Madrid no està disposada a seguir la mesura que ha pres Catalunya\nper Alejandro Cañete dimecres, 14 d’octubre 2020 - 19:21h\nMadrid no està disposada a seguir la mesura que ha pres Catalunya| Pexels\nMadrid no està disposada a seguir la mesura que ha pres Catalunya: decretar el tancament de bars i restaurants durant 15 dies. Així ho ha manifestat l'alcalde de Madrid, José Luis Martínez-Almeida, qui ha al·legat que aquesta «no és la mesura que procedeix» en la capital, i ha insistit que s'estudiï l'ampliació de l'horari d'aquests establiments.\nAbans de visitar una nova promoció d'habitatge públic a la zona de Carabanchel, Almeida ha assenyalat que, buscant el «punt d'equilibri dificilíssim» entre salut i economia, prohibir l'obertura de bars i restaurants «no procediria», principalment després de l'«esforç» que han fet els negocis per adaptar-se a les exigències higièniques i de seguretat. «No està acreditat que en els locals de restauració s'hagi produït un eventual focus de contagi, o ara per ara, a mi no em consta», ha assegurat l'alcalde.\nAixí mateix, ha argumentat que, si bé la incidència acumulada de Covid-19 a Madrid (489 casos per cada 100.000 habitants en els últims 14 dies) supera a la de Catalunya (263), en aquesta autonomia la tendència és ascendent mentre que en la madrilenya «està baixant de manera consistent».\nAl seu torn, Almeida ha insistit a demanar «estudiar que s'ampliï l'horari» dels establiments hostalers «i que, si les autoritats sanitàries el veuen convenient, s'acordi».\nEls bars i restaurants de Madrid capital i els altres vuit municipis madrilenys amb restriccions de mobilitat després de l'entrada en vigor divendres passat de l'estat d'alarma no poden admetre nous clients a partir de les 22.00 hores i l'hora de tancament no pot superar les 23.00 hores, a excepció dels serveis de lliurament de menjar a domicili.\n«Estem en condicions, si les autoritats sanitàries ho permeten, de poder ampliar aquest horari», ha reiterat l'alcalde madrileny.\nNo hi haurà pròrroga de l'Estat d'Alarma\nEl vicepresident de la Comunitat de Madrid, Ignacio Aguado, ha assegurat aquest dimecres que el ministre de Sanitat, Salvador Illa, es va comprometre en la reunió del Grup Covid-19 d'ahir a no proposar la convalidació de l'estat d'alarma dins de deu dies.\n«Ahir vam aconseguir que el ministre es comprometés a no proposar la convalidació de l'estat d'alarma dins de deu dies. Es va comprometre en la taula de reunions i això són acords i avanços, jo ho valoro positivament», ha avançat Aguado en una entrevista amb 'Onda Cero'.


Torrijos i Cáceres, en la rampa de llançament - Proyecto FER\nTorrijos i Cáceres, en la rampa de llançament\nNomés han transcorregut cinc mesos des dels seus respectius colps de timó. Els beneficis dels seus viratges encara estan per quantificar. Ja mateix, amb l’inici de les competicions oficials, haurien de començar a percebre les bondats dels girs aplicats a les seues vides atlètiques. Però, de moment, les sensacions són molt bones. Tant Eusebio Càceres com Pablo Torrijos es mostren “encantats” de les valentes decisions preses després de l’estiu, les que els van portar a abandonar les seues poblacions natals per a traslladar-se al Centre d’Alt Rendiment de Madrid i posar-se a les ordres del prestigiós preparador Juan Carlos Álvarez. “Encara que portem poc de temps, les conclusions no poden ser més positives. El sistema de treball és molt metòdic”, coincideixen els dos saltadors FER a l’hora d’emetre els seus particulars diagnòstics.\nEusebio i Pablo presenten molts punts en comú. Per a començar, l’edat. 25 anys per al primer; 24 per al segon. Des dels seus inicis en l’atletisme, tots dos havien forjat la seua carrera atlètica en els seus respectius llocs de naixement, Onil i Castelló. Els dos estan considerats com els millors saltadors horitzontals a Espanya de la darrera dècada: Eusebio, en llargada; Pablo, en triple salt. Per diferents motius, i cadascú amb les seues particularitats, els dos esportistes del Projecte FER havien entrat en una fase de cert estancament i desmotivació. Tots dos necessitaven nous estímuls, nous al·licients per tal de recuperar el vigor de fa poc. I, de moment, no hi ha cap indici de titubejos ni penediments.\nTot i que un problema familiar ha alterat el seu ritme diari i habitual, Eusebio Càceres destil·la optimisme. Víctima d’una infinitat de lesions, l’esportista alacantí portava tres anys en blanc. “Necessitava un canvi. A banda que, de moment, estic entrenant sense molèsties, la meua propensió a les lesions m’aconsellava tindre a l’abast un control mèdic molt més proper i exhaustiu. I aquí el tinc”, assenyala el saltador FER, qui es veu capaç de superar l’espectacular salt de 8,37, la seua plusmarca personal, i que li va concedir l’or al Campionat d’Europa sub 23 de 2013 a Finlàndia. “Enguany hi ha Europeu en pista i Mundial a l’aire lliure. En estes dos grans cites vull estar per, com a mínim, abastar les finals”, apunta Eusebio, qui en pocs dies començarà a buscar els 7,90m exigits per a competir en el certamen continental baix sostre de Belgrado del proper mes de març.\nEn similars termes s’expressa Pablo Torrijos, el primer triplista espanyol capaç de superar els 17m. Ho va fer, i per partida doble, en l’hivern de 2015. La segona vegada (17,04m) li va valer per a ser subcampió d’Europa en pista coberta a Praga. “Este és el meu primer repte de l’any, defensar durant el mes de març a Belgrad el podi aconseguit al Campionat d’Europa sota sostre fa dos anys”, comenta l’atleta castellonenc, per a qui li va resultar molt difícil separar-se de Claudio Veneziano, el seu preparador de tota la vida. Ara, els dos saltadors FER intenten recuperar el terreny perdut. I ho fan complementant-se l’un a l’altre. Torrijos ho aclareix: “Eusebio és més ràpid que jo, però al gimnàs jo tinc millors nivells de força”. “Motiva tenir a Pablo tan a prop. T’obliga a esforçar-te més i a no relaxar-te en cap moment”, afegix Càceres. Les apostes van per bon camí. L’objectiu és coincident: tornar a emergir.\nPrevious Post Jorge Ureña enlluerna en Praga (Crònica del cap de setmana)


