S'entén com a obres menors qualsevol obra que no modifiqui la disposició interior i exterior d'un immoble.\nTambé inclou les llicències per a la col·locació de cartells, tanques de publicitat visibles des de la via pública i tancament de solars.\nLlicència exigida i regulada per la legislació urbanística vigent (articles 187 i següents del DL1/2010 del Text refós de la Llei d'urbanisme) i pel Pla d'ordenació urbanística municipal.\nEl previst a les Ordenances Fiscals números 5 i 28\nEl promotor o interessat.\nEn compliment de l'Ordenança Fiscal número 5, cal fer el dipòsit previ de la taxa, en règim d'autoliquidació, sense la qual no es tramita la sol•licitud.\nEl document amb l'import de la taxa a liquidar * l'heu de sol•licitar a l'Organisme de Gestió Tributària (c/ Lluna, 4-6) i abonar-la en una entitat financera col•laboradora.\n* Per la seva tipologia, algunes obres gaudeixen d’una bonificació tant en la taxa per llicència d’obres com en l’ICIO. Podeu consultar quin benefici fiscal demanar en el moment de la sol•licitud en:\nTaxa per llicències o la comprovació d’activitats comunicades en matèria d’urbanisme\nImpost sobre construccions, instal•lacions i obres\nUna vegada en poder del resguard de pagament de la taxa, ja podeu presentar la sol·licitud de llicència d'obra menor a a l’Oficina d'Atenció Ciutadana de l’Ajuntament per al seu tràmit.\nLa sol·licitud de llicència d'obres menors també es podrà presentar telemàticament, una vegada feta efectiva la taxa corresponent, mitjançant el tràmit Presentació de sol•licituds i altres documents dirigits a l'Ajuntament de Vilafranca (Instància) adjuntant-hi, com a documents annexes, el model de sol•licitud d’obres menors i la documentació corresponent a aquest tràmit.\n- En la realització d'obres en zona de servitud de carreteres, ferrocarrils o altres serveis, haurà de sol·licitar-se també l'autorització de l'ens titular (Demarcació Carreteres de l'Estat - Direcció General de Carreteres - Vies Públiques de la Diputació - Renfe - altres).\nA l'imprès de sol·licitud cal adjuntar:\n- DNI, NIF o CIF del sol•licitant i/o representant\n- Identificació cadastral de la finca (Plànol cadastral si s’escau)\n- Documentació gràfica i escrita de les obres a realitzar, especificant-ne situació, característiques, volum i extensió\n- Pressupost de les obres o instal•lacions a realitzar\n- Full d’assumpció de la direcció facultativa de les obres, si s’escau\n- Acreditació compliment requeriments normativa d’enderrocs i altres residus de la construcció, si s’escau\n- Comprovant del pagament de la Taxa per llicències en règim d’autoliquidació\n- Comprovant del pagament de l’ICIO per llicències en règim d’autoliquidació, si s’escau\nOM07-Instal.lacions / antenes de radiocomunicació\nOM17-Col.laboració municipal en la millora de les façanes.\nOM20-Ordenança municipal sobre mesures d'agilització i simplificació dels tràmits per a realitzar determinades obres i instal·lacions\nÚltima actualització: 14/03/2019


La tercera marxa cicloturística 100% Tondo ja compta amb 600 inscrits - Garrotxa Digital\nEl ciclista Carles Torrent, juntament amb l’Ajuntament de Sant Joan les Fonts i el Club Ciclista Olot, han presentat la tercera edició de la marxa cicloturista 100% Tondo, per recodar el ciclista desaparegut. La prova se celebrarà el proper dissabte 21 de setembre. De moment, ja hi ha 600 inscrits. L’organització espera superar la participació de l’any passat.\nLes inscripcions per a la marxa cicloturista 100% Tondo ja són obertes i, de moment, ja hi ha 600 inscrits. L’organització de la marxa creu que el 21 de setembre s’hauran superat els 700 inscrits de l’any passat. Però l’important per a l’organització no és la quantitat, sinó la qualitat de l’esdeveniment, per tal que els amants del ciclisme segueixin recordant a Xavi Tondo. La marxa cicloturística està organitzada amb el suport del Club Ciclista Olot, l’Ajuntament de Sant Joan les Fonts i el Consell Comarcal de la Garrotxa. Quant al recorregut, no variarà respecte de la passada edició. La prova curta tindrà arribada i sortida a Sant Joan, passant per Besalú, Banyoles i Santa Pau. La prova llarga puja fins a Vallter 2000.\nLa Greda Street Band composa i interpreta el nou himne de l’afició de la Unió Esportiva Olot\nLa selecció espanyola de waterpolo tindrà uns quarts de finals difícils després de la derrota d'ahir contra Itàlia (7-10), en un partit en el qual l'olotí Blai Mallarach va patir una perforació a l'oïda dreta. La lesió el fa ser dubte demà contra Montenegro.…


The Fonix 2015 – Guanyadors i finalistes! – Multilinweb\nPàgina inicial/General/The Fonix 2015 – Guanyadors i finalistes!\nJa s’han publicat els resultats oficials del Concurs d’Anglès The Fonix 2015, on es valora el nivell d’anglès dels alumnes participants en els àmbits de vocabulary, reading, writing i speaking. Com cada any, hi han participat alumnes de tot Catalunya en les fases locals, territorials i finalment la fase final, d’on han sortit els guanyadors i finalistes.\nUn cop més, els alumnes de les Escoles Cristianes han fet un molt bon paper al concurs, demostrant així que els Projectes Multilingües de les Escoles Cristianes funcionen molt i molt bé! En aquest enllaç podeu descarregar els resultats de la Fase Final.\nMoltes felicitats a tots els participants, i als guanyadors i finalistes de les escoles:\nCol·legi Claret, de Valls; Col·legi Cor, de Maria La Bisbal, de La Bisbal d’Empordà; Col·legi Diocesà Sagrada Família, de Tortosa; Col·legi El Carme, de Lleida; Col·legi La Salle Cassà, de Cassà de La Selva; Col·legi La Salle Comtal, de Barcelona; Col·legi La Salle Mollerussa, de Mollerussa; Col·legi La Salle Palamós; Col·legi L’Ave Maria, de Manresa; Col·legi Lestonnac-L’ensenyança, de Tarragona; Col·legi Mare de Déu, de Montserrat, de Les Borges Blanques; Col·legi Mare, de Déu, del Carme, de El Prat de Llobregat; Col·legi Maristes Igualada, d’Igualada; Col·legi Maristes Montserrat, de Lleida; Col·legi Padre Damián Sagrados Corazones, de Barcelona; Col·legi Pare Manyanet, de Reus; Col·legi Reial Monestir Santa Isabel, de Barcelona; Col·legi Sagrada Família – Horta, de Barcelona; Col·legi Sant Josep, de Reus; Col·legi Sant Josep, de Sant Sadurní d’Anoia; Col·legi Sant Josep-Teresianes, de Barcelona; Col·legi Sant Pau Apòstol, de Tarragona; Col·legi Sant Ramon de Penyafort, de Vilafranca del Penedès; Col·legi Santa Anna, de Lleida; Col·legi Santa Teresa de Jesús, de Tarragona; Col·legi Vedruna Sant Josep, de Tàrrega; Escola Cervetó, de Granollers; Escola Infant Jesús- Jesuïtes Sant Gervasi, de Barcelona; Escola Josep Tous, de Barcelona; Escola Manyanet, de Molins de Rei; Escola Pia Balmes, de Barcelona; Escola Pia d’Olot; Escola Pia Caldes; Escola Pia Nostra Senyora, de Barcelona; Escola Pia Santa Anna, de Mataró; Escola Sagrat Cor, del Vendrell; Escola Sant Francesc , de Sabadell; Escola Vedruna Balaguer, de Balaguer; Escola Virolai, de Barcelona; Escoles Maria Ward, de Badalona i Fedac Montcada, de Montcada i Reixac.


Eleccions catalanes: Cs vol reformar la Constitució «per millorar la vida de tots» - Diari de Girona\nEleccions catalanes: Cs vol reformar la Constitució «per millorar la vida de tots»\nJean Castel assegura que s'ha de fer per al conjunt dels ciutadans i no «per acontentar Junqueras i Puigdemont»\nddg 07.12.2017 | 08:48\n«Nosaltres volem reformar i actualitzar la Constitució per millorar la vida de tots els ciutadans i no per acontentar Junqueras i Puigdemont». Així es va pronunciar ahir el candidat de Ciutadans (Cs) per Girona, Jean Castel, a la plaça de la Constitució de Girona. Castel va assegurar que la Carta Magna és la norma fonamental que ha garantit «la llibertat, la prosperitat i l'estat del benestar» durant 39 anys però alhora va defensar la viabilitat de reformar-la «des del consens».\nCastel va recordar que Cs sempre ha contemplat la necessitat d'actualitzar la Constitució i va dir que «som els únics que hem proposat un projecte de reforma». Així, va recordar la proposta de «suprimir els aforaments, esclarir competències, convertir el Senat en una veritable cambra de representació territorial o suprimir-lo i millorar la llei de finançament de les comunitats autònomes». Per al candidat de la formació taronja, la vigència de la Constitució no impedeix que es pugui reformar per introduir «les millores que reclama la ciutadania».\nTurull, d´Estremera a Amer per donar «escalf» a la família de Puigdemont. Eleccions a Catalunya 2017


Resum i recomanacions per la manifestació "No tinc por" - Pares i Nens\nPares i Nens > Família > Notícies > Resum i recomanacions per la manifestació “No tinc por”\nResum i recomanacions per la manifestació “No tinc por”\nPares i Nens ens sumem a la manifestació “No tinc por” organitzada per mostrar el rebuig als atemptats i la crida a la pau.\nLa manifestació recorrerà des de la cruïlla de Diagonal amb Passeig de Gràcia fins la Plaça Catalunya i la capçalera es situarà a l’alçada de la Gran Via de les Corts Catalanes. Per tant, en aquest tram us podeu situar on vulgueu.\nSerà a la plaça Catalunya on hi haurà un escenari per celebrar l’acte final de la marxa.\nEn la segona part, Peter Thiemann, violoncel·lista de l’Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu, i Guillem Gràcia, estudiant de violoncel, interpretaran “El cant dels ocells”.\nL’escenari estarà guarnit amb decoracions florals del Gremi de Floristes de Catalunya. El fons de l’escenari serà el dibuix de “Barcelona” amb crespó que va fer l’artista Frederic Amat acompanyat del lema de la manifestació “No tinc por” en diferents idiomes. Durant la manifestació, diversos voluntaris repartiran entre els assistents milers de flors vermelles, grogues i blanques, que són els colors de la ciutat de Barcelona.\n170 entitats fan una crida a anar de blau a la manifestació per rebutjar les polítiques que “promouen guerres i alimenten conflictes armats, mitjançant la venda i el comerç d’armes a països com Aràbia Saudita, i que apliquen polítiques repressives i antiterroristes que fomenten l’espiral de violència”. També es denuncia l’incompliment de l’acollida de persones refugiades, la repressió de les mobilitzacions populars o el foment de l’odi, el racisme, la xenofòbia i la islamofòbia.\nAquest color simbolitza la lluita dels darrers temps a favor de l’acollida de les persones refugiades i el mar Mediterrani. També és transmetre una imatge de gran onada que desbordi els carrers.\n– Han d’anar ben identificats!! Podeu posar-lis un collaret penjat amb la seva identificació, o bé, escriure amb un retolador PERMANENT, en lletra grossa i clara, al canell del braç o a la part superior, un o dos números de telèfon vostres amb el vostre nom, el nom del nen i edat.\n– Acordeu amb ells un PUNT DE TROBADA CONCRET!! que sàpiguen anar i coneguin, hi podeu anar tots junts abans de la manifestació, i dir-lis, per exemple: “si et perdéssis o ens perdéssim, no et preocupis, busca un policia o un adult i vingueu a AQUEST QUIOSC davant del bar que es diu Zurich, el veus? Llegeixes el nom? Nosaltres et vindrem a recollir a aquí”.\n– Naturalment aquest seria el cas quan no ens haguéssim pogut comunicar prèviament per telèfon, però sempre va bé tenir un lloc de trobada, sigui com sigui, per si de cas.\n– En el moment que fem això tranquil·litzem-lo abans, com hem fet a l’exemple, i diem-li que és molt fàcil perdre’ns quan hi ha molta gent, que si passa no es posi nerviós i faci el que li hem dit. De totes maneres també expliquem-li que precisament per això és important que no es despisti i que no marxi del nostre costat sense dir-nos-ho prèviament.\n– Utilitzeu el transport públic, i si pot ser el metro millor, ja que l’accés en superfície estarà restringit.\n– Eviteu baixar com a destinació del metro (sobretot a prop de les 17h) a: Diagonal, Passeig de Gràcia i Catalunya ja que es preveu que estarà força colapsat (millor baixar en una altra parada i anar la resta a peu).\n– Si aneu en cotxe a partir de les 16h sapigueu que es tallaran els següents carrers:\nAvinguda Diagonal – Jardinets de Gràcia – Còrsega – Pau Claris – plaça d’Urquinaona – Fontanella – plaça de Catalunya – Pelai – plaça de la Universitat – ronda Universitat – Balmes – avinguda Diagonal.\n– Costat Llobregat:\nPlaça Letamendi – Aragó – Balmes – ronda Universitat – plaça de la Universitat – Aribau – Aragó – plaça Letamedi\n– Costat Besòs:\nValència – Roger de Llúria – plaça d’Urquinaona – Pau Claris – València\n– No porteu motxilles voluminoses aneu amb bosses petites.\n– No difoneu rumors ni creeu alarmes innecessàries.\n– Tingueu paciència (això us ho diem nosaltres!) doncs hi haurà molta gent, i fàcilment ens podem “agobiar” i posar nerviosos.\nL’amor no entén de fronteres, ni les fronteres d’amor


