge únic recorregut a pedalades\nEixirem de Paiporta no massa prompte ni massa tard. A les 10 del matí. Tenim fins a migdia per a arribar al motor de Turbines, regentat per Agustí i la seua família paiportina, on ens espera un relax gastronòmic i visual. Aquest motor és una de les eixides més belles de l’Albufera, quasi a tocar de la desembocadura del barranc del Poyo (el nostre “barranc”). Arribarem després d’una còmoda passejada per a obrir gana en què recorrerem per carrils de bicicleta les hortes i les avingudes del sud de València. A la ciutat de les Arts i les Ciències tornarem a eixir de l’urbs i pedalejarem pels barris de la Punta, per la platja de Pinedo fins a aplegar a la Devesa del Saler. Des d’allí, per la marjal, ja estarem a tocar del motor on ens espera un dinarot d’antologia en un marc difícil d’igualar: els agrons estaran plantats sobre les barques o les estaques, confosos entre el canyís, esperant a llançar-se sobre algun peix despistat. Entre tant, nosaltres, bon vi i bona teca: clòtxines, gambó, esgarraet, formatge, pernil, paella de pollastre, conill i ànec; ensalades, safates de fruita fresca, dolços de temporada cafés, licors, i, com sempre, en una sobretaula de conversació animada. Potser també ens tocarà en sort un passeig curt per fins al llac sobre una barca de vela llatina...\nQuan la digestió ens ho permeta, tornarem a agafar les bicicletes i entre camps d’arròs segats o a punt de fer-ho, aplegarem a Massanassa i, barranc amunt, a Paiporta.\nAquest és el recorregut ciclista: (en verd, l’anada; en taronja, la tornada)\n...O al motor directament amb el cotxe\nL’alternativa “barranquera” als que descarten el plaer sensorial de la bicicleta és acudir directament al motor de Turbines a partir de les 13h. Heu de seguir la ruta que hi ha tot seguit, des del final de la carretera Alfafar-El Saler. Atenció a desviar-se a la dreta just abans de la rotonda.\nEixida: Plaça de Soliera. 10h. Disabte 1 d’octubre\nRecorregut: 18 km d’anada 10 Km. de tornada. Traçat completament pla, llevat d’alguns ponts sobre el ferrocarril i sobre el llit nou del Túria, on cal tensar els músculs.\nArribada: 18-19h. A Paiporta.\n28€ socis del Barranc.\nCal ingressar la quantiat que pertoque al compte Nº 3082 1438 16 4934622327 abans del 28 de setembre; i enviar un correu electrònic al elbarranc@elbarranc.net amb els noms de les persones que us apunteu o telefonar a Toni Torreño al 606427049.\nPublicat per Pep Val a 21:17 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: activitats, bicicletes, Ecologia, gastronomia, natura\nAL SOPAR ESTELLÉS DE PAIPORTA PIMENTONS TORRATS, POESIA, CANÇONS I TAULES D’AMICS\nLa combinació de conversació, de tast de exquisideses gastronòmiques dels socis i de lectura de poemes del poeta del poble és una fórmula química d’èxit assegurat.\nFinalment el 10 de setembre El Barranc Paiporta poguérem organitzar a correcuita el sopar Estellés, que va inaugurar –i per molts anys– el curs d’activitats de l’associació.\nLa negativa de l’ajuntament a cedir-nos els jardins del Rajola per a l’acte quatre dies abans no va ser impediment per a quasi ningú. El mateix dissabte, per a recordar-nos la figura entranyable del poeta Vicent-Andrés Estellés, transformàrem una seu política que ens van cedir en una saló de restaurant amb un petit escenari amb escenografia inclosa.\nUna taula ben parada, flors i ciris encesos, pimentons torrats tallats en tires i, en fer-se l’hora, vam començar a acariciar les oïdes amb poemes; el paladar, amb coquetes dolces i salades, arrebossats espectaculars, l’esgarrat de sempre, una exòtica i delicada pasta d’humus... i el cacauet, que no falte en un sopar col•lectiu popular. L’última carícia important de la nit fou la calidesa amistosa que teixírem entre tots.