XELU.NET - LLIBRES - Lliures o morts - Joan Trabal\n:: Em dic Mireia (i el meu co (90287 )\n:: El éxodo de los gnomos (90255 )\n:: Perdona si et dic amor (90252 )\n:: Les filles del fred (90252 )\n:: Gràcies pels records (90252 )\n:: Rainbows End (90248 )\nxelu.net >> àgora 2.0 >> llibres (219 llibres disponibles) >> Lliures o morts\nAutor/a del llibre: Jaume Clotet i David de Montserrat\nbiografia de Jaume Clotet i David de Montserrat\nExtret de: Pàgina oficial de la novel·la\nDiplomat en Turisme per la UdG, tècnic de Relacions Públiques per la UB i llicenciat en Periodisme per la UPF, ha treballat i col·laborat en premsa digital, ràdio i televisió a mitjans com TV3, TVE, Vilaweb, Ràdio Girona-Cadena Ser, l'Agència Catalana de Notícies (ACN), entre altres, així com a l'àrea de comunicació dels departaments d'Universitats, Recerca i Societat de la Informació i de Governació i Administracions Públiques, des d'on va impulsar les campanyes Elteumòbil.cat i Catalan, a business opportunity.\nJaume Clotet (Barcelona, 1974) és llicenciat en Periodisme per la UAB i en Història per la UB. Ha treballat i col·laborat per a diversos mitjans de comunicació (Avui, El Punt, Ara, Público, El Singular Digital, ABC, Com Ràdio, Ona Catalana, TV3 i RAC1) i va ser corresponsal al País Basc entre els anys 2001 i 2003. També ha sigut cap de premsa del departament de Governació i subdirector de l’Agència Catalana de Notícies (ACN). És coautor de Les millors obres de la literatura catalana (comentades pel censor) (2010\nPàgina oficial de la novel·la amb altres enllaços a entrevistes i material divers\nEntrevista dels autors a VilaWeb\nEl llibre de Jaume Clotet i David de Montserrat és una novel•la històrica que recrea els fets ocorreguts durant la Guerra de successió. Per a fer-ho pren com a fil conductor la vida d’Ermengol Amill, un coronel de miquelets que sol ser descrit pels historiadors com un home ardit, coratjós, que va defensar Catalunya a ultrança, i de qui els autors volen recuperar la memòria, després de molts anys d’oblit popular i d’una presència més aviat escassa en el estudis sobre el conflicte que va assolar Catalunya —entre d’altres territoris— a principis del segle XVIII. La pretensió de la novel•la és, doncs, sorprenent: vol fer conèixer millor un personatge que té certa rellevància per la història de Catalunya, però ho vol fer des de la ficció i, concretament, des la novel•la històrica on la llicència principal és recrear allò que és desconegut, allò que no es troba a les fonts històriques. Tornem, doncs, a la idea originària de Walter Scott quan va començar a escriure allò que avui anomenem novel•la històrica: emprar la ficció per recrear i amplificar un passat que es percep com a digne de ser recordat i com a memòria d’una nació. Crec que aquí rau justament el valor principal d’aquesta novel•la tan romàntica: novel•lar sense cap vergonya els fets ocorreguts al principat entre 1705 i 1714, cosa que s’ha fet molt poc tenint en compte la magnitud i la tragèdia d’allò que va succeir, així com la seva capacitat evocadora de llegendes. De fet, l’únic novel•la d’una certa repercussió que es pot trobar és la d’Alfred Bosch, titulada precisament 1714, a l’espera que aparegui la darrera obra d’Albert Sánchez Piñol que sembla que també hi estarà ambientada. Podríem dir, doncs, que aquesta novel•la trenca tabús i, nogensmenys, arriba en un moment oportú, en ple auge de la nova defensa dels furs catalans davant l’envestida de la nova visió absolutista i centralista espanyola, arriba en un moment en què als catalans ens va bé tenir mites fundacionals i poder estar orgullosos d’ells.\nEn aquest línia de recreació històrica intencionada, el coronel Ermengol Amill, que el comentaris de la novel•la defineixen com l’heroi oblidat, aspira a convertir-se en llegenda i, si bé la seva vida podria tenir els ingredients necessaris com a per a ser-ho, la recreació novel•lada del seu pas per aquest món crec que no acaba de satisfer les pretensions que s’apunten, per bé que l’obra compta amb molts més mèrits que defectes. La qüestió, segons el meu punt de vista, és que el llibre, com a obra artística, li falta alguna cosa, aquell element indefinible però essencial que diferencia les obres d’art vives d’altres produccions. És una certa idea d’autenticitat, una vivor que fa de la lectura del llibre quelcom viu, voluble, intens. Malgrat que l’obra està pensada de dalt a baix, ben estructurada, ben plantejada i ben resolta, li falta aquesta ànima. M’aventuraria a dir que el fet d’estar escrita a dues mans és el que fa que dins l’obra no s’hi manifesti l’esperit de ningú, sinó el resultat un conjunt de pactes, d’una exacerbada racionalitat que busca el consens i, en tant que acord, li manca la passió, la volubilitat i l’espurna del creador. El cert és que es fa difícil com poques vegades precisar que és aquesta mancança, però, d’alguna manera s’hi percep.\nQuant a les virtuts del llibre, cal esmentar l’excel•lent feina de documentació dels seus autors, que fa que detalls citats per historiadors com Joaquim Albareda, Salvador Sanpere, Jose M. Tottes o Santiago Albertí, o fins i tot en els relats de l’època, com ara els dels cronistes Francesc de Castellví o Narcís Feliu de la Peña, apareguin en l’obra. Per tant, la primera premissa per a la novel•la històrica, la fidelitat als fets coneguts, hi és present i no només això, sinó que els autors fins i tot van més enllà, i han contribuït a fixar millor els darrers temps i la data de la mort d’Amill de qui se’n coneixia poc, principalment per l’estudi de Lluis Pujal.\nPel que fa a la vessant literària, entenent que aquesta és essencial per diferenciar un estudi històric d’una novel•la històrica, és desigual en funció del què s’analitzi. És a dir, el llibre té un plantejament ambiciós, vol explicar tota la peripècia vital d’Amill i, alhora, mostrar els fets històrics que van condicionar la seva vida, en aquest cas la Guerra de successió. Per dur a terme aquesta tasca, els autors juguen amb dos plans narratius que es van intercalant i es van interrelacionant: el primer és la vida d’Amill i el segon són els fets que succeeixen a les diferents corts europees, especialment l’anglesa i la francesa, ja que una de les ambicions dels autors és explicar al lector l’abast internacional del conflicte i com es va arribar al fet que els anglesos abandonessin els catalans a la seva sort. La utilització d’aquestes dues trames interdependents és un recurs habitual que permet al lector fer-se una idea del conjunt del conflicte que s’explica a l’hora que veu la parcialitat de la visió dels personatges. En l’obra de Clotet i Montserrat però, aquest recurs és molt asimètric quant al seu interès i a la manera com s’explicat. Mentre el pla Amill és fa interessant i és narrat amb agilitat i desimboltura, el pla històric es més tediós i pateix de ser el lloc on es donen totes les dades del context. Per dir-ho així, en un pla s’explica història i en l’altre com el personatge viu la història. La idea no és gens dolenta, però el seu desenvolupament és feixuc, tot i que s’ha de dir, en descàrrec dels autors, que la matèria és terriblement complicada i també que en alguns moments aquest pla de la història conté alguns dels millors passatges del llibre. Sens dubte l’escena en què el totpoderós rei de França, Lluis XIV, el rei sol, despatxa els seus afers amb el seu canceller mentre està fent de ventre, cosa que obliga al canceller, amb resignat estoïcisme, a conèixer de primera mà l’estat del trànsit intestinal de sa il•lustríssima majestat, així com a flairar-ne els reials resultats, és una de les escenes més iròniques, hilarants i esperpèntiques que he llegit en molt de temps. Brillant escena i em pregunto sinó irònica metàfora: la guerra de successió com a ventrellada d’un rei que després d’haver arribat al cim del seu poder descendeix a la humana realitat a mesura que li costa cada cop més anar de ventre. Amb tot, crec que la intenció didàctica (potser condicionada pels temps convulsos que vivim) ha pesat massa en la novel•la i l’ha enferregat. Els autors han volgut fer la tasca ingent d’explicar tota la guerra successió en una novel•la i, si bé l’han farcit d’escenes intel•ligents i agosarades a fi i efecte d’alleugerir-ne el pes, la tasca ha tingut un resultat irregular. Val a dir que si la Guerra de successió fos un lloc comú per a la literatura com ho és la guerra civil, probablement desapareixeria aquesta necessitat d’explicar-ne el context i la narració podria fluir més àgil. Crec s’ha volgut explicar massa història i el resultat ha apagat la brillantor de la ficció, amb perdó del rei sol.\nMalgrat tot això, és justament és en la recreació històrica d’Amill on els autors han reeixit més. El personatge és complex, té visibilitat, és rodó i evoluciona amb els fets històrics alhora que els condiciona ell mateix. Els autors aconsegueixen anar més enllà d’un personatge literari i retratar un home, amb tots els patiments interiors que això comporta i més si li toca passar per fets com els que Amill va viure. A més aconsegueixen que el lector el vegi, el conegui, en sàpiga les febleses i les virtuts, i no n’amaguen els defectes, com quan a Cardona, després de la desfeta de Barcelona, advoca per una resistència impossible que Desvalls, més pragmàtic i més conscient de la realitat, li treu del cap. En definitiva, si el que volien els autors era mostrar un home on emmirallar-se (salvant les distàncies històriques i obviant la violència pròpia dels temps d’Amill), ho han aconseguit i en el meu imaginari, i crec que en el de tots els lectors, ha emergit un altra figura històrica digne de respecte: el coronel de fusellers de muntanya Ermengol Amill.\nA l’hora de comentar aquesta obra crec que cal també esmentar l’excel•lent trama que la vertebra. La història, presentada com unes memòries d’un vell Amill que recorda el seu passat, té un estructura circular, el principi es dona la mà amb el final, i presenta una petita subtrama també dins la part final de l’obra, que ajuda a donar respostes al conjunt d’enigmes plantejats al llarg de la trama principal. El llibre, doncs, ha estat treballat acuradament, i mostra d’això són els diferents estadis de la vida d’Amill, així com els diferents problemes secundaris, més personals, que afronta el personatge i que ajuden molt a definir-lo, com ara la seva suposada relació amb Mariana de Copons. Un element significatiu que diu molt del rigor dels autors és que tots el conflictes que es plantegen durant el transcurs de la vida d’Amill acaben essent resolts —Leguerchois ho corroboraria— tant si són personals i, per tant, més de ficció, com si són més relacionats amb els afers històrics i, en conseqüència, més subjugats a la historiografia. En un novel•la d’aquesta complexitat aquesta coherència és un valor gens menyspreable que fa que puguem dir que el llibre és tècnicament molt correcte.\nCrec que també són significatives les absències que hi ha a l’obra, suposo que volgudes per qüestions patriòtiques o obligades pel número de pàgines. És fàcil d’imaginar que aquest llibre ha d’haver patit unes certes pressions editorials per tenir una extensió determinada que no el fes massa costós, així com pressions per sortir en el moment oportú, l’onze de setembre més rellevant per la història de Catalunya des de fa jo diria que tres-cents anys. Les absències a què em refereixo són les de Rafel de Casanovas i Sebastià Dalmau, per exemple, personatges més que rellevants en els fets narrats, així com les mitges absències d’un Villaroel, un Basset, un Moragues o fins i tot un Bac de Roda que són possibles secundaris de luxe i, en canvi, són emprats amb presses, goludament, sense treure’n el suc que se’n podria treure. Suposo que en alguns casos això vol eludir haver-se de posicionar respecte a actuacions polèmiques (per exemple la de Casanovas) i, en d’altres, a causa del perill de desmitificació (seria el cas del general Moragues) quan un dels motius principals de l’obra és tot el contrari. D’altra banda, Josep Marco, Penjadet, o l’espia Lleonart també són secundaris de luxe, però en aquest cas molt més ben emprats i ben definits, de manera que contribueixen a enriquir la trama i milloren la idea de conjunt del llibre. Possiblement en l’escenari de la guerra de successió hi ha tants personatges d’altura que caldria tenir l’enginy —i també el nombre de pàgines— d’un Dumas per poder-los incloure tots en una narració.\nFinalment, doncs, cal dir que la novel•la és una obra amb clarobscurs, però recomanable, és una obra que es deixa llegir i a estones pot emocionar o esfereir profundament. Arriba, doncs, al lector, i ho fa amb força en alguns moments. És un llibre que, a més, per a aquells qui no coneguin bé la guerra de successió pot ser una bona introducció, tot i que també pot estavellar-los contra els esculls de la història a causa de la seva profusió de dades. En això crec que l’obra d’Alfred Bosch és millor, té més envolada literària i és més equilibrada, però, és clar, triplica aquesta en extensió. Potser el llibre no serà una novel•la de referència dins el gènere històric, però crec que els autors reeixiran a rescatar de l’oblit la figura d’Amill, l’inseriran en l’imaginari de molta gent i contribuiran a ampliar la forja de la llegenda èpica catalana. Una èpica que crec que ens anirà molt bé per reforçar una autoestima que darrerament estava molt malmesa i que des del passat 11 de setembre de 2012 ha millorat ostensiblement. Per cert, excel•lent la il•lustració de la portada, amb una força extraordinària.\nA propòsit d'una entrevista amb Assumpció Cantalozella que vaig llegir fa poc i que anava sobre la novel·la històrica, he fet una reflexió que vull afegir aquí perquè pot matisar una mica el que jo mateix dic anteriorment. Entenc que el personatge d'Amill està plantejat en aquest llibre des d'un punt de vista que busca fer-lo present en l'imaginari català, mitificar-lo podríem dir. D'altra banda, ara m'adono que aquesta tasca no acaba comportant un personatge idealitzat, sinó que, tot el contrari, el personatge resultant és molt humà, cosa que entraria amb contradicció amb la idea de la mitificació que se sol resoldre en estereotips. Amb tot, potser podríem trobar la síntesi en la modernitat. La modernitat, com a actitud davant la literatura i no com a època històrica, ha fet moltes vegades de la quotidianitat heroisme, ha convertit els homes i les dones corrents en herois (estic pensant en Hemingway, Auster, Dos Passos, Faulkner...). Potser dic una bajanda, però la sensació és que aquest Amill humà és més llegenda per ser tan humà, i que la manera en què s'ha dut a terme la tasca de convertir-lo en llegenda no és gens del segle XIX, sinó molt moderna. Amill no és ni de tros un personatge pla com l'Ivanhoe d'Scott, sinó que té molta visibilitat. Seria, doncs, una llegenda de caire modern, un mite postnietzcheà.\nés ben sabut que hi tantes lectures com lectors, i per això seria fantàstic que argumentessis una mica més la teva opinió per poder-la contrastar amb la meva. Em va costar molt escriure aquesta ressenya justament perquè hi havia aquesta cosa no del tot favorable i, per respecte a la tasca i l'esforç dels autors, no m'agrada fer crítica negativa. Per això, si no hi estàs d'acord, estaria molt bé que detallessis més quins són els punts positius que tu hi trobes i quines diferències hi veus amb el llibre d'Alfred Bosch, que és amb l'únic que el comparo. T'animo a dir-hi la teva i tan de bo s'hi afegís algú més per poder tenir més opinions.\nAutor/a del comentari: Laura - Data: 17/10/2012\nMalgrat no estar d'acord amb alguns punts dels que comentes -bàsicament, el no arrivar a ser una obra de referència o el que Lliures o Morts li manqui ànima-, en altres penso molt semblant, i no nomès penso que és una obra molt recomenable, amb una trama apassionant i plena de força, i una documentació històrica acuradíssima i que, per aixó hauria de ser lectura obligada per entendre aquests anys de la nostra història, sino que, en la meva opinió supera en qualitat i amenitat als llibres amb els que el compares....


