Els morosos registrats superen els 50 milions d’euros i 208.000 registres | BonDia Diari digital d'Andorra.\nDavid Castillo és soci director del Registre Andorrà de Morositat.\nEls morosos registrats superen els 50 milions d’euros i 208.000 registres\nEls impagats registrats al Registre Andorrà de Morositat (RAM) ja suposen deutes de més de 50 milions d’euros i estan formalitzats en 208.000 registres, dels quals gairebé el 90% són empreses o autònoms.\nD’aquests 50 milions que deuen els morosos, s’han pogut cobrar més de 31 milions i els registres tancats són 132.228. Això suposa que s’aconsegueix cobrar més de sis de cada deu impagats que entren al registre. Gairebé el 6,5, per ser exactes. Aquesta taxa, anomenada de recobrament, té uns nivells excel·lents, segons sostenen des del registre, i dona al client del RAM una certa garantia que el servei no només fa una correcta prevenció de crèdit i solvència, sinó que, a més, quan té una incidència, té una alta probabilitat de solucionar-la en un temps relativament curt en comparació amb altres mètodes i de forma molt més econòmica.\nDavid Castillo, soci director del RAM, explica que aquesta taxa del 6,5 (o del 65%) “ja és un èxit, tenint en compte que duplica la nostra previsió inicial, però creiem que com que Andorra és un país petit podria arribar al 70% o el 75% sense problema durant el 2019”, va avançar.\nQuant a nombre de clients, el RAM ha crescut un 4,8% i espera superar a finals d’aquest any els 600. Des del RAM destaquen que, durant tot aquest temps, no hi ha hagut cap baixa de clients, fet que demostra diuen, “que el producte els funciona”.\nEn més d’un any i mig, el RAM ha superat les expectatives amb què va néixer. Tot i això, Castillo explicar que amb aquesta trajectòria “la tendència és estabilitzar-se després del primer any amb un creixement tant de publicacions com de cobraments evolutiu”, va dir.\nTotes les xifres, tant de clients com de registres i cobraments, superen amb escreix les expectatives marcades pels socis del RAM quan, ara fa un any i mig, el van crear. Tot i això, com qualsevol empresa, volen créixer: “A més, tenim clar que com més clients, més satisfactòria és la informació que reben els nostres afiliats”, puntualitza.\nCom altres registres de morosos, el RAM registra cada impagament i es quantifiquen els imports i els deutes, però no el nombre total de morosos com a persones o empreses i autònoms. Per tant, un morós pot tenir diversos registres i, com en la resta de registres d’aquest tipus, es fa per nombre de publicacions.\nTampoc es té calculat el temps en què es pot arribar a cobrar un cop s’hagi publicat al RAM un impagament: “No hi ha temps màxim perquè el deute pot quedar penjat al fitxer tant de temps com el publicador vulgui fins que el deute estigui prescrit”, explica Castillo.\nEl RAM, com a fitxer de caràcter privat sense participació pública, va arrencar el novembre del 2016. S’ofereix com un producte que conté la major base de dades de morositat financera i comercial, així com informació dels deutes amb l’Administració pública. En aquest servei hi participen múltiples empreses del teixit empresarial andorrà.\nEn dos mesos de trajectòria ja s’havien registrat unes 50.000 incidències d’impagaments i la taxa de recobrament havia suposat un 40% i tenia 200 clients inscrits. L’evolució d’aquest registre ha sigut exponencial i ha arribat a unes xifres en què, havent superat els 600 clients i una taxa del 65% –similar a la dels països veïns, on els registres ja tenen més de 15 anys–, la tendència serà créixer a un ritme més moderat i amb tendència a estabilitzar-se.\nEls clients del RAM també poden consultar els morosos d’altres països. L’objectiu final del registre, que també persegueixen els clients, és reduir al màxim la morositat. La majoria dels clients del RAM, que està adaptat a la normativa europea sobre la protecció de dades, són empreses però també presten servei a les administracions.


BBC Micro:bit | Make&Learn\n22.50€ (IVA inclòs)\nBBC micro: bit és una placa programable de 4×5 cm dissenyada per aprendre a programar de forma fàcil i divertida i apropar la tecnologia creativa i el pensament computacional a tots els públics.\nGràcies a la gran quantitat de sensors que incorpora, com per exemple el sensor de llum, de temperatura i la brúixola, es poden dur a terme centenars de projectes únicament amb aquesta placa.\nTambé disposa de ràdio i bluetooth, dues vies de comunicació que amplien les possibilitats d’aquest producte.\nA la mateixa pàgina web de micro:bit es proposen projectes que ens donaran idees per incorporar-les a l’aula.\nAquest producte inclou, únicament, la placa micro:bit.\nquantitat de BBC Micro:bit\nSKU: MB0 Categoria: Sense categoria\nMicro:bit és una placa electrònica amb una matriu de LEDs de 5×5 que conté sensors i actuadors integrats. Una placa dissenyada per apropar la programació a tothom d’una forma fàcil i divertida. Tant el hardware com el software de Micro:Bit són de codi obert.\nSigueu els primers a opinar “BBC Micro:bit” Cancel·la les respostes\nCubs RoboCAT 2020\nCamp oficial RoboCat 2020\n60.00€ – 255.00€ (IVA inclòs)\n29.65€ (IVA inclòs)\nOctopus 5mm LED brick\n2.49€ (IVA inclòs)\nOctopus 5mm LED brick 2.49€ (IVA inclòs)\nBBC Micro:bit 22.50€ (IVA inclòs)\nBBC Micro:Bit Starter Kit 24.99€ (IVA inclòs)\nCamp oficial RoboCat 2020 60.00€ – 255.00€ (IVA inclòs)


Com cavallers... o com el que som - Diari de Girona\nCom cavallers... o com el que som\ngerardo pérez sánchez 09.03.2018 | 07:07\nLa llibertat d'expressió està sent la protagonista de la contesa política, de l'actualitat judicial i de les portades dels mitjans de comunicació. Aquest pilar essencial de tot sistema democràtic és usat com a dret legítim, com a arma llancívola i com a argument de polèmiques dialèctiques, i no sempre amb el rigor i el respecte que mereix. En aquest país tan acostumat a passar d'un extrem a l'altre amb inusitada rapidesa i en el qual tant ens agrada considerar l'altre com a adversari i enemic, també estem disposats a convertir aquest element bàsic de qualsevol sistema constitucional en un altre problema a afegir a les nombroses dificultats de convivència que ja patim. D'una banda, proliferen els que volen coartar més del compte aquesta llibertat però, simultàniament, es multipliquen aquells que defensen que ha d'emparar qualsevol discurs, per calumniós i injuriós que en resulti.\nCada vegada que determinats col·lectius socials s'embranquen en estèrils i mediocres disputes dialèctiques, em ve al cap una frase que Cantinflas pronunciava amb sorna en alguna de les seves còmiques escenes: «Ens comportem com cavallers o com el que som?». La veritat és que a Espanya hem arribat a un nivell d'odi i ressentiment massa elevat, i per contrarestar idees, rebatre postures i encoratjar debats és imprescindible recórrer a l'insult, al crit i a l'amenaça. Com més ens acarnissem i com més feridors i cruels siguem, millor. Curiosament, ens afanyem al mateix temps a recórrer a la repressió, a acudir al Codi Penal i a exhibir la porra amb massa facilitat. En definitiva, no ens comportem com cavallers perquè no ho som.\nProcedeix, doncs, tenir en compte una sèrie d'idees mínimes sobre la llibertat d'expressió, per tal d'aprofundir en el concepte que sobre ella fem servir. En aquest sentit, em permeto indicar els següents punts:\n1.- La llibertat d'expressió és un ingredient substancial per a qualsevol societat que aspira a ser qualificada de democràtica, en la mesura que és la via idònia per difondre idees i opinions, i per fomentar el debat social i col·lectiu. Aquesta posició de preferència dins del nostre sistema constitucional deriva de la seva capacitat per conformar una opinió pública lliure i deliberativa. Per això, els seus límits (que en té, com qualsevol altre dret fonamental) sempre han de ser interpretats de forma molt restrictiva. Així, s'ha de ser extremadament curós amb les mesures que es prenguin per a la seva restricció i, d'adoptar-se, la seva aplicació serà excepcional i comportarà la mínima repercussió possible.\n2.- No existeix cap dret, ni a Espanya ni a cap altre Estat constitucionalista, a no sentir-se ofès davant discursos aliens. No es castiga la vulgaritat en el parlar, com tampoc es castiga el mal gust en el vestir. No se sanciona la falta de tacte a l'expressar-se, ni la mala educació al comportar-se. La grolleria, com la ignorància, no poden ser objecte de persecució penal. La llibertat d'expressió no està destinada a regalar les oïdes de ningú. Com va dir el Tribunal Constitucional en la sentència 112/2016, la llibertat d'expressió comprèn la llibertat de crítica «tot i que la mateixa sigui destemperada i pugui molestar, inquietar o disgustar a qui s'adreça, ja que així ho requereixen el pluralisme, la tolerància i l'esperit d'obertura, sense els quals no hi ha societat democràtica».\n3.- El nivell de crítica que s'ha de suportar ve determinat, en bona mesura, per la projecció pública de les persones i pel càrrec que ocupin. La tolerància cap als missatges molestos es mesura en funció de la seva repercussió pública i de la projecció orgànica i institucional dels llocs que exerceixin.\n4.- Una qüestió diferent a la defensa d'idees i a la difusió de pensaments suposa l'exaltació d'actes delictius. Alguns exemples de recent actualitat que pretenen ser assimilats a l'exercici d'aquesta llibertat emparada per la Carta Magna (desitjar que un home salti pels aires a conseqüència de la col·locació d'un cotxe bomba, voler que una dona sigui violada per un grup de salvatges, proclamar les bondats d'engegar trets al clatell, o delectar-se en el patiment físic i psíquic de l'altre) no poden de cap de les maneres equiparar-se a una forma legítima d'exercir la llibertat d'expressió. Seguint la mateixa doctrina constitucional abans esmentada, cal diferenciar si els missatges s'enquadren dins de «l'expressió d'una opció política legítima que poguessin estimular el debat tendent a transformar el sistema polític, o si, per contra, persegueixen desencadenar un reflex emocional d'hostilitat, incitant i promovent l'odi i la intolerància incompatibles amb el sistema de valors de la democràcia».\nEl criteri anterior ve reconegut en l'àmbit internacional amb clara contundència. El Comitè de Ministres dels Estats membres del Consell d'Europa, en resolució adoptada el 30 d'octubre de 1997, estableix la necessària prohibició de «totes les formes d'expressió que difonen, inciten, promouen o justifiquen l'odi racial, la xenofòbia, l'antisemitisme i altres formes d'odi racial i d'intolerància, incloent la intolerància expressada a través d'un nacionalisme agressiu i etnocèntric, la discriminació i l'hostilitat contra minories, immigrants i persones d'origen immigrant». En el mateix sentit, la Comissió Europea contra el Racisme i la Intolerància, en resolució de 8 de desembre de 2015, proclama l'erradicació de «la defensa, promoció, instigació de l'odi o la humiliació». Tampoc l'assetjament, descrèdit, difusió d'estereotips negatius o estigmatització basada en la raça, idioma, religió, creences, nacionalitat, ascendència, edat, discapacitat, sexe o orientació sexual». Comptat i debatut, no vulguem disfressar de dret el que, en el fons, no és més que el vulgar i mesquí desig d'humiliar i eliminar qui no pensa com nosaltres. En un Estat de Dret, afortunadament, no tot s'hi val.