\nLa litúrgia col•lectiva començà amb la lectura en grup del poema del pimentó, que acabà “eucarísticament”empassant-nos tots (fotent-nos, en paraules del poeta) un tall de pimentó torrat. I tots a sopar. Després, Josep Fuster recordà en nom d’Estellés que no hi havia a València unes cames com aquelles en la memòria del poeta; tot seguit Carmela Puig i Eva Dénia recitaren i cantaren que tampoc no hi havia a València dos amants com l’Estellés i una dona del seu record.\nLa cançó de les dones sonà amb la veu d’Isabel Martí; sempre reivindicativa. Des de la mateixa bancada isqueren Arun i la seua companya per a estimar-se sobre el micròfon amb una fonètica hindú i andalusí respectivament. La lluna de la muntanya ens vingué a visitar de la mà de Fonsi i Àngels. Una lluna que també contemplaria Fèlix Sempere, per terres de la Manxa, com va recordar Toni Torreño a través d’alguns poemes enyoradissos del poeta. Rosa Castellanos, Aureli Lapeña, Encarna Valls i altres amics espontanis anaren acostant-se al micro sense més vergonyes. Tots al micro no. De fet la veu potent i melodiosa d’Eva Dénia no en necessità: només la seua guitarra i les seues cordes vocals encomanaren a tots el ritme del Bolero de l’Alcúdia. Al final, el sopar Estellés fou com els versos que llegí Encarna: una rosa de paper que passà de mà en mà entre tots els presents.\nPublicat per Pep Val a 21:31 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: activitats, escriptors, estellés, poesia, valencià\nAL SOPAR ESTELLÉS DE PAIPORTA PIMENTONS TORRATS, P...


El mar dels traïdors, de Jordi Tomàs (Proa)\nPublicat per Enquatri Cromia de març 09, 2013\n“El mar dels traïdors” reviu un episodi tèrbol dels nostres avantpassats: el tràfic d’esclaus\nDarrerament li estic trobant el gust a la novel·la històrica. Cada cop em sento més atreta per aquest gènere i els llibres que estan sortint darrerament. Per això, al rebre el darrer butlletí de Proa editorial els ulls em van fugir directament cap a la imatge de coberta de El mar dels traïdors, de Jordi Tomàs.\nL’obra aborda un tema que és poc conegut (si més no per a mi) i poc tractat com és la compra-venda il·legal d’esclaus (gràcies a l’esclat del colonialisme), a la qual alguns comerciants catalans van apuntar-se sense pensar-s’ho. Crec que fa molt bona pinta i el tema em sembla interessantíssim.\nFins ben entrat el segle XIX, el tràfic d’esclaus entre la costa africana i Amèrica era una activitat corrent i lucrativa que alguns prohoms catalans haurien volgut esborrar de la memòria per sempre més. El mar dels traïdors és una magnífica novel·la d’aventures que neix d’aquest episodi tèrbol de la nostra història. El protagonista és un metge novell i idealista que l’any 1864 fa el seu bateig marítim a bord del vaixell Verge de Montserrat. El que havia de ser un viatge comercial amb ivori, eben i espècies esdevindrà un malson quan, en arribar a Sierra Leone, el jove metge descobreix els centenars d’africans que han de ser venuts il·legalment a Cuba i a Puerto Rico. La novel·la, que retrata les passions humanes més fortes, té el nervi moral dels grans relats marítims de Stevenson, Conrad i Melville. Punyent en el conflicte i àgil en l’acció, El mar dels traïdors és, al capdavall, un cant a la igualtat entre els homes.\nVoleu llegir les primeres pàgines?\nPresentació de Jordi Tomàs\nEtiquetes de comentaris: Narrativa en català Novetats editorials\nAnònim 1 d’abril de 2013 a les 23:14\nEnquatri Cromia 6 d’abril de 2013 a les 14:40\nDoncs ara tinc més ganes encara de llegir-lo!