Santa Coloma comptarà amb una Mesa Ciutadana de Sanitat | Diari de Santa Coloma\nSanta Coloma comptarà amb una Mesa Ciutadana de Sanitat\nAquest dimecres, 16 de novembre, l’alcaldessa de Santa Coloma, Núria Parlon, regidors i tècnics de l’Ajuntament han mantingut diferents reunions amb representants d’entitats i associacions ciutadanes en què s’ha tractat el tema de la sanitat i l’atenció a la gent gran.\nFinalment, Santa Coloma comptarà amb una Mesa Ciutadana de la Sanitat, una proposta de la Federació d’Associacions de Veïns de Santa Coloma (FAVGRAM) que el govern municipal ha acceptat. Aquesta mesa estarà composta per membres de la mateixa FAVGRAM, forces polítiques, tècnics del consistori, així com les entitats i associacions que s’hi vulguin afegir.\nL’objectiu d’aquesta Mesa sectorial és la creació d’un espai de reflexió comuna per analitzar i tractar les qüestions derivades de l’atenció sanitària a la ciutat colomenca, com així establir accions conjuntes per a reivindicar la millora de la sanitat pública.\nD’altra banda, Núria Parlon i part de l’equip del seu govern s’han reunit a primera hora amb la Plataforma SOS Gent Gran de Santa Coloma per tractar les necessitats de places de residència per a aquest col·lectiu. La Plataforma i l’Ajuntament faran una reclamació conjunta davant de la Generalitat per a què es posi en marxa el Centre de Dia a la residència Ramon Berenguer IV. En aquest sentit, el consistori estarà al costat de la Plataforma exigint a la Generalitat l’ampliació general de places, ja que aquesta és l’administració competent.\nL’alcaldessa ha afirmat també el compromís a desenvolupar el projecte d’habitatges tutelats i estudiar models relacionats amb l’economia social i col·laborativa en aquesta qüestió.


Usuari Discussió:Erreka~cawiktionary - Viccionari\nHola Erreka~cawiktionary!, sigueu benvingut al Viccionari i al coneixement lliure. Us encoratgem especialment, abans que res, a visitar la introducció per a un començament fàcil en tres senzills passos\nSi us plau, fes servir les plantilles que hi ha a articles com dilluns, biotecnologia o Catalunya i així no caldrà passar a corregir-les. Molt bé per col·laborar. Llull (vostè dirà) 19:46, 4 feb 2006 (UTC)\nestàs fent una gran feina amb les traduccions, podries també ajudar-me a crear articles o a publicitar el projecte?\nEl teu compte serà reanomenatModifica\nMalauradament, el teu compte entra en conflicte amb un altre també anomenat Erreka. Per assegurar que tots dos poden seguir utilitzant els wikis de Wikimedia, reanomenarem el teu compte a Erreka~cawiktionary. Això es farà el mes d'abril de 2015 al mateix temps que un cert nombre d'altres comptes.\nCompte canviat de nomModifica\nObtingut de «https://ca.wiktionary.org/w/index.php?title=Usuari_Discussió:Erreka~cawiktionary&oldid=503620»\nDarrera modificació: 19 abr 2015 a les 04:51


aplicació de laboratori detecta al·lergògens als aliments: bona xarxa de notícies - El Més Popular\nTé una al·lèrgia alimentària greu i vol saber si hi ha cap culpable a la seva galeta? Ara hi ha una aplicació per a això.\nTrigareu 20 minuts a obtenir la resposta mitjançant una nova aplicació desenvolupada per investigadors d’UCLA per al vostre telèfon intel·ligent.\nL’aplicació inclou un dispositiu anomenat iTube, com un tub d’assaig, que permet al vostre telèfon escanejar i provar un aliment abans de menjar-lo.\nFins ara, el dispositiu lleuger que s’adhereix al telèfon mòbil permet detectar restes de cacauets, ametlles, ous, gluten i avellanes amb el mateix alt nivell de sensibilitat que es troba en un laboratori professional.\nLes al·lèrgies alimentàries afecten fins al 8% dels nens petits i poden provocar reaccions greus i fins i tot perilloses per a la vida. I si bé les lleis de protecció del consumidor regulen l’etiquetatge dels ingredients dels aliments envasats prèviament, encara es poden produir contaminacions creuades durant el processament, la fabricació i el transport.\nTot i que actualment hi ha disponibles diversos productes que detecten al·lèrgens en els aliments, són complexos i requereixen equips voluminosos, cosa que els fa poc adequats per al seu ús en entorns públics, segons els investigadors de la UCLA.\nL’iTube pesa menys de dues unces i utilitza la càmera integrada del telèfon mòbil, juntament amb una aplicació per fer una prova que analitza la concentració d’al·lergògens en una proveta.\nPer comprovar si hi ha al·lergens, les mostres d’aliments es molen inicialment i es barregen en una proveta amb aigua calenta i un dissolvent d’extracció; aquesta barreja es deixa reposar durant diversos minuts. Després, seguint un procediment pas a pas, la mostra preparada es barreja amb una sèrie d’altres líquids de prova reactiva. Tota la preparació triga aproximadament 20 minuts. Quan la mostra estigui llesta, es mesura òpticament amb la càmera del telèfon.\nMés enllà de la resposta 'sí' o 'no' sobre si hi ha al·lèrgens, la prova també pot quantificar quanta quantitat d'al·lergògens hi ha en una mostra, en parts per milió.\nLa investigació de l’equip de l’UCLA s’ha publicat recentment en línia a la revista revisada per parellsLaboratori en un xipi apareixerà en un proper número imprès de la revista.\n'Imaginem que aquesta plataforma de proves d'al·lergògens basada en el mòbil podria ser molt valuosa, especialment per als pares, així com per a escoles, restaurants i altres entorns públics', va dir Aydogan Ozcan, líder de l'equip d'investigació i professor associat d'electricitat de la UCLA enginyeria i bioenginyeria. 'Un cop desplegades amb èxit en aquests paràmetres, la gran quantitat de dades - en funció tant de la ubicació com del temps - que aquesta plataforma generarà contínuament no tindria preu per a consumidors, fabricants d'aliments, responsables polítics i investigadors, entre d'altres'.\nEls resultats de les proves d'al·lèrgens de diversos productes alimentaris, etiquetats amb un segell de temps i ubicació, es poden penjar directament des dels telèfons mòbils als servidors iTube per crear un arxiu de proves personalitzat, que pugui proporcionar recursos addicionals per a persones al·lèrgiques de tot el món. Una base de dades d’al·lèrgies estadístiques, juntament amb informació geogràfica, podria ser útil per a futures polítiques relacionades amb l’alimentació, per exemple en restaurants, producció d’aliments i protecció del consumidor, van dir els investigadors.\niTube podria estar disponible comercialment en uns 18 mesos, va dir Ozcan a un escriptor del LA Weekly, que va ironitzar: 'Ara, si només poguessin arribar a una aplicació EpiPen'. Encara no hi ha cap paraula sobre el que costaria el dispositiu.\n15 homes (i 4 dones) amb qui Kendall Jenner ha estat vinculat al llarg dels anys\n10 celebritats amb les que Hollywood ja no vol tractar\n25 fotos de la relació de Ryan Reynolds i Blake Lively al llarg dels anys\n15 hàbits més desagradables de la dona que viatja moderna\n15 celebritats que estan sobrevalorades\nGoogle crea una nova IA que pot superar els metges en el diagnòstic de la forma de càncer més freqüentment letal\n20 vestits de bany súper afalagadors que tothom pot aconseguir a Amazon ara mateix