delCamp.cat | Les castanyes\nper Jordi Bages 10/11/2017\nEn la cuina de tardor hi ha un ingredient a tenir en compte i que no deixa indiferent a ningú. Les castanyes, o bé desperten una estima fidel i perpètua en el temps, o bé una voluntària i conscient abstinència. El terme mig, doncs, no sembla ser una postura adoptada davant d'aquest producte tan senzill. I és que, les castanyes, són un fruit d'allò més simple, que no amaga secrets organolèptics. Hom podria arribar a creure que, dins la punxeguda cuirassa, s'amaga un petit tresor i, descobrint-lo, es trobaria amb un cor petit, rude i comestible. Però, certament, la castanya té diverses possibilitats que l'enriqueixen, així com aquesta petita joia enriqueix, a la vegada, la nostra cuina de tardor.\nL'origen culinari de la castanya és un origen humil. El seu consum el trobem relacionat, abans del segle XIX -en el qual es van configurar les cuines regionals-, amb el clima fred. Més típica del nord d'Europa que de l'àrea mediterrània i el sud del continent. Però, en aquest, pròpia de les zones muntanyenques, més que, no pas, del camp i la ciutat. Les comunitats de muntanya i rurals no la menjaven per gust, és a dir, fruit d'una elecció preferent entre diversos productes. Ans el contrari, la castanya era pròpia de períodes d'escassetat. En aquest sentit, quan l'accés als cereals era difícil, ja fos per motius econòmics com per les caresties periòdiques que se succeïen durant l'Antic Règim, qui tenia menys recursos s'havia de buscar la vida per a poder sobreviure, literalment. D'aquesta manera, es buscava un substitut del pa, producte per excel·lència. Els més afortunats, l'elaboraven de sègol o d'altres cereals menors, obtenint un pa més fosc, anomenat «morè» o «negre». Els menys afortunats, que no tenien accés a cap cereal, panificaven el que podien, com les castanyes; d'aquí la referència al «pa d'arbre» o «pa de fusta», en clares al·lusions a l'origen i a la característica del producte resultant. Estem davant, per tant, d'un producte bàsic de les classes populars més humils de l'Antic Règim, les quals l'havien de conservar per al seu consum durant tot l'any. Ara bé, com tot a la vida, hi havia qui podia estar en una situació pitjor. En aquest cas, el nap era el producte principal de la dieta, la qual, de no complementar-se amb més i millors productes, estava abocada a la mort.\nLa vida dóna moltes voltes, també pel que fa als productes alimentaris. Avui, els pans foscos tenen un preu més elevat que els blancs de blat, que són més consumits entre les classes més populars. El mateix succeeix amb altres productes, com la castanya confitada, manera en què s'elaborava per tal de conservar-la durant un període llarg de temps o com a llepolia. Sembla que han de ser els francesos els que la comercialitzin com a marrons glacé perquè la valorem i considerem una delicatessen. Sense cap mena de dubte, les castanyes confitades eren típiques, també, del Principat, així com l'ús de la castanya en diferents plats i receptes. Esperem no desil·lusionar a ningú si diem que, la cuina catalana tradicional, sembla que deu més a la cuina popular que no pas a una cuina noble, tot i que la noblesa i la finor són característiques de molts dels seus plats. Vegem-ne alguns exemples. El farcit tradicional català –quelcom que reivindiquem a què es practiqui cada dia més- s'ha de coure en llard, primer punt fonamental. El conjunt d'ingredients que es fregeixen són de rebost i d'origen més aviat humil: prunes negres; pinyons; orellanes; tòfona, si es vol; castanyes, també opcionals; salsitxes o botifarres petites; sal; pebre; julivert trinxat; canyella en pols i, finalment, el toc que s'amaga en qualsevol plat tradicional, el vi ranci. És cert que, avui, alguns d'aquests ingredients poden tenir un preu elevat, com la tòfona. O altres, com les castanyes, no són habituals. Però, en moments de desarrelament, què millor que el gust per connectar amb el passat?\nUn altre dels plats que reivindiquem fa al·lusió al seu recipient de cocció. L'olla, o els plats d'olla, és una de les varietats més típiques i tradicionals de Catalunya. Avui, però, veiem reduïdes les opcions davant l'homogeneïtzadora «escudella i carn d'olla». Tanta influència ha arribat a tenir que es tracta d'un plat que relacionem amb el Nadal, tot i que tota la vida s'han elaborat plats d'olla en qualsevol època de l'any. La diferència que existia en els plats consumits en les diferents estacions estava, doncs, en els ingredients emprats, que havien de ser de temporada. A la tardor i a l'hivern, a més dels llegums, de la carn i de la verdura, s'hi afegien cols, naps, xirivies i, fins i tot, castanyes. L'olla ha estat, per tant, la salvació de les famílies de les classes populars, on abocaven allò que tenien, per molt humil que fos. Així quedà registrat en un receptari franciscà, l'autor del qual, com si se senyés, afirmà que «Después de Dios, la olla». Per últim, les castanyes també s'empraven per cuinar plats de diari, més senzills que no pas un farcit i amb menys ingredients que no un plat d'olla. Un exemple a recordar, de la nostra cuina, és l'arròs amb castanyes. Després de sofregir ceba, s'hi aboca aigua i les castanyes torrades i pelades. Després de deu minuts d'ebullició, s'hi tira l'arròs, sal al gust i espècies, tradicionalment, pebre. En funció de les preferències, aquest plat podia ser més o menys sucós.


Gabió malla galvanitzada és útil sobretot per a la producció de les gàbies de gabions i relaxat utilitzat directament per a la protecció contra l'erosió del sòl i de les roques va baixar la rasa vessant. Galvanitzat gabió matèria primera net és filferro d'alta de ferro galvanitzat, filferro de ferro galvanitzat galvanitzat la majoria a la 260 g /. Galvanitzat gabió matèria prima neta: (1) de filferro d'acer galvanitzat: filferro d'acer de carboni, el diàmetre del filferro al 2.0mm a 4,0 mm entre la resistència a la tracció de filferro, pluja forta o igual a 350-520MP ...\nGabió malla galvanitzada és útil sobretot per a la producció de les gàbies de gabions i relaxat utilitzat directament per a la protecció contra l'erosió del sòl i de les roques va baixar la rasa vessant. Galvanitzat gabió matèria primera net és filferro d'alta de ferro galvanitzat, filferro de ferro galvanitzat galvanitzat la majoria a la 260 g /.\nGabió galvanitzat matèria prima neta:\n(1) filferro d'acer galvanitzat: filferro d'acer de carboni, el diàmetre del filferro al 2.0mm a 4,0 mm entre la resistència a la tracció de filferro, pluja forta o igual a 350-520MPa, el tractament superficial del filferro calent galvanitzat, galvanitzat el gruix de la capa protectora d'acord amb els requisits del client, galvanitzat la quantitat de fins a 360 g / m2, la majoria de galvanitzat al voltant de 260 g / m2.\n(2) Gower on el filferro d'acer, la capa d'galvanitzat sota filferro d'acer de carboni és un aliatge, 5% de components d'aliatge d'alumini - mixt traça de terra rara capa d'aliatge de zinc. Aquest és un ús en els últims anys, els nous materials, i la resistència a la corrosió és més de 3 vegades la plana tradicional galvanitzat diàmetre del filferro entre 1.0mm-3.0mm de, la resistència a la tracció del filferro 350-520MPa.\nAnterior: Galvanitzada soldada Malla Gabió\nPròxim: PVC recobert Gabió Mesh


La reciprocitat com a excusa i aparador de la incompetència del Consell - País Valencià\nEra l’any 2007 quan, de nit i amb traïdoria, uns tècnics de la Generalitat Valenciana van entrar al repetidor de la Carrasqueta (Xixona) i van precintar els equips que permetien les emissions de TV3 i els seus canals a les comarques alacantines.\nA febrer de l’any 2011, Acció Cultural del País Valencià (entitat titular de les emissions de la ràdio i televisió públiques catalanes al nostre país) va ser forçada a apagar la resta d’emissors que encara continuaven actius per les desproporcionades sancions econòmiques imposades per la Generalitat dirigida, aleshores, pel Partit Popular de Camps. Unes sancions que, un temps després, serien sentenciades com a improcedents. La Generalitat Valenciana no tenia les competències necessàries per a perseguir aquestes emissions, ja que es feien a freqüències no atorgades i el propietari de les quals és l’Estat espanyol.\nL’any 2015 va ser vist per molts com un any d’esperança. Començava el canvi polític al País Valencià després de lustres de desgoverns del PP. Tots els partits que poc després conformarien el govern del Botànic portaven al seu programa electoral l’anomenada «reciprocitat», és a dir, l’intercanvi de senyals de ràdio i televisió amb la resta de territoris amb qui compartim llengua i cultura.\nÉs l'any 2021 i ja han passat deu anys des de l’apagada dels últims repetidors de TV3 al País Valencià. Deu anys en els quals no s’ha fet cap avanç en la matèria de la reciprocitat. L’única cosa que han fet els diversos grups parlamentaris que conformen el Botànic ha estat vendre fum i l’últim exemple es va viure el darrer 23 de març a les Corts Valencianes.\nCompromís va presentar una proposició no de llei on s’instava, per enèsima vegada, la Generalitat Valenciana (on governen) a demanar un múltiplex addicional al govern espanyol per fer efectiva aquesta reciprocitat. Un múltiplex és un «paquet» que permet ficar 5 o 6 cadenes de televisió i diverses de ràdio en un únic canal dels d’abans. Insisteixen a demanar aquest «segon múltiplex» quan no és necessari i sabent, a banda, que el govern espanyol mai ens el donarà, ja que la banda de l’UHF on va la televisió es va reduir de 69 canals a 49 canals per a donar-ne 20 als serveis mòbils 4G i 5G (1r i 2n «dividends digitals»). I diem que no és necessari perquè al múltiplex del qual es disposa actualment hi ha espai de sobra per a afegir, com a mínim, el senyal de TV3, tal com es fa, de fa anys, a les Illes Balears.\nI sí, es pot afegir un canal més sense afectar la qualitat d’emissió d’À Punt, contràriament al que afirmen insistentment fonts del PSPV. Costa creure que els grups parlamentaris s'hagen posat en contacte amb cap expert en el tema que els assessore, a jutjar per les excuses tècniques tan poc fonamentades que donen o, com a mínim, no es va veure reflectit ni a la proposició ni durant el seu debat.\nMalgrat tot això, la proposició no de llei va anar avant i va ser aprovada. Aprovada i celebrada pel partit que la va promoure a les xarxes socials: tant per dirigents com per militants, en el que podem qualificar d’una festa del postureig. El 25 de març Compromís va manifestar-se a favor de tornar a registrar una nova proposició no de llei al Congrés espanyol demanant que TV3 i IB3 es puguen rebre al País Valencià. Fa poc es va portar una iniciativa on el Congrés va avalar la seua recepció i ja va deixar clar que no hi hauria, ni es necessita, cap múltiplex addicional. Són, per tant, excuses barates per no fer allò que la societat valenciana està demanant des de la clausura dels repetidors. És el conte que mai acaba i, mentrestant, va passant el temps. La situació del valencià als mitjans de comunicació és més precària ara que l'any 2005 i tot això en un moment en què des de la Conselleria d’Educació, dirigida per Vicent Marzà, s’ha decidit dinamitar les línies en valencià.\nI com bé va dir Mónica Álvaro, diputada a les Corts Valencianes per Compromís, el passat 22 de març: ja toca.\nJa toca que els grups parlamentaris del Botànic deixen de prendre el pèl a la societat. Ja toca deixar les excuses. Ja toca deixar de prostituir la reciprocitat i usar-la quan convé per a vendre fum. Ja toca prendre partit. Ja toca, ja.\nI ja toca, també, parlar de la ràdio convencional, de l’FM. De Catalunya Ràdio i iCat, les grans oblidades.\nInstem, una vegada més des d’Esquerra Republicana del País Valencià, a deixar aquest doble joc i actuar sense complexos. Els valencians no ens mereixem polítics que no estiguen a l’altura.\nHèctor Peralta, ERPV, tècnic superior de telecomunicacions, Castelló\nMikel Forcada, vicesecretari general de formació d’ERPV, Alacant


‘Mobilàxia- Arts&Mobility&Planet’, un projecte que fusiona: l’art, el patrimoni cultural i l’automòbil al Saló de l'Automòbil - SIESTV\n10 maig 2019 ‘Mobilàxia- Arts&Mobility&Planet’, un projecte que fusiona: l’art, el patrimoni cultural i l’automòbil al Saló de l'Automòbil\nRedacció/Bonart.- Aquesta exposició es podrà visitar del 10 al 19 de maig a la Fira de Barcelona i s’ha creat únicament per commemorar el Saló de l’automòbil. Una mostra artística icultural que fusiona disciplines dins del món de l’automòbil, està realitzada per Bonart Cultural. S’hi podran trobar: universos de cotxes, motos, autocars, tots ells en format micro i en format macro i creacions elaborades per artistes internacionals, com: Alexander Calder, Andy Warhol, Frank Stella, així com, intervencions d’artistes nacionals de gran prestigi, com: Marcel·lí Antúnez, Josep Guinovart, Assumpció Mateu, Carlos Pazos i Eulàlia Valldosera.\n‘Sound race nº3’ creat per Cabo Sanroque. El públic interacciona amb la plataforma en 360 activant lliurement uns\npolsadors que posaran en moviment els cotxes generant una diversitat de sons. S’habilitarà també l’entorn de la plataforma per a realitzar conferències.