Idees de menjars útils per al càmping – Càmping Mas Nou\nActivitats, Consells pràctics, El càmping\nCompartim una desena d’alternatives senzilles i pràctiques per cuinar a l’aire lliure, mentre estem al càmping. Posa’t el davantal amb nosaltres i seguerix llegint!\nPa amb nous casolà\nDur menjar preparat de casa pot estalviar-nos molt de temps, sobretot quan l’invertim en les nostres preuades vacances. Per l’esmorzar, el millor és una bona quantitat de pa de nous per acompanyar un iogurt o una beguda d’ametlles. Simplement, cal preparar-ho abans a casa, així ens estalviem de dur els ingredients (que pesen!).\nSanvitxos de tonyina, enciam i maionesa\nQuan anem de càmping és molt comú donar volts i fer activitats durant el dia. Per això, el més pràctic és dur sanvitxos. La clau per elaborar un bon entrepà (contundent i bo) és afegir dos ingredients mínim i que, un d’ells, sigui una salsa per mullar el pa i els altres ingredients.\nSón l’alternativa preferida, ja que pots menjar-les fredes i són fàcilment portables. Et proposo una combinació de carbohidrats (arròs, pasta, quinoa o cuscús) amb proteïna (tonyina, fruits secs o ou), si li afegeixes una mica de fruita i verdura (pastanaga, cogombre, tomàquet o alvocat), ja tens un àpat saludable per acompanyar les teves passejades.\nSi tens la possibilitat d’emportar-te un refrigerador de mà, d’aquells que pots connectar a un vehicle, no dubtis a dur-te carn adobada. Introdueix dos talls de carn en una bossa de tancament hermètic (com ara, les ziploc) i amanir amb mostassa, herbetes provençals o el l’adob que més t’agradi. És una alternativa excel·lent per acompanyar amb arròs blanc, recorda que cal menjar-ho els primers 3 dies perquè no fer-lo malbé.\nSnacks i aperitius entre horas\nAra mateix em menjaria un aperitiu! Quantes vegades ho has dit en veu alta durant una excursió? Doncs, els millors amics per donar-te energia quan tens ganes de fer un mos són els cacauets, les ametlles, les nous i el raïm. Per als més llaminers i llamineres, si trobeu a faltar una mica de dolç podeu optar per una barreta de cereals amb mel.\nQuant als aperitius, els recomano per matar el cuc mentre esperem, descansem o una alternativa per a un berenar-sopar lleuger.\nSi l’article ha sigut útil per tu, comparteix-lo amb els teus amics i amigues!\nPrevUseful meal ideas for the campsite\nIdeas de comidas útiles para el campingNext


Arranca a l’illa del Llatzeret el II Seminari Internacional de Lluita Operativa Contra el Tràfic Il·lícit de Béns Culturals\nL’objectiu és enfortir la coordinació i la cooperació entre totes les institucions, agències i organitzacions, nacionals i internacionals, així com intercanviar experiències operatives relacionades amb la investigació de delictes contra el patrimoni històric\nL’illa del Llatzeret ha acollit avui a primera hora del matí l’acte d’apertura del II Seminari Internacional de Lluita Operativa Contra el Tràfic Il·lícit de Béns Culturals. Un acte que ha comptat amb les intervencions del General en Cap de la Policia Judicial de la Guàrdia Civil, Manuel Llamas; el delegat del Govern espanyol en funcions, Ramon Morey; i el conseller de Cultura, Educació, Joventut i Esports, Miquel Àngel Maria.\nL’objectiu principal d’aquest seminari organitzat per la Guàrdia Civil, i que compta amb la col·laboració del Consell Insular de Menorca i del Govern de les Illes Balears, és enfortir la coordinació i la cooperació entre totes les institucions, agències i organitzacions, nacionals i internacionals, que participen en la lluita contra el tràfic il·lícit de béns culturals, així com intercanviar experiències operatives relacionades amb la investigació de delictes contra el patrimoni històric.\nEl Llatzeret reuneix avui i demà a representants de primer ordre d’institucions i organitzacions internacionals com UNESCO, INTERPOL, EUROPOL o l’FBI, a més de representants policials experts en la investigació de delictes comesos contra el patrimoni històric, obres d’art i antiguitats.\nDurant l’acte d’apertura el conseller Miquel À. Maria ha dit que “els menorquins ens sentim molt orgullosos d’haver conservat fins a dia d’avui el nostre patrimoni natural i cultural en unes condicions d’autenticitat molt poc comuns pel que fa al nostre entorn”. Alhora, Maria ha destacat l’especial característica del Llatzeret: “Una illa dins una illa, un espai de pau, d’assossec, construït fa 200 anys com a instal·lació de salut pública, i que s’ha convertit en un laboratori de pensament, de formació, recerca i reflexió”.