Els monstres de la por: el Liceu adapta un mite grec per explicar la crisi de les persones refugiades | Folklife Magazine\nLa mare de Teseu, Gemma Coma-Albert, demana a Teseu, Roger Padullés, que deixi estar l’aventura perquè Minos ha condemnat els vençuts a no existir mai més. Al llarg de l’actuació, Manel Valdivieso, el director, està envoltat pels cors d’aquesta òpera de 360 graus.\nFoto d’A. Bofill, cedida per El Gran Teatre del Liceu\nArt & Design, Education, Immigration & Migration\nEls monstres de la por: el Liceu adapta un mite grec per explicar la crisi de les persones refugiades\nDecember 8, 2021 | Meritxell Martín i Pardo | Comments\nEl mite grec del Minotaure narra les aventures de Teseu, un jove heroi d’Atenes que decideix posar fi a les exigències cruels del rei de Creta, Minos. Després de derrotar Atenes, Minos decreta una sentència a perpetuïtat: cada any un grup de joves de la ciutat s’haurà de sacrificar per alimentar el Minotaure, el monstre meitat home, meitat brau, que viu en el laberint del seu palau. Això, és clar, fins que Teseu salpa decidit a acabar amb la sentència assassinant el Minotaure, ajudat per Dèdal.\nÉs una història que s’explica des de fa milers d’anys, però agafa un sentit nou quan el Gran Teatre del Liceu decideix emprendre la interpretació d’aquest relat amb l’òpera titulada El monstre del laberint.\n«El lligam entre l’escenari i la realitat social i política que ens envolta és fonamental per a mi», diu Azorín, director d’escena i escenògraf. «Per tant, quan un fa una lectura d’una òpera que parla d’un poble que ha d’agafar una barca, travessar el mar i arribar en un altre lloc per intentar lluitar contra un monstre, la metàfora ràpidament ens porta a l’actualitat. En aquest cas, per parlar de tota la gent que ha de creuar el mar en una pastera per intentar buscar un futur millor a Europa».\nI, és que, des del 1993, 33,293 persones han mort ofegades en alta mar al Mediterrani i a l’Atlàntic intentant arribar a un lloc segur on poder reprendre les seves vides. Les embarcacions surten sense prou combustible per recórrer la distància entre el port de sortida i d’arribada i, un cop en aigües internacionals, a la deriva, només els queda ser rescatats. Des que va esclatar la pandèmia de la COVID-19, a principis del 2020, el viatge encara s’ha fet més difícil i perillós.\nQuan el 2019 el Liceu s’embarca en aquesta producció, ja tenen l’adaptació de la partitura i la traducció del llibret al català de Marc Rosich, i encomanen la posada en escena a Paco Azorín. L’òpera El monstre del laberint havia sigut un encàrrec de Simon Rattle a Jonathan Dove i Alasdair Middleton perquè es pogués produir de forma semiescenificada amb la Berliner Philharmoniker, la London Symphony Orchestra i el Festival d’Ais de Provença.\nLa pandèmia ho va alterar tot fins i tot la posada en escena. El març del 2020, el guió demanava un vaixell a l’escenari. Tanmateix, l’abril del 2021, això ja no era possible perquè un vaixell a l’escenari no permetia el distanciament social. Així, Azorín va reimaginar les possibilitats i es va projectar el vaixell.\nEn efecte, l’equip del LiceuAprèn es proposa muntar un projecte transformador de consciències. Quatre funcions en les quals 600 joves cantaires, de 12 a 18 anys, de 20 centres educatius diferents de secundària de Catalunya, més els joves de l’orquestra superior del Conservatori del Liceu, el Cor Bruckner i la Coral Càrmina, ens rellegeixen el mite del Minotaure.\nQuan l’equip del LiceuAprèn comunica a Òscar Camps (socorrista, empresari i fundador de l’ONG badalonina Proactiva Open Arms, que ha rescatat més de 62.000 persones en alta mar des del 2015) les seves intencions d’atacar l’òpera vinculant-la a la seva acció, a ell li sembla una idea màgica.\n«Per una banda, que el Liceu obrís les portes a joves em va agradar moltíssim. Ells són el futur i el Liceu és un escenari molt representatiu», explica l’Òscar, energèticament assegut en un banc d’una plaça mentre fa temps per entrar a veure el metge abans de tornar-se a embarcar. «Per l’altra, que ho vinculessin a la nostra tasca em va semblar extraordinari. Si bé la història important és la de les persones que rescatem, i no la nostra».\nCada dia, moltes persones abandonen les seves llars i famílies a la recerca d’educació, d’ingressos estables i de governs estables. Al llarg del camí són vulnerables a la fam, la violència sexual i el tràfic de persones. No obstant això, emprenen el viatge.\n«La vida que tenen allà no és vida», diu l’Òscar intentant transmetre les raons que empenyen aquestes persones a fugir. «Quan els puges a la llanxa i se senten segurs, les dones canten. Comença una i la resta s’hi suma. Ens emociona cada vegada. Els homes resen, ploren i donen les gràcies».\nDes del primer moment, Proactiva Open Arms ha fet servir les experiències els socorristes marítims com a oportunitats per «ensenyar per la llibertat». És a dir, crear escenaris educatius des d’on ensenyar empatia i pensament crític als 90.000 alumnes dels 1.370 centres educatius als quals s’han acostat des del 2015.\nFoto de Kepa Fuente, cedida per Proactiva Open Arms\nEl 10 de març de 2020, a les 21 hores, es cancel·len les funcions de l’òpera participativa. Molts joves cantaires es queden sense la funció que feia mesos que preparaven. La pandèmia del SARS-CoV-2 havia arribat a Catalunya.\nAquesta incertesa és el pa de cada dia per a la gent que fa el periple migratori, i és compartida en certa mesura per l’equip d’Open Arms. Per això, l’abril de 2020, davant de les més de 150 morts diàries de persones grans a Catalunya, l’ONG crea una brigada de voluntaris COVID al servei del Dr. Clotet i el Dr. Mitjà de l’Hospital Germans Tries de Badalona. Aquelles setmanes, Proactiva Open Arms va rebre fins a 3.000 sol·licituds setmanals gràcies a les quals van poder fer 120.000 PCR en residències de la gent gran i van poder atendre, i vacunar, els temporers de Lleida amb l’ajuda de la Diputació.\nAra bé, els fluxos migratoris de l’Atlàntic i la Mediterrània no es van aturar durant la primera onada de la COVID. Com ens indica l’Òscar, l’Àfrica té diverses pandèmies contínues alhora – l’Ebola, la SIDA, el tifus, la tuberculosi... La COVID, doncs, no va frenar res.\n«La COVID ho posa tot més difícil», diu l’Òscar. «El problema va ser nostre per aplicar els protocols COVID a bord dels nostres vaixells. Amb 200 o 300 persones rescatades hem d’organitzar una zona neta i una de bruta, i per passar d’una zona a l’altra ens hem de posar un EPI com si entréssim a la UCI en un vaixell, on tot és molt limitat. I així fem 15 dies de quarantena o més, fondejats fora del port, fins que a vegades se’ns acaba el menjar. Sembla que les administracions ens vulguin fer anar més lents, però cada repte que se’ns presenta, l’hem de resoldre».\nAquesta mateixa actitud resolutiva l’ha hagut de cultivar l’equip del LiceuAprèn. A més de voler transmetre el valor de la tenacitat als joves, l’equip del LiceuAprèn ho repensa tot: des de la forma de treballar fins a l’escenificació.\nLes butaques de platea prolonguen l’escenari, els balcons esdevenen les onades del mar. L’equip del Liceu Aprèn va utilitzar el teatre sencer com a recurs.\nFoto d’A. Bofill cedida per El Gran Teatre del Liceu\n«Treballem amb grups bombolla, cantem amb mascareta, fem assajos esglaonats, minimitzem el temps en espais comuns», diu Antoni Pallès, director dels departaments Musical, Educatiu i Projecte Social del Gran Teatre del Liceu, subratllant el missatge. «Però, com sempre, en una òpera tothom continua essent necessari. Ens necessitem els uns als altres ara més que mai».\nLa pandèmia també altera la posada en escena. La metàfora d’explicar el mite a través del viatge èpic de les persones refugiades i de la feina que duen a terme Proactiva Open Arms no canvia, però per a Azorín i el seu equip els monstres es multipliquen. «La posada en escena es va anar adaptant. Canviava cada setmana. Sobre l’escenari hi havia d’anar un vaixell, però amb les distàncies de seguretat per prevenir els contagis això no era possible. Així que vam projectar la barca. L’efecte va ser molt impactant», explica Pallès sabent que el procés ha sigut enriquidor.\nTot i que els feia cosa, els membres de l’equip d’Open Arms s’impliquen en la majúscula tasca educativa del LiceuAprèn. «La canalla va treballar molt. Van mirar tots els nostres vídeos. Volíem transmetre que sempre hi ha monstres. Nosaltres fins i tot tenim monstres en la terra ferma, als jutjats, i ens hi hem d’enfrontar», explica l’Òscar. «Com quan et topes amb un tauró: no li pots donar l’esquena, t’has de quedar mirant-lo i donar-li un cop de puny tan fort com puguis al morro quan s’acosti. Perquè si comences a nedar, segur que et converteixes en víctima. Als monstres no se’ls pot donar l’esquena, si no seràs còmplice del mateix monstre».\nEl 24 d’abril de 2021, finalment s’estrena l’òpera participativa El monstre del laberint al Gran Teatre del Liceu. L’òpera s’havia cancel·lat ja en dues ocasions: el març del 2020 i a principis d’abril de 2021. L’equip del Monstre, resilient però, vol compartir aquesta història i navega per les onades de la pandèmia sense defallir, constant, sabent que com a narradors d’històries el seu deure, el de la cultura en general, és proporcionar referències culturals per entendre l’actualitat.\nEsperant que comenci la funció a la sala de concerts en forma de ferradura més gran d’Europa, com moltíssims altres membres del públic en els cent setanta-cinc anys d’història del Gran Teatre del Liceu.\nDe la mateixa manera que per als socorristes, cantaires i músics la vida ha continuat però amb mesures per prevenir la transmissió del virus, per als espectadors, el dia de l’estrena tot és normal i estrany alhora. Com sempre, ensenyem el tiquet per entrar, però l’entrada és esglaonada, ens prenen la temperatura i ens rentem les mans amb gel hidroalcòholic. Hi ha funció, però l’aforament està limitat i només la meitat dels 2.292 seients del gran teatre s’omplen.\nTot és un xic diferent, sí, però les famílies que van entrant al meu voltant, vestides de vint-i-un botó, no semblen notar-ho. Es busquen i es saluden com si no s’haguessin vist a les Rambles fa ben just uns minuts, tot gesticulant exageradament per assenyalar el lloc on seuen.\n«M’ha dit que seran cap allà», diu una dona abaixant-se la mascareta perquè la senti una altra, mentre una acomodadora li recorda que la mascareta li ha de cobrir nas i boca, i que ha d’estar-se quieta al seu seient. L’acomodadora repeteix força vegades més aquesta acció, aparentment sense perdre la paciència, abans de començar la funció. Es fan multitud de fotos que ràpidament es comparteixen per les xarxes socials i que provoquen moltes emocions. En resum, tot sembla indicar que és ben igual si el teatre està mig ple, perquè avui no va d’estadístiques sinó de reptes assolits.\nLes llums s’atenuen. Una veu ens demana per l’altaveu que apaguem els dispositius mòbils.\nInesperadament, però, la veu continua i ens explica que Roger Padullés, el tenor, es va fer mal durant l’assaig general. No està en plena forma física, però ha decidit cantar, tot i que no podrà mostrar-se tan físic com demana el personatge. La funció encara no ha començat i cantaires, músics i espectadors ens unim plegats en un sentit aplaudiment celebrant la tenacitat del cantant.\nEls llums, ara sí, s’apaguen. Les cortines s’obren. Entretallada, com en una comunicació plena d’interferències, Greta Thunberg ens diu: «Heu robat els meus somnis i la meva infantesa amb les vostres paraules buides. Estem al començament d’una extinció massiva i de tot el que parleu són de diners i de contes de fades de creixement econòmic. Com us hi atreviu! Com us hi atreviu!»\nDesprés d’un silenci sepulcral se sent l’hèlice d’un helicòpter. Homes armats protegeixen l’arribada del representant del primer món, Minos, i a la platea els cors infantils es mouen en el seu seient, respectant els límits de seguretat, però amb el llenguatge escènic del pànic i la incertesa ben interioritzats. Minos explica la sentència perpètua, mentre la percussió i les campanes omplen el buit de les pauses. Al fons del teatre, una tanca on els homes armats ara amenacen la població d’Atenes que canta a platea. És un món d’una violència esfereïdora.\nEn Teseu, que acaba de tornar al seu país, creu que pot aturar aquest absurd. El futur d’Atenes està en perill si cada any s’ha de sacrificar una generació sencera de joves per alimentar un monstre. La mare de Teseu, confusa pel dolor, li prega que no s’embarqui, Teseu no té por i salpa deixant enrere la seva mare, de genolls sobre l’escenari. En alta mar, la barca es balanceja, primer suaument; després violentament, i tots cauen dins del mar.\nAleshores, un per un, els joves ofegats s’alcen i ens expliquen la seva història.\n«Em dic Adama i tinc 25 anys, i soc fill de refugiats guineans. Vaig sortir del meu país el 2012, però no vaig aconseguir arribar a Tarifa fins al juny del 2018, després de creuar el mar» diu la jove que encarna l’Adama.\nEl desembre de 2020, en plena pandèmia de coronavirus, es van superar els 80 milions de persones desplaçades a tot el món, 80 milions de persones sense llar, navegant en la incertesa. Una xifra sense cap dubte massa grossa per poder-ne copsar la magnitud. Ara bé, cada jove que s’alça sobre l’escenari -i potser no en van ser més de 10- ens recorda que darrere cada número dins d’aquesta xifra de proporcions incomprensibles hi ha una persona que va marxar per necessitat, sense mitjans i perdent tots els lligams humans que li donaven valor. I que, quan el laberint del mar se’ls empassa, esdevenen un número més perquè només en origen recorden qui eren, què els agradava menjar o què els feia riure.\nEls joves atenencs, Teseu i la seva mare aixequen els papers del visat ben amunt i segons més tard el trenquen en bocins assenyalant que ja n’hi ha prou.\nUn cop a Creta, dins del laberint, el Minotaure s’esvalota ensumant la carn fresca. Els joves atenencs no troben el moment d’entrar al laberint, però Teseu s’hi endinsa. Aleshores, sent la veu de Dèdal, el constructor del laberint que viu permanentment amagat i sempre fugint dins del seu propi complex, i el persuadeix perquè l’ajudi. Teseu finalment mata el Minotaure.\nQuan tots els cors s’uneixen sobre l’escenari darrere el victoriós Teseu, caminen esgotats com si fes anys que caminessin d’aquí cap allà incompresos, racialitzats, expulsats i rebutjats. El missatge de Carlos Martos, coreògraf, als intèrprets ha arrelat: «Hi ha milions de persones en diàspora caminant pel planeta, la meitat dels quals són dones i nens que, quan arriben a certs països on hi ha fronteres, no els deixen continuar avançant, malgrat que no tinguin ni menjar ni aigua. Aquesta funció va d’això, va del monstre que hem creat. Hi ha un monstre que és el primer món i és el món que hem de qüestionar i canviar».\nDesprés d’una hora i escaig asseguda a la punta de la butaca, amb l’ai al cor pel destí de Teseu i els joves atenencs, s’abaixa el teló i els espectadors del Gran Teatre del Liceu ens posem dempeus. Els intèrprets, esgotats i satisfets, saluden; tots aplaudim. Els darrers de pujar a l’escenari són els mestres de secundària i quan ho fan els joves adolescents els ovacionen i els fan l’onada. Perquè és així com els alumnes celebren els mestres.\nEn la darrera funció d’aquesta temporada 2020-21, l`Òscar Camps va pujar a l’escenari per felicitar els intèrprets. «Tots: infants, joves i adults van córrer a buscar el mòbil per fer-se fotos amb ell, volien una foto amb Teseu», diu Pallès, commogut, sabent que aquest gest demostrava que havien assolit l’objectiu, una òpera de 360 graus.\nEls estudiants d’institut van ser tractats com a cantants d’òpera per això van haver de passar per tots els departaments de la institució per preparar-se per l’actuació. En el departament de vestuari, per exemple, se’ls hi va proposar estils i colors de roba. Basant-se en això, els joves van portar la roba de casa que finalment es va aprovar per l’equip de vestuari abans de la funció.\nEl monstre del laberint per si sol no ha canviat la realitat. És cert. Ara com ara, a Turquia, hi malviuen 3,6 milions de sirians. Al camp de Moria, a Lesbos, segueixen arribant-hi 5.000 persones anualment i el 2 d’agost de 2020 l’Astral, un dels vaixells de Proactiva Open Arms, amarrava a Barcelona, després de la seva 83a missió, havent rescatat quasi 400 persones en 12 dies.\nEls 4.400 espectadors tenien 4.400 raons diferents per assistir a les quatre funcions del Gran Teatre, però sense saber-ho van entrar en un univers de recompte moral. A mesura que passaven el minuts, ens adonàvem que el colonialisme no va acabar amb l’emancipació de les nacions colonitzades. El colonialisme continua, molt després de l’expropiació de la mà d’obra i de recursos durant segles, ja que ara els homes i les dones joves d’aquestes nacions senten que l’única manera d’assegurar un futur és fugir de les seves ciutats i viles sense importar-los que el viatge no tingui garanties.\nResituar històries com El monstre del laberint en el context actual ens fa reconsiderar la nostra posició com a nació colonial. Ens fa pensar que la reparació i la compensació de tants segles de biaix moral passen per admetre que els discursos de racisme estructural es poden deconstruir tal com es van construir, perquè les narracions tenen el poder de construir noves maneres de donar sentit al món.\nFa molts segles, l’ofici de narrador coincidia amb el del mag i el del sanador, i no m’estranya gens. Una narració ben interpretada ordena prioritats. Endreça relacions, fa que la por s’esvaeixi i per això té la capacitat de curar. Una interpretació que posa en relleu la perseverança dels personatges, que transforma cada oportunitat de canvi en un moment enriquidor per fer créixer el procés narratiu i el dels intèrprets, que celebra els mestres i teixeix nous simbolismes, té la capacitat de dotar-se de noves estructures narratives d’existència. Exactament això és el que va passar el 24 d’abril de 2020 per al públic del Gran Teatre del Liceu, però no oblidem els 600 estudiants de secundària que van tenir tot un curs acadèmic per amarar-se del mite, de l’actualitat, i esperem que per forjar noves estructures més enllà del racisme estructural en què vivim instal·lats.\nMeritxell Martín i Pardo és investigadora principal del projecte SomVallBas i investigadora associada del Centre de Tradicions Populars i Patrimoni Cultural de la Smithsonian Institution. És llicenciada en Filosofia per la Universitat Autònoma de Barcelona i doctora en Estudis Religiosos per la Universitat de Virgínia.\nUnidos por la Marimba: Una Familia Guatemalteca Que Continúa Sus ...\nLatino Life on a Mount Pleasant Street Corner