2.584 dies - Diacrític\nA tots ens ha passat. Vas atrafegat, amb pressa, i les hores se t'escolen entre els dits. No tens temps per a tot, ni per a tothom. Tu ja intentes organitzar-te de la millor manera possible, però el pas de la vida, farcit d'obligacions i de compromisos ineludibles, sempre acaba sent, coi, inflexible.\nQue ho preguntin si no a la bona gent progressista, tots ells vinculats al món de l'art i de la bellesa, que dilluns van pronunciar-se, per fi, sobre la qüestió catalana. Set anys sense trobar el moment. Set. Concert amunt, pel·lícula avall, presentacions de llibres al matí i estrenes de teatre a la tarda. Un no parar. És totalment lògic que no els sortissin els números; és que no els podien sortir de cap manera. Ja em direu d'on es troba una estona lliure per dedicar a l'oci o a la reivindicació justa, vivint en l'estrès quotidià en què viuen.\nElls ja haurien volgut clamar contra la sentència de l'Estatut, aquell pecat original comès ja fa 2.584 dies i que ara expliquen que van trobar tan i tan injust; ja haurien volgut donar suport a la voluntat d'una majoria de decidir el seu futur, després d'aquella humiliació i de les contínues manifestacions multitudinàries i pacífiques; ja haurien desitjat criticar la negativa de l'Estat a dialogar sobre el referèndum durant tots aquests anys, bloquejant així qualsevol solució al conflicte. Tant de bo! Però no ha pogut ser. Lamentablement, no ha pogut ser. Temes d'agenda. Set anys d'agendes plenes.\nI no ha estat fins aquest dilluns quan, finalment, han pogut trobar un forat per valorar la realitat política del país i denunciar tot el que és denunciable. El destí, però, ha volgut que l'actualitat estigui protagonitzada pel referèndum del pròxim 1 d'octubre. Mira, coses que passen. I això ha fet que, gairebé per casualitat, aquest hagi acabat sent el tema concret sobre el que s'han sentit cridats a opinar. En aquest cas, criticant amb vehemència que la Generalitat estigui organitzant el referèndum que l'Estat no permet organitzar. Bé, ha anat així. Però, si el context els hagués enganxat millor, podrien haver opinat sobre qualsevol dels altres temes citats anteriorment, no ho dubteu.\nLa vida té aquestes coses. No sempre pots estar al peu del canó quan voldries, no sempre tens al davant l'oportunitat que desitges. I, per capritxos del destí, el progressisme del país -i d'El País- s'ha trobat amb la mala sort d'estar disponible per poder afrontar el tema català només en aquest precís moment de la història de Catalunya. No els ho tingueu en compte, si us plau. No seria just. Creieu-los quan us diguin que han estat 2.584 dies de no parar quiets.


Cirurgia de la Vista Cansada Clínica Oftalmològica del Penedès\nOpera’t i descansa la mirada!La vista cansada o presbícia és la dificultat o impossibilitat de l’ull per a enfocar i veure nítides les imatges de prop (35 a 40 cm) i en moltes ocasions les de distància mitjana (50 a 70 cm).\nIncideix en gran part de la població a partir dels 40-45 anys i pràcticament en la totalitat a partir dels 50 anys ja que a tots se’ns fa vell el cristal•lí, el nostre zoom orgànic.\nA la COP escollirem la tècnica quirúrgica que millor s’adapti a tu en funció de la teva edat, possibles defectes de refracció, presència de cataracta…\nDir-te també que el nostre Dr. Arcalís, que ha fet més de 6.000 intervencions d’aquest tipus, està convençut que la millor i més definitiva solució consisteix en la substitució del cristal·lí natural envellit per a una lent intraocular d’última generació, intel·ligent i multifocal.\nÉs senzill, només has de venir; nosaltres t’enfoquem!\nUll plorós\t1533\t2015-01-22T06:02:51+0100


Investigadors de l'ICFO aconsegueixen eludir el principi d'incertesa d'Heisenberg — Sala de Premsa - Universitat Politècnica de Catalunya (UPC)\nEsteu aquí: Inici > Més notícies > Investigadors de l'ICFO aconsegueixen eludir el principi d'incertesa d'Heisenberg\nUn grup d'investigadors de l'Institut de Ciències Fotòniques (ICFO), institut de recerca adscrit a la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), han descobert una nova tècnica que podria millorar considerablement la precisió d'instruments com els escàners d'imatge per ressonància magnètica (IRM) o els rellotges atòmics. L'estudi, publicat a la revista Nature, utilitza una tècnica que aconsegueix eludir el principi d'incertesa de Heisenberg. Concretament, la tècnica oculta la incertesa quàntica en certs paràmetres atòmics que no són visibles per l'instrument, de forma que es poden obtenir mesures amb una precisió sense precedents.\nEls sensors d'última generació, com els escàners d'imatge per ressonància magnètica (IRM) i els rellotges atòmics, són capaços de obtenir mesures amb molt alta precisió. L'IRM s'utilitza per obtenir imatges dels teixits profunds dins del cos humà i ens indica si podem estar patint alguna malaltia, mentre que els rellotges atòmics són cronòmetres molt precisos utilitzats per al GPS, la sincronització d'Internet, o fins i tot per l’interferometria de llarga base en radioastronomia. Tot i que es pot pensar que aquests dos instruments no tenen res en comú, ambdues tecnologies es basen en el mesurament precís de l'spin de l'àtom, és a dir, el moviment giroscòpic dels electrons i el nucli (un fenomen que pertany a la mecànica quàntica). Pel que fa a escàners d'IRM, per exemple, l'angle d'orientació de l'spin proporciona informació sobre on es troba l'àtom en el cos, mentre que la quantitat d'spin (l'amplitud) s'utilitza per distingir diferents tipus de teixit. Combinant els dos paràmetres, l'IRM pot obtenir un mapa en 3D dels teixits en el cos.\nDurant molt de temps, es va creure que la precisió en aquestes mesures estava limitada pel principi d'incertesa d'Heisenberg, el qual estableix que mesurar amb precisió una propietat d'un àtom fixa un límit a la precisió de la mesura que es pot obtenir en una altra de les seves propietats. Per exemple, si mesurem la posició d'un electró amb alta precisió, el principi d'Heisenberg limita la precisió en el mesurament del seu moment, és a dir, la seva velocitat. Atès que la majoria dels instruments atòmics mesuren dues propietats (amplitud i angle de l'spin), el principi sembla indicar que les mesures sempre han de contenir certa incertesa quàntica. No obstant això, aquesta condició, assumida des de fa temps, ha estat refutada per un grup d'investigació de l'ICFO, format per Giorgio Colangelo, Ferran Martin Ciurana, Lorena C. Bianchet i Robert J. Sewell, dirigits pel professor ICREA Morgan W. Mitchell. En el seu estudi Simultaneous tracking of spin angle and amplitude beyond classical limits, publicat aquesta setmana a la revista Nature, descriuen com un instrument ben dissenyat pot circumvalar gairebé del tot la incertesa quàntica.\nEl truc consisteix en adonar-se que l'spin no té un, sinó dos angles que el descriuen, un per la direcció nord-est-sud-oest i l'altre per determinar l'elevació per sobre de l'horitzó. L'equip de l’ICFO ha demostrat en aquest estudi com traslladar gairebé tota la incertesa a l'angle que no és mesurat per l'instrument. D'aquesta manera, van aconseguir obeir l'exigència del principi d'incertesa d'Heisenberg, però van ocultar la incertesa en un dels paràmetres que no "podia fer mal". Com a resultat, van ser capaços d'obtenir una mesura de l’amplitud angular amb una precisió sense precedents, sense que estigui afectada per la incertesa quàntica.\nA la imatge de la dreta: evolució d'un spin i la seva incertesa en orbitar a causa d'un camp magnètic. La incertesa, inicialment igual en totes les direccions, es comprimeix en les dues components al pla, de forma que permet fer mesures d'alta precisió.\nAl seu estudi, l'equip de l’ICFO va refredar un núvol d'àtoms a uns pocs micro-graus Kelvin, va aplicar un camp magnètic per a produir moviment dels spins, com succeeix als escàners IRM, i va il·luminar el núvol amb un làser per mesurar l'orientació dels spins atòmics. Els científics van observar que tant l'angle de l'spin com la seva amplitud poden ser monitoritzats contínuament amb una precisió més enllà dels límits prèviament esperats, tot i que continuen obeint el principi d'Heisenberg.\nEls resultats de l'estudi demostres que amb aquesta nova tècnica és possible obtenir mesures encara més precises dels spins atòmics. Això obre una nova via per desenvolupar instruments que poden detectar senyals, com ara les ones gravitacionals o les de l'activitat cerebral, amb una precisió sense precedents.\n"Per als científics", afirma el professor Morgan W. Mitchell, "el principi d'incertesa és molt frustrant (ens agradaria saber-ho tot), però Heisenberg diu que no podem. En aquest cas, però, trobem una manera de saber tot el que ens importa".\nRespecte als reptes que han hagut de superar durant l'experiment, Giorgio Colangelo explica que "en primer lloc, van desenvolupar un model teòric per veure si el que volíem fer era realment possible. Després", afegeix, "vam haver de dissenyar i desenvolupar un detector particular que fos prou ràpid i que generés poc soroll. Finalment, també vam millorar la forma de 'prepar' els àtoms i d'utilitzar eficientment tot el rang dinàmic del detector". Segons l'investigador, "ha estat "una batalla contra el 'costat fosc' de la quàntica, però ho hem aconseguit! ".


Un incendi en Parc Natural del Túria amb risc a béns no forestals obliga a tallar la CV-50 | Valencia Extra\nEfectius de bombers terrestres i aeris treballen en l’extinció d’un incendi en un canyar del Parc Natural del Túria, a Vilamarxant, que ha obligat a tallar el trànsit pel fum en la CV-50, segons ha informat Emergències.\nA més, s’ha establit la situació 1 del Pla Especial enfront del Risc d’Incendis Forestals (PEIF) per la possible afectació a béns no forestals. Es tracta de la “situació d’emergència per un o diversos incendis forestals que, en la seua evolució previsible, pot afectar greument béns forestals i, en el seu cas, afectar lleument la població i béns de naturalesa no forestal”.\nAixí mateix, s’ha procedit en concret a tancar al trànsit la CV-50, en el quilòmetre 87,5, en veure’s afectada pel fum.\nEn un primer moment, el Consorci Provincial de Bombers de València ha mobilitzat dues dotacions, al costat d’una unitat dels bombers forestals de la Generalitat, una autobomba, un agent mediambiental i una unitat de vigilància.\nDesprés, s’han incorporat als treballs d’extinció un coordinador forestal, dues unitats més de bombers forestals de la Generalitat, altres dues autobombes, i dos mitjans aeris de la Generalitat (un HLC amb brigada helitransportada i un AT).\nDesarticulada una organització internacional de proxenetes que venia dones a 6.000 euros\nSanitat estudia el "grup de contacte" del mort amb coronavirus a València del passat 13 de febrer\nDos nous positius eleven a 19 els casos de coronavirus a la Comunitat Valenciana


Visita guiada a l'Arxiu, la Biblioteca i el Centre de Documentació\nVoleu conèixer com treballen i quins fons tenen l'Arxiu Municipal, la Biblioteca Pere Blasi i el Centre de Documentació?\nEn el marc de la celebració de la Setmana de la Natura al Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter, us oferim visites guiades a aquests centres culturals de Torroella de Montgrí.\nObrim les seves portes a la ciutadania i ensenyem els fons que custodien, conserven i difonen. En aquesta visita, els responsables de cada equipament us explicaran quina feina desenvolupen, us mostraran quin tipus de documents es poden consultar i com us poden ser d’utilitat.\n12.00 h Visita guiada a l'Arxiu Municipal\n17.00 h Visita guiada a la Biblioteca Pere Blasi\n18.00 h Visita guiada al Centre de Documentació del Museu de la Mediterrània\nPer altra banda, del 24 de maig al 5 de juny, la Biblioteca Pere Blasi i el Centre de Documentació exposaran una selecció de documents relacionats amb la Setmana de la Natura.\nLa Setmana de la Natura és un moment de l’any per prendre consciència de la necessitat de conservar el medi ambient i el nostre patrimoni natural. Durant 10 dies, s’organitzaran més de 300 activitats arreu de Catalunya per a la conservació de la natura i el medi ambient, per a joves i per a grans, al mar, a la muntanya i a la ciutat.


Després de romandre a Olot i viatjar al Tosal dels Tres reis\nEncesa de la flama a Prada (2016)\nTrobada d'entitas excursionistes dels Països Catalans a Fredes (2017)\nEncesa de la Flama a Prada de Conflent (20.01.2016)\nLa 48à renovació de la Flama al Tossal del tres Reis\nEl proper diumenge, Montserrat rebrà la flama de la llengua per 48a vegada a la història, després d'haver estat encesa el passat 29 de gener al cementiri de Prada de Conflent, on reposen les restes del filòleg català Pompeu Fabra, que va morir el dia de Nadal de l’any 1948. Un acte que repeteix des del 1969 per la Federació d’Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC) per retrà homenatge al filòleg català. Seguint la tradició encetada, cada any un centre excursionista es fa càrrec de mantenir-la. Enguany ha estat el Centre Excursionista d’Olot (CEO).\nD'ençà l'encesa, la Flama ha estat dipositada en un peveter a la Plaça del Rector Ferrer de la capital de la Garrotxa i durant aquestes tres setmanes, se celebraran diverses activitats al voltant de la llengua catalana i l’excursionisme a Olot. El passat capa de setmana la Flama va pujar al cim de Tossal del Tres Reis, situat al municipi de la Pobla de Benifassà al Baix Maestrat, al nord del País Valencià. Dalt del cim es van fer parlaments del CEO, membres de les entitats excursionistes de la Franja de Ponent, de les Illes Balears, del Centre Excursionista de Castelló i finalment de l’Agrupació Excursionista Catalunya.\nDiumenge vinent, Montserrat l'acollirà per 48 any consecutiu amb una cerèmonia que es farà a l’atri del monestir amb l'encesa a la llàtia. A continuació la sala d’actes (entrada per la porteria) es farà un acte acadèmic, amb una conferència: "Present i futur de la llengua catalana davant els reptes de la societat digital", per la filòloga Meius Ferrés i un recital depoesia d’autors garrotxins, sota el títol "Ramell de sentiments", a càrrec de Concepció Batallé.