\n“La lluita contra el tràfic il·lícit de béns culturals és un dels aspectes més importants dins el concepte més ampli de la protecció dels béns culturals. La pressió de la delinqüència organitzada, l’existència d’un mercat àvid d’aconseguir, a vegades per mitjans il·lícits, béns d’un gran valor no només cultural sinó també econòmic, i el caràcter transnacional d’aquest mercat i de les seves organitzacions delictives, converteixen en fonamental la cooperació institucional i tècnica per a la seva prevenció i la seva persecució. I, en particular, resulta decisiva la coordinació dels cossos policials i de tots els agents als quals l’ordenament institucional de cada país té encomanada la vigilància, la protecció, i la lluita contra les activitats il·lícites”, ha subratllat el conseller. En aquest sentit, Miquel À. Maria ha agraït a la Guàrdia Civil la seva confiança en el Consell Insular de Menorca a l’hora de triar l’illa com a seu d’aquest seminari que té per objecte, precisament, aquests objectius.\n“La tasca que es realitzarà aquests dos dies també deixarà un temps perquè tots els assistents puguin conèixer el ric patrimoni arqueològic de Menorca, i que açò els dugui a sumar-se al nostre convenciment que la cultura talaiòtica té el valor universal excepcional per a ser inscrita en la llista de patrimoni mundial de la UNESCO”, ha afirmat el conseller.\nRere les primeres ponències i exposicions previstes al matí, el seminari seguirà avui capvespre, a les 16.30 hores, amb una visita cultural al poblat talaiòtic de Torre d'en Galmés.\nMaó, 26 de setembre de 2019


Més de 30.000 visitants a l'exposició "El retorn dels papers confiscats a Catalunya"\nExactament 30.130. Aquest és el nombre de persones que han anat a veure la mostra del Palau Moja de Barcelona dels anomenats "papers de Salamanca", que es va inaugurar el 5 de febrer. La mostra, amb el títol "El retorn dels papers confiscats a Catalunya", ha permès veure alguns dels documents de la Generalitat republicana confiscats pel règim franquista i recuperats ara a l'Arxiu Nacional de Sant Cugat. A partir del mes que ve començarà l'exposició itinerant, que entre altres ciutats, arribarà a Lleida, Amposta, Manresa, Girona i Tarragona.\n13/03/2006 - 00.00 Actualitzat 13/03/2006 - 18.56\nLa mostra dels "papers de Salamanca", oberta al públic del 5 de febrer al 12 de març al Palau Moja de Barcelona, anirà al maig a Lleida, a Amposta abans d'estiu, a Manresa al setembre, a Girona a finals d'octubre -coincidint amb les Fires- i a Tarragona a finals de novembre.\nEl primer dia d'obertura la mostra ja va rebre un total de 1.035 visitants i es van registrar cues de fins a 45 minuts per entrar al Palau Moja. Des d'aleshores, la mitjana de visitants ha rondat el miler diari.\nSota el títol "El retorn dels documents confiscats a Catalunya", l'exposició reuneix un total de 119 documents, 82 dels quals són originals i 37 reproduccions d'alguns dels documents de particulars i d'entitats que tornaran a Catalunya més endavant.\nLa mostra explica com es va fer la confiscació dels documents i l'ús que en va fer el franquisme, a més de fer una crònica de la reivindicació des dels inicis, que es remunten al 1977, fins al primer retorn.\nEls "papers de Salamanca" ja són a l'Arxiu Nacional de Catalunya\nLa Generalitat recupera documents de republicans espanyols emmagatzemats a Nova York\nMés d'un miler de persones visiten els "papers de la dignitat" el primer dia d'exposició\nLa Comissió de la Dignitat reclama les set caixes que no van ser traslladades a Catalunya\nSalamanca penja el rètol que rebateja el carrer de l'Arxiu amb el nom d'"El expolio"