El desmantellament de la plantació va anar a càrrec de la Guàrdia Civil de la Guàrdia Municipal de Riudoms. | Guàrdia Civil\nLa Guàrdia Civil ha detingut quatre homes que mantenien la plantació en una nau agrícola de Riudoms\nper Antonio Ramos Llauradó 27/12/2021 11:00h\nNova plantació de marihuana desmantellada per les forces de seguretat a la demarcació de Tarragona. La darrera actuació va tenir lloc a Riudoms, a la comarca del Baix Camp, on agents de la Guàrdia Civil i dels Guardes Municipals del municipi riudomenc van detenir quatre persones, totes elles de nacionalitat albanesa, durant una intervenció en una plantació que s'ubicava en una nau agrícola.\nDurant l'actuació, els agents també van confiscar 785 plantes de marihuana i 118 quilos de cabdells, 1 quilo d'haixix i 1.500 euros en efectiu. A la nau agrícola els policies van intervenir també elements per dur a terme el cultiu de les plantes com equips d'aire condicionat, extractors d'aire, filtres, focus i transformadors.\nEl jutjat d'instrucció de guàrdia de Reus, que ha estat l'encarregat de dirigir l'operatiu, ha decretat presó provisional sense fiança per a tres dels quatre arrestats, que estan investigats pels delictes de tràfic de drogues i de frau de fluid elèctric.\nEn aquest sentit, segons ha explicat la Guàrdia Civil, la investigació d'aquest cas es manté oberta, ja que s'ha comprovat que l'organització criminal té connexions internacionals.\nUna investigació iniciada durant el passat estiu\nLa investigació de cas va arrencar el passat estiu quan la Guàrdia Civil va rebre l'alerta d'un agricultor de Riudoms que se sentia una forta olor de marihuana des d'una de les seves finques, ubicada a la partida de Puig. Els agents de la Benemèrita, en coordinació amb els Guardes Municipals —que també estaven sobre aquest cas—, van identificar elements per al cultiu de marihuana en una finca agrícola aïllada propera.\nSegons ha revelat en un comunicat el cos policial, a la nau agrícola hi havia dipòsits d'aigua, equips d'aire condicionat i extractors d'aire, d'on emanava la forta olor de les plantes. Els arrestats havien ocupat l'espai, que estava en una zona aïllada, de manera il·legal i protegien la finca amb diversos gossos.\nEn aquest sentit, la nau agrícola ocupada, d'una sola planta, estava compartimentada en diferents estances, «una sofisticada instal·lació» amb plantes en diferents fases de creixement, i per processar la marihuana. Així mateix, també hi havia zones de residència on els vigilants de la plantació feien vida.\nÚltima hora Última hora Successos Última hora droga Última hora Guàrdia Civil Última hora Riudoms\nLa Policia de Cambrils deté un home la matinada de Sant Esteve buscat per la justícia\nDesarticulen una banda de tràfic de cotxes robats que operava des de Tarragona


La fal·làcia de l’empoderament - Tània Verge\nLa fal·làcia de l’empoderament\nL’instrumentalisme amb què una panòplia d’actors estatals i supraestatals han abraçat l’empoderament de les dones com a panacea per combatre la desigualtat de gènere no té res a veure amb la seva radicalitat transformadora original. El moviment transnacional feminista el va definir, en les III i IV Conferències Mundials de les Dones de les Nacions Unides (Nairobi, 1985, i Pequín, 1995), com un procés de redistribució del poder que comporta el desafiament a la ideologia masclista, el canvi en les dinàmiques dominants d’accés i control sobre els recursos (econòmics, naturals i intel·lectuals), així com la transformació de les institucions que sostenen les estructures de poder (la família, l’estat, el mercat, l’educació o els mitjans de comunicació).\nInfluït pel discurs neoliberal, l’empoderament de les dones passa ara pel mercat, per augmentar la capacitat de treball i consum de les dones. El Banc Mundial i el Fòrum Econòmic Mundial afirmen any rere any que les economies dels països amb més igualtat de gènere creixen més i són més competitives, perquè dones més sanes i ben formades asseguren millor el control poblacional i el benestar de la nova generació de treballadors. També la Unió Europea planteja la igualtat de gènere com a condició necessària per al creixement econòmic o la productivitat, mentre que la discriminació de les dones suposa una pèrdua de talent per a la societat.\nLa feminització dels consells d’administració s’ha presentat com una redempció per corregir el comportament imprudent i excessiu d’estats, empreses i món financer\nPer tal d’esdevenir prioritària en l’agenda, la igualtat de gènere ha de coincidir, doncs, amb altres objectius com el creixement econòmic, la competitivitat o, com s’ha vist en els darrers anys, amb la necessitat de disminuir els nivells de testosterona, agressivitat i cobdícia responsables de la darrera crisi financera i bancària. La feminització dels consells d’administració s’ha presentat com una redempció per corregir el comportament imprudent i excessiu d’estats, empreses i món financer; una narrativa completament nova de la crisi, que evita posar el focus en la inexcusable reforma de la governança dels mercats.\nL’estratègia d’empoderar les dones acomodant-les al mercat o mitjançant aspectes tècnics, que s’aprenen suposadament en cursets d’autoconfiança, confon instrumentalment poder amb diners i deixa en segon terme tant les normes i relacions socials com les estructures polítiques i econòmiques en què s’assenta la desigualtat. Només així es pot pretendre que aquest empoderament és compatible amb la flexiseguretat laboral, que promou el treball parcial amb menor protecció social perquè les dones puguin “conciliar” la feina i la família, i amb unes polítiques d’ajustament estructural que, en aprimar el sector públic i retallar la despesa social, reforcen la divisió sexual del treball.\nEn despolititzar el contingut del concepte feminista d’empoderament, l’aspecte del poder ha caigut de l’equació. Resulta que això va de smart economics. Així es pot dir: “Dona, empodera’t!” Però el dia que creiem empoderar-nos i reivindiquem els nostres drets el sistema es penja: ens contracten menys perquè som baixes laborals en potència (com a cuidadores de criatures o gent gran); se’ns deneguen càrrecs de responsabilitat perquè sempre sembla que hi ha algú de sexe masculí més ben preparat; se’ns remunera menys la feina en totes les categories i sectors professionals; se’ns segueix invisibilitzant com a productores de coneixement, opinió i cultura en tots els camps; se’ns talla en una tertúlia, reunió laboral o d’àmbit associatiu o se’ns proporciona una explicació condescendent perquè encara no en devem saber prou; es menystenen les nostres necessitats de salut i de cura personal; o se’ns agredeix al carrer, a la feina, a les xarxes socials o a casa pel simple fet de ser dones, i encara més si ens havíem empoderat i havíem dit prou.\nL’empoderament només pot produir-se i exercir-se de manera col·lectiva, situant les relacions de poder i privilegi al centre\nL’òptica individualista de l’empoderament que s’ha imposat és una gran fal·làcia instrumental. L’empoderament només pot produir-se i exercir-se de manera col·lectiva, situant les relacions de poder i privilegi al centre. Fins i tot la presa de consciència de les desigualtats de poder de gènere que configuren el patriarcat té un caràcter col·lectiu. Només quan identifiquem que “el que és personal és polític” entenem que la discriminació no és producte de circumstàncies individuals i idiosincràtiques sinó la conseqüència de dinàmiques estructurals que perpetuen la dominació masculina. La igualtat efectiva de dones i homes es justiﬁca per si mateixa, sense necessitat de recórrer a suposades sinergies amb altres objectius, que sempre resulta que són més importants. Parlem de justícia i de drets humans. A les dones no ens hi va només la independència econòmica, sinó la possibilitat de gaudir d’una vida lliure. I, sovint, fins i tot ens hi va la vida.