Alessandro Baricco: El virus i el ‘Game’ | Barcelona Metròpolis | Barcelona City Council\nAlessandro Baricco: El virus i el ‘Game’\nJorge Carrión és escriptor, periodista i codirector del Màster en Creació Literària de la UPF-BSM. Escriu regularment als diaris The New York Times i La Vanguardia.\nLa primera conversa internacional sobre el coronavirus es desenvolupa, no podia ser de cap altra manera, virtualment. Alessandro Baricco ens explica que el dinamisme de les veritats és avui més important que la seva exactitud, i que en aquest context el virus, tant informàtic com biològic, surfeja a una velocitat ultrasònica.\nSom dilluns, 16 de març, i el segell italià Ponte alle Grazie acaba de publicar Virus, de Slavoj Žižek, un diari sobre les mutacions que provoca la crisi que és, en sí mateix, un llibre mutant. L’ebook anirà creixent dia a dia i els qui el comprin podran descarregar de franc les successives actualitzacions. No m’estranya que es publiqui a Itàlia el primer llibre en un idioma occidental sobre la pandèmia, no només perquè el seu sistema editorial és particularment veloç, sinó perquè aquest país estrany —que uneix com cap altre l’esperit clàssic i la picaresca atemporal, la il·lustració i el catolicisme— s’ha convertit, per la resta de països europeus i americans, en el nostre futur imminent. De manera que la meva conversa d’avui amb Alessandro Baricco és una conversa amb demà passat.\nCom ha succeït amb tot durant les darreres setmanes, aquesta entrevista en públic ha passat per diverses fases, i moltes d’elles han durat tan sols unes hores. Estava anunciada des de feia mesos com una activitat del Centre de Cultura Contemporània. Havíem quedat una hora abans per conèixer-nos en persona i, per després de la conversa, teníem una reserva a un restaurant proper. Però la setmana passada ja semblava difícil que Baricco vingués des de Torí perquè havien començat els confinaments per la covid-19 en algunes regions del nord d’Itàlia. Quan ja vam tenir clar que no vindria, encara ens vam plantejar fer l’acte per Skype i amb públic. Després es van cancel·lar els vols amb Itàlia. Es van tancar les escoles i els centres culturals. Vam decidir que jo aniria al CCCB i que gravaríem allà no només l’entrevista, sinó també l’espai buit com un estrany i —a la seva manera— eloqüent document. Però llavors va començar el confinament i el consegüent teletreball. Al final, vam fer proves perquè la conversa fos a distància, i així ha començat un xat múltiple que ens permetrà assegurar-nos que la gravació s’ha realitzat correctament per al fals directe d’aquesta tarda.\nBaricco apareix a la meva pantalla despentinat i amb una gran ampolla d’aigua a la mà; la deixa fora de camp, s’asseu i comença a tocar acords clàssics en un teclat. Després de saludar-nos, no li pregunto si això que toca és el teclat d’un orgue o d’un piano, si l’estic veient a través de la càmera d’un ordinador o del telèfon mòbil: prefereixo saber si està veient ZeroZeroZero, la nova adaptació d’un llibre de Roberto Saviano. “No miro sèries”, em respon, la qual cosa em sorprén, perquè Los bárbaros i The Game són dos assajos que expliquen l’essència de les xarxes socials, els videojocs, les sèries de televisió, els discursos i les interfícies estrictament contemporanis. Em diu que sí que va veure alguns capítols de Gomorra, que li van semblar boníssims, però que ell en realitat és un lector clàssic, del novecento, tot i estar enormement interessat en el segle XXI.\nDiu Baricco que “la democràcia ara mateix funciona com un sistema d’emergència, és l’ambulància”.\nEl tècnic del CCCB compta des de deu fins a zero i comença a gravar. Començo presentant Baricco, afirmant que ens trobem en un context històric terrible i, això no obstant, fascinant, en el qual el concepte de viral ha tornat al camp que li correspon, el de la biologia, tot i que —com aquesta conversa— no s’entén sense el de les pantalles. Em dona la raó: “Per a la ment de l’intel·lectual, el que està succeint, malgrat la pena, és una festa, perquè tot el que veus està canviant el món”. I a continuació fa servir una metàfora molt pròpia de Paul Virilio: “Hem tingut un accident de cotxe, un accident de cotxe global, els implicats som tots, encara estem intentant treure els morts i els ferits de la ferramenta en què s’ha convertit el monstruós vehicle en què viatjàvem, després començarem a preguntar-nos com va poder passar, si el vam poder evitar, si hi haurà una propera vegada”. Amplia la metàfora: “La democràcia, ara mateix, funciona com un sistema d’emergència, és l’ambulància; d’aquí la confiança que de sobte li tenim, venim d’anys d’una profunda crisi de confiança en la classe política i científica, i de sobte és l’únic que tenim. I això està sent només un assaig general. Passarem els propers cinquanta anys així. El planeta s’està acabant”. Si la Guerra Civil espanyola va ser el pròleg de la Segona Guerra Mundial, el coronavirus —simultani a un hivern inusualment càlid o als incendis australians— és la introducció a la radicalització del nou ordre climàtic. O del desordre mediambiental, cada vegada més caos.\nExperiència del límit\nNo té sentit que aquesta crònica sigui un resum complet de la conversa perquè el vídeo ja estarà penjat al web del CCCB quan algú llegeixi aquestes línies: parlem de la seva obra, que des de Seda crea estructures més pròpies d’internet que de la tradició literària; de la seva admiració per autors com Emmanuel Carrère o Javier Cercas, perquè segons ell la seva manera de dissenyar els llibres frega la perfecció; del concepte d’obra mestra, que segons Baricco ha deixat de tenir sentit perquè ara tots busquem sèries, constel·lacions, no artefactes únics, esfèrics; de la llibreria que va obrir fa vint anys a Torí on només es venien vint-i-vuit llibres, triats amb molta cura i recomanats per altres grans lectors (en àudios que els clients podien escoltar, molt abans que es posessin de moda els podcasts); o de l’Scuola Holden, el centre d’ensenyament d’escriptura i humanitats, clàssiques i sobretot digitals, que lidera a Torí. El que sí té sentit és deixar aquí un testimoni de la que molt probablement hagi estat la primera conversa internacional sobre el coronavirus, quan encara ens trobàvem a les primeres setmanes de la crisi. Perquè aquesta experiència del límit exigeix registre, autocrítica i record.\nUn moment de la conversa virtual entre Alessandro Baricco i Jorge Carrión, organitzada pel CCCB el passat 16 de març.\nEntre Seda i The Game, a través de Los bárbaros i molts altres dels llibres de Baricco, hi ha un fil conductor que cohesiona l’obra: el del viatge. En tots els seus textos hi ha un elevat grau de moviment i d’inquietud. En el capítol sobre Google a Los bárbaros llegim: “És com si el Sentit, que durant segles va estar unit a un ideal de permanència, sòlida i completa, hagués marxat a buscar un hàbitat diferent, dissolent-se en una forma que és més aviat moviment, llarga estructura, viatge. Preguntar-se què és alguna cosa significa preguntar-se quin camí ha recorregut fora de sí mateix”. Tot buscant la nova lògica dels cercadors, intentat comprendre com han alterat les formes en què ens informem, aprenem, coneixem, gairebé reescriu Ítaca, el poema de Cavafis. Ja no importa la pregunta i la seva resposta, el problema i la seva resolució: s’imposa ara la ruta de vincles, desviaments, trobades, troballes, distraccions, descobriments.\nLi pregunto si trobarem en el segle xx les claus per entendre què està passant. Si els supervivents de la Segona Guerra Mundial i de l’extermini nazi o els filòsofs i els crítics culturals que van analitzar la guerra de Vietnam o la caiguda del Mur de Berlin ens ajudaran a comprendre la pandèmia i els seus canvis probablement radicals. Sé que a The Game afirma que els informàtics, els inventors, els programadors, els profetes de Silicon Valley van crear el nou paradigma en el qual vivim com una forma de rebuig més o menys conscient dels valors que van defensar els pensadors i els escriptors del cànon, com la profunditat o la memòria. Per això no em sorprèn que em respongui: “No, no, tot el que està passant és típic del Game”. El bo tant com el dolent: gràcies als dispositius, a les eines o a les xarxes socials es consciencia més ràpidament, se salven moltes vides.\nEl virus ha lliscat com cap altre per la membrana pixelada i per les autopistes de la globalització, per les plataformes i pels aeroports, per les xarxes socials i pel turisme.\n“Allò que segurament ha passat al Game, atesa la seva baixa densitat, és que el dinamisme de les veritats s’ha tornat més important que l’exactitud. En termes elementals: val més una veritat inexacta, però amb un disseny adequat per creuar el Game, que una veritat exacta però lenta de moviment i incapaç de desenganxar-se del punt en què ha nascut”, escriu Baricco en el seu llibre, on parla del disseny de l’storytelling al segle xxi com d’una enginyeria que ha de ser aerodinàmica per captar atenció en el nou ecosistema. El virus ha lliscat com cap altre per la membrana pixelada i per les autopistes de la globalització, per les plataformes i pels aeroports, per les xarxes socials i pel turisme. I la seva velocitat ultrasònica es deu precisament a la seva baixa densitat, a la seva capacitat de fer surf, imprecís, desconegut. Per molt que tinguem el seu mapa genètic, encara no el coneixem bé. Els símptomes que provoca són variables. Gairebé la meitat dels tests que es fan surten negatius, tot i que el virus sí hagi inoculat els cossos. Ni tan sols el nom s’ajusta a la veritat: li diem coronavirus, però el patogen en realitat ni tan sols es diu covid-19, sinó SARS-CoV-2. Durant massa setmanes vam dir que era una grip. Ara s’ha convertit en sinònim d’una altra paraula: guerra. És esquiu, aerodinàmic, posvertader. Una criatura amb una genètica molt anterior a la paraula “virus” o a la seva etimologia grega (toxina, verí). Un campió de l’evolució i de l’adaptació que es propaga amb la mateixa facilitat per les pells humanes que per les superfícies del Game.