Infosalut - 756.439,30 euros per a la prevenció i l’atenció a les addiccions a Mallorca\nArticle anterior Professionals sanitaris d'Eivissa i Formentera es formen en cronicitat\nArticle següent Reivindicacions en el Dia Internacional contra les violències masclistes\nLa Conselleria de Salut i Consum aportarà 756.439,30 euros per a l’atenció a les addiccions a l’illa de Mallorca gràcies al conveni de col·laboració amb el Consell de Mallorca.\nL’objectiu és garantir la col·laboració en el desenvolupament d’accions en relació amb l’atenció, el tractament ambulatori a les persones amb problemes d’addiccions i la coordinació per dur a terme programes de prevenció d’addiccions des de l’1 de gener al 31 de desembre de 2019.\nLes accions que es duran a terme a través d’aquest conveni són les següents:\nPreparació i subministrament de metadona per a les persones usuàries de les unitats de conductes addictives (UCA) i derivació dels usuaris atesos a les UCA perquè recullin la metadona, als centres de salut o oficines de farmàcia de l’illa de Mallorca.\nPrograma d’atenció: tractament ambulatori i inserció a través de les UCA per part d’uns equips professionals que donen cobertura a 5 unitats de conductes addictives.\nCol·laboració en l’oferta i el seguiment de programes preventius dins l’àmbit educatiu.\nCoordinació en les actuacions de prevenció en l’àmbit comunitari.\nCol·laboració en la recollida de dades dels indicadors que se sol•licitin per poder donar resposta a las memòries sobre actuacions en addiccions.\nImpartició de formació per a professionals.\nAixí mateix, es crea una comissió de seguiment formada per dos representants de la Conselleria de Salut i Consum i dos representants del Consell de Mallorca, amb l’objectiu d’aprovar els protocols d’actuació derivats d’aquest conveni, vetllar pel compliment de l’objecte del conveni, resoldre les qüestions que en plantegi l’aplicació i avaluar la realització del projecte en haver acabat.\nEn haver conclòs les actuacions que preveu el conveni, s’ha de presentar una memòria d’activitats.


L’Ajuntament de Girona reformarà part de la comissaria de la Policia Municipal - Ajuntament de Girona\nL’Ajuntament de Girona ha aprovat avui inicialment per Junta de Govern Local el projecte de reforma de part de la comissaria de la Policia Municipal de la ciutat. Les actuacions consistiran principalment en l’adequació dels vestidors i de l’accessibilitat de l’edifici, ubicat al número 4 del carrer de Bernat Bacià.\nLes obres es dividiran en cinc àmbits. En primer lloc, es farà una nova distribució dels vestidors i els serveis que comportarà que s’unifiquin els tres vestidors en un de sol i es reubiquin els banys i les dutxes. Amb aquesta intervenció es donarà resposta a la insuficiència de capacitat que tenen actualment els vestidors dels agents masculins.\nEn segon lloc, s’actuarà en els espais vinculats als vestidors, com ara la zona de l’armer, la nova sala d’objectes perduts i el bany de les garjoles, a més d’espais de magatzem diversos. Gràcies a la instal•lació d’un bany a les garjoles s’evitarà el desplaçament de les persones detingudes fins a la zona de serveis actual a la planta baixa.\nEn tercer lloc, s’instal·larà un elevador adaptat que comunicarà directament la planta baixa amb la planta primera i que significarà una millora significativa en l’accessibilitat i la mobilitat en l’edifici. Fins ara, l’accés a la primera planta –on hi ha les oficines d’atenció ciutadana- es feia de manera preferent a través de les escales centrals i, en el cas de persones amb mobilitat reduïda, es requeria que un treballador municipal o un agent acompanyés la persona fins a un ascensor que estava en una zona privada de l’edifici.\nEn quart i cinquè lloc, es farà un reforç estructural per a una possible ampliació de l’edifici i es proposarà una millora de la instal·lació de calefacció i ACS.\nL’alcaldessa de Girona, Marta Madrenas, ha assenyalat que “es tracta d’una obra molt reivindicada pels treballadors i treballadores de la Policia, i l’hem prioritzat perquè era urgent millorar les condicions laborals a la comissaria i les condicions d’atenció a la ciutadania. Per exemple, no ens podíem permetre que passés més temps sense que fos un edifici accessible. Per això amb aquest projecte fem un pas endavant en modernitzar en tots els aspectes d’un dels principals equipaments de la ciutat”.\nLa superfície total de l’àmbit de reforma és de 233,64 metres quadrats, dividida en 226,26 metres quadrats a la planta baixa i 7.38 metres quadrats a la planta primera.\nEl pressupost total del projecte és de 351.864,04 euros (IVA inclòs) i, un cop estigui aprovat definitivament i s’hagi licitat, es preveu un termini d’execució de tres mesos i mig.