Barcelona acollirà la primera edició del fòrum Eurecat Mobile - YCOM\nBarcelona acollirà la primera edició del fòrum Eurecat Mobile\nL’esdeveniment succeeix el BDigital Apps, que es va celebrar a la capital catalans fins l’any passat.\nEls propers dimarts i dimecres dia 24 i 25 de novembre, Barcelona centrarà un any més l’atenció de la comunitat internacional dedicada a les aplicacions mòbils, ja que acollirà la celebració de l’Eurecat Mobile Forum, l’esdeveniment successor del BDigital Apps.\nEl canvi de nom no és casual: el passat mes de maig BDigital (entitat que organitzava el congrés que dona pas al present) es va fusionar amb Ascamm, Barcelona Media, Cetemmsa i CTM per donar pas a Eurecat, l’entitat de la qual ara n’hereta el nom el congrés dedicat a les tecnologies mòbils.\nEn aquesta edició, la primera com a Eurecat Mobile, l’esdeveniment analitzarà la denominada computació ubiqua, que presta atenció als usuaris en diversos contextos i ambients en comptes de centrar-se en els dispositius, i debatrà també sobre el fenomen dels millennials com a generació permanentment connectada.\nL’Eurecat Mobile Forum està dirigit a desenvolupadors, emprenedors, empreses TIC i companyies que treballen o volen treballar en solucions mòbils, així com a representants de grans empreses de diferents sectors. Es celebrarà el 24 i 25 de novembre al CosmoCaixa, i comptarà amb el suport de CaixaBank, Tecnocom i el programa iDigital de la Generalitat de Catalunya.


Neguen l’atenció sanitària a una anciana de 80 anys per parlar valencià | Xarxa CRUSCAT. Coneixements, usos i representacions del català.\n« Mercat, globalització i nació\nPlaça postdoctoral en Didàctica de la Llengua (UAB) »\nNeguen l’atenció sanitària a una anciana de 80 anys per parlar valenciàPublicat el 04/02/2011\tEls fets van ocórrer el passat 29 de desembre, quan una anciana de 80 anys, veïna de la ciutat d’Alcoi (l’Alcoià), va telefonar al servici d’urgències de la Conselleria de Sanitat a fi de demanar assistència mèdica respecte del seu estat de salut. Segons les mateixes fonts, el metge va interrompre l’octogenària mentre feia, en valencià, l’explicació dels símptomes que patia, i li va exigir que li parlara castellà, tot recordant-li la seua “obligació legal” de fer servir esta llengua.\nDavant d’esta situació, l’anciana va argumentar ser “conscient” de la seua obligació de “conéixer” el castellà -article 3r de la Constitució espanyola-, tot i que va matisar que “en un cas d’emergència” a una persona de 80 anys “li ix la seua llengua materna, que és el valencià”.\nAl remat, el metge va derivar el seu cas al Centre de Salut la Fàbrica d’Alcoi, un establiment on es va viure un nou episodi de discriminació lingüística, ja que el zelador que la va atendre per via telefònica va demorar 30 minuts l’enviament d’una ambulància al domicili de l’octogenària perquè “no entenia” els números del carnet d’identitat de la pacient, que li’ls havia dit en valencià.\nEls esmentats fets van ser traslladats al Síndic de Greuges, que ha emés una resolució en què recorda a la Direcció General de Qualitat i Atenció al Pacient de la Conselleria de Sanitat l’obligació de les administracions públiques d’atendre en valencià els ciutadans que facen servir esta llengua.\nL’OVAL considera, a més, que els fets podrien derivar en responsabilitat penal d’acord amb els respectius tipus legal dels articles 196 i 511 del Codi penal espanyol.\nDe moment, doncs, des de Valencianisme.com restem a l’espera de tindre més notícies respecte del cas denunciat.\nDins Notícies\tComenteu


UPC ecoRacing, en ple disseny de l’ecoRZ - 2016\nDesprés d’haver acabat fa unes setmanes l’última competició de la temporada, l’equip no ha parat i ja està treballant en l’ecoRZ del 2016. Al tornar de les competicions, es va fer el balanç de la temporada, en la qual corríem amb el primer vehicle 100% elèctric de UPC ecoRacing. La progressió competició a competició va ser l’ingredient principal per arribar a una extraordinària sisena plaça a la Formula SAE Italy 2015. L’equip està molt orgullós d’aquesta fita i de tots els bons resultats fruit de tot el treball realitzat durant la temporada. Tot això ve acompanyat d’altres grans èxits que ha aconseguit l’equip en el transcurs de la temporada a les diferents competicions:\nFormula Student UK 2015\n4a posició a la prova de “Business Plan”, d’entre més de 100 equips que competien.\n1r vehicle elèctric a la prova de Cost, Manufacturing and Sustainability.\nFormula Student Spain 2015\nCampions de la prova del Cost, Manufacturing and Sustainability.\nFormula SAE Italy 2015\n2a posició a la prova del Cost, Manufacturing and Sustainability.\n2a posició a l’Autocross (volta ràpida), aconseguint el segon temps més ràpid de la competició.\n4a posició a l’Acceleration, aconseguint recórrer els 75m en un temps de 4 segons.\nUna vegada fet el balanç de la temporada, l’equip ja treballa de cara a la temporada que ve, començant per la selecció de nous membres i la seva formació com a futurs membres de l’equip, per tal de reforçar les diferents àrees. En aquest procés de selecció es van presentar més de 60 estudiants d’enginyeria, als quals es va entrevistar per tal d’escollir els millors i més motivats. A hores d’ara, amb l’equip tancat, comença l’etapa de millora de l’ecoRZ.\nL’objectiu d’aquesta temporada, que tot just encetem, és portar al límit l’ecoRZ, aplicant tota l’experiència i els coneixements d’aquests anys per tal de treure el màxim rendiment al monoplaça. Conseqüentment, ens hem marcat quins aspectes millorar de l’ecoRZ, per tal de canviar-los i poder ser encara més competitus. Amb això, ja hem començat una etapa de disseny de nous sistemes i de redisseny, per portar un pas més enllà alguns dels ja existents al monoplaça.\nDe ben segur aquesta temporada estarà carregada de nous reptes i fites a aconseguir per l’equip, que no serien possibles sense la gran ajuda de tots els patrocinadors i col·laboradors, que, com SEAT, KOSTAL o VENAIR, recolzen l’equip durant tota la temporada. Sense el vostre suport seria impossible complir els nostres objectius. Per tant, desitjem que seguiu confiant en nosaltres per poder seguir creixent. De part de tot l’equip, gràcies!\nNo us perdeu les últimes novetats i notícies a les xarxes socials!


Eleccions catalanes 27S: L’acord entre Mas i ERC fa sorgir crítiques a les bases de l’ANC | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nL’acord entre Mas i ERC fa sorgir crítiques a les bases de l’ANC\nL'entitat sobiranista demanava eleccions immediates però ha acabat acceptant el 27-S\nBarcelona 18 GEN 2015 - 23:28\tCET\nMas i Junqueras després del pacte d'eleccions el passat dimecres. a. GARCÍA EFE\nL'Assemblea Nacional Catalana (ANC), entitat convertida en sentinella de l'independentisme, va inundar dilluns passat Twitter amb una exigència: un acord entre CiU i ERC per convocar eleccions immediatament. Dimecres, la seva presidenta, Carme Forcadell, va acceptar un acord que suposa dilatar fins al setembre unes eleccions que l'ANC volia al març. La direcció del grup es va reunir abans-d'ahir i, malgrat que es va celebrar el pacte —la unitat política, després de la independència, és el que considera més important—, va reconèixer que no han complert els seus objectius: ni la data, ni la llista única que desitjaven ni un camí comú concret. “La gent volia celeritat. A l'octubre ens van pressionar per exigir eleccions en tres mesos. Molts s'han queixat perquè s'ha incomplert”, reconeix Quim Llorens, membre de la direcció.\nUns prioritzen la unitat per sobre de tot i es resignen pel bé del consens. Uns altres creuen que Forcadell ha fallat. Jordi Pagès, de l'ANC Gironès, és dels primers. Dimecres, va lliurar una carta a Mas exigint-li comicis immediats: “A priori ens va decebre la data, però al final hi ha il·lusió perquè hi ha acord”.\n“Val més un ocell a la mà que cent a volar”, il·lustra Josep Vidal, de l'ANC Bellaterra. “Estic content per l'acord, però cal veure com es concreta, és incert”, expressa Xavi Lloreda, de l'ANC Franqueses del Vallès.\nPau Baig, de l'ANC de Vilanova i la Geltrú, es felicita per l'assoliment, però censura l'ANC per “llançar llenya” entre Junqueras i Mas. Mònica Solà, de l'ANC Igualada i molt crítica amb el pacte, creu que Forcadell “ha estat domesticada” per Mas, i conclou: “Com ANC, hauríem d'estar al marge dels polítics, pressionar i incomodar”. Forcadell no durarà gaire a la direcció: al maig conclou el seu mandat i no podrà renovar per quarta vegada.