Erotisme casteller | El Pati digital\n← Algú ho havia de dir!\nLa biomecànica dels castells (com cauen els castells) →\n23/05/2011 14 comentaris\nJa és ben sabut que els castells desperten passions però aquestes passions són per als castells o per als castellers i castelleres? En l’activitat castellera el contacte entre les persones és el pa de cada dia. En les pinyes l’espai entre casteller i casteller és molt limitat i això provoca un contacte que pot sobrepassar l’activitat pròpiament castellera.\nEn les pinyes el contacte és evident, crosses, baixos i agulla formen un conjunt totalment contacte en què el suor és compartit entre tots i mai se sap què hi pot passar durant l’execució d’un castell. Per altra banda, els castellers de tronc per tal d’enfilar-se han de cenyir-se a la resta de castellers i això provoca l’augment de la temperatura del tronc…\nÉs un tòpic el fet que les relacions entre els membres d’una colla castellera són molt fortes… i, en el cas de les colles castelleres universitàries encara ho són més… Avui us presentem un recull de fotografies amb un cert regust eròtic amb un denominador comú: els castellers!\nComencem per una imatge relativament típica en les actuacions castelleres, la d’aquell casteller o castellera que, potser degut a les presses o al fet d’haver-se deixat el cinturó a casa, provoca que al llarg del castells els pantalons vagin descendint fruit les pròpia gravetat terrestre…\nUn altre exemple d’oblit del cinturó és el que vam poder veure al Concurs de Castells de Torredambarra “Concurs7” d’enguany, provocat pels amfitrions, els Nois de la Torre quan van descarregar el 7d7 de manera èpica. Vegeu el terç de la dreta,\nUn dels exemples “més extrems” és aquest dels Castellers del Poble Sec:\nRecentment hem pogut veure també les interioritats d’una dos dels Castellers de Vilafranca quan descarregaven el 5d9f de la passada diada de Tots Sants.\nA la Diada dels Castellers de Sant Cugat de l’any 2012 vam poder veure com aquesta quint del 4d8 es quedava, literalment, sense pantalons un cas estrany sí, però ben real!\nSeguim amb un altre “clàssic” de moltes entitats i associacions i, per tant, també del món casteller: els calendaris. És clàssic fer calendaris amb fotografies nus de membres castellers, un exemple el trobem a Mataró on els Capgrossos van fer un calendari “amb pilotes” l’any 2008.\nTambé s’apuntaren a la moda els Moixiganguers d’Igualada l’any 2010.\nLa colla universitària dels Ganàpies de l’UAB no poden ser menys i també han fet el seu aquest any (2011):\nCal remarcar també el calendari bandarra que estan realitzant els Castellers del Poble Sec de cara a l’any 2012 el qual ha tingut molt ressò a la premsa (vídeo a BTV, entrevista a 8TV, diari ARA, crònica.cat, lamalla.cat) ja que compten amb l’experiència de Conrad Son, el director de cinema porno i resident al Poble Sec que ha acceptat fer les fotografies. Conrad Son afirma que ha acceptat la idea per “riure una mica de nosaltres mateixos” i ensenyar que “sense roba també es poden fer castells”.\nHi ha una altra colla que també ha fet un calendari pel nou any 2012. Es tracta dels universitaris de Girona, els Xoriguers. En aquest cas, els “serveis secrets” del Pati Digital han accedit a veure aquest calendari i han fet una mica d’espies… (ens ho permeteu oi Xoriguers?). Podeu comprar aquest calendari pel mòdic preu de 5€, val la pena, us ho assegurem!!!\nEls Castellers d’Esparreguera també s’han apunta a la moda de fer calendaris castellers amb connotacions “picants” per obtenir ingressos per a la colla.\nEls Castellers de Mollet també s’han apuntat a “la moda” de fer calendaris eròtics, en aquest cas, per a l’any 2014. Una molt bona iniciativa de la colla vallesana.\nUna altra manera és recórrer a l’erotisme per tal d’aconseguir més gent en algun assaig concret. Aquest és el cas dels Matossers de Molins de Rei que en motiu de la sisena diada de la colla van presentar aquest “sinuós” cartell.\nTambé és el cas dels Castellers de Terrassa que van fer un cartell “picant” per tal d’aconseguir reforços fa dos anys quan es van plantejar fer la torre de vuit folrada per la seva diada.\nEls Xiquets del Serrallo també n’han fet un en motiu del seu 25è aniversari.\nAltres fotografies curioses arriben arran de l’emoció de certs castellers. Aquest és el cas del pilar que van descarregar els Castellers de Mallorca a la Plaça del Blat de Valls en motiu de les Decennals d’enguany.\nEls Joves dels Xics de Granollers van triomfar a les xarxes socials en motiu de la XXII Diada de la colla, guanyant fins i tot un premi del Zona Zàpping, amb un vídeo amb molt poc roba però sense deixar veureu massa cosa…\nFinalment, i no per això menys important, és la presència del fet casteller en un llargmetratge eròtic de l’any 1994, La teta y la luna dirigit per Bigas Luna. En aquesta pel·lícula hi apareixia en Biel Duran (exmembre dels Minyons de Terrassa) fent d’enxaneta.\nFinalment i per acabar, us deixem amb aquest fragment de la pel·lícula La teta y la luna en què es pot apreciar com l’enxaneta (en Biel Duran) s’arramba “més del compte” quan puja pel castell…\nFiled under L'actualitat castellera Tagged with erotisme\n14 Responses to Erotisme casteller\nAntonio Luis Osuna says:\n23/05/2011 a les 16:56\nTípica crònica d’un diumenge a la tarda en un mes de maig calorós.\nCom li explico això als meus fills? Jo, que els parlo d’allò de la força, el valor, l’objectiu comú, la colla, castells en l’aire i ara he de dir-los que també aquí, les noies vénen pel meu atractiu sexual.\nPot ser no els ensenyo l’article. Serà millor.\nRetroenllaç: Indumentària i higiene personal dels castellers i castelleres « El Pati digital\n13/07/2011 a les 17:36\nDeixo l’enllaç a un cartell de MATOSSERS de Molins de Rei, de la seva Diada de la Colla de l’any 2007, es a dir anterior al cartell de Terrassa, segurament és casualitat, però jo trobo que fàcilment un pot ser inspiració de l’altre. http://3.bp.blogspot.com/_4OaR8XFIWDs/SQLJswQTeII/AAAAAAAACuk/0ITmsLIHpHQ/s400/Cartell+6ena+Diada+MATOSSERS.jpg\n13/07/2011 a les 18:14\nDavid, ja hem inclòs als Matossers al nostre recull d’erotisme casteller! Gràcies per informar-nos-en!\nRetroenllaç: I castellers del Poble Sec posano in un calendario erotico per autofinanziarsi\n15/12/2011 a les 01:12\nHola! Algú sap si el calendari dels Xoriguers pot comprar-se en algun punt de Barcelona?\n15/12/2011 a les 09:34\nNosaltres vam tenir accés al calendari ja que diversos membres dels Xoriguers ens en van portar a l’assaig dels Xics per comprar-ne. Desconeixem si es ven en algun establiment barceloní. Ells tenen el producte anunciat a la web com a marxandatge.\nT’aconsellem que contactis amb Xoriguers i que ells mateixos et resolguin el dubte: xoriguers.udg@gmail.com\nRetroenllaç: Els castellers protagonistes de l’humor gràfic de la premsa « El Pati digital\n02/08/2013 a les 09:20\nCom sempre says:\n02/08/2013 a les 10:41\nCom sempre feu servir imatges que no son vostres sense citar la font. En el cas dels calendaris i cartells es pot entendre però la resta també?\n02/08/2013 a les 10:43\nsi ens segueixes habitualment hauràs pogut veure que en els darrers articles citem (si podem) l’autoria de les fotografies ja que vam rebre diversos comentaris com els teus. Aquest és un article antic que pengem durant #ElPatiDeVacances i malauradament no compta amb l’autoria de les fotografies.\nDe totes maneres prenem nota del teu comentari! Moltes gràcies per llegir-nos!\n02/08/2013 a les 14:07\nEls Arreplegats de la Zona Universitària també van fer un calendari fa uns quants anys, no sabria exactament quants.\n03/08/2013 a les 09:59\nQuè vol dir “si podeu”? Si no podeu citar la font no heu de fer servir una foto o un text. A més dieu això i us quedeu tan amples. Com que l’article és antic no en citarem la font i punt? Sigueu coerents i citeu aquestes també o esborreules. Després ens queixem quan ho fan els altris…


AlterNoticies.cat: Lamentable Colau: castiga els barcelonins amb una pujada de l´IBI en plena crisi del Coronavirus\nAllò que els altres no et diran. Noticies catalanes alternatives que no publiquen els grans mitjans.\nColau castiga els barcelonins amb pujada de l´IBI de fins el doble\nUn nou despropòsit de l´alcaldessa Ada Colau a sumar a la seva llarga i desastrosa llista d´actuacions: castigar injustament als barcelonins amb una pujada descomunal de l´Impost de Bens Immobles (IBI) i a més en plena crisi sanitària,social i económica.\nAquesta forta pujada respecte els valors actuals la rebran tots els barcelonins propietaris d´un pis, en uns moments econòmics molt difícils per tota la ciutadania i pot posar en serioses dificultats per pagar a gent humil treballadora.\nAquest fet encara allunyarà més la possibilitat de comprar un pis a la gent jove i no tant jove.\nAquest nou desastre i càstig als barcelonins de l´alcaldessa Colau, que malgrat tot recordem no va guanyar les Eleccions Municipals a Barcelona i que governa amb el PSC-PSOE del 155 i els vots fatxes del mini grup de Manuel Valls, arriba a pujades del 50%, es a dir, el doble que l´actual, en areas dels districtes de Ciutat Vella i Sarrià-St. Gervasi.\nEls veïns que ja han rebut els rebuts trimestrals de l´IBI estan molt indignats i no es descarten mobilitzacions i protestes novament contra Colau quan s´aixequin els confinaments, que sembla no aprende dels errors de castigar als barcelonins de tota la vida.\nL´altra qüestió és: a qui regalarà tots els milers d´euros nous que recaptarà? a on aniran a parar? per què pregona a favor de no pagar lloguers perjudicant a persones que tenen com a únic ingrès econòmic el seu petit lloguer d´un pis i en canvi no perdona la pujada d´IBIs al seu Ajuntament?\nPublicat per Redacció a 6:17\nEtiquetes de comentaris: Colau, pujada IBI Barcelona\nEl Nutricionista a casa\nArxiu de Noticies marzo (1) febrero (1) octubre (3) mayo (1) febrero (2) enero (3) diciembre (2) noviembre (2) octubre (2) septiembre (1) agosto (2) julio (1) junio (3) abril (6) marzo (6) febrero (3) enero (1) diciembre (1) noviembre (3) octubre (2) septiembre (4) julio (4) junio (2) mayo (2) abril (3) marzo (9) febrero (1)