Presentació del Projecte Singular RepliCat\nInici > Presentació del Projecte Singular RepliCat\n27 abril, 2017 @ 10:30 - 13:00\n« 2a sessió d’acompanyament de suport i viabilitat a la creació de 75 nous projectes (Barcelonès)\nPla d’acció del primer mòdul de Seminari 2 »\niesMed llença el projecte RepliCat, que ha estat un dels Projectes Singulars seleccionats per la Generalitat de Catalunya en el marc del Programa aracoop, amb la intenció d’esdevenir l’accelerador de la Innovació Social a Catalunya. És part del programa ESSaiMed d’iesMed, per a la pol·linització de les millors pràctiques dels actors de l’ESS al Mediterrani.\nRepliCat té com a objectiu la creació d’ocupació, mitjançant la difusió d’activitats cooperativitzades o multiactors, fent de la innovació social una bandera per a donar resposta adient a unes necessitats socials poc o mal cobertes i creant les condicions de la sostenibilitat d’aquestes innovacions socials mitjançant instruments que permetin models de negoci viables.\nAquest programa proporcionarà una oportunitat estratègica per a la internacionalització i l’obertura a nous mercats d’iniciatives de diferents països del Mediterrani. Centrat en 2017 en la importació de models estrangers, s’obrirà després per altres actors i territoris mediterranis.\nPer donar a conèixer la iniciativa i exposar els objectius, es farà una presentació el dijous 27 d’abril de 10.30h a 13h. amb\nJosep Vidal, director general d’Economia Social, el Tercer Sector, les cooperatives i l’autoempresa de la Generalitat, ha confirmat la seva participació\nAnne Charpy, fundadora Voisin Malin (la rèplica de la qual ha arrencat a Catalunya amb el nom d’A-porta)\nAltres empresaris socials i actors estrangers de l’ESS, que també participaran en aquest esdeveniment.\nConfirmació d’Assistència: aude.delesalle@iesmed.eu\nBarcelona, Barcelona 08037 Espanya


Com vestir correctament una taula de Nadal - El Gourmet Català\nNo importa si tenim 2, 10 o 20 convidats. En l’àpat de Nadal a tothom li agrada ser ben rebut i asseure’s en una taula bonica i elegant . És una demostració més que l’amfitrió ha dedicat temps a cuidar dels detalls per a fer-nos sentir còmodes. A més, són poques les ocasions que tenim de celebrar menjars com aquestes, i més últimament, per la qual cosa val la pena aprofitar-ho.\nÉs imprescindible reparar la taula de Nadal amb antelació\nPerquè la taula quedi perfecta, prepara-la almenys amb dues hores d’antelació. D’aquesta forma no aniràs amb presses d’última hora i podràs comprovar que no falta cap detall. Així, si vas oblidar comprar una cosa important, sempre tindràs temps de marge per a poder solucionar-ho.\nAlgunes decisions que has de prendre\nEl primer que cal decidir, són els colors o la paleta cromàtica amb la qual treballaràs en la taula. Això et permetrà triar els accessoris i elements decoratius concordes i faràs que tot harmonitzi, aspecte molt important en una celebració d’aquestes característiques. Però això només és el principi.\nEt donem alguns consells de protocol i organització, perquè aquest dia com a amfitrió resulti perfecte.\nLa distància és un dels aspectes que més en el moment en el qual estem, resulta dels més importants. Habitualment, l’espai que cal deixar entre comensals està entre 65 i 70 centímetres. És la distància que es considera adequada i mínima perquè tothom se senti còmode. No obstant això aquest any a causa de la pandèmia i aprofitant segurament que hi hauran menys convidats, podem aprofitar a distanciar encara més les cadires.\nhttp://pershorechoral.org.uk/news.html Hi ha certes regles que marquen la posició dels comensals en la taula de Nadal. Els amfitrions tenen dues opcions a l’hora de situar-se en la taula. Si opten pel model francès, el faran en el centre de la taula, un enfront de l’altre. Si en canvi prefereixen el model anglès (el que solem veure en les pel·lícules americanes), se situaran en les capçaleres de la taula, o bé en els extrems d’aquesta. L’home de major edat haurà d’asseure’s per cortesia al costat dret de l’amfitriona, i la dona de més avançada edat ho farà en el costat dret de l’amfitrió. Òbviament, això serà així si els amfitrions són parella. La resta de convidats, aniran asseguts intercalant-se els sexes: home, dona, home…i així successivament. Tot això en la mesura que sigui possible i si les circumstàncies ho permeten.\nTambé haurà de https://www.grivat.ch/3536-dtgf36415-rencontre-gay-mur-lyon.html tenir-se en compte les diferents afinitats o “desacords” entre els diferents comensals. Si en col·locar les cadires, hi hagués alguna que li toqués una pota, aquest lloc es reservarà per als joves o bé per a algun membre de la família amfitriona. Aquest és un mètode també que facilita la comunicació i evita que se senten sempre els mateixos junts, per la qual cosa els temes de conversa també varien.\nLa decoració de la taula de Nadal\nUna vegada tenim clar com anirà asseguda la gent, podrem posar-nos a decorar pròpiament la taula.\nEl primer element a col·locar serà http://fiduciarydutiesblog.com/2016/01/20/ les estovalles. Si tenim una taula bonica o de fustes nobles, sempre tenim l’opció de deixar-la nua, i optar per camins de taula o estovalles individuals. Si aquest no és el cas, triarem a ser un possible unes estovalles que arribi fins al sòl o el més llarg possible. Millor decantar-nos per un de colors clars i llisos, sobretot si el menjar tindrà lloc durant el dia. Si és de nit, podem optar per algun de tons més foscos. Una altra opció és optar per un amb motius nadalencs, però millor que siguin discrets, evitant els estridents, perquè a més de no ser tan elegant visualment, dificultarà després la combinació de la vaixella i els elements decoratius. En qualsevol dels casos, és necessari comprovar que no té cap taca i que està molt ben planxat.\nQuant a http://jasonwebertherapy.com/specializations/imperial-apartments/ la vaixella, podem optar per una sencera o barrejant diferents models, però sempre que es moguin en els mateixos tons i que combinin entre ells. El mateix ocorre amb les copes. Quant a aquestes, sempre hi hauran sobre la taula almenys dues, una per a l’aigua i una altra per al vi. La resta són opcionals. La del cava, pot optar-se per posar-la des del principi, o treure-la per al moment del brindis. En aquests moments actuals, no és mala idea personalitzar les copes amb targetetes amb noms, per a així evitar intercanviar-les.\nEscollir els tovallons i els coberts\nEls tovallons sempre és millor utilitzar-les de tela i a joc amb les estovalles. Si no és possible, o preferim per exemple enguany utilitzar-les de paper perquè ens semblen més higièniques, decantar-se per unes de textura suau i dibuix discret i elegant. La manera de doblegar-les, en triangle si es deixaran al costat dels coberts (en el costat esquerre), o en forma de triangles si optem per deixar-les damunt del plat. No és el moment de fer formes amb elles. Això ho reservarem per a una altra mena d’esdeveniments. El platet del pa (si es decideix usar) sempre es col·locarà en el llaç esquerre superior de cada comensal. I si volem a més que hi hagi l’opció de la mantega, aquesta haurà d’anar separadament en un altre platet, però en el costat contrari. Seria una bona idea posar dues o tres variants de pa perquè el convidat decideixi com consumir.\nEls coberts sempre les culleres a la dreta juntament amb els ganivets i les forquilles a l’esquerra, per l’ordre en com seran utilitzats. En el cas dels ganivets, sempre amb el tall tallant orientat al plat.Quan tot l’essencial està col·locat, toca el torn dels adorns. L’essencial i que no ha de faltar és un bon centre de taula. Si veiem que després amb ell no ens cap tota la vaixella, sempre tenim l’opció d’anar-la traient a mesura que s’utilitzi o bé utilitzar un moble auxiliar a manera de bufet per a deixar-lo tot allí i anar-ho servint. Això també ens evitarà molts viatges a la cuina.\nA la taula de Nadal, poso veles o no?\nSi posem canelobres o veles, intentar que aquests no siguin molt alts per a no dificultar el camp visual de les persones i entorpeixin la comunicació.\nSi tries posar una taula separada per als nens, aquesta pot estar decorat amb temes més concordes a ells, i evitar molts coberts, copes o utensilis que per a ells no resultarien molt útils.\nFinalment, pots aprofitar a imprimir uns menús del menjar que se servirà, així com deixar en el plat algun obsequi que sorprengui els convidats.\nL’impacte visual és molt important. Una taula amb bon gust agrada a qualsevol i fa que la celebració sigui encara més inoblidable.


Preferiu fer consum proactiu o 'prosumerism'?\nEs tracta d'un model de consum en el qual el client participa activament en el disseny, la creació, la millora i la difusió dels béns, serveis o continguts d'informació que utilitza\nTERMCAT Barcelona. 11 de juny de 2019 05:30\nUn consumidor proactiu és aquell que esdevé alhora productor d’allò que consumeix | Termcat\nDes de ja fa uns quants anys, l’evolució de les aplicacions web ha comportat un conjunt de canvis imparables en la manera que tenen els usuaris d’interactuar, de compartir informació, de col·laborar o, fins i tot, de consumir a través de la xarxa.\nPrecisament, en l’àmbit del consum, la facilitat amb què la tecnologia web permet l’intercanvi i la cooperació entre productors i consumidors, ha contribuït notablement al foment del consum proactiu, concepte que en anglès s’anomena prosumerism. Es tracta d’un model de consum en què el client participa activament en el disseny, la creació, la millora i la difusió dels béns, serveis o continguts d’informació que utilitza. El client, doncs, esdevé alhora productor d’allò que consumeix.\nLa persona que exerceix aquest model de consum proactiu es coneix amb el nom de consumidor proactiu o consumidora proactiva. Aquestes formes catalanes, normalitzades i avalades per diversos experts del sector, són denominacions explicatives dels respectius conceptes i constitueixen una alternativa adequada als manlleus anglesos prosumer (acrònim format per la truncació dels substantius producer ‘productor’ i consumer ‘consumidor’) i prosumerism (creat sobre la base de prosumer, amb l’adjunció de la forma sufixada –ism), respectivament.\nTot i que l’adjectiu proactiu -iva (probablement, calc de l’anglès) no es recull encara al diccionari normatiu, és ja una forma força estesa en català, sobretot en el sector empresarial i de l’economia, i documentada en diccionaris generals en diferents llengües romàniques amb el sentit ‘que s’avança als problemes i pren la iniciativa per afrontar-los positivament i per provocar el canvi desitjable’.\nPodeu consultar aquests termes al portal Terminologia d’economia i empresa i al Cercaterm.\nI si passem de l''e-commerce' al comerç electrònic?