Sensacions positives i agradables del Txi Kung | El Blog de la Residència Reig\nHome / Teràpies / Sensacions positives i agradables del Txi Kung\nEl dimarts dia 7 de Gener es van iniciar les sessions de Txi Kung a la residència La Vostra Llar Reig de La Garriga. El Txi Kung és una pràctica física procedent de la Xina i enmarcada dins la Medicina tradicional xinesa que combina moviments suaus i repetitius amb exercicis de respiració i relaxació.\nAquesta pràctica té per objectiu reforçar el sistema locomotor, articular i respiratori, treballar la propiocepció, estimulació de la memòria, potenciar la relació amb el propi cos i amb els altres, augmentar sentiment d’autoestima i experimentar sensacions positives i agradables.\nEn la primera sessió ja es va observar com els residents seguien molt atents els exercicis pràctics guiats per la terapeuta del taller, la Gemma. Al finalitzar la sessió verbalitzaven el seu benestar després de l’experiència i comentaven que a més d’haver treballat moltes parts del cos també havia sigut molt una dinàmica amena i divertida.\nQuinzenalment, tots els dimarts a la tarda de 17 a 18 hores fins al 14 d’abril, els residents podran gaudir d’aquestes sessions terapèutiques.\nArticle anterior La millor companyia


Canvis de titularitat - FCC Aqualia\nDOCUMENTACIÓ QUE EL CLIENT HAURÀ D’APORTAR\nFotocòpia de l’escriptura de propietat o contracte de lloguer.\nFotocòpia DNI del titular o del CIF si és una empresa.\nSi no firma el titular, s’haurà d’autoritzar per escrit a una segona persona per que ho faci en el seu nom. Si es tracta d’una empresa, autorització per escrit de la societat a la persona que firma el contracte havent de presentar també fotocòpia del seu DNI.\nNº de compte bancari per domiciliar els rebuts.\nQue no existeixi deute pendent.\nEl nou titular està obligat al pagament del rebut en curs pendent d’emissió en el moment de la sol·licitud.