L'origen de la família, la propietat i l'estat/El naixement de l'estat atenès - Viquitexts\nL'origen de la família, la propietat i l'estat/El naixement de l'estat atenès\n← La gens grega El naixement de l'estat atenès\nL'origen de la família, la propietat i l'estat La gens i l'estat a Roma →\nCom l'estat s'ha desenvolupat, en part per la transformació dels òrgans de l'ordenament gentil, en part per l'establiment de nous òrgans i finalment en substituir-los completament per autoritats estatals reals, mentre que en el lloc de les seues gentes, fratries i tribus, que constituïent realment el «poble en armes» hi apareixia al servei d'aquesta autoritat estatal una «força pública» que també se la podia emprar contra el poble—tot plegat ho podem seguir si més no millor que la primera fase, millor que enlloc, en l'antiga Atenes. Les transformacions formals es representen essencialment d'acord amb Mortgan, amb continguts econòmics i productius que he ha hagut d'afegir en gran mesura.\nEn els temps heroics les quatre tribus d'atenesos d'Àtica habitaven encara territoris diferents; fins i tot les dotze fratries que les integraven tenien encara seus diferents a les dotze ciutats de Cècrops. L'ordenament era el de l'època heroica: assemblea popular, consell popular, basileus. Fins on arriba la història escrita, la terra i el sòl ja eren dividits i traspassats a la propietat privada, com correspon a la producció de mercaderies ja relativament desenvolupada vers la fi de l'etapa superior de la barbàrie i al comerç de mercaderies corresponent. A més de gra s'hi feia vi i oli; el comerç marítim pel mar egeu fou més i més arrabassat als fenicis i en gran part passà a mans àtiques. Mitjançant la compra-venda de la propietat agrària, amb la divisió progressiva del treball entre agricultura i artesania, comerç i navegació, els integrants de les gentes, fratries i tribus hagueren de barrejar-se força aviat, els districtes de les fratries i les tribus reberen habitants que si bé eren connacionals, no pertanyien a aquestes corporacions i eren per tant aliens en la pròpia residència. Com que cada fratria i cada tribu administrava els propis afers en temps de pau, no calia anar a Atenes a cercar el consell popular o el basileus. Però qui vivia en el territori de la fratria o de la tribu sense pertànyer-hi, no podia naturalment prendre part en l'administració.\nEl funcionament reglat dels òrgans de l'ordenament gentil arribaren per tant a aital desordre que ja en els temps heroics esdevingué necessari un remei. S'hi introduí l'ordenament atribuït a Teseu. El canvi consistia en general en l'establiment d'una administració central a Atenes, és a dir que una part dels afers fins llavors administrats independentment per les tribus fou declarada comuna i traslladada al consell general amb seu a Atenes. Amb això els atenesos feien un pas més enllà que qualsevol poble d'Amèrica: el lloc de la simple lliga de tribus veïnes l'ocupà la llur barreja en un sol poble. Així apareixia un dret popular comú atenès, per damunt dels costums legals de les tribus i gentes; el ciutadà atenès obtenia uns drets determinats com a tal i una nova protecció jurídica en territoris aliens a la seua tribu. Amb això però s'hi feia el primer pas per l'enderrocament de l'ordenament gentil; ja que era el primer pas per l'acceptació posterior de ciutadans que arreu d'Àtica eren aliens a les tribus, que es trobaven i romanien del tot fora de l'ordenament gentilici atenès. Una segona institució atribuïda a Teseu era la divisió de tot el poble, sense consideració de gens, fratria o tribu en tres classes: eupàtrides o nobles, geomors o pagesos i demiurgs o artesans, i el traspàs del dret exclusiu a la possessió de càrrecs als nobles. Aquesta divisió certament restà sense efectivitat, llevat de la possessió de càrrecs pels nobles, ja que no establia cap diferència jurídica addicional entre les classes[Variant textual 1]. Però és important ja que ens presenta els nous elements socials que es desenvolupen d'amagat. Mostra que la possessió habitual dels càrrecs gentils per determinades famílies s'havia transformat en un dret poc discutit d'aquestes famílies als càrrecs, que aquestes famílies, d'altra banda poderoses per les riqueses, començaven a aplegar-se fora de les llurs gentes en una classe pròpia privilegiada, i que l'estat que tot just apareixia santificava aquesta apropiació. Mostra a més, que la divisió del treball entre pagesos i artesans era prou sòlida per a disputar el primer lloc de la importància social a l'antiga classificació en gentes i tribus. Proclama finalment l'oposició irresoluble entre la societat gentil i l'estat; el primer intent de constitució d'un estat consisteix en esmicolar les gentes, en dividir-ne els membres entre privilegiats i marginats i aquests darrers en dues classes laborals i en oposar-les mútuament.\nLa història política posterior d'Atenes fins a Soló és coneix tan sols de forma incompleta. El càrrec de basileus arribà a perdre's; al capdavant de l'estat s'hi posen arconts triats entre els nobles. El domini dels nobles s'enfortí més i més, fins fer-se insuportable vers l'any 600 abans de la nostra era. I de fet el principal mitjà d'opressió de la llibertat comuna fou el diner i l'usura. La seu principal dels nobles era a i al voltant d'Atenes, on el comerç marítim, al costat de la pirateria marítima ocasional encara vigent, els enriquia i concentrava la riquesa monetària en les seues mans. D'ací l'economia financera en desenvolupament penetrà com un aiguafort corrosiu en la forma d'existència consuetudinària fonamentada en l'economia natural de les comunitats agràries. L'ordenament gentil és absolutament incompatible amb l'economia monetària; la ruïna dels parcers àtics coincidí amb l'afebliment dels antics vincles gentilicis que els protegia. La lletra de canvi i l'obligació de béns (perquè també la hipoteca l'havien inventada ja els atenesos) no respectaren gens ni la gens ni tan sols la fratria. I l'antic ordenament gentil no coneixia cap moneda, cap prèstec, cap deute monetari. D'ací es constituí per part del domini monetari dels nobles progressivament creixent i estès un nou dret tradicional com a garantia del creditor davant els deutors, com a consagració de l'explotació dels petits pagesos pels propietaris financers. Uniformement els camps d'Àtica eren plens de columnes hipotecàries que indicaven que el terreny era hipotecat en favor de qualcú per una certa suma de diners. Els camps que ja no eren marcats així, en gran part ja eren venuts, per causa d'hipoteques o interessos vençuts, i passats a la propietat dels usurers nobles; el pagès podia congratular-se si li permetien de viure-hi com a arrendatari i mantindre's amb una sisena part del producte del seu treball, mentre havia de pagar unes cinc sisenes parts al nou senyor com a renda. Encara més. Quan el producte de la venda de la terra no cobria la quantitat del deute, o aquest deute es contreia sense la seguretat d'una hipoteca, el deutor havia de vendre els fills a l'exterior com a esclaus, per satisfer el creditor. La venda dels fills pel pare—aquest fou el primer fruit del dret patern i la monogàmia! I si la sagonera encara no era satisfeta, podia vendre el propi deutor com a esclau. Aquesta era l'agradable albada de la civilització en el poble atenès.\nAbans, quan la forma de vida del poble encara es corresponia a l'ordenament gentil, aquesta transformació hauria sigut impossible; i si ací es produí, hom no sap com. Tornam un instant als nostres iroquesos. Era impensable una situació com la que s'havia imposat als atenesos sense la llur intervenció i segurament contra la llur voluntat. La forma de produir els mitjans de subsistència, mantinguda igual any rere any, era incapaç de produir conflictes com aquests, com si fossen imposats des de fora, cap oposició entre rics i pobres, entre explotadors i explotats. Els iroquesos eren encara lluny de dominar la natura, però dins les fronteres naturals imposades dominaven la seua pròpia producció. A banda de les migrades collites dels llurs horts, les èpoques d'esgotament de la pesca a llacs i rius, de la caça als boscos, sabien què podien treure de la llur forma de vida. Ço que havia de sorgir era la subsistència de la vida, més escassos o més abundants; però ço que mai no podia sorgir eren transformacions socials imprevisibles, esmicolament dels lligams gentils, divisió dels membres de la gens i de la tribu en classes oposades i mútuament en lluita. La producció es movia dins uns marges estrets; però els productors dominaven el propi producte. Aquest fou l'increïble avantatge de la producció bàrbara, que es perdé i malmeté amb l'entrada de la civilització, però recuperar-lo damunt el fonament de la poderosa dominació de la natura d'avui pels homes i de l'ara possible associació lliure, serà la tasca de les properes generacions.\nAltrament entre els grecs. La creixent possessió privada de ramats i estris de luxe dugué l'intercanvi entre individus, a la transformació dels productes en mercaderies. I ací rau la llavor de tota la transformació següent. Tant bon punt els productors deixaren de consumir directament els llurs productes, sinó que els lliuraven en mà com a bescanvi, en perderen el domini. Ja no sabien què se'n feia, i es donava la possibilitat que el producte una vegada transformat es tornàs contra els productors, per a explotar-los o oprimir-los. Per això no hi ha cap societat que puga conservar el domini damunt la pròpia producció i el control dels efectes socials del llur procés de producció, si no elimina el bescanvi entre individus.\nCom de ràpidament, però, després del naixement del bescanvi entre individus i amb la transformació del producte en mercaderies, els productes exerceixen el seu domini damunt els productors, ho experimentaren aviat els atenesos. Amb la producció de mercaderies arribà l'explotació del sòl pels individus en profit propi, i amb això aviat la propietat de la terra pels individus. Més tard arribaren els diners, la mercaderia universal, que podia bescanviar-se per totes les altres; però en inventar els homes els diners, no pensaren que amb ell creaven un nou poder social, l'únic poder universal davant el qual s'hi plegaria tota la societat. I aquest nou poder sorgit de sobte sense consciència ni voluntat dels llurs propis creadors, fou el que féu sentit el seu domini als atenesos amb tota la brutalitat de la seua joventut.\nQuè calia fer? L'antic ordenament gentil no tan sols s'havia demostrat impotent contra la marxa victoriosa dels diners; era també absolutament incapaç de trobar lloc dins seu per coses com els diners, els creditors i els deutors, cobrament forçós de deutes. Però vet ací el nou poder social que una vegada instal·lat ni desitjos pietosos ni nostàlgia dels bons i antics temps podien fer fora del món els diners i la usura. I d'altra banda eren obertes una altra sèrie de bretxes secundàries en l'ordenament gentil. La barreja dels membres de les gens i les fratries per tot el territori àtic, especialment en la mateixa ciutat d'Atenes, es féu més gran de generació en generació, malgrat que encara llavors un atenès podia vendre finques fora de la gens, però no la seua llar. La divisió del treball entre les diferents branques de la producció: agricultura, artesania, i fins l'artesania en més nombroses especialitats, comerç, navegació, etc., s'havia desenvolupat plenament amb els avenços de la indústria i el comerç; la població es dividí segons les llurs ocupacions en grups força compactes, cadascun dels quals tenia nous interessos en comú, per als quals no hi havia lloc en la gens o la fratria, i que per tant feien necessaris nous càrrecs. El nombre d'esclaus s'havia engrandit considerablement i ja llavors hauria superat el d'atenesos lliures; l'ordenament gentil no conegué cap esclavitud originàriament, ni tampoc per tant cap mitjà de mantindre sota control aquella massa d'esclaus. I finalment el comerç havia dut un munt de forasters a Atenes, que s'hi establiren per les facilitats que hi havia per guanyar diners i que constituïen també un element estrany i perturbador, sense drets ni protecció sota la constitució antiga i malgrat la tolerància tradicional de l'element aliè entre el poble.\nEn breu, l'ordenament gentil arribava a la fi. La societat hi era de dia en dia més incòmoda; ni tan sols podia allunyar els pitjors mals que apareixien davant seu. Però l'estat s'havia desenvolupat contràriament en silenci. Els nous grups creats per la divisió del treball primer entre la ciutat i el camp, i després entre les diferents branques del treball urbà tenien nous òrgans creats per a la protecció dels llurs interessos; s'hi instituïen càrrecs de tota mena. I després el jove estat necessità per damunt de tot un nou poder propi, que entre els mariners atenesos tan sols podia ésser inicialment una força naval, que dugués a terme petites guerres aïllades i protegís les naus comercials. S'instauraren, en un temps desconegut anterior a Soló, les naucràries, petites circumscripcions en nombre de dotze a cada tribu; cada naucrària havia de disposar d'una nau de guerra, aparellar-la i tripular-la, i fornir-hi a banda d'això encara dos cavallers. Aquesta institució afeblia l'ordenament gentil doblement. Primer, en crear una força pública que ja no coincidia gens amb el conjunt del poble armat; i en segon lloc, en dividir per primera vegada el poble pel que fa als afers públics, no d'acord amb els grups de parentiu, sinó d'acord amb agrupacions de residència. Què suposava això, ho veurem ara.\nCom que l'ordenament gentil ja no podia aportar un ajut al poble explotat, únicament hi restava l'estat naixent. I aquest li'n donava en l'ordenament solònic, si bé alhora es reforçava una altra vegada a costa de l'antic ordenament. Soló—la forma amb la qual la seua reforma aconseguí d'implantar-se l'any 594 abans de la nostra era no ens interessa ara—Soló obrí la sèrie de les anomenades revolucions polítiques, i de fet amb un atac a la propietat. Totes les revolucions anteriors havien sigut en protecció d'una mena de propietat contra una altra mena de propietat. No poden protegir-ne una sense atacar l'altra. En la gran revolució francesa fou sacrificada la propietat feudal per tal de salvar la burgesa; en la solònica fou la propietat dels creditors la que hagué de pagar en benefici de la propietat dels deutors. Els deutes foren simplement declarats nuls. Els aspectes particulars no els coneixem del cert, però Soló en les seues poesies, afirma haver enderrocat les columnes hipotecàries de les finques empenyorades i d'haver fet tornar a casa tots aquells que havien sigut venuts o que havien fugit a l'exterior per deutes. Això era únicament possible per un atac obert a la propietat. I de fet, des de la primera fins a la darrera d'aquestes denominades revolucions polítiques totes s'han fet per protegir la propietat—una mena—i mitjançant la confiscació, també anomenada robatori de propietats—d'una altra mena. Tan cert és això, que d'ençà de fa dos milenis i mig la propietat privada s'ha pogut mantindre únicament mitjançant l'atac contra la propietat.\nAra, però, es tractava d'impedir que els atenesos lliures tornassen a ésser esclavitzats. Això s'aconseguí primerament amb unes mesures generals, és a dir mitjançant la prohibició de contraure deutes, on s'obligàs a la persona del deutor. Més tard es fixà la mesura més gran de propietat de terra que un individu podia posseir, amb l'objectiu de posar si més no unes certes restriccions a la fam dels nobles per la terra dels pagesos. Després, però, arribarien canvis en l'ordenament; per nosaltres els més importants són aquests:\nEl consell fou augmentat fins a quatre-cents membres, cent de cada tribu; hi restava per tant encara la tribu com a fonament. Això fou també però l'únic aspecte del vell ordenament que fou inclòs en els nous organismes estatals. Ja que en la resta d'aspectes Soló dividí els ciutadans en quatre classes d'acord amb les llurs terres en propietat i la seua renda; 500, 300 i 150 medimnes de gra (1 medimne—vora uns 41 litres) eren les rendes mínimes per les tres primeres classes; qui en treia menys o no tenia terres en propietat, queia en la quarta classe. Tan sols podien ocupar qualsevol càrrec els de les tres superiors, i els més importants únicament els que pertanyien a la primera classe; la quarta classe únicament tenia el dret, en l'assemblea, a veu i vot, però era ací on tots els càrrecs eren elegits, on havien de retre comptes, on es deien totes les lleis, i on la quarta classe constituïa la majoria. Els privilegis aristocràtics eren renovats en part en la forma de privilegis de riquesa, però el poble conservà el poder decisiu. A més les quatre classes constituïen el fonament d'una nova organització militar. Les dues primeres classes aportaven la cavalleria; la tercera havia de fornir la infanteria pesada; la quarta com a infanteria lleugera sense cuirassa o a la flota rebia probablement també una paga.\nS'hi introduïa per tant un element del tot nou en l'ordenament: la propietat privada. D'acord amb la grandària de la llur propietat agrària es mesurava els drets i els deures dels ciutadans de l'estat, i en la mesura que les classes propietàries guanyaven en influència, desaparegueren les antigues corporacions de parentiu; la constitució gentil havia patit una nova derrota.\nLa mesura dels drets polítics d'acord amb els béns no era de fet una institució sense la qual no pogués existir l'estat. Tot i jugar un gran paper en la història constitucional dels estats, moltíssims estats, i precisament els desenvolupats de forma més completa, no l'han necessitada. També a Atenes jugà un paper únicament provisional; d'ençà d'Arístides tots els càrrecs eren oberts a qualsevol ciutadà.\nDurant els vuitana anys següents la societat atenesa se situà progressivament en una direcció similar a la seguida durant els segles posteriors. S'havia tancat la possibilitat de l'usura agrària rampant dels temps pre-solònics, així com a la concentració desmesurada de propietat agrària. El comerç i els oficis i les arts practicats de forma creixent amb el treball esclau, esdevingueren les branques professionals dominants. Hom s'il·lustrà. Per comptes d'explotar de la forma més brutal els propis conciutadans, hom explotava principalment els esclaus i els artesans no-atenesos. Les possessions mobles, la riquesa monetària i la riquesa en esclaus i vaixells creixien com més anava més, però ja no eren simplement un mitjà per aconseguir possessions agràries com en els primers i vacil·lants temps, sinó que eren un objectiu per si sols. Així sorgia d'una banda una competència victoriosa a l'antic poder nobiliari en la nova classe de rics industrials i comerciants, però d'altra banda s'arrabassava també les restes de l'antic ordenament gentil. Les gentes, fratries i tribus, els membres de les quals eren ara del tot dispersos i barrejats per Àtica, havien esdevingut corporacions polítiques del tot inútils; una massa de ciutadans atenesos no pertanyien a cap gens, eren immigrants amb dret de ciutadania de fet però sense accés a cap de les associacions de parentiu; únicament podien encara entrar en les diverses associacions de forasters de caràcter defensiu.\nAlhora continuaven les lluites partidistes; els nobles provaven de recuperar els seus antics privilegis i aconseuó una altra vegada per un instant el predomini, fins que la revolució de Clístenes (509 abans de la nostra era) els enderrocà definitivament; amb ella desapareixia però les darreres restes de l'ordre gentil.\nClístenes, en el seu nou ordenament, ignorà les quatre antigues tribus constituïdes en gentes i fratries. En el llur lloc aparegué una organització completament nova basada ja com les naucràries en les divisions dels ciutadans d'acord únicament amb el lloc de residència. Ja no era decisòria la pertinença a associacions de llinatge, sinó a un lloc de residència; no es repartia el poble, sinó el territori, els habitants eren simples accessoris polítics del territori.\nTota Àtica fou repartida en un cert nombre de divisions comunals, demos, cadascun dels quals s'administrava tot sol. Els ciutadans residents a cada demos (demòtics) triaven el llur cap (demarca) i el llur tresorer, així com trenta jutges amb jurisdicció en qüestions menors. Mantenien a més un temple i un déu protector o heroi propis, els sacerdots dels quals triaven. El poder suprem en el demos era en l'assemblea dels demòtics. Com Morgan ha remarcat correctament és l'antecedent de les comunitats urbanes americanes autònomes. Amb la mateixa unitat que acaba l'estat modern en la seua constitució superior, hi comença l'estat a Atenes.\nD'aquestes unitats, demos, s'hi constituïa una tribu, que s'anomena tribu local per distingir-la de l'antiga tribu de parentiu. La tribu local no era tan sols una corporació autònoma en la política, sinó també militar; triava el filarca o cap de tribu, que comandava la cavalleria, el taxiarca, de la infanteria, i l'estratega, que manava tota la tropa reclutada en el territori tribal. Aparellava a més cinc naus de guerra amb tripulació i comandants i prenia un heroi àtic, de qui duia el nom, com a protector. Finalment triava cinc consellers en el consell atenès.\nEl cim el constituïa l'estat atenès, regit pel consell dels cinquanta membres triats per les tribus i en darrera instància per l'assemblea popular, on cada ciutadà atenès tenia accés i dret de vot; a banda d'això arconts i altres càrrecs s'encarregaven de les diferents branques de l'administració i la justícia. No hi havia a Atenes cap càrrec superior amb poder executiu.\nAmb aquest nou ordenament i amb l'admissió d'un nombre força gran de protegits, en part immigrants, en part esclaus alliberats, foren eliminats dels afers públics els òrgans de l'ordenament de parentiu; decaigueren en societats merament privades i religioses. Però la influència moral, el caràcter i la mentalitat tradicionals dels antics temps gentilicis s'heretaren encara durant molt de temps abans d'extingir-se progressivament. Això ho mostra una altra institució estatal.\nHem vist que una característica essencial de l'estat consisteix en una força pública diferenciada de la massa popular. Atenes tenia llavors únicament un exèrcit popular i una flota disposada immediatament pel poble; que la protegies de l'exterior i la matenien a ratlla els esclaus, que ja llavors constituïen la gran majoria de la població. Contra els ciutadans el poder oficial pública únicament actuava com a policia, que és tan antiga com l'estat, i és per això que els innocents francesos del segle XVIII tampoc no parlaven de pobles civilitzats, sinó de policialitzats (nations policées). Els atenesos instauraven per tant igualment amb el llur estat també una policia, una veritable gendarmeria d'arquers a peu i a cavall—Landjäger, que hom diria a l'Alemanya meridional i a Suïssa. Aquesta gendarmeria es constituí però d'esclaus. Tan deshonrós semblava aquest servei de sicaris a l'atenès lliure, que s'estimava més que el tancassen esclaus armats, que no haver de dedicar-se a aital ignomínia. Era encara l'antic seny gentil. L'estat no podia existir sense la policia, però era encara jove i no tenia prou respecte per fer acceptable un ofici que els antics membres de la gens necessàriament trobaven infamant.\nCom fortament l'estat ara constituït en els seus trets principals es corresponia a la nova situació social dels atenesos, es manifesta en el ràpid floreixement de la riquesa, del comerç i de la indústria. L'oposició de classes, damunt la qual s'alçaven les institucions socials i polítiques, ja no era la dels nobles i el poble comú, sinó la dels esclaus i els lliures, protegits i ciutadans. En l'època del més alt floreixement tota la ciutadania lliure atenesa, homes i criatures inclosos, suposaven 90.000 caps, contra 365.000 esclaus de tots dos sexes i 45.000 protegits—forasters i lliberts. Per cada ciutadà masculí adult hi havia per tant de mitjana 18 esclaus i més de dos protegits. El gran nombre d'esclaus provenia del fet que molts d'ells treballaven plegats a les manufactures, en grans locals, sota supervisors. Amb el desenvolupament del comerç i de la indústria, però, vingué l'acumulació i la concentració de la riquesa en poques mans, l'empobriment de la massa de ciutadans lliures, a qui tan sols restava la tria de fer la competència al treball esclau mitjançant el propi treball manual, la qual cosa era considerada vergonyosa i banal i que tampoc prometia gaire futur—o bé caure en el lumpen. Feren, necessàriament d'acord amb les circumstàncies, ço darrer i com que constituïen la massa s'ensorrà per tant tot l'estat atenès. No fou la democràcia qui ensorrà Atenes, com sostenien els mestres d'escola que s'alimenten de les secrecions principesques, sinó l'esclavatge, que impedia el treball del ciutadà lliure.\nEl naixement de l'estat entre els atenesos constitueix una mostra particularment típica de la formació d'un estat, perquè d'una banda s'esdevé d'una forma completament pura, sense l'immisció de violències exteriors o interiors—la usurpació de Pisístrat no deixà cap espurna per la seua curta durada—, i perquè de l'altra banda resultà un estat d'un desenvolupament formal força superior, la república democràtica, immediatament a partir de la societat gentil, i finalment perquè ens són coneguts tots els aspectes particulars essencials.\n↑ (1884) com que les altres dues classes no reberen cap dret particular (per comptes de: ja que no establia cap diferència jurídica addicional entre les classes)\nObtingut de «https://ca.wikisource.org/w/index.php?title=L%27origen_de_la_família,_la_propietat_i_l%27estat/El_naixement_de_l%27estat_atenès&oldid=64493»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 26 ago 2013 a les 01:22.