Creen una unitat per diagnosticar i tractar l'endometriosi a Girona, una malaltia «amagada i estigmatitzada» - Diari de Girona\nCreen una unitat per diagnosticar i tractar l'endometriosi a Girona, una malaltia «amagada i estigmatitzada»\nUna de les principals novetats és que congelaran òvuls de les pacients amb risc de tenir problemes de fertilitat\nacn girona 09.05.2019 | 10:56\nLa pacient amb endometriosi, Rosa Álvarez, mentre li fan una ecografia ACN\nLa pacient amb endometriosi, Rosa Álvarez, mentre li fan una ecografia\nL'endometriosi és una malaltia que es calcula que afecta a un 10% de les dones en edat fèrtil però que es triga entre sis i vuit anys a diagnosticar. Tot i que és una patologia benigna, pot provocar problemes "molt severs" de salut perquè causa dolors intensos, pot afectar òrgans importants com els ronyons o, fins i tot, derivar en esterilitat. Per escurçar el tems de diagnòstic i abordar el tractament, l'Institut Català de la Salut (ICS) a Girona ha creat una unitat específica que ha entrat en funcionament aquest mes de maig. La consellera de Salut, Alba Vergés, ha subratllat que l'objectiu és posar el focus en una malaltia "fins ara amagada o estigmatitzada". "Tenir dolors forts amb la regla no és normal i hauria de ser un dels primers tocs d'atenció", ha afegit la doctora Gemma Clemente. Una de les principals novetats és que congelaran òvuls de les pacients amb risc de tenir problemes de fertilitat com a conseqüència de la malaltia.\nLa direcció clínica de ginecologia i obstetrícia de l'ICS a Girona ha posat en marxa aquest mes de maig una nova unitat per tractar pacients amb endometriosi, una malaltia inflamatòria crònica que es caracteritza pel creixement de teixit endometrial fora de la cavitat uterina.\nLa ginecòloga Gemma Clemente ha detallat que es calcula que un 10% de les dones pateixen aquesta malaltia, tot i que en diferents graus. Gairebé la meitat de dones que pateixen endometriosi (el 47%) presenta símptomes en l'etapa de la joventut, abans de complir els 20 anys. Tot i això, aquesta malaltia sol ser diagnosticada amb anys de retard, entre sis i vuit de mitjana. D'una banda, perquè no fer les proves de diagnòstic adequades a la pacient que ajudin a fer-ne el diagnòstic i, de l'altra, perquè històricament s'ha normalitzat i acceptat el dolor durant la menstruació.\n"Hi ha molt desconeixement perquè hi ha una normalització del dolor menstrual molt evident, es considera normal estar al llit els dies de regla quan no ho és i hauria de ser una senyal d'alerta", ha detallat Clemente que afegeix que les dones que tinguin dolors intensos durant la menstruació haurien de consultar amb el metge de família perquè les derivessin a un especialista.\nLa posada en marxa de la nova unitat ha comportat la creació de la consulta monogràfica d'endometriosi al Güell i d'una unitat funcional d'endometriosi a l'hospital Trueta. "El que intentem és que les dones afectades de Girona no s'hagin de desplaçar a les unitats que hi ha a Barcelona i, sobretot, que tinguin una assistència àgil", apunta Clemente.\nLa consellera de Salut, Alba Vergés, subratlla que la creació d'aquesta nova unitat respon a la voluntat del Departament d'un nou model d'atenció que busca donar visibilitat a una malaltia que ha estat, fins ara, "amagada i estigmatitzada". "Abordem la salut des d'una perspectiva de gènere que es concreta en aquest model d'atenció", indica Vergés que ressalta que busquen escurçar el diagnòstic i aprofundir en l'expertesa formant tots els nivells assistencials, com ara els metges de família que són la porta d'entrada al sistema sanitari de les pacients.\nLa pacient amb endometriosi, Rosa Álvarez, mentre li fan una ecografia - ACN\n"M'he sentit molt sola"\nUna de les dones diagnosticades d'endometriosi és la Rosa Álvarez, que actualment té 45 anys. En el seu cas, detalla que ja des de ben jove va començar a tenir dolors amb la regla. Aleshores, va anar al ginecòleg però no li van diagnosticar la malaltia. "L'únic que feien era donar-te pastilles anticonceptives per controlar els dolors", recorda.\nEl diagnòstic va arribar l'any 2014, després que l'endometriosi li provoqués problemes a l'hora d'orinar o defecar. En un primer moment, un equip mèdic li va dir que podia tractar-se d'un càncer de còlon però finalment els professionals van tenir el diagnòstic real. El cas de la Rosa és una endometriosi "severa" que la va fer passar pel quiròfan i que actualment també li provoca complicacions que, si el tractament farmacològic no funciona, pot causar que l'hagin de tornar a intervenir.\nLes pacients que pateixen endometriosi han de recórrer freqüentment a intervencions quirúrgiques per extirpar quists. Aquestes operacions poden repercutir en una disminució de la presència d'ovòcits i que això derivi en una esterilitat, que es dona en entre un 30 i un 40% dels casos. "Vaig intentar ser mare però no vaig poder per la malaltia, em vaig fer una 'in vitro' però no va funcionar", explica la Rosa que explica que tota la situació li va provocar una depressió.\nTambé lamenta que, al llarg d'aquest temps, s'ha sentit "molt sola" i també incompresa a nivell laboral. De fet, concreta que després de dues baixes "importants" l'any passat la van fer fora de l'empresa on treballava des de feia 20 anys. "Cal més formació als metges i també més informació a la societat", destaca.\nUna de les novetats de la unitat, és que inclou la congelació d'òvuls en l'abordatge de les pacients amb endometriosi. Així, en cas que els professionals prevegin que una intervenció quirúrgica pot afectar la fertilitat de la pacient, avaluaran conjuntament amb ella l'opció de preservar òvuls per a una futura reproducció assistida. "En casos determinats farem la preservació d'ovòcits per guardar-los i poder-los utilitzar per quedar-se embarassada en cas que en un futur la pacient vulgui ser mare", assenyala la doctora Clemente.\nLa doctora Gemma Clemente fent una jornada de formació sobre endometriosi al Güell - ACN\nLa consulta específica de l'Atenció a la Salut Sexual i Reproductiva (ASSIR) del Gironès-Pla de l'Estany, situada al CUAP Güell de Girona, està formada per un equip de professionals especialistes en endometriosi: tres ginecòlogues, dues llevadores i una psicòloga.\nLa unitat del Trueta tracta els casos més complexos i que requereixen un abordatge quirúrgic. Aquesta unitat és de referència a tota la regió sanitària de Girona. Compta amb les mateixes ginecòlogues, a més d'altres especialistes (com ara professionals de cirurgia coloproctològica, urologia, radiologia, de la unitat del dolor i de cirurgia toràcica a més d'especialistes en reproducció assistida per als casos en què hi ha vinculada una esterilitat).\nEl nou model d'atenció implantat a Girona té tres nivells d'atenció per a les pacients amb endometriosi. El primer, el de l'assistència que reben les pacients amb símptomes d'endometriosi a l'atenció primària. Un dels objectius del nou model és diagnosticar la malaltia tan aviat com sigui possible. És per aquest motiu que faran formació entre els professionals de medicina familiar i comunitària, per tal que ajudin en la identificació dels possibles casos i que els derivin a l'equip especialitzat en endometriosi de l'ASSIR, que és el segon nivell d'atenció.\nEl tercer és la unitat funcional d'endometriosi del Trueta, on es tracten els casos més complexes, ja sigui per una derivació des del Güell, des dels hospitals comarcals o des d'altres especialitats del mateix Trueta.\nAllà han creat un comitè d'endometriosi, que discutirà els casos després de la primera visita a la unitat funcional i establirà una estratègia consensuada sobre el tractament; coordinarà el tractament amb altres especialistes no quirúrgics (com la unitat del dolor o de psicologia); coordinarà i planificarà el tractament quirúrgic complex amb altres professionals de suport (de cirurgia general, vascular, urològica, toràcica, hepàtica...); coordinarà el tractament de les pacients amb la unitat de fertilitat, i decidirà si cal derivar-les a altres unitats de referència, en situacions especialment complexes.\nL'endometriosi és una malaltia inflamatòria dependent dels estrògens, d'origen desconegut. Es defineix com la implantació i el creixement benigne de teixit endometrial fora de la cavitat uterina. Les localitzacions afectades més freqüentment són el peritoneu pelvià i els ovaris, encara que de vegades poden trobar-se lesions en moltes altres parts del cos, sobretot a la regió pelviana, com ara el budell o la bufeta urinària.\nEn casos molt excepcionals pot afectar altres localitzacions no abdominals, com el cervell o els pulmons. Aquest teixit ectòpic té dependència hormonal del cicle menstrual i es produeix sagnat i el despreniment d'aquest teixit durant la menstruació. El teixit de l'endometri té capacitat per créixer, infiltrar i, fins i tot, estendre's de forma similar al teixit tumoral, però la seva transformació maligna és molt infreqüent.\nEls tractaments mèdics o quirúrgics poden millorar el dolor, principal símptoma de la malaltia, i, en conseqüència, millorar la qualitat de vida de les dones que pateixen endometriosi.


Edicions Paper d’Estrassa publica el llibre il·lustrat “Descobrint Olesa” - Edicions Paper d’Estrassa\nPublicat a maig 25, 2020 juny 11, 2020 per paperdestrassa\nEdicions Paper d’Estrassa publica el llibre il·lustrat “Descobrint Olesa”\nL’editorial olesana Edicions Paper d’Estrassa ha presentat el llibre il·lustrat “Descobrint Olesa”, una obra que acosta les tradicions, les entitats i els indrets més emblemàtics d’Olesa de Montserrat al públic familiar. Ho fa a través d’un llibre amb vuit il·lustracions que signen els autors olesans Rubén del Rincón, Ricardo Peregrina, Montse Cascante, Biel Moreno, Martí Alcon, Joan Cascante, Maria Grimau i Núria Fandos, i que mostren amb complicitat i humor les escenes més icòniques del calendari festiu olesà. El llibre ha estat ideat i dirigit per l’editor olesà Quim Moreno i compta amb textos del periodista Marc Amat.\nL’ambient de la Festa Major; la celebració de Santa Oliva; l’arribada dels Miquelets a Olesa; La Passió d’Olesa aixecant el teló; la disbauxa del Carnestoltes; els llibres i les roses de Sant Jordi; la màgia del Nadal i la solemnitat d’Els Misteris. D’aquesta manera, i seguint el tarannà propi d’Edicions Paper d’Estrassa, l’editorial torna a convertir Olesa en l’eix central d’un nou llibre, al mateix temps que dona visibilitat a talents del municipi. Alhora, Descobrint Olesa també té una vessant didàctica. Amb el llibre, Edicions Paper d’Estrassa ajuda a divulgar la cultura festiva i el patrimoni de la vila a un públic familiar.\nAmb aquest esperit, el llibre ideat i dirigit per l’editor olesà Quim Moreno, acompanya les il·lustracions amb un text adaptat per a totes les edats que explica els actes més tradicionals de cada celebració, l’ambient que s’hi respira i l’origen de cadascuna de les festivitats, posant també l’accent en la riquesa del teixit associatiu del municipi.\nEls textos, obra del periodista olesà Marc Amat, venen complementats per petites activitats que permeten comprovar els coneixements sobre Olesa i jugar amb el contingut de les il·lustracions, que amaguen detalls i personatges curiosos. El llibre Descobrint Olesa estarà disponible properament a les llibreries d’Olesa.\nEl projecte Descobrint Olesa es completarà el mes d’octubre amb una exposició a la Sala d’Exposicions de la Casa de Cultura d’Olesa de Montserrat, coorganitzada amb l’Ajuntament d’Olesa. L’exposició inclourà també un cicle de tallers i activitats dinamitzades pels propis autors de les il·lustracions dirigits a les escoles. Descobrint Olesa ha estat possible gràcies al patrocini de l’Ajuntament d’Olesa de Montserrat, Transports Generals d’Olesa, Gabinet d’Assessors Antoni Pérez, Dipco, Comunitat Minera Olesana, Daina-Isard, el Mercat Municipal d’Olesa de Montserrat i la Biblioteca Santa Oliva.\nEntrada següentSegüent El llibre “Descobrint Olesa” d’Edicions Paper d’Estrassa ven més de 300 exemplars a Olesa en 30 dies, tot i la covid-19


Gerard Nieto Reunion Three · JAZZ AMB GRÀCIA - TRESC\nGerard Nieto Reunion Three · JAZZ AMB GRÀCIA\nCentre Moral i Instructiu de Gràcia - Barcelona\nLa fórmula de trio amb piano, guitarra i contrabaix, encetada cap el 1940 pel Nat King Cole Trio, ha tingut una evident continuïtat. Són nombrosos els pianistes que han liderat formacions d'aquest tipus, Gerard Nieto ocupa un lloc destacat en aquesta llista. Amb un repertori agradabilíssim, integrat majoritàriament d'estàndards i clàssics del gènere, ens ofereixen un jazz que posa en relleu allò que en aquesta música és fonamental, allò que li dóna la seva identitat i que n'ha fet un llenguatge estimat a tot el món. Ens estem referint a les qualitats rítmiques, és a dir, al swing.\nc/ Ros de Olano, 9, 08012 Barcelona\nUna formació jove i cosmopolita de jazz nascuda a Barcelona en 2014.\nDimarts 3 de març a les 20 i 22h\nEl seu so i tècnica ha influenciat a les següents generacions de músics.\nDimarts 24 de març a les 20 i 22h\nDimarts 31 de març a les 20 i 22h\nPep Plaza & Big Band Jazz han preparat una nova producció original i divertida.\nDijous 2 d'abril a les 21:00h\nSorprenent, valent, innovador, captivador o intens són alguns dels qualificatius que ha rebut en els darrers anys aquest trio.\nDissabte 7 de març a les 20:00h\nSandra Rehder és una de les artistes més rellevants de l'escena del tango a Barcelona\nDiumenge 8 de març a les 20 i 22h