Fotos i Audio: Taula rodona #Antirepressió | CGT València\nHome / Actualitat / Fotos i Audio: Taula rodona #Antirepressió\nFotos i Audio: Taula rodona #Antirepressió\n25 abril 2017 :Taula Rodona: Lluita i Repressió. Com podem respondre?\nJornades Anarcosindicalistes 2017 Unint Lluites Construint Alternativa.\nLloc: Aula Magna de la Facultat de Filosofia i Ciències de l’Educació. Av Blasco Ibañez, 30\nErmengolGasssiot Arqueòleg, doctor en Pre-història i professor de la UAB. Secretari de la CGT de Catalunya. Encausat juntament amb altres treballadors i alumnes, per defensar l’Ensenyament Públic. El fiscal li demana ni més ni menys de 11 anys, per protagonitzar una tancada pacífica a la universitat.\nLola Gutierrez, Educadora social a la diputacion de Barcelona i delegada sindical per CGT. detinguda a\nGrècia per intentar ajudar Refugiadxs.\nSaturnino Mercader, Treballador de TMB. Delegat de CGT. Actiu militant sindical, el 29 de març de 2012, arran de la seva participació en piquets informatius, durant la Vaga General se li demanen 2 anys de presó, amb al·lucinants acusacions, que van quedar finalment en res. El cas ha estat sobresegut.\nPaco Ortega, membre del Comitè d’Empresa, és Secretari d’Acció Social de CGT a Granada. Objector de consciència, Activista del 15 M, també forma part de plataformes com Stop Desnonaments, Stop Repressió, etc. Va ser detingut costat d’un altre company, realitzant una protesta pacífica. Finalment, absolt sense càrrecs.\nLolo: Cas Bemba, El Cas Bemba es remunta al setembre del 2003, quan la policia antiavalots de Sabadell, dirigida pel llavors alcalde Manuel Bustos, va dur a terme una intervenció policial que acabà amb més de 20 ferits i 11 detinguts. Ara, 14 anys després dels fets, els volen empresonar.\nLes persones que assisteixen a aquest acte, són una mostra dels centenars d’activistes i militants que per exercir els seus drets de manifestació, de protesta, han estat i són represaliades a casa nostra. CGT és una de les organitzacions més damnificades, en evident proporció a la coherent activitat que duen a terme els qui formem part d’ella. Però ningú s’escapa d’això, altres sindicats, organitzacions socials i estudiantils, o persones compromeses sense més, som víctimes propiciatòries d’uns governants disposats a mantenir-nos a ratlla a qualsevol preu. Governants que amb això demostren el veritable por que tenen a la població, no consentint ni tan sols la dissidència pacífica amb el Règim.\nFotos: Miguel Rodriguez\nJornades Anarcosindicalistes 2017-04-27


Vincent Schiavelli - Obituari - Teatralnet\nVincent Schiavelli (57) Actor\nL’actor italo-nord-americà Vincent Schiavelli, un dels rostres més peculiars de pel•lícules com Ghost o Alguien voló sobre el nido del cuco, va morir el 26 de desembre de 2005 als 57 anys al seu domicili sicilià de Polizzi Generosa.\nNascut a Brooklyn (Nueva York) en 1958, Schiavelli va estudiar art dramàtic a la New York University School of the Arts entre el 1969 i el 1970 on ja havia representant diferents obres de teatre de caràcter amateur. Va debutar en el cine el 1971 amb la pel•lícula Juventud sin esperanza, del director d’origen txec Milos Forman, qui va comptar amb ell per a una bona part dels seus projectes posteriors.\nVa ser amb aquest realitzador amb el que va interpretar algun dels seus paper més aplaudits, com el llunàtic Frederickson a Alguien voló sobre el nido del cuco (1975) o el criat de Salieri a Amadeus (1984), a més d’aparíeixer a cintes com Valmont (1989), L’escàndol Larry Flint (1996) o 'Man on the Moon' (1999).\nAmb una alçada d’ 1,96 metres i un rostre que podia transformar-se en una màscara truculenta, Schiavelli va encarnar secundaris inoblidables, com a Ghost (1990), pel•lícula en la que era el voluble fantasma del metro de Nova Cork que ajudava al personatge de Patrick Swayze a moure’s pel món material.\nL’actor va interpretar més d’un centenar de personatges en cinema i televisió, amb aparicions a sèries que van des d’Starsky y Hutch fins a Corrupción en Miami o Expediente X.\nSchiavelli era net d’un cuiner sicilià que li va inculcar el seu amor per la cuina, la qual cosa es va traduir en diversos llibres de receptes, bona part d’elles sicilianes, firmats per l’actor.\nEs va casar en dues ocasions. La primera amb l’actriu .Allyce Beasley, de la que es va divorciar el 1988 després de tres anys de matrimoni, i després amb l’arpista Carol Mukhalian.\nEl 2004 va decidir traslladar-se a Polizzi Generosa, el petit poble en les rodalies de Palermo d’on era originaria la seva família materna on va dirigir alguna peça teatral.