✅ AGENDA: Tots els plans per al cap de setmana\nEls millors plans de València Diari per a este cap de setmana\nAgenda de les festes i actes més destacats de València per al cap de setmana del 14 al 16 d'agost\ndijous, 13 d’agost 2020 - 16:25h\n'València Diari' et porta els millors plans per al cap de setmana | Cedida\nCom cada setmana, 'València Diari' et porta l'agenda amb els millors plans per a fer este cap de setmana prop de casa. Esta setmana arriba carregada d'actes musicals i culturals, com 'Nits d'estiu en l'ermita de la Magdalena' de Castelló, i plans diferents com la ruta nocturna per a vore la pluja d'estrelles de Sant Llorenç en Oliva. Si encara esteu indecisos per a on anar, podeu elegir entre els millors plans que vos proposem des de 'València Diari', cliqueu en cada pla i consulteu tots els detalls!\n— Com cada cap de setmana d'agost, Torrent ens porta 'Cinema a la Plaça', amb la projecció de diverses pel·lícules divendres i dissabte.\n— Benifaió continua amb la seua programació 'Viu l'estiu' amb la projecció de la primera part d'un documental de la localitat el dijous i un tribut a Fito & Fitipaldis dissabte.\n— Esta setmana ha arrancat el cicle de concerts 'Nits al Carme' de València, que ens oferix música durant tot el cap de setmana.\n— Sagunt despedix este divendres i dissabte la seua programació 'Estiu 2020' amb un espectacle infantil, cabaret i un castell de focs artificials.\n— Este divendres és un dels millors dies per a vore la pluja d'estrelles de Sant Llorenç. Per això, Oliva ha organitzat la 5a edició de la seua ruta nocturna. Un pla diferent i per a tots els públics.\n— Com cada dissabte d'agost, les 'Nits d'estiu a l'ermita de la Magdalena' de Castelló ens porten música. Esta volta, pop dels seixanta.\n— Enguany Morella canvia les seues festes per diverses actuacions musicals. Este cap de setmana és el torn de El Diluvi.\n"Última hora: Enorme creixement dels casos de coronavirus en Espanya" "Urgent: Aïllats 5 sanitaris valencians després del positiu d'una companya"


MUNICIPIS EQUIPAMENTS ESPORTIUS\nActualitzada 01/05/2017 a les 08:16\n© Ciclistes ahir al punt de partida dels circuits.\nUns setanta ciclistes van estrenar aquest diumenge les rutes per a descensos de BTT de Rosselló. Es tracta de vint-i-una trialeres senyalitzades amb diferents nivells de dificultat que, a més d’afavorir la pràctica d’aquest esport, hauran de facilitar que els aficionats a la bicicleta comparteixin la serra amb els caçadors i posar fi a conflictes entre els dos col·lectius.\nAquesta regulació arriba després de l’aparició fa més d’un any de trampes per als ciclistes, en forma d’obstacles o de cables tibats per sobre del nivell de terra. Van reaparèixer posteriorment i van ser objecte de denúncies de ciclistes davant dels Mossos d’Esquadra. Els caçadors, per la seua banda, van expressar la seua repulsa i es van oferir a col·laborar per eradicar-les. Els nous circuits de BTT són fruit d’aquest compromís. Una vegada senyalitzades les zones de pas de bicicletes, els caçadors hauran d’evitar disparar als voltants. Així mateix, l’ajuntament podrà tancar recorreguts a les zones on es portin a terme caceres.