EL REY DE LAS MOSCAS - Llibreria La Gralla\nHome / Ficció / EL REY DE LAS MOSCAS\nLlibreria La Gralla 14.8.09 Ficció\nEl Rey de las Moscas, de Victor Mezzo y Michel Pirus, és un recull de relats publicats originàriament a la desapareguda revista "El Víbora" i que ara, Edicions La Cúpula, ha reunit en un únic volum.\nAl llarg de les 10 històries que es presenten, sota el subtítol de Hallorave, ens endinsem a la vida d'uns personatges totalment antisocials, deprimits que viuen al límit en una societat corrupta i decadent.\nUna de les particularitats d'aquestes històries és que, lluny de provocar-nos llàstima o compassió pels personatges, el efecte que causen és tot el contrari, arribant fins a uns extrems, ben delimitats, en els que no és díficil sentir fàstic i no precisament perquè siguin històries de sang i fetge, sinó per les més que qüestionables actituds dels protagonistes.\nLes històries, tot i que es poden llegir de manera independent, estan entrelligades i pàgina a pàgina formen un mosaic, propi del gènere negre, on es representen els vicis i el costat més fosc de la vida dels personatges, on les drogues i el Rock & Roll són l'única sortida possible a una vida gris i monòtona en un barri perifèric de l'Amèrica profunda, però que podria ser representatiu de qualsevol barri, de qualsevol indret del planeta.\nEn resum, drogues, sexe, i violència per fugir de tant super-heroi.\n"Moscas a mediados de octubre, eso es lo primero que recuerdo. Moscas y un calor terrible. Hace poco se quedó a dormir una amiga de Marie. Estaba deprimida y creo que bastante colocada. No me la quito de la cabeza. En la radio emiten un flash informativo. Me gustan los flashes informativos. Sobre todo la sintonía. Enseguida te das cuenta de que algo grave ha ocurrido y todos tus problemas desaparecen. Es una gozada. Tengo ganas de gritarle a esta chusma que lo importante soy yo. A lo mejor ya lo he hecho, porque todos me están mirando con extrañeza...."\nMezzo / Pirus\n64 pàgines / Edició Cartoné


PSOE i Unides Podem detallen els últims aspectes del Govern central, en el qual Universitats podria ser pels comuns\nPublicat 28/11/2019 18:30CET\nLes negociacions entre el líder del PSOE, Pedro Sánchez, i el secretari general de Podem, Pablo Iglesias, per definir la composició del futur Govern de coalició estan molt avanades, tot i que cal concretar-ne els últims aspectes. Ats que les diferents formacions de la coalició habitada han de tenir representació, és previsible que els comuns --que aporten set diputats-- dirigeixin una de les carteres, previsiblement el Ministeri d'Universitats.\nSi bé es desconeix quin ser el nom de la persona que porti aquesta cartera, fonts consultades per Europa Press apunten a la que ha estat cap de llista d'En Comú Podem al Senat, Rosa Lluch. La historiadora és filla d'Ernest Lluch, ministre de Sanitat del 82 al 86 que va ser assassinat per la banda terrorista ETA el 2000, quan ja estava retirat de la política.\nSi bé la discreció per les parts negociadores és la tnica des que van signar el preacord de Govern, i tot i que s'han conjurat perqu fins al cap de la investidura no es faci públic l'organigrama, es coneixen detalls, i als morats se'ls adjudiquen ministeris com el d'Igualtat, en el qual previsiblement recalaria Irene Montero; o el de Treball, la cartera del qual quedaria a les mans de Yolanda Díaz (Galícia en comú). A aquests cal sumar la vicepresidncia social, que ostentaria el mateix Iglesias.\nEL QUART MINISTERI\nAts que la idea és que les diferents 'famílies' d'Unides Podem tinguin representació en aquest nou executiu, les parts busquen formar un Consell de Ministres ampli que permeti que tots hi encaixin. Per aquest motiu, sumat a les renúncies en competncies dels morats, s'obre la possibilitat que els confederals tinguessin un quart ministeri.\nAquesta opció guanya fora a mesura que passen els dies, quan els de Iglesias haurien renunciat a carteres com les d'Habitatge, si es té en compte que no volen ministeris en els quals no puguin dur a terme polítiques prpies, i hi ha diferncies amb el PSOE respecte a intervenir el mercat del lloguer.\nEn cas que es materialitzés aquest quart ministeri, qui té moltes opcions de dirigir-ho és el coordinador federal d'Esquerra Unida, Alberto Garzón, que ja aquesta setmana va assenyalar en una entrevista amb Europa Press que si el seu partit li demanava que fes un pas al capdavant, ell estava disposat a entrar al Govern.\nUN CONSELL DE MINISTRES AMPLI\nD'aquesta manera, si finalment entrés també Garzón, es donaria la circumstncia que una fora (IU) del grup confederal d'Unides Podem comptaria amb dos ministeris: el de Yolanda Díaz i el d'Alberto Garzón. Si bé, tot apunta al fet que la cartera de Garzón seria de menys pes, com Joventut o Comer.\nSi es confirma, l'organigrama del nou executiu de Sánchez podria tenir fins a vint ministeris a causa que als 17 actuals se'ls sumarien altres de nous com ara Igualtat o Universitats (que podria quedar desprs de Cincia).\nPer de moment, lluny d'ocupar-se d'aquest encaix, l'esfor tant del PSOE com d'Unides Podem rau en aconseguir els suports necessaris perqu la investidura de Sánchez tiri endavant, perqu els necessitaria. Aquest mateix dijous, Iglesias apellava a l'empatia i al dileg per assegurar-se més vots de 'si' que de 'no' en el ple que tornaria a portar Sánchez a Moncloa.


Un tel als ulls: Un Mihura\nEn les cases on hi ha, o hi ha hagut, estudiants adolescents, sempre pots trobar llibres d'aquells, els quals tu, potser, mai no et compraries. Tres sombreros de copa, de Miguel Mihura, abandonat, rebregat, i amb restes de goma d'esborrar entre els fulls -són xicots, ja se sap-, va caure a les meves mans tot fent endreça.\n"Soy bueno y malo, perezoso y activo, simpático y antipático, triste y alegre, francófilo y germanófilo, modesto y vanidoso, tonto y listo. Soy, por lo tanto, como esos discos de gramófono, que por una cara tienen grabada una dulce melodía y por la otra cara una tabarra. Y todo depende de que se acierte a colocarme de un lado o de otro en el tocadiscos."\nNo comença pas malament. De tots els gèneres possibles, el teatre sempre ha estat el meu preferit, llegir-lo, que anar-lo a veure ja són figues d'un altre paner.\n"Dionisio, un joven de veintisiete años, va a casarse con Margarita, "una virtuosa señorita" de veinticinco. La noche previa a la boda se hospeda en un hotel, donde conoce a Paula, una atractiva chica de dieciocho años de la que se enamora."\nNo sembla especialment impressionant, oi? Penses, una comèdia de enredo, com les que ens havia acostumat l'Estudio 1 de TVE (1966), dirigit per Gustavo Pérez Puig, us sona?\n"Tres sombreros de copa, es una de las obras más pesimistas, tristes y sutilmente críticas de la historia del teatro español. A través del humor, la obra trata temas de tanta envergadura como la libertad, la felicidad, el amor y la autenticidad de los sentimientos, cuestiona una institución tan consolidada como el matrimonio, entendido como sinónimo de felicidad, y censura las carencias de la vida provinciana, tema de larga tradición en nuestra literatura ..."\nD'Eurípides a Mihura? Bé, sol ser normal això, si més no a ca meu. Llegir per plaer, sense un criteri ben definit, no és pas gens dolent. Si més no a partir d'una certa edat. Curiosament, l'un i l'altre, amb un parell de milers d'anys de diferència, situen les dones en una tesitura similar, l'un dramàtica, l'altre còmica, però ambdues tristes i que demostren que no hi ha hagut gaire evolució.\n"BUBY. ¡Ay, mi Paula ...! Los caballeros os quieren a vosotras, pero se casan con las demás ... ¡Aquí viene este señor ...! ¡Tú eres una muchacha cariñosa, Paula! ¡Vivan las muchachas cariñosas... ! ¡Hurra por las muchachas cariñosas ...!"\nCrítica àcida, situacions absurdes, jocs de paraules, referents culturals de l'època. Hi trobarem de tot en aquesta obreta. També un exemple d'allò tan clàssic com és desentendre's dels aprenentatges i de l'esforç.\n"DIONISIO. No. Pero nos iremos a un pueblo de Londres. La gente de Londres habla inglés porque todos son riquísimos y tienen mucho dinero para aprender esas tonterías. Pero la gente de los pueblos de Londres, como son más pobres y no tienen dinero para aprender esas cosas, hablan como tú y como yo ... ¡Hablan como en todos los pueblos del mundo! ... ¡Y son felices! ..."\nMalgrat que és una obra amb ritme, graciosa, que passa bé, s'agraeixen les acotacions i, novament, la introducció. Perquè, ja se sap, hi ha obres, i potser les teatrals més que cap, que, solent aprofitar l'actualitat, serien molt difícils de comprendre amb el pas dels anys.\nMihura, Miguel. Tres sombreros de copa. Barcelona, 2006. Vicens Vives.\nEtiquetes de comentaris: Llibres, Teatre\nNo sé per a quina edat deu ser això, però jo tirava més cap als Hollister o els 7 Secretos! O és clar, els mítics llibres de Tria la teva aventura!\n1 de febrer de 2012 a les 7:08\nMe l'apunto. Pinta bé. Bon dia, reina! :-))\n1 de febrer de 2012 a les 8:18\nm'agradava molt el teatre de Mihura, no se si ara es veuria antriquat, però era un humor molt intel·ligent que em remet a Tip i Coll\n1 de febrer de 2012 a les 9:13\nLa tinc molt llunyana, però recorde que la seua la lectura em va agradar molt. Mihura era un senyor intel·ligent. Bona iniciativa recuperar això, fan ganes de rellegir. De fet, ja l'he trobada per casa i l'he posada en cua.\nMés o menys coetània, però en un altre registre, molt més negre (i actual, si voleu), us recomane La Camisa, de Lauro Olmo (1960).\n1 de febrer de 2012 a les 9:54\nOstres, a mi també em passa això de fer lectures caòtiques i d'anar d'un lloc a un altre sense cap solta...\nA vegades quan em pregunten què llegeixo els contesto qualsevol cosa per no passar per més rar del que sóc...\n1 de febrer de 2012 a les 10:25\nTirant lo Bloc ha dit...\nI pensar que els que som fills de la terrible immersió lingüística no podem gaudir d'aquests pilars de la literatura universal en la seva llengua original... ;-)\n1 de febrer de 2012 a les 11:13\nM'has fet retrocedir fins els temps gloriosos de La Codorniz, que el meu pare ens llegia amb un somriure maliciós per sota del bigoti. Mihura i els lectors 'més intel·ligents'.\nTenim tota la Bernat Metge i, ¿com és que el temps no fa vells els mites?\n1 de febrer de 2012 a les 11:50\nRecordo pocs llibres que m'obliguessin a llegir mentre estudiava, però aquest n'és un, i justament per mal. Bé, el recordo poc, és clar, però la idea és que em va semblar un avorriment. No sé jo si devia captar tanta crítica i tanta ironia, jo penso que no. Potser jo era un talòs, però no seria lògic pensar que aquesta obra s'ha de llegir d'una mica més gran per entedre millor de què va?\n1 de febrer de 2012 a les 12:42\nS'ha de llegir teatre, hi ha molta gent que llegir teatre li sembla una cosa molt estranya, però és on es poden trobar exemples i fonaments de la millor literatura des dels grecs, passant per Willamet,\netc. Em sembla que aquest Mihura jo també el vaig llegir fa molts anys i estava força bé.\n1 de febrer de 2012 a les 16:48\nTé el seu punt de crítica d'un tipus de gent que només vol una vida acomodadada i que no s'arrisca per res. Ni tan sols per un amor o per canviar una vida que no li agrada gens.\n1 de febrer de 2012 a les 22:10\nEl porquet bé, em sembla que anàvem més per l'ESO o el Batxillerat. En qualsevol cas no era un llibre triat, sinó més aviat un llibre imposat :)\nTitània hola guapa! Si que pinta bé, a més és dels que no demanen més que un parell d'horetes, el que duraria l'obra en un escenari, i això fent-ho lent :)\nFrancesc Puigcarbó interessant comparació, i, ara que ho dius, tens raó, potser per això m'hi he sentit còmoda d'entrada. En qualsevol cas, en totes les terres i totes les èpoques podem dir allò de: hi ha intel·ligència! :)\nXavier Aliaga miraré si enganxo La camisa a la biblioteca :) Revisitar els clàssics, i més si són curts, hauria de ser per prescripció facultativa fins i tot :)\nGalderich jo ja no responc, perquè anirien a buscar una camisa de força :) Entre el caos i que tinc 10 llibres començats que vaig alternant ... un desastre vamus :)\nTirant lo Bloc calla, calla, que vaig estar a punt de demanar una traducció ;)\nOlga Xirinacs com estàs? tot bé? per sort als blogs no cal anar-hi caminant :) Això de La codorniz que sé que en Mihura en formava part, ho tinc poc visitat, em caldrà fer-ne una incursió. Els mites i els clàssics perduren per alguna raó, intento veure la garbellada que farà el temps amb tant de paper imprès d'ara i uf! Espero que els meus besnéts es trobin a les mans un Olga Xirinacs :)\nXeXu sóc anti-qualificar les obres per edats, perquè crec que el llegir no es pot imposar i que obeeix a una necessitat que tenen, tenim, els éssers humans de satisfer la nostra curiositat. Tanmateix, és essencial que el mestre que et faci llegir aquesta obra te'n faci participar, te la materialitzi, de tal manera, que t'ajudi a créixer. Sinó t'hauràs d'esperar a ensopegar-la de més gran. Però aleshores et diràs: quina llàstima que ningú no me l'hagués "venut" millor abans!\nÒscar Roig i Carrera i que t'he d'explicar a tu, autor! Ja ho saps que un dels meus plaers més íntims és llegir teatre, molt més que no pas altres gèneres. Diguem que si he de fer un llistat per gèneres primer el teatre, després l'assaig, després la novel·la i després la poesia. Tot i que, ben pensat, la poesia menja a part :)\nkweilan tens raó, és aquesta l'essència de la crítica de l'obra, el provincianisme, una cultura benpensant que frega el ridícul ... Una abraçada :)\n2 de febrer de 2012 a les 16:23\nPot ser sempre es fa necessari emmarcar una obra en el seu context històric per entedre-la millor. Particularmente, sempre preferiré Eurípides a Mihura.\n2 de febrer de 2012 a les 16:39\nHola Eduard Ariza, segurament que jo també, sobretot pel temps en què van viure cadascun d'ells. Mihura, però, no deixa de ser un subjecte digne de tenir en compte, sobretot per conèixer una España de clarobscurs que tenim massa propera, encara.\n2 de febrer de 2012 a les 17:31\nJa ni me'n recordo de quan em va tocar llegir-lo!!! Però, alguna cosa d'aquesta lectura va quedar en mi, sempre més he recordat el títol i l'autor. Salut!\n2 de febrer de 2012 a les 18:04\nPer ara, em conformo amb el teatre d'ell que he vist -sempre a la tele :)\n2 de febrer de 2012 a les 18:06\nThera cal reconèixer que el recurs absurd dels tres barrets de copa és realment efectista. Si a això hi afegim el cognom Mihura, que ens remet als toros braus, ja tenim motius de sobre per no oblidar-nos-en. :)\nLEBLANSKY ves que em costa una mica més a mi, posats a ser freak gairebé m'agrada més llegit que no pas vist el teatre :)\n3 de febrer de 2012 a les 11:21\nVull dir LEB que les obres de teatre interpretades són això: una interpretació de totes les possibles.\n3 de febrer de 2012 a les 11:23\nNaturalment que recordo l'Estudio 1! En ple franquisme, en blanc i negre... i amb uns actorassos increïbles! No crec que hi hagi ara per les televisions de les espanyes res que ho millori. Mihura, com altres de la seva generació, va fer de la subtilesa una particular manera de transcedir de l'encotillament del moment. Potser caldrà reivindicar-lo ara, que tenim un govern "seriós" que ens torna a dècades enrera. Per exemple, Què hi farem, tenim un ministre de Cultura tertulià de El gato al agua. No cal dir res més.\nPerò, a diferència teva, prefereixo amb molt anar el teatre que llegir-lo. És per a les taules que s'ha creat, i es allí on viu i respira i... sí, admetem-ho, de vegades traeix el pobre autor que el va idear.\n3 de febrer de 2012 a les 11:28\nEduard tens raó i, segurament, el meu pecat es multiplica per mil, atenent que visc en un poble on a cada cantonada hi ha una companyia teatral. O potser és per això, per sobredosi, que em fa una certa basarda. O, el més segur, perquè em conec, que no puc posar el cul en una cadira més estona del compte :) I d'això d'El gato al agua aquest, fa més por que goig :(\n5 de febrer de 2012 a les 18:39\nRÁFAGAS DE ACTUALIDAD\nAi, calla ...\nNo hem de tenir por de res\nWeb de la setmana: Internet Archive\nGaziel: Meditacions en el desert (1946-1953)\nJo confesso: mals pensaments\nWeb de la setmana: Wondermind\nWeb de la setmana: els reis de l'eina?\nL'antropòleg innocent, notes des d'una cabanya de ...\nDickens? em sona d'alguna cosa ...\nWeb de la setmana: 11.250 secrets ...