Gibraltar, una pedra al ronyó per al PP\nEl govern de Rajoy i la caverna mediàtica revifen el conflicte de la sobirania britànica del penyal\nSARA GONZÁLEZ BARCELONA Actualitzada el 28/05/2012 00:00\n260x366 COLÒNIA ANGLESA 1. Gibraltar és britànic des del 1713. 2. Portada de l'Abc De divendres sobre El penyal. / JON NAZCA / REUTERS ABC COLÒNIA ANGLESA 1. Gibraltar és britànic des del 1713. 2. Portada de l'Abc De divendres sobre El penyal. / JON NAZCA / REUTERS ABC\nAixí com una fotografia d'uns soldats desplegant la rojigualda a l'illa de Perejil va ocupar un lloc privilegiat del despatx de José María Aznar els dos últims anys que va ocupar la Moncloa, ara és l'obsessió pel penyal de Gibraltar el que fa perdre el son al ministre d'Afers Estrangers i Cooperació, José Manuel García-Margallo. "Gibraltar, espanyol!", va deixar anar com si res al gener el ministre quan l'eurodiputat conservador britànic Charles Tannock s'hi va acostar per felicitar-lo pel càrrec. Va ser un gest mig de broma que va deixar de pasta de moniato el dirigent anglès, però no deixava de ser un desafiament que Margallo i la caverna mediàtica ara estan alimentant arran dels últims conflictes dels pescadors d'Algesires i la Guàrdia Civil amb la policia gibraltarenya.\nPer què tant d'enrenou per aquesta península de 6,5 quilòmetres quadrats amb prop de 30.000 habitants? Des que el 1713 es va signar a Utrecht un dels tractats que van posar fi a la Guerra de Successió, el penyal de Gibraltar està en mans dels britànics. La indefinició dels límits de les aigües a la badia d'Algesires i el terreny neutral no respectat han estat des d'aleshores motiu de desavinences entre Espanya i el Regne Unit. Martí Crespo, periodista expert en el conflicte amb Gibraltar, assegura que a hores d'ara es tracta més aviat d'una qüestió "d'orgull" que no pas d'una disputa per un terreny estratègic. Més enllà del turisme, la base militar britànica s'ha empetitit molt i, en un moment en què els paradisos fiscals estan sent perseguits, Gibraltar suposa per al Regne Unit "més despesa que benefici".\nEl 2001 fruit de l'entesa entre Aznar i l'aleshores primer ministre britànic, Toni Blair, es va anunciar un acord de cosobirania, una proposta que després va ser rebutjada en una consulta pel 99% dels gibraltarenys. I és que tot i que parlen majoritàriament castellà i són d'esperit andalús, Crespo explica que "se senten molt britànics" i encara estan ressentits per l'aïllament que van patir durant el franquisme.\nEl govern de José Luis Rodríguez Zapatero va fer grans avenços en la relació amb Gibraltar. Això sí, sempre sense posar en qüestió la sobirania britànica. El 2004 es va crear el fòrum tripartit, format pel govern espanyol, el del Regne Unit i el de Gibraltar, amb l'objectiu de fomentar la cooperació. Fins i tot el 2006 es va anunciar un acord sobre l'ús conjunt de l'aeroport, que Espanya sempre ha denunciat que està construït sobre territori neutral.\nAra el govern de Mariano Rajoy ha donat per finalitzat el fòrum tripartit i, amb el suport de tota la seva caverna mediàtica, ha aprofitat les tensions dels últims mesos entre Londres i Buenos Aires sobre la possessió de les illes Malvines i la visita del príncep Eduard a les "possessions d'ultramar" per revifar el conflicte amb Gibraltar. "A Madrid li interessa l'enrenou internacional perquè per a la Gran Bretanya és molt difícil de justificar que tingui encara una colònia", afirma Crespo. Això explica per què els últims dies el govern espanyol s'ha entossudit a denunciar l'assetjament d'embarcacions espanyoles per part de la policia gibraltarenya i la Royal Navy, mentre que Gibraltar, que sempre procura passar inadvertida per no perdre el seu statu quo , denuncia que s'està desafiant la seva sobirania.\nVisita de Margallo a Londres\n"El PP està tensant molt la corda", diu Crespo. De fet, al desembre es va produir un canvi de govern a Gibraltar, que ara està en mans del Partit Socialista Laborista, un interlocutor menys pacífic que l'anterior. "Madrid només vol parlar amb Londres i que els gibraltarenys no tinguin veu. I Londres diu que no farà res sense la veu dels gibraltarenys", explica Crespo. Amb aquest esperit i el de dir als anglesos "que fins aquí ha arribat la broma" es reunirà demà Margallo a Londres amb el seu homòleg, William Hague.


Novembre | 2015 | capgiremsantsmontjuic\nZona per a gossos al parc de l’Espanya Industrial\n26 de Novembre de 2015 26 de gener de 2016 capgiremsantsmontjuic Sense categoría\topinió, Sants 3 Ràdio\nPregunta del 26-11-2015: Creuen que s’ha de construir, tal com es va projectar en l’anterior mandat, una zona d’esbarjo per a gossos al Parc Espanya Industrial?\nDoncs el cert és que potser seria millor replantejar la proposta i aprofitar per fer-ne un estudi més global a nivell de districte.\nSeria una bona idea estudiar com es poden millorar els espais públics per a l’ús dels gossos i, també, per a la seva bona convivència amb els usuaris dels espais en general.\nCal tenir en compte que els gossos utilitzen les places i els parcs, que han de compartir amb els infants, la gent que juga a petanca, les persones que hi van a passar una estona, etc.\nNosaltres, com a CUP Capgirem Barcelona portàvem al programa la importància d’inculcar des de l’escola l’estima i la tinença responsable d’animals de companyia. Veiem que cal que des de l’Ajuntament es facin campanyes ciutadanes per potenciar aquesta conscienciació. Parlàvem també de reservar un espai a la platja on els gossos puguin accedir durant tot l’any. I també parlàvem de la necessitat de crear la figura de vigilant animalista, consistent en el voluntariat d’entitats de protecció animal. L’ideal seria crear una comissió entre ajuntament de districte i entitats animalistes per valorar si les mides i les instal.lacions per a gossos dels parcs i les places són les adequades.\nLa realitat és que als nostres barris, i no només al voltant del parc de l’Espanya Industrial, hi ha molts gossos que conviuen amb nosaltres i que ens donen molta alegria. Aquests animals tenen unes necessitats, necessiten fer les seves deposicions i també poder córrer una mica. Caldria revisar si hi ha prou espais pipicans i també si és possible adaptar àrees d’esbarjo per a gossos. Però això s’hauria de fer no només a l’Espanya Industrial, sinó a tot el districte.\nAssemblea oberta, 26 de novembre\n19 de Novembre de 2015 19 de Novembre de 2015 capgiremsantsmontjuic Sense categoría\tassemblees\nParlarem de la feina institucional i valorarem com podem treballar per als nostres barris des dels òrgans de participació de l’Ajuntament al districte: consells de barri, plenaris, audiències públiques…\nDijous 26 de novembre, a les 19.30h\nSala de Conferències de Cotxeres de Sants, carrer de Sants, 79\nCom i on podem participar\nPreparem entre totes el plenari\nQuè volem des dels barris. Digues la teva\nInforme de la nostra activitat al Districte a partir del 5 de novembre\n16 de Novembre de 2015 22 de Mai de 2016 capgiremsantsmontjuic activitat de les conselleres\tactivitat de les conselleres\nJa us podeu descarregar el darrer recull de l’activitat institucional del conseller i la consellera de CUP Capgirem Barcelona a Sants-Montjuïc.\nAquests dies hem continuat assistint als òrgans de participació institucionals, en concret als consells de barri de la Marina, Sants, Hostafrancs i Sants-Badal. Recordem que, com portàvem al programa, la nostra acció política no la volem limitada als marges de les institucions municipals, i per això també vam ser presents a l’assemblea de la Marina, on es va fer evident que el veïnat continua reclamant el metro, amb totes les parades obertes.\nCom anem veient, la manca de transport adequat i la situació de l’atenció primària a la Marina i en general a tot el districte seran dos dels grans temes que més haurem de treballar.\nUn espai per al Centre Islàmic de Sants\n12 de Novembre de 2015 26 de gener de 2016 capgiremsantsmontjuic Sense categoría\topinió, Sants 3 Ràdio\nPregunta del 12-11-2015: Quina solució veieu per trobar espai definitiu per a la pràctica activitat del Centre Islàmic de Sants?\nDoncs no tenim solució màgica, però és evident que caldrà trobar alguna fórmula perquè l’edifici que ocupa el Centre Cultural Islàmic de Sants haurà de ser enderrocat el 2017. Ens consta que aquesta entitat té pendent una reunió amb el regidor del Districte, Jaume Asens, per buscar la manera de resoldre aquest tema\nL’oratori del Centre Cultural Islàmic del camí de la Cadena fa molts anys que està a la Bordeta, i és part actora dintre del procés de reallotjament de les finques afectades pel projecte de Can Batlló. Es tracta d’una entitat del barri, i té drets adquirits perquè era a la zona abans de l’aprovació del projecte urbanístic (2006). Per tant, té dret a continuar quedant-se al barri.\nDe tota manera, creiem que la cessió de l’espai per part de l’Ajuntament ha de ser provisional, no perquè es tracti d’una comunitat religiosa sinó perquè cal diferenciar allò privat d’allò públic. Com a CUP, sempre hem estat en contra de privatitzar l’espai públic, i entenem que la pràctica de la religió forma part de l’espai privat.\nVolem deixar ben clar que, des del laïcisme, la CUP mostra respecte per l’espiritualitat i per com viu cada persona, perquè entenem que la llibertat religiosa és una de les llibertats individuals que cal respectar.\nDefensem la laïcitat municipal, i apostem perquè els espais públics siguin laics.\nI potser cal recordar que, tot i que la comunitat cristiana és la més majoritària als nostres barris, també hi ha una comunitat musulmana, formada majoritàriament per gent treballadora, no hauria de rebre un tracte diferent.\nInforme de la nostra activitat al Districte del 26 d’octubre al 4 de novembre\n6 de Novembre de 2015 22 de Mai de 2016 capgiremsantsmontjuic activitat de les conselleres\tactivitat de les conselleres\nL’agenda d’aquests dies al nostre districte continua marcada pels consells de barri. Hem assistit al del Poble Sec, la Font de la Guatlla i la Bordeta. Cada barri amb les seves reivindicacions, i fins i tot podríem dir que amb la seva manera d’organitzar-se. Entitats i veïnat mostren certa confiança en aquesta nova etapa que es presenta com a més participativa. Veurem si és veritat. Veurem si el que decideixen els veïns i les veïnes dels barris és el que es fa a la Casa Gran, i no a l’inrevés com ha passat fins ara.\nJa us podeu descarregar el darrer recull de l’activitat institucional del Marc Santasusana i la Lluïsa Pahissa com a consellers de CUP Capgirem Barcelona a Sants-Montjuïc:\nSense acció, no hi haurà metro\n6 de Novembre de 2015 16 de Novembre de 2015 capgiremsantsmontjuic Sense categoría\topinió\nA l’article “Molt soroll però poca acció”, publicat el 5 de novembre a La Marina Digital, hi ha les opinions dels grups municipals de Sants-Montjuïc sobre el metro a la Marina. Com que el text amb l’explicació de CUP Capgirem no va poder ser publicar complet, el reproduïm íntegrament a tall informatiu. Perquè, i tal i com va tot, el que comença a estar clar és que sense l’acció reivindicativa (un cop més) del veïnat, no hi haurà metro.\nCom veieu l’anunci de BeC i ERC respecte l’obertura d’una possible parada de metro a la Marina per l’any 2016?\nNosaltres vam saber per la premsa aquesta notícia, que suposem fruit de negociacions a la Casa Gran entre ERC i BeC. Hem de recordar que ERC ja portava al seu programa de districte obrir només la parada del carrer Motors. Nosaltres no ho veiem bé, perquè primer de tot cal tenir en compte el que vol la gent d’aquest barri, que està cansada de sortir al carrer per exigir que hi arribi el metro. Com es va veure a la darrera Audiència Pública, entitats i veïns de la Marina continuen ferms en el plantejament de no deixar passar cap metro per la Marina si no s’obren totes les parades. Unes parades, per cert, a mig fer, que ocupen les voreres i fan intransitable el carrer per les persones. CUP Capgirem Barcelona portàvem al programa aquesta voluntat de la gent, i així ho continuarem defensant. No pot ser que les infraestructures dels barris es continuïn planificant als despatxos, sense consultar els veïns i les veïnes. Això és el que s’ha fet sempre, i és el primer que caldria canviar. Denunciem que les grans infraestructures continuen fent-se a esquenes de la ciutadania, que no pot triar ni quina parada voldria prioritzar.\nCom veu la CUP que s’està gestionant tot el tema de pressupost del govern davant les infraestructures per dur a terme obres com aquesta?\nDes de la CUP sempre hem proposat fer un pressupost participatiu per a cadascun dels barris de Barcelona, i sobretot apostem per la transparència. Hem de dir que no hi ha hagut encara cap conversa de BeC amb CUP Capgirem Barcelona sobre el tema de pressupostos a la Casa Gran. I com que els pressupostos encara no han sortit, no els hem pogut valorar. De tota manera, no sabem fins a quin punt es podrà decidir res, perquè també hem de recordar que el conveni signat per Ada Colau amb el Mobile World Congress, vincula l’arribada de la línia L9 del metro a l’aeroport i a Fira Gran Via el 2016, coincidint amb el MWC.\nAixí estan fa anys les estacions de metro Foc Cisell i Foneria.\nLes noves ordenances del carrer Blai\n5 de Novembre de 2015 26 de gener de 2016 capgiremsantsmontjuic Sense categoría\topinió, Sants 3 Ràdio\nPregunta del 5-11-2015: Què en pensen de les noves ordenances del carrer Blai?\nLes noves ordenances del carrer Blai no responen del tot a les demandes del veïnat, perquè passar de 40 terrasses a 37 no n’hi ha prou, i la reducció horària d’obertura de bars encara no és suficient com per garantir el descans del veïnat.\nLa bona notícia és que sembla que s’ha començat a escoltar la veu de veïns i veïnes. Però això no és suficient: no només cal escoltar la seva veu, sinó tirar endavant un procés que de debò sigui participatiu i, sobretot, que les decisions que prenen els veïns des dels barris s’executin a la Casa Gran. Hi ha velles pràctiques municipals que costarà molt de canviar.\nTenim la sort de tenir un veïnat que s’ajuda, que lluita per la convivència als barris, no pot ser que l’ajuntament no se l’hagi escoltat. El veïnat del carrer Blai feia molt de temps que estava avisant del que està passant al seu carrer. Al principi estaven contents de tenir un carrer de vianants. Però els bars i les terrasses s’han imposat tant que els veïns no poden disposar del carrer. Ni tan sols per fer-hi castellers.\nNo pot ser que es continuï dissenyant Barcelona sense tenir en compte els veïns i les veïnes. Això que ha passat no és una casualitat, és resultat d’una política municipal feta d’esquenes a la gent, sense comptar amb la gent.\nS’ha estat potenciant un model de Barcelona que ha convertir els nostres carrers i les nostres places en objectes d’explotació per una industria turística incontrolada.\nCal denunciar que no pot ser que malgrat que s’hagin aturar les noves llicències d’establiments i d’hotels, se’n continuïn obrint de nous, perquè hi ha recursos legals que ho permeten. Al carrer Blai hi ha previst d’obrir, per exemple ,un nou alberg juvenil. I aquest model d’alberg també el tenim a Hostafrancs.\nAl Poble-sec, i suposo que pertot arreu, ha aparegut un nou model de propietaris, atrets per la inversió dels barris que s’han posat de moda, que no tenen cap interès pel barri no només hi vénen a fer diners. Mentrestant, el veïnat pateix les molèsties del soroll i de l’ocupació de l’espai públic. Un espai que s’ha privatitzat, prenent a la ciutadania el seu dret.\nCal aturar la turistificació, i la gentrificació dels barris. No pot ser que la gent hagi de marxar perquè no suporta més viure al seu carrer. No pot ser que el comerç tradicional abandoni el barri i s’hi instal·lin bars. Hem de dir que aquest problema s’ha estès a altres carrers del Poble Sec, i comença a arribar a l’altra banda de la plaça Espanya, i en concret a Creu Coberta. Ara ja no és només el carrer Blai el que té el problema.\nRecordem que sense veïns, no hi ha barris, i sense barris, no hi ha Barcelona.