“Cal canviar les pràctiques i sumar gent a través de la política concreta” | En lluita\nEl primer acte del curs de Guanyem Barcelona va omplir de gom a gom la Plaça de la Virreina. / Sandro Gordo.\nAda Colau | Guanyem Barcelona parteix de les vivències del carrer.\nAda Colau ha sigut portaveu de la PAH, responsabilitat a la que va renunciar el passat mes de maig. Amb altres figures mediàtiques i un ampli ventall de gent vinculada a la ciutat, ha llançat la proposta de Guanyem Barcelona. Parlem amb ella sobre aquest projecte rupturista.\nDiverses figures mediàtiques dels moviments socials veu llançar el projecte de Guanyem Barcelona que ja ha estat validat per les signatures de la ciutadania. A partir d’ara com es combinen la radicalitat democràtica i els lideratges col·lectius amb el pes que teniu aquestes figures mediàtiques?\nBé, jo no diria que aquest projecte el vam llançar figures mediàtiques, diria que el va llançar una plataforma d’unes 200 persones molt diverses vinculades al teixit veïnal, a diferents moviments socials, de lluites per l’habitatge, per la sanitat, per l’educació, gent del món de l’acadèmia i de diferents professions. És a dir un ampli ventall de gent molt vinculada a la ciutat va impulsar la proposta.\nPerò clar per a que les propostes es donin a conèixer fan falta portaveus i com que vivim en una societat mediàtica que no l’hem creat nosaltres, per arribar a la gran opinió pública, fan falta portaveus que si són cares més conegudes faciliten tot això.\nEvidentment que hi hagi massa focalització en les persones a través d’aquesta societat mediàtica és una cosa que no ens agrada, perquè pensem que per tal que hi hagi realment democratització de la societat hem d’aconseguir el protagonisme de tothom i no només de cares conegudes. És impossible que poques persones puguin democratitzar la societat, és una contradicció en els termes, però en canvi no podem obviar que vivim en aquesta societat mediàtica i hem de donar-li la volta i que cares mediàtiques o més visibles es converteixin en eines, en instruments d’un procés col•lectiu i això és el que intentem fer.\nEn aquest cas jo sóc merament portaveu, no prenc cap decisió pel meu compte ni porto la interlocució amb forces polítiques, trencant amb el que serien els clàssics lideratges polítics. Jo simplement sóc portaveu, valido els missatges que s’han de donar de forma col•lectiva i també demano cogestió i corresponsabilització d’aquesta tasca.\nLlavors a la pràctica, ara que s’obre aquest procés, com creus que es podria concretar l’articulació d’un estructura que permeti aquests lideratges col·lectius i aquesta radicalitat democràtica?\nDel que es tracta és de fer un procés obert amb diferents espais que permetin diferents nivells de participació perquè no tothom pot participar amb la mateixa intensitat i això també és una forma d’exclusió.\nA l’acte del dia 16 (de setembre) presentarem una proposta de forma organitzativa que tindrà diferents nivells per treballar temes de continguts ja sigui a través de comissions de treball, de sectorials o a través d’estructures vinculades als barris. Volem que cadascú, en la mesura del possible i on es sentí més còmode, pugui participar en els temes que li interessin. Efectivament seran aquests espais els que hauran de prendre les decisions sobre com avança el procés i quines són les següents fases. Nosaltres hem tret una proposta que ara s’ha d’acabar de construir col·lectivament.\nAra imagina’t que ets alcaldessa de Barcelona amb majoria, què és el primer que faries?\n[rialles] El primer que faria no ho decidiria jo, precisament si estem plantejant un procés col·lectiu. Evidentment fan falta figures visibles. A mi se m’ha demanat que estigui disposada a ser candidata, que de moment no ho sóc perquè això és una cosa que arribaria a l’últim moment. Si arriba el cas, molta gent diversa m’ho ha demanat perquè soc una figura de consens, no només perquè sigui una cara visible. Jo dic que estic disposada a fer-ho si hi ha un projecte col·lectiu fort i hi ha una corresponsabilització. Entenc que alcaldessa en aquest cas hauria de ser com una portaveu.\nPosem per cas que tot aquest procés col·lectiu que comentes es dóna, què seria el primer que proposaries que fes aquesta alcaldia de Barcelona?\nA títol individual hi ha unes quantes coses urgents que podria proposar. Com que jo sóc activista pel dret a l’habitatge des de fa molt de temps, aturar desnonaments o intervenir els pisos buits crec que hauria de ser una de les primeres mesures. Però també de les primeres mesures seria democratitzar la pròpia institució, mesures que permetin des del primer dia fer consultes ciutadanes vinculants sobre els grans temes de ciutat, o descentralitzar l’ajuntament en els districtes i que hi hagi elecció directa de tots els regidors de districte. Mesures que efectivament i immediatament donin més poder a la ciutadania, que en el fons és del que es tracta.\nUna altre de les primeres mesures hauria de ser l’auditoria del propi ajuntament de Barcelona perquè precisament una de les coses que estem criticant és que són institucions cada dia més opaques i menys democràtiques i el primer que hem de veure és què hi ha. No només el tema econòmic en el sentit pressupostari sinó també en la pròpia estructura de l’ajuntament perquè és molt opaca. S’han creat molts consorcis, societats público-privades que s’han convertit en el lloc on col·locar a gent de la política i els propis partits per generar aquestes xarxes clientelars on s’hi estan desviant molts diners sense cap control democràtic.\nÉs molt positiu que les bases i l’entorn d’ICV-EUiA s’orientin cap a la ruptura. D’altra banda com creus que es pot evitar que l’aparell d’aquest partit, els polítics professionals, converteixin Guanyem en una eina de regeneració de la política institucional i no de ruptura democràtica?\nEs tracta de fer un procés el més fort i més col·lectiu possible. Nosaltres estem dient que si volem canviar les pràctiques, les formes de fer política, ho hem de fer des del moment zero. A partir d’aquesta política concreta hem de sumar el màxim de gent possible, també gent que s’hagi pogut equivocar o no, o partits que es vegi que han trobats límits en una forma de fer política i han de canviar. Bé doncs que ho demostrin en la pràctica que és del que es tracta, més enllà del que es pugui dir o de les negociacions que es puguin fer amb partits aquí el que estem dient és que si volem fer una nova política, aquesta s’ha de basar en les pràctiques. Com aconseguim que estructures que tenen inèrcies i formes de fer que no ens agraden no posin en risc el projecte? Doncs posant unes noves regles del joc, és a dir canviant les formes de fer.\nLa confluència no la volem fer com una negociació de despatxos o entre cúpules, ni tampoc volem que sigui només entre organitzacions polítiques, volem que sigui sobretot amb la ciutadania. Fem-la discutint quins són els objectius i les maneres de fer que volem per la “nova política”.\nHem plantejat unes jornades de confluència per l’octubre on hem convidat a tots els actors polítics i a la gent en general a discutir concretament. Sempre estem parlant que s’han de limitar els sous, s’han de limitar els mandats, s’han de buscar mecanismes efectius de rendició de comptes… Doncs concretem quants mandats, dos? Tres? Quina limitació de sou màxima i mínima? En base quins criteris? Parlem concretament de tot això.\nTothom que opti finalment per aquesta candidatura que haurà discutit col·lectivament aquest canvi de regles del joc després estarà subjecte a aquestes regles del joc que haurem decidit entre tots i totes.\nJa per acabar, creus que seria un error si finalment la CUP de Barcelona no forma part d’aquesta candidatura unitària?\nHome, a mi em sabria greu perquè tinc molts amics i amigues i companys de diferents lluites que estan a la Trobada Popular Municipalista (TPM), però d’entrada jo crec que hi contarem i vull pensar que serà així. Finalment la proposta que nosaltres hem fet no és una idea simplement de matemàtiques, de si ajuntem moltes forces diferents podem guanyar. No.\nAixò parteix d’una vivència del carrer on molta gent diversa ens estem trobant. Gent de la TPM però també bases de ICV-EUiA, gent del Procés Constituent o ara també de Podemos i molta altra gent que no està organitzada o que està en entitats socials o moviments socials ens estem trobant al carrer. La majoria de la gent està dient que o unim forces o anem directes a l’abisme perquè qui té el poder, les elits econòmiques i polítiques directament ens han declarat la guerra i van a retallar-ho tot i acabar amb drets mínims que han estat conquestes després de lluites històriques de segles.\nEstem en una situació d’emergència social i el que no entén la gent en general és que gent diversa que puguem tenir diferències i opinions diferents sobre moltes coses però que tenim uns objectius claríssims comuns, en base a drets socials, a que s’han de democratitzar les institucions, a que el protagonisme ha de ser de la ciutadania, no siguem capaços d’ajuntar-nos per aquests objectius.\nNo vol dir que ens unim, que ens diluïm i que ningú es supediti a altres, no es tracta d’això sinó que literalment ajuntem forces per aconseguir conquerir drets i democratitzar les institucions i que sigui la gent a partir d’aquí la que pugui fer noves conquestes. Que sigui un procés d’empoderament col·lectiu on tothom hi pugui participar. I per tant espero i confio contar amb els companys i companyes de la TPM.\nAlternatives polítiques, Altraveus


Romànic Musical a Bossòst amb el Trio Orfeu | Conselh Generau d’Aran\nAgost 22, 2019 clara Cultura, Noticiari\nEl cicle d’estiu del Romanic Musical està tenint un gran èxit d’assistència\nEl Trio Orfeu està format per Joan Sancho al violí, Ònia Tomàs al violoncel i Jordi Roure a la viola\nUn divendres més arriba una nova visita i concert del cicle d’estiu del Romànic Musical, organitzat pel Conselh Generau d’Aran i Foment Torisme Val d’Aran, amb la col·laboració de l’Arxiprestat de la Val d’Aran. Demà, 23 d’agost a les 22 hores, l’Església La Purificació de Maria de Bossòst acollirà aquesta vetllada cultural amenitzada per la música del Trio Orfeu.\nAquest acte començarà, com sempre, amb la projecció d’un vídeo, realitzat amb l’ajuda de la historiadora Elisa Ros, que conté la descripció i contextualització de l’església, una explicació que serveix per facilitar informació sobre el pas del temps i com ha afectat al monument i el seu entorn.\nA continuació tindrà lloc el concert ofert pel Trio Orfeu, format per Joan Sancho al violí, Ònia Tomàs al violoncel i Jordi Roure a la viola.\nEl seu programa per demà inclou les següents peces:\nAudiovisual comentat. 20’\nContextualització sobre l’obra i la vida de Bach.\nLa Chaconna, relacionada amb la mort de la primera esposa de Bach.\nL’Ofrena musical de Bach a Frederic el Gran, una joia matemàtica.\nLes Variacions Goldberg, història d’aquesta obra i descobriment de la seva bellesa “arquitectònica”.\nLes últimes nits de Romànic Musical han estat tot un èxit d’assistència. En el concret, la passada setmana, al concert a l’església d’Unha van assistir al voltant de 200 persones. Aquesta és una activitat cultural que permet gaudir del coneixement sobre el patrimoni aranès i, alhora, de la música clàssica en un ambient únic.