Joan Capdevila ha tornat per la porta gran a l'Espanyol. L'experico, medallista de plata olímpic i multicampió europeu i mundial es convertirà a partir d'ara a la cara visible del departament de comunicació i relacions institucionals del club català.\nFeia temps que l'entitat anava a la recerca d'un rostre planter i conegut per assumir les funcions de portaveu tant davant terceres entitats com davant els mitjans de comunicació. Finalment, l'equip d'Agustín Rodríguez ha considerat que Capdevila reuneix les qualitats perfectes per assumir aquesta posició: coneixement de les entranyes del futbol, carisma natural i un esperit espanyolista que no cal demostrar.\nCapdevila serà la cara del club en tot tipus d'actes oficials tant públics com privats, convertint-se en l'ambaixador del club a la manera com Emilio Butragueño ho és del Reial Madrid o Guillermo Amor ho és del Barça.


L’STEI denuncia «l'ambigüitat de les instruccions» per al desenvolupament i l’avaluació del darrer trimestre\n12 abril 2021 01:05\nL’STEI Intersindical expressa «malestar i desacord» per la manera com s’han elaborat les instruccions per al desenvolupament i l’avaluació del darrer trimestre, que es varen publicar al BOIB dissabte passat; «sense comptar amb les aportacions del professorat i sense haver-se tractat a la Mesa Sectorial d’Educació, tal com prescriu la normativa vigent, ja que afecten les seves condicions laborals».\nEl sindicat considera, des d’un punt de vista general, que les instruccions publicades «carreguen d’una excessiva burocràcia la tasca dels docents, que es veu obligat a fer un replantejament accelerat de les programacions didàctiques, i descuiden la part emocional de l’ensenyament, en una situació tan complexa per a molts infants i joves i les seves famílies».\n«Tampoc no diuen d’una manera clara si es pot avançar contingut o no, com s’han d’impartir els ensenyaments del trimestre ni com s’han d’avaluar; una situació que crea molta inseguretat i angoixa entre el professorat», denuncia l'STEI. A més, remarquen que són unes instruccions elaborades des d’una perspectiva «eminentment tecnocràtica» i que passen per alt molts aspectes de la formació integral de l'alumnat, i que són «presoneres d’un model d’ensenyament basat únicament en els continguts i el compte de resultats».\nL’STEI Intersindical considera que un dels punts més greus de les instruccions és que els directors i directores han de supervisar les modificacions de les programacions dels docents i dels distints departaments didàctics i professionals, una potestat que no els atribueix el Reglament Orgànic de Centre i que és «un atac gravíssim a la llibertat de càtedra del professorat i a l’autonomia pedagògica dels departaments, a més d’un flagrant incompliment de la jerarquia normativa».


L'Anna té cinc anys. A l'escola avui és un dia especial per a ella i els seus companys perquè toca psicomotricitat. Les persones que han fet aquest llibre són psicomotricistes amb llarga experiència en el camp de l'educació, la teràpia i la formació. També participen activamen...\nLes persones que han fet aquest llibre són psicomotricistes amb llarga experiència en el camp de l'educació, la teràpia i la formació. També participen activament en associacions professionals de psicomotricistes.


Filippo Landini :: Dijous a l'Hotel, cicle de concerts a Matadepera\nHan fet falta 2 anys i mig per a que arribés Farem Revolucions (Gorvijac Music, 2010), el segon disc dels Filippo Landini, que està a les botigues des del 22 de febrer. És molt de temps, és veritat, però si volien estar a l’alçada del treball de presentació les coses s’havien de fer bé i amb calma.\nPrimer Primera, l’àlbum debut dels de Canet de Mar, va sonar 18 mesos ininterrompudament a les principals emissores catalanes, els va portar a actuar al Palau St. Jordi amb artistes com Macaco, Nek o Melendi, va ser sintonia de la tardor de TV3, acumula gairebé 200.000 visites al Youtube, els ha fet visitar els escenaris de tota Catalunya... l’èxit ha estat increïble!!!\nFarem revolucions representa un pas endavant en la carrera dels Filippo Landini. En el disc s’han potenciat els trets característics del grup per donar-li una uniformitat i un estil propi, madur i definit. Guitarres britàniques, domini de la base rítmica, veus treballades i lletres que redefineixen l’èpica de la quotidianitat. Farem Revolucions no és només un recull de 12 cançons, és un bloc compacte de bona música, l’aportació catalana a les noves tendències del pop-rock actual.


Aquest és el meu blog, i en Felip sempre diu que jo sóc el millor Boxer del món!\nJunts fem muntanya, curses d'orientació, rogainings, marxes de resistència, canicròs, etc..., i de tant en tant també ve la Judith, i anem a fer excursions.\nHem anat al Besiberri i al Montardo\nHem fet la volta als Besiberris, des de Conangles, hem dormit al bivac de la vall del Besiberri.\nL'endemà pujem per l'oest al Besiberri Sud - ja tinc el segon tresmil - i baixem cap a l'est al Refugi Ventosa i Calvell.\nEl tercer dia hem pujat al Montardo i a dormir hem anat al Refugi de La Restanca.\nI per acabar tanquem la circular, pel Port de Rius cap a la boca sud del Túnel.\nMolt cansat i molta calor, menys mal que hem visitat un munt d' estanys i m'he pogut anar refrescan el cos.\nPublicat per TWB a 12:05 Cap comentari:\nCampionat de Catalunya 2016 a La Molina\nDe les 8 del matí a les 8 del vespre, ...que be que m'ho vaig passar... fred, pluja i fins i tot una mica de neu...je je.\nAquets tres que venien amb mi, estaven pelats de fred, i això que anaven amb quatre capes.\nHi havia ovelles, vaques, vedells, cavalls i ... fins i tot marmotes. La primavera espectacular.\nAquí us deixo una fita que vaig trobar, i que feia molta patxoca.\nPublicat per TWB a 22:13 Cap comentari:\nHem fet una bona ruta amb raquetes, i m'ho he passat bomba rebolcant-me per la neu.\nEl primer dia vam deixar el cotxe a Son del Pi, i vam pujar cap al Refugi del Pla de la Font, on he fet un parell d’amics nous. Vam anar fins al coll de Fongueruix a veure si veiem el Peguera i els Encantats però hi havia massa núvols.\nL’endemà, bona travessa amb raquetes pel pas del Coro, fins al Refugi del Gedar, i tot seguit per dins el bosc seguim el camí del Calvari cap a Son del Pi altre cop.\nAquí us presento el Roc i la Tuca, que viuen en aquest refugi quan es obert.\nPublicat per TWB a 20:06 Cap comentari:\nCampions de la Copa Catalana de Rogaines 2015\nDiu aquest que hem guanya la Copa, ..Si , Si …”por incomparecencia del rival”.\nI perquè jo l’he estirat costa amunt tota la temporada, que sinó ...\nAquí us deixo la prova de l’arribada a La Quar, desprès de 6 hores, mireu com el duia cap a meta.\nPublicat per TWB a 6:19 Cap comentari:\nDoncs com que tot s'ha de retallar, es veu que nosaltres també, ...i una ruta de 5 dies la vam fer en 3...\nEl primer dia de Paüls fins a Beseit, enllacem les etapes 1 i 2, molta calor però teniem aigua quasi tot el temps. El segon dia seguim el Matarranya, travessem les Gúbies del Parrisal (foto), ... i arribem al refugi de Font Ferrera per la Coscollosa, ... espectacular!!\nEl tercer dia fem les etapes 4 i 5, ...molt maco, quasi tot pel damunt dels 1.100 metres... una passada, més de 40 kms i poca aigua, ... em pensava que no s'acabava mai... que bèstia.\nPublicat per TWB a 12:06 Cap comentari:\nJa sóc Tresmilerooooo!!!\nJo, ... quina pallissa, vam deixar el cotxe a la presa de Montalto, i vam pujar per Llurri tot dret per seguir la ruta de La Porta del Cel, cap al Refuge du Pinet.\nL'endemà vam fer La Pica d'Estats, ... 3.143 metres.. i ara ja puc dir que sóc tresmiler!\nAl baixar, vam abandonar la ruta "oficial" per travessar la coma de Sotlló i els estanys de Baborte, i després de pujar al coll de Sallente, baixar 1000 metres cap el Pla de Boavi per retrobar de nou el cotxe....\nReventat però content... je, je...\nPublicat per TWB a 11:44 Cap comentari:\nHem anat d'excursió per Setmana Santa al Malniu, primer al Llac i després al Refugi, on he hagut de dormir al carrer...uf.. quin fred.\nAquet que nomès de dues potes¿?... ha ficat el peu per un forat i s'ha desllurigat el genoll...\nAaapaaaaa! ara tres setmanes sense sortir a la muntanya ... ja li val!\nPublicat per TWB a 0:12 Cap comentari:\nAquí era un bebé\nEncara pesaba poquet\nAquí tenia dos mesos\nAquesta es pensa que és com jo.\nJa sóc un gos adult, ... je, je.\nSi, si, ...Ja se que estic molt guapo... Gràcies!\nawesome alps from Greg Kiss Photography on Vimeo.