Guiatges i educació ambiental a La Vall d'en Bas » Bona Petja\ncaseta de la badia,7 (veïnat vilallonga)\n630 27 65 01\nBONA PETJA-GUIES DE MUNTANYA és una empresa que ofereix activitats al medi natural. Excursions, travesses, cursos de formació, tallers, programacions per a escoles, casals esportius per als més petits, guiatges per als més grans...entre d’altres. També oferim la possibilitat d’incorporar una degustació de productes artesans de la Vall d’en Bas a les activitats que es desenvolupin a la Garrotxa.\nBONA PETJA-GUIES DE MUNTANYA\nLes nostres activitats es desenvolupen al llarg de tot l’any. Principalment al Pirineu i a la comarca de la Garrotxa, tot i que estem oberts a propostes que ens pugueu aportar.\nA BONA PETJA vetllem per la seguretat dels nostres participants.\nBONAPETJA viu integrada a la Garrotxa. Respectem les normes d’ús que dicten les diferents lleis dintre i fora dels espais protegits. Donem valor a la nostra perícia per tal de transmetre la passió que sentim pel territori. Dintre els nostres objectius en volem assenyalar dos:\nEn l’àmbit comarcal, tenim la intenció de potenciar els esports d’aventura i a l’aire lliure entre la mainada. Mitjançant excursions, cursos, casals de muntanya, extraescolars...donant així una alternativa real als esports majoritaris.\nEn l’àmbit nacional, mitjançant les nostres propostes d’inclusió social, desitgem propiciar l’accés al medi natural a totes les persones. D’aquesta manera, afavorir una millor cohesió social.


article opinió | Terrassa en Comú\nL'any 2015 significà un punt d'inflexió per a la política en general i en particular per a la municipal. Els resultats de les eleccions municipals del mes de maig van confirmar un canvi de cicle polític i social que tingué el seu origen l'any 2011 amb el moviment 15M i l'impacte de les grans mobilitzacions que es van produir a tot Espanya.\nciutats del canvi\nLa necessitat de pensar i decidir com es governa l'àmbit metropolità de Barcelona no és un fet nou. De fet, podríem considerar que és un tema de reflexió i debat des de l'abolició de la Corporació Metropolitana de Barcelona l'any 1987.\nDijous passat vam viure una jornada molt complicada a Terrassa a causa de les intenses pluges que van caure. Es van comptabilitzar al voltant de 200 l/m2 en un dia. L'episodi ens va deixar imatges molt impactants amb carrers inundats, esllavissades i esvorancs. Algunes d'elles certament esfereïdores, com les que fan referència a l'estat actual dels murs de contenció de la Riera de Les Arenes.\nA vuit mesos de finalitzar el mandat, l'alcalde Alfredo Vega ens sorprèn amb el nomenament d'una comissionada d'educació a la ciutat, posant en evidència la impossibilitat d'exercir les competències d'alcalde i regidor d'educació a la vegada, tal com des de Terrassa en Comú ja vam advertir quan en va prendre possessió.\nEl passat 23 de juliol feia 82 anys de la creació del PSUC. Aquell partit que després de la guerra es convertiria en el pilar fonamental de la lluita antifranquista.\nEl Vapor Ros és un recinte industrial construït durant la segona meitat del segle XIX i ampliat a inicis del segle XX per l'arquitecte Lluís Muncunill. Ubicat a l'interior de l'illa que delimiten els carrers Font Vella, Puig Novell, del Racó, Portal Nou, de l'Església i Plaça Vella, s'ha mantingut al llarg de la història aïllat del seu entorn i pràcticament intacte fins el dia d'avui.\nEl mandat 2015-2019 està sent especialment convuls i complicat per a l’Ajuntament de Terrassa. Podríem dir que la ciutat està vivint la seva pròpia crisi de règim. Una crisi de règim que es va concretar en un pacte de govern inicial entre dos partits històrics, PSC i CiU (ara PDeCAT), aparentment antagònics, però que per preservar els seus interessos, uns per mantenir l’alcaldia i els altres per arribar a càrrecs de govern, van decidir aliar-se.\nFa uns dies va tenir lloc la tercera edició del Mandarina Market, una iniciativa promoguda per diferents dissenyadors i dissenyadores tèxtils de la ciutat per donar a conèixer una producció tèxtil sense intermediaris i de manera autogestionada. La iniciativa és interessant i posa de relleu vàries coses.\nA la passada Junta de portaveus de l'Ajuntament de Terrassa del mes d'octubre des de Terrassa en Comú vam proposar un acord per recolzar la proposició de Llei per derogar la Llei 27/2013, de Racionalització i Sostenibilitat de l'Administració Local (LRSAL), més coneguda com a “Llei Montoro”, presentada al congrés dels diputats pel Grup Parlamentari Confederal Units Podem-En Comú Podem-En Marea, per a aplicació de mesures urgents en matèria de règim local.\nacord junta portaveus


Ensenyament secundari obligatori (ESO) de 12 a 16 anys :\nPrimer curs d'ESO. Crèdits comuns:\nTítol: Mides i Materials.\nL'objectiu principal d'aques llibre és introduir-te en els aspectes bàsics de l'àrea de tecnologia, com ara: què és la tecnologia, com s'utilitzen els estris de mesura, com es representen els objectes i com són els materials més propers. Activitat pràctica:\nConstrucció d'un soport per penjar les claus:\nTitol: Anàlisi i construcció d'objectes.\nAquest llibre preten introduir-te en l'anàlisi i la construcció dels objectes, dos aspectes fonamentals de la tecnologia. Tot plegat foma part del que anomenem "el procés tecnològic". Activitat pràctica:\nConstrucció d'un dau:\nTítol: Informàtica d'usuari.\nCrèdit variable transversal d'ampliació que serveix per que l'alumne aprengui a utilitzar les eines bàsiques de les que disposa amb un ordinador. S'utilitzen els següents programes: Word (editor de textos), Excel (full de càlcul), Acces (base de dades), algunes activitats d'integració d'aquests programes, i activitats amb el Paint (programa de dibuix).\nSegon curs d'ESO Crèdits comuns\nTítol: L'Alimentació i el Vestit.\nEn aquest crèdit es treballen dos processos tecnològics diferents: l'obtenció d'aliments i l'obtenció de roba de vestir. Els dos processos satisfan dues necessitats bàsiques de la societat actual. Activitat pràctica:\nConstrucció d'un Teler i fer un petit tixit:\nTítol: Espurnes fils i Bombetes. El Motor Elèctric.\nEn aquest crèdit es treballen els aspectes bàsics de l'electrotècnia. A partir de l'estudi, la representació gràfica i la realització dels circuits elèctrics bàsics, es preten que es progresi en una de les disciplines bàsiques i de més aplicació de la tecnologia. Activitats pràctiques:\nMuntar diferents circuits elèctrics analitzant el seu funcionament i realitzar diferents empalmaments electrics.\nDescripció: Coneixer els mecanismes bàsics comuns a la majoria de les màquines. Activitat pràctica:\nTitòl: Treball amb materials diversos.\nEditorial: Activitat pràctica:\nTitòl: Iniciació a l'electrònica.\nTitòl: Unió de materials.\nTercer curs d'ESO Crèdits comuns\nEn aquest crèdit estudiaràs els materials de construcció i les fases que cal seguir per a la construcció d'un habitatge. Trobaràs un apartat dedicat a les instal·lacions d'aigua, gas i electricitat. Activitat pràctica: Construcció d'un peu de rei.\nTítol: Màquines, estructures i Mecanismes.\nEn aquest crèdit, a més d'introduir-te en els conceptes bàsics de mecànica, estudiaràs elements emblemàtics del mon de la tecnologia com les màquines i els mecanismes. Activitat pràctica:\nTítol: Aplicacions del full de càlcul, Excel.\nTítol: Disseny de pàgines Web.\nQuart curs d'ESO Crèdits comuns\nTítol: Informàtica Comunicacions i Transports.\nEditorial: McGrau-Hill Activitat pràctica:


Així ha estat l'espectacular canvi físic de Malú al llarg dels últims 20 anys\nLa cantant torna a ser tema d’actualitat per la seva suposada relació amb el líder de Ciutadans, Albert Rivera\nMalú és una de les cantants més estimades del panorama musical espanyol | LA COCTELERA\nEl nom de Malú ressona —i amb força— després de la revelació sobre el seu afer amb Albert Rivera. Rumors a banda, però, el cert és que la cantant espanyola ha sabut adaptar la seva música als nous temps i, perquè no dir-ho, també ha sabut modular la seva imatge.\nMalú va fer la seva primera aparició musical quan tenia 16 anys. En aquella època, on la jove cantant lluïa mitja cabellera rossa, va irrompre el panorama musical amb certa fragilitat per la seva joventut però alhora amb una gran fortalesa, condicions que la van fer ocupar des dels seus inicis els principals llocs de les llistes musicals d’Espanya.\nMalú va triomfar amb el seu primer tema, 'Aprendiz' | El Confidencial\nMés tard però, a partir del 2000 aproximadament, la cantant mostrava un estil molt més dur que reflectia igualment la seva fortalesa i el seu caràcter, però que deixava enrere la seva cara més genuïna.\nPosteriorment, va ser als voltants de l’any 2007 quan Malú va fer el canvi més significatiu. I és que la cantant va substituir les coloraines de les seves peces de roba per un estil molt més ‘rocker’, on el color predominant passava a ser el negre. En aquells temps, la neboda de Paco de Lucía lluïa amb molta assiduïtat els jeans i les faldilles amb volum per aconseguir aquest estil ‘rocker’.\nDurant gran puna bona part de la seva carrera musical, la cantant ha lluit un 'look rocker' | El Confidencial\nActualment però, i després de dues dècades de trajectòria musical i diversos canvis d’estil com hem comentat, Malú és mostra més sofisticada i femenina que mai. Malú ha canviat els volums pels vestits més entallats que marquen la seva atractiva silueta i les bruses i les faldilles estil llapis s’han convertit en protagonistes en el seu vestuari.\nEl cabell, sense variacions\nTot i aquests canvis en l’estil de Malú, el que no ha variat en aquests vint anys ha estat el seu cabell, ja que llueix la mateixa mitja cabellera que als seus inicis. Estem acostumats a veure la cantant, a la majoria d’esdeveniments que participa, lluir la seva cabellera sense recollir i com a molt, en algunes ocasions, ha pogut lluir algunes trenes laterals o tupès diferents.\nRelació sentimental amb Albert Rivera?\nSón molts els que pensen que potser el seu últim canvi en el seu estil molt més sofisticat, és degut a la seva relació amb el líder de Ciutadans, Albert Rivera. I és que tot i que Albert Rivera ha assegurat que tot i estar desbordat per aquesta nova situació, aposta fermament per la relació, el cert és que Malú encara no ha confirmat ni desmentit res. Per tant, haurem d’esperar quina és la versió de la cantant i si aquesta suposada relació té futur o no.\nNotícia relacionada: Albert Rivera hauria enganyat la seva anterior parella amb Malú\nNotícia relacionada: Buenafuente: «Malú, vigila que Rivera no et vulgui només com a ventre de lloguer»\nMúsica Albert Rivera Malú


Balanç social Actua 2015 - ActuaCoop\nBalanç social Actua 2015\nPosted at 06:45h in Actua, Memòria, XES\tby\tmarcos 0 Comments\nUn altre any, hem fet el balanç social de la cooperativa. Un exercici liderat per la Xarxa d’economia Social. Que ho explica de la següent manera:\nSovint observem amb estupefacció com grans empreses que destaquen per les seves actuacions depredadores del territori i per explotar els treballadors, apareixen en els seus anuncis i altres informacions, com les campiones de la responsabilitat social.\nEn canvi, les cooperatives i altres empreses i entitats de l’economia solidària, que procuren oferir a la societat béns i serveis útils, s’organitzen de manera democràtica i participativa, miren de ser respectuoses amb el medi i operen des de l’honestedat i el compromís, sembla que no practiquin la responsabilitat social perquè no la comuniquen.\nA la Xarxa d’Economia Solidària pensem que ja és hora de posar fi a aquesta invisibilitat. Per això, a partir del any 2008 impulsem l’elaboració de balanços socials en les entitats del sector, així com la seva agregació per crear el Balanç Social de l’economia solidària i difondre’l a la societat.\nPer Balanç Social entenem un document on descrivim i mesurem les aportacions socials, laborals, professionals i ecològiques, fetes per una organització al llarg d’un exercici.\nEn aquesta nova edició de la campanya de Balanç Social, un total de 105 organitzacions l’han fet. Això suposa un creixement del 45% respecte l’edició anterior, en què el van fer 72. Del total, el 70% han fet la modalitat completa, i només el 30% la versió bàsica de Balanç Social. L’expansió de l’Economia Social i Solidària i del mercat social català es fa palesa amb aquestes xifres.


La setmana del ‘Play’, del 30 de novembre al 6 de desembre\nEl CaixaForum Barcelona acull aquests dies l’Inclús Festival Internacional de Cinema i Discapacitat de Barcelona, que promou obres de ficció i documentals que mostrin la diversitat funcional “des d’un punt de vista diferent”.\nFINS AL 2 DE DESEMBRE\nLa Filmoteca de Catalunya acull el primer Festival de Cinema Africà de Barcelona Wallay!, amb cintes de Kènia, Moçambic, el Sudan i el Camerun i que inclou Rafiki, sobre l’homosexualitat femenina a l’Àfrica i presentat a Canes.\nDE L’1 AL 6 DE DESEMBRE\nAquest dissabte, a l’església de Sant Francesc de Montblanc, es fa l’edició d’hivern del festival Essències amb les actuacions d’Andrea Motis, Sara Pi i Paula Grande, tres grans veus del jazz i la música negra, en un escenari de 360 graus i tot regat amb vins de la DO Conca de Barberà i cerveses artesanes.\nEl Museu Marítim de Barcelona acull aquest cap de setmana l’edició de Nadal de l’All Those Food Market, amb propostes gastronòmiques de Tapas 24, Gresca i Frankie Gallo Cha Cha Cha cuinant als jardins, a més de tallers i activitats per a tota la família.\nAquest cap de setmana el Palo Market Fest celebra quatre anys de vida com a plataforma per a nous creadors, apostant per l’ street food de qualitat i amb una programació musical estable. A més, en cada edició dona suport a una ONG, que en aquest cas serà Pallapupas.\nColau demana "sinceritat i generositat" a ERC i PSC per a un tripartit al Govern\nDe fit a fit 28/01/2021\nEl programa Incorpora de la Fundació ”la Caixa” ha facilitat més de 34.200 nous llocs de treball per a persones en situació de vulnerabilitat


Tal com diu d’ells la Viquipèdia, “Xiula és un grup d'animació musical de Barcelona compost de dos músics i dos educadors socials que han revolucionat l'animació infantil gràcies a cançons que beuen de ritmes actuals com hip-hop, el reggae, la rumba catalana, el dubstep o el pop-rock. Són coneguts per crear música per a infants i joves que combina sons adults i lletres reivindicatives per al públic infantil.”\nLa cançó que presentem és un trap antiassetjament, es diu Rispect i forma part del tercer àlbum del grup “El Gest Prodigiós”.\nLletra de RISPECT (Anti-bullying trap)\nAvui arribo a l’escola, les cames tinc tremolant\nI això no mola, entro i dic hola, i n’hi ha uns que ja s’estan burlant.\nLa penya que no s’entera, el profe no n’és conscient\nTot sol m’espera, la carretera, d’angoixa enmig de la gent.\nMama, em sento sol, com un mussol, si corro lent sóc un cargol,\nSi marco gol, colleja al vol, i al final passo del futbol\nI em diuen que torni al bressol, em quedo trist sense consol\nCrec que aviat ja perdré el control.\nVols riure’t de mi? Podem parlar-ho.\nNo em ve de gust? Has d’aguantar-ho\nTu vols que jo passi per l’aro?\nJo dic stop! Tu dius ja paro!\nPots posar-te a la meva pell, no és fàcil quan et sents el rei,\nPerò als d’aquí baix sí que ens importa, i deixarem ben morta, la falta de rispect!\nPodries estar fent: surfing, footing, trekking, pudding, piercing, karting, puenting, panxing, camping però en tot cas deixa d’estar fent.... bullying.\nFins i tot: curling, peeling, feeling, beijing, meeting, shopping, coaching, all my loving, però no et dediquis al bullying.\nI en el tema de les bromes, són molt bones,\nPerò potser no te n’adones que podries fer riure a totes les persones;\nUns són gordos i unes altres són molt mones,\nVoltes i voltes al mateix, sembles un microones.\nAnem a mirar-nos al mirall, gallina i gall,\nQue no hi ha superhomes, per molt que et passis el raspall,\nA tots ens falten plomes, no hi ha cors de metall,\nPodem tenir males estones, però podem tenir moments guais\nJa vas pillant les ones?\nJa pots baixar l’arma, jo vaig desarmat\nMillores el karma, i estem relaxats\nTot el que tu llences, és el que rebràs,\nTu dius el que penses, doncs pensa quan m’abraçaràs.\nI ja no ens farem els morts, que tots junts serem més forts,\nAra mirem el problema i no girem la vista enlloc.\nDeixa en pau el meu amic, de l’insult ja no me’n ric,\nAra només el que assetja serà el raro, serà el freak!\nPodries estar fent: surfing, footing, trekking, pudding, piercing, karting, puenting, panxing, camping però en tot cas deixa d’estar fent.... bullying!\nFins i tot xiuling, casting, running, mapping, zapping, Chaplin, bicing, all my loving, però no et dediquis al bullying!\nPublicat per Rosa Sanchis a 14:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Xiula\nÀNGELA - Una de cada tres\nÀNGELA és un grup de “trap social”, com els agrada dir-se als protagonistes, i està format per Valèria Aznar i Fèlix Colomer, parella afectiva i professional que comparteix la passió per la cultura, especialment la música, el cinema i el teatre. A més del nou projecte musical Àngela, treballen a la revista TimeOut fent recomanacions teatrals a través de vídeos setmanals.\nLes cançons del grup tracten temes socials: l’amor prohibit –representat per la relació eròtica entre Frida Kalho i Chavela Vargas–; el racisme viscut per un menor migrat durant un viatge en metro; l’esclavitud –des del punt de vista d’una xica esclava que s’aconsegueix alliberar–; l’avortament –explicat per una adolescent que ha de dir als pares que vol avortar–; la violència policial –representada per un guàrdia civil que dubta de la seua feina–, o la violació –mostrada en la cançó que presentem.\n“Una de cada tres” tracta sobre la violació real que va patir Aznar i és una crida a la sororitat i a la denúncia. El títol fa referència al fet que una de cada tres dones pateix violència sexual o física i s’inscriu dins del moviment #MeToo, que pretén trencar el silenci i fer visible aquesta violència. La cançó, publicada l'any 2020, critica la hipocresia d’una societat que diu defensar les dones però en realitat les culpa del que els ha ocorregut. La protagonista explica la dificultat de fer pública una experiència com la violació i afegeix que ”requereix de gran valentia perquè, un cop oberta la porta, et plouen crítiques i voldries tornar enrere, però ja no pots“.\nPublicat per Rosa Sanchis a 4:16 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Àngela, Dones, feminisme\nPAU ALABAJOS - Sonata d'Isabel\nVideoclip oficial de la cançó "Sonata d'Isabel", que forma part del disc CIUTAT A CAU D'ORELLA (Bureo Músiques, 2018) de Pau Alabajos. La lletra és un poema homònim de Vicent Andrés Estellés.\nQue hi ha al racó del nostre menjador\nEntre papers i llibres que m'estime\nCom un ocell de ritme popular, com un gresol\nUna fotografia de fa mil anys o de fa quatre dies\nTu i jo, Isabel, feliços d'un amor\nI més enllà les sitges del meu poble\nLa veig sovint i et recorde moltíssim\nI un breu ocell de tristesa als teus ulls\nEntre papers i fortuïtes síl·labes\nCom qui, a la nit, intenta orientar-se amb mans\nAmb ulls, jo t'evoque i et mire\nAquell instant de l'any 48\nI m'has donat la teua companyia\nEl teu discret silenci, el teu ajut\nAquesta nit t'he mirat novament\nEl dia aquell de la fotografia\nDorms, ara, al llit, i dormen els teus fills\nJo et vull deixar, amant, amats per sempre\nEntre les mans de timidesa invicta\nI volaran des d'ell brisa i colomes\nCreix el mural de calç i de coets\nAmb claredats i explosions de mar\nPer un amor que se'ns enduu plegats\nSecret amor, estendard lluminós\nBarres de sang sobre un blanc intocable\nQue havem creuat, estimant-nos moltíssim\nDes d'Alacant a Castelló\nAmb els ulls plens d'una llum\nUna gota de llum\nDic el teu nom en aquest punt mateix\nPassen amants que es besen a la boca\nAmb molt d'amor presos per la cintura\nAtarantats d'una olor de gesmils\nEl posaré en un pitxer amb aigua\nPublicat per Rosa Sanchis a 3:24 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Pau Alabajos, Vicent Andrés Estellés


Guillem Balboa, el primer batle negre de les Illes, conquista Alaró\nEl nou mandatari agafa el repte de deixar un municipi amb “la flama més viva i més forta”\n5 min. ALARÓ 18/06/2017 00:43\n651x366 Guillem Balboa rep la vara de batle enmig de l’ovació del públic que omplí la sala de plens i de l’emoció de la regidora de MÉS / M. BArceló Guillem Balboa rep la vara de batle enmig de l’ovació del públic que omplí la sala de plens i de l’emoció de la regidora de MÉS / M. BArceló\nAlaró visqué ahir una jornada de festa política amb pinzellades alliçonadores d’una multiculturalitat ja incrustada a les societats modernes. Guillem Balboa, de MÉS, es convertí ahir en el nou batle d’Alaró en substitució d’Aina Munar, del PSOE, per donar compliment al pacte d’esquerres signat ara fa dos anys, i que amb tres i quatre regidors, respectivament, deixaren a l’oposició el partit més votat, Junts per Alaró, amb sis dels tres regidors que integren el consistori.\nLa presa de possessió tingué lloc enmig d’una gran expectació, perquè es tracta del primer batle negre de les Illes Balears. A donar-hi un caràcter de certa excepcionalitat, hi contribuí de manera especial la presència no només de tota la cúpula de la formació ecosobiranista, sinó també de nombrosos regidors de la coalició, arribats als peus de la serra de Tramuntana d’arreu de Mallorca. Un partit que diu estar obert al món ha trobat a Alaró la seva finestra des d’on albirar l’horitzó multicolor.\nCom mai, la sala capitular de la casa consistorial alaronera es va veure estibada de gent per assistir al canvi de batlia, en què el pacte PSOE-MÉS volgué mostrar la seva solidesa i en què l’oposició conservadora (Junts per Alaró), en boca del seu portaveu, Llorenç Perelló, va recordar que, més enllà del relleu al capdavant de l’Ajuntament, encara queda molta feina a fer i molts projectes per arribar a port per fer possible l’Alaró promès durant la darrera campanya electoral pels dos grups d’esquerra.\nMunar referma el pacte\nEn obrir el ple, Aina Munar mostrà la seva satisfacció per la tasca al capdavant de l’Ajuntament i d’haver estat “la batlessa de tots”, va fer palesa d’aquesta manera una il·lusió que es va comprometre a mantenir, també a prop de la primera línia, al costat del batle entrant. Munar deixà la cadira amb el reconeixement de l’oposició “per la seva dedicació”.\nEn el seu torn, Junts per Alaró va reclamar que “el nou batle no només ho sigui per als 709 votants de MÉS i per als 711 del PSOE, sinó també per als 1.111 de Junts” i per als que no anaren a votar, gairebé un 25% del cens electoral municipal, “perquè alaroners ho som tots”, va dir Perelló.\nEl portaveu del grup conservador va fer esment dels “canvis que no han arribat” i cità algunes de les necessitats i projectes pendents més urgents per al poble: el centre de dia, la zona d’aparcaments, la connectivitat amb l’estació de tren (...).\nPerelló es va comprometre a donar suport a un consens polític en totes aquelles accions polítiques que Junts entengui “que milloren la vida dels conciutadans” d’Alaró. I acabà la seva intervenció citant Lluís Llach: “Que tingueu sort. La teva sort, la vostra sort, serà la sort de tots els alaroners”, va dir, i va ser aplaudit per un auditori clarament afí al pacte de govern actual.\nGuillem Balboa, després de prometre el càrrec i agafar la vara de batle, va reconèixer trobar-se “superat per la situació” i també per l’expectació creada. Així i tot, va deixar la cadira de batle i, de manera serena, es va acostar a la gent.\nArribar-hi fent coses petites\nEncetà el seu discurs amb una estrofa de Cançó de Son Coletes, del poeta i músic guineà Guillem d’Efak, manacorí d’adopció. Fou el pròleg perquè el batle guineà recordàs “com hem arribat aquí”. “Un grup petit de gent fent coses petites”, convertit en “onada” i, ara, “amb un equip humà excepcional” que, segons Balboa, té “una gran complicitat i estimació”, demostrada en els dos anys de pacte, per continuar duent a terme una gestió política progressista a Alaró.\nEl nou batle revelà que va entrar a la política encuriosit i també amb coratge i capacitat de mantenir “la ingenuïtat, heretada de la mare; assumint les limitacions, sabent conviure amb les frustracions i intentant aconseguir l’alquímia que faci que tot això sigui digerible”.\nAmb to tranquil, Guillem Balboa trencà una llança per “ser capaços d’alçar la mirada, per mirar el bé comú, que és allò que tots volem fins que toca un bé particular”. Seguidament va fer una clara aposta perquè l’equip humà “faci mans i mànigues” per, en acabar el mandat, deixar “una flama més viva i forta” que la trobada a l’inici del trajecte que PSOE i MÉS tenen lligat al municipi fins a 2019.\nEn finalitzar, Balboa va citar dos referents seus en dues frases: el “confia i procura” de la seva padrina, un clar convit a no defallir davant els contratemps i totes les circumstàncies adverses, “sabent-se aixecar”, i el “Desitjar l’impossible ens cal”, del poeta Marià Villangómez. Poesia en estat pur per concloure el discurs del nou batle, el nin que vingué a finals dels anys 60 de la convulsa Guinea Equatorial, una de les darreres colònies de l’imperi espanyol, fill de ministre i que ara agafa el timó d’un poble també obert a totes les cultures.e