L'autor, Isaac Beà, busca dignificar la llengua i oferir exemples de la seva diversitat\nper Redacció 19/05/2018 10:35h\nPagès Editors acaba de publicar el «Diccionari etnogràfic Pallarès». Es tracta d'un diccionari amb paraules ordenades alfabèticament i acompanyades de la seva descripció i una petita història incorporada que la contextualitza. Es tracta de petites històries que acaben dibuixant el que és la història, la cultura i, sobretot, la llengua, al Pallars. L'autor del llibre és el doctor en filologia catalana per la Universitat de Lleida Isaac Beà, qui, a partir d'un estudi del dialecte pallarès dut a terme el 2006, ha creat aquest diccionari que busca «dignificar» la llengua i oferir exemples de la seva diversitat.\nImatge de la portada del 'Diccionari etnogràfic Pallarès' | LleidaDiari.cat\nA més, com a valor afegit destacat, el diccionari compta amb un conjunt d'il·lustracions de l'artista pallarès Sebastià Jordà, que ha creat un abecedari específic per aquesta obra i també ha il·lustrat algunes de les escenes de les històries que acompanyen les definicions lingüístiques. Unes il·lustracions que faciliten al lector la comprensió dels mots pallaresos.\nLa gènesi d'aquest llibre es remunta a l'any 2006 amb la creació del projecte «Aixalda», un treball de la Universitat de Lleida que pretenia recollir un testimoni viu de la parla pallaresa a les acaballes del segle XX. En el marc d'aquest projecte es van aplegar prop de dues-centes entrevistes a veïns de gairebé tots els nuclis de la població del Pallars Sobirà. A partir d'aquest material, l'autor va escriure la seva tesi doctoral, «El parlar del Pallars Sobirà i la Vall Fosca», amb la qual va guanyar el Premi Internacional de Recerca en Filologia Catalana Joan Solà l'any 2014.\nEl resultat final ha estat aquest diccionari «tan especial, fruit d'un treball rigorós, divulgatiu i únic». Com diu en el seu pròleg Ramon Sistac, professor de dialectologia de la UdL, p«er a molts l'ànima d'un poble resideix a la seua llengua i aquest diccionari ofereix una bona guia del lèxic del Pallars, «de la part més volàtil de la parla, però que, alhora, és la que porta associada més càrrega afectiva».\nEts dels que vius l'APLEC DEL CARAGOL al màxim? Aquesta informació T'INTERESSA!


Daniel García Andújar actualitza la tradició fallera a Kassel | Bonart\nDaniel García Andújar actualitza la tradició fallera a Kassel\nDaniel García Andújar presenta Els Desastres de la Guerra a la Documenta 14 a Kassel. L’exposició Documenta, que celebra la seva 14 edició, és un dels esdeveniments d’art contemporani més importants a nivell internacional, que es realitza cada cinc anys des de 1955 a Kassel (Alemanya). Per primera vegada, l’edició d’aquest any ha desdoblat la seva seu entre Atenes (8 abril – 16 juliol 2017) i Kassel (10 juny-17 setembre 2017). Sota el lema ‘Learning from Athens’ (Aprenent d’Atenes) els 160 artistes participants analitzen les vinculacions entre els dos països plantejant un diàleg cultural amb les diferències nord / sud com a teló de fons.\nPer Documenta 14, els artistes participants han estat convidats a concebre i produir en el context de les relacions dinàmiques emergents entre aquestes dues ciutats i desenvolupar una obra per a cadascuna d’elles. El projecte aspira a incloure una multitud de veus més enllà d’Atenes i Kassel, fora del context Europeu, des d’un mirador privilegiat de la Mediterrània, amb vistes cara a cara cap a Àfrica, l’Orient Mitjà i Àsia.\nAl·ludint al lema plantejat l’artista alacantí Daniel García Andújar (Almoradí, 1966) planteja el seu projecte ‘Els Desastres de la Guerra’ inspirant-se en els gravats de Francisco de Goya. Igual que ‘Els Desastres de Guerra’ de Goya aquest projecte és una protesta visual contra la violència, encara que intenta indagar en una actualització de la representació del conflicte. Centrant-se en els sistemes de control de la nova cultura de l’postcapitalisme, els processos d’estandardització i normalització, els efectes del conflicte en el subjecte contemporani, la guerra total del neoliberalisme i el cos (última baula en la cadena de processos de digitalització) com camp de batalla.\nEs tracta d’un projecte de recerca i desenvolupament en progrés que s’ha concretat en tres estadis: la publicació ‘LTI -Lingua Tertii Imperii’, que estudia la forma en què la propaganda nazi va alterar l’idioma alemany per inculcar a la gent idees nacionalsocialistes; ‘Els desastres de la guerra, Akademia dels metecs (Atenes)’, la proposta que han comptat amb la col·laboració de l’artista faller Manolo Martín composta per diferents elements, on destaquen 60 models d’escultures gregues alliberades i impreses amb impressores 3D i un motlle de l’estàtua del ‘Posidó’; finalment ‘Els desastres de la guerra. Cavall de Troia (Kassel) ‘la proposta amb la qual culmina el projecte a la ciutat alemanya.\nSegons García Andújar “aquí no hi ha tropes terrestres, ni combat, ni tan sols generals: és un projecte d’artista, armat amb un seguit d’estratègies i autoritzat per aprendre dels nostres records”.\nCom els grecs amagats dins del cavall de Troia, la proposta compta amb gran quantitat d’elements formals, on destaquen 82 peces al voltant del concepte de guerra capitalista, la guerra econòmica (conquesta, colonialisme, comerç, acumulació, corrupció política, abús del poder ) i una peça central: un anti-monument de grans dimensions, que serà cremat durant la nit de Sant Joan, al voltant d’una celebració que comptarà amb focs artificials i una banda de música, apropiant de l’espai públic per obrir una finestra a la tradició valenciana enmig de la macro exposició alemanya.\nEl director del Consorci de Museus ha destacat així mateix “l’interès del projecte de l’artista tant en el seu missatge, de rebuig a la violència, com en la seva proposta formal que al·ludeix a la tradició fallera i la seva vinculació amb l’art actual. El Consorci de Museus ha participat produint les peces centrals del projecte, un anti-monument, que es cremarà a l’esplanada de l’exposició a Kassel la nit del 23 de juny ”\nA la imatge, Daniel García Andújar al costat de la seva obra “Els Desastres de la Guerra”.\nEtiquetes: Daniel García Andújar · Documenta 14 Kassel


Josep Maria Cruset, nou director del Port de Tarragona | Canal Reus TV\n14:00 - 30 octubre 2018\nL'alcalde de Riudoms i vicepresident de la Diputació de Tarragona, Josep Maria Cruset, serà el nou president del Port de Tarragona. Per tal de complir amb la llei d'incompatibilitats, Cruset haurà de deixar l'alcaldia i el seu càrrec a la Diputació.\nAixí ho ha avançat el Diari de Tarragona i també s'ha pogut confirmar des de Canal Reus. Després de més de diversos mesos esperant el relleu de Josep Andreu, el president del PDeCAT a la vegueria de Tarragona ha estat escollit pel conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet.\nAquest càrrec és incompatible amb l'alcaldia de Riudoms i la vicepresidència a la Diputació de Tarragona. Per aquest motiu, es preveu que Cruset deixi l'alcaldia en els pròxims dies. De fet, aquesta tarda està prevista una assemblea del PDeCAT a Riudoms per explicar la decisió de deixar de ser l'alcalde. Un pas que ja més d'un any que Cruset volia fer.


Ecotaxa el 2017 i en establiments turístics\nEl Govern deixa entreveure que no afectarà paquets venuts i que no es cobrarà en ports i aeroports\n651x366 EL GOB, TAMBÉ A TURISME El vicepresident i conseller de Turisme, Biel Barceló, no només es va reunir ahir amb el grup ecologista GOB, sinó que va garantir als seus representants que en endavant participaran a les meses sobre turisme, en les quals fins ara només es convocava representants dels empresaris i dels sindicats de les Illes. / CAIB EL GOB, TAMBÉ A TURISME El vicepresident i conseller de Turisme, Biel Barceló, no només es va reunir ahir amb el grup ecologista GOB, sinó que va garantir als seus representants que en endavant participaran a les meses sobre turisme, en les quals fins ara només es convocava representants dels empresaris i dels sindicats de les Illes. / CAIB\nEl Govern deixa clar que aprovarà el projecte de llei de l’ecotaxa a principis de l’any vinent, però difícilment la podrà aplicar per a la propera temporada turística, perquè abans l’haurà de tramitar i aprovar el Parlament i perquè vol estudiar la petició del sector turístic per tal que no afecti els paquets ja tancats. L’impost turístic previsiblement es cobrarà als allotjaments turístics -també als de lloguer vacacional un pic siguin regulats-, ja que es comença a assumir que les dificultats tècniques fan inviable la recaptació del tribut en ports i aerports.\nEl vicepresident del Govern i conseller d’Innovació, Recerca i Turisme, Biel Barceló, va garantir ahir que el Consell de Govern aprovarà la llei de creació del nou impost d’estades turístiques a principis de 2016 i seguidament serà tramitada al Parlament. Barceló no va voler especificar quan es començarà a cobrar, però va avançar que “estudiarà” la petició del sector perquè no afecti paquets vacacionals que ja s’han venut i, per tant, és poc probable que l’impost afecti la propera temporada turística. “És damunt la taula”, va advertir, per recalcar que el Govern encara no ho ha decidit.\nBarceló, que ahir es va reunir amb representants del grup ecologista GOB, també va deixar a l’aire la fórmula que s’emprarà per cobrar l’impost. Amb tot va deixar entreveure que es podria optar per recaptar-lo en els allotjaments turístics perquè, segons va dir, hi ha “dificultats jurídiques i logístiques”, relacionades també amb la legislació estatal i europea, per poder-lo recaptar en ports i aeroports. D’aquesta manera, l’impost va camí d’assemblar-se molt al que va aplicar el primer Pacte de Progrés, amb la diferència que els fons recaptats no es dedicarien només a qüestions mediambientals.\nTant la data d’aplicació com la fórmula de cobrament de l’ecotaxa són qüestions que estaran condicionades pels informes que ja ha encarregat el Govern. Els serveis jurídics i econòmics de la Conselleria estan elaborant informes sobre la manera d’aplicar aquest impost, la recaptació del qual servirà per a la conservació del medi ambient, el patrimoni històric i la renovació de zones hoteleres. Una vegada que es disposi d’aquests informes, es posaran en comú amb els consells insulars i el sector turístic per, a continuació, aprovar aquest nou impost turístic i remetre’l a la Cambra legislativa per ser debatut i aprovat.\nL’ecotaxa fou una de les qüestions que es va tractar en la reunió que va mantenir el vicepresident Barceló amb el GOB, segons informà l’agència Efe. L’entitat ecologista li va demanar que els doblers recaptats amb aquest impost es destinin únicament a la recuperació del paisatge i del territori i li proposà que empri altres fons per a la resta d’objectius finalistes que preveia el Govern, com la recuperació del patrimoni històric i la renovació de les zones turístiques.\nLa portaveu del GOB, Margalida Ramis, va defensar la necessitat d’invertir en el medi ambient com a principal valor de l’Arxipèlag. També recordà que l’ecotaxa és un “compromís” i considerà “imprescindible” definir-ne de manera imminent el disseny per poder-lo aplicar com abans millor. Barceló no va garantir que els fons recaptats es destinin només a qüestions mediambientals, però sí que es va comprometre a incloure entitats ecologistes com el GOB en òrgans de participació de Turisme, dels quals ja formen part els empresaris del sector i els sindicats.\nCanvis a la Llei turística\nEn la reunió, el GOB, a més, li va demanar que acceleri la modificació de la Llei general turística per “desactivar” de manera immediata els projectes que es puguin fer en sòl rústic i derogar les “excepcionalitats” en sòl urbà per al sector hoteler. Barceló deixà clar que la intenció és modificar tan aviat com sigui possible aquesta llei per “posar fi” a la pressió” sobre el rústic.