Es presenten les ordenances fiscals per al 2009 amb un increment general del 4,9% - Revista Cambrils\nEl ple extraordinari en què es van aprovar les ordenances fiscals es va celebrar el passat 14 doctubre\nLa sessió extraordinària del ple de lAjuntament per a laprovació inicial de les ordenances fiscals es va realitzar el 14 doctubre al migdia. Les ordenances presentades van ser aprovades amb els 11 vots a favor de lequip de govern i els 10 en contra de loposició.\nIncrement general dun 4,9%\nLincrement general proposat és dun 4,9%, tot i això limpost de vehicles i limpost de construccions i instal·lacions i obres incrementen un 3,5% i no incrementen les taxes dajuts socials com són les quotes desplai i colònies per a persones amb discapacitat, el servei de transport amb microbús i autobús o el Casal de la Gent Gran, entre daltres, ni tampoc sincrementa el preu de la zona blava.\nAnna Peláez regidora dHisenda i Gestió Estratègica va explicar que les ordenances són fruit dun estudi acurat, com sempre, però encara més tenint en compte la crisi econòmica que vivim. La regidora va presentar un exemple, perquè els contribuents es puguin fer una idea, amb una projecció del que suposarà lincrement en diferents tipus de situacions: una família propietària duna casa amb un valor cadastral inferior a 65.000 euros que tingui un vehicle amb una potència inferior a 8 cavalls tindrà una despesa total aproximada de 24 euros anuals, i una família amb una casa dentre 65.000 i 90.000 euros i un vehicle dentre 8 i 12 cavalls tindrà un increment anual total duns 44 euros.\nLa regidora dHisenda també va comentar que sinformarà millor del Pla Especial de Pagaments que ja es va posar en marxa lany passat, tot i que potser no va tenir el ressò o la difusió necessària. Aquest pla serveix per fraccionar en nou pagaments i sense interessos els impostos.\nCoherència, responsabilitat i prudència\nEl criteri daugmentar les ordenances en base a lIPC és un criteri de coherència del govern del tripartit, segons va comentar Robert Benaiges alcalde de Cambrils, ja que hem seguit aquest criteri des del 2003. Benaiges va afegir que la seva proposta, marca un IPC per sota del que creiem que sortirà resultant a final del 2008.\nFent referència a la crisi, Benaiges va explicar que hem fet esforços importants per afrontar les situacions que vinguin com a conseqüència del moment econòmic que es viu, per això tenim partides preparades per afrontar problemes afegits que ens vinguin. Tot i la crisi, segons Benaiges, el nivell de serveis ha de ser com a mínim el mateix que lany passat, i per això sha de fer front a les ordenances fiscals, a més sha de tenir en compte que els ingressos procedents de lEstat vindran congelats.\nSalvador Matas regidor dEducació i Polítiques Actives dOcupació, va resumir la proposta del govern amb tres paraules: coherència, perquè la decisió sha de meditar molt; responsabilitat, perquè cal seguir prestant els serveis importants i prioritzar les persones amb menys recursos, i prudència.\nLa congelació absoluta dimpostos i taxes em sembla una hipocresia\nLalcalde de Cambrils va voler destacar que si es compara el nostre municipi amb daltres de lentorn Cambrils és el que té el nivell impositiu més baix. Daltra banda també va fer esment de les propostes de congelació absoluta dimpostos i taxes daltres municipis dient que sembla que sigui la moda dir que és la solució, em sembla una hipocresia perquè no és el mateix aplicar un tipus impositiu a lIBI de l1%, és a dir, el màxim, i dir que es congelen els increments de lIBI. En aquest sentit, Joan Recasens regidor de Cultura i Esports va comentar que és molt fàcil dir que es congeli tot, però els serveis que paga lAjuntament són a empreses que tenen treballadors cambrilencs, per tant, aquestes també se sentirien repercutides.\nDebat positiu i pedagògic\nPel que fa a les propostes de loposició, Robert Benaiges va comentar que trobo a faltar que em donin una proposta més clara. On congelem la despesa ordinària? Quin carrer deixem de netejar? Vostès al llarg de lany demanen millores, doncs això sha de pagar, estem disposats a parlar-ne però diguin-me què hem de fer. Benaiges també va afegir que segons el seu parer la nostra proposta de totes les dolentes és la menys dolenta.\nTot i això el debat va ser valorat com a molt positiu i pedagògic. Ara siniciarà un període dal·legacions per després realitzar la redacció del pressupost.\nAprovació de lampliació del conveni amb Secomsa\nEl ple també va aprovar lAnnex III del conveni amb Secomsa per lampliació dels serveis de gestió dels residus i la neteja viària. Recordem que aquest acord dampliació ja va ser aprovat pel ple del Consell Comarcal del Baix Camp el passat 24 de setembre.\nRegidors del PP i de CiU en el ple extraordinari del passat 14 doctubre\nLa PLIC proposa congelar limpost sobre activitats econòmiques i la taxa per la llicència dobertura destabliments\nHores abans del ple, la PLIC shavia reunit amb Anna Peláez per tal darribar a un acord sobre les ordenances fiscals. Així si el govern congelava limpost sobre activitats econòmiques i la reguladora de la taxa per llicència dobertura destabliments, llicència ambiental i comunicació prèvia, la PLIC sabstindria en la votació, i sinó votaria en contra. Xavier Martí portaveu de la PLIC va explicar que el motiu daquesta proposta és que seria bo donar facilitat als negocis a Cambrils davant la situació que sestà vivint. Robert Benaiges va contestar que una abstenció no és el mateix que un vot a favor, si pactem, pactem-ho tot, finalment Martí va dir que la PLIC presentarà esmenes i esperem tenir un acord de cara als pressupostos.\nPel que fa a lIPC, Xavier Martí va explicar que actualment està en el 4,2% i hi ha una previsió que lany acabi amb el 4%, davant daquesta situació shauria dhaver fet una previsió per la situació que ve. Martí també va instar els partits que tenen representació a la Generalitat perquè treballin perquè es posi en marxa la Llei de Finançament de Municipis.\nDes de 2004 les ordenances sempre han pujat per damunt de lIPC, per això ara és el moment de reflexionar i fer contenció\nEl PP no va presentar cap esmena al ple, ja que, segons Carme Cros portaveu del PP, no hem vist voluntat de diàleg, ja es va veure en laltre ple quan van intentar desinformar lopinió pública dient que volíem congelar els sous de tots els treballadors de lAjuntament, quan el que vam dir era que es congelés el dels polítics i el complement específic que cobren per desenvolupar el càrrec de coordinació els càrrecs de confiança i coordinació. A més, Cros va argumentar que es va entregar el document de les ordenances fa 10 o 12 dies i conté més de 200 pàgines, és molt gruixut per poder revisar en tan poc temps. Anna Peláez va respondre dient que sha intentat entregar el document tan aviat com sigui possible i sha fet de manera molt pedagògica, perquè sigui més fàcil tractar-lo.\nTot i això, Carme Cros va comentar que des de 2004 les ordenances sempre han pujat per damunt de lIPC, tot i la bonança econòmica danys anteriors, per això ara és el moment de reflexionar i fer contenció. Cros també va fer referència a projectes que shan dut a terme i que shan fet de manera faraònica. Per la seva banda Benaiges va instar la portaveu del PP per què digués quina infraestructura hem construït que no fos necessària.\nProposta dordenances fiscals del PP\nLa regidora Carme Cros va explicar que enguany, creiem que les taxes que toquen més el contribuent, com per exemple lImpost de Béns Immobles (IBI) o les escombraries, shaurien de rebaixar.\nLes taxes de lIBI, de lIAE (Impost dActivitats Econòmiques), de les escombraries, de lobertura destabliments, de llicències urbanístiques, de les taxes als mercats municipals i les taxes per a les llicències de taxis sincrementaran un 4,9% segons la proposta de lequip de govern de lAjuntament. La proposta del Partit Popular presenta la congelació de les taxes al 0% en les llicències per a lobertura destabliments, les llicències urbanístiques i les taxes als mercats municipals, per tal de reactivar leconomia local i donar més facilitats a la creació de noves empreses. També proposen un increment del 2% de lIBI, un 3% de lIAE, un 2% de la taxa descombraries i un 3% de les llicències de taxis.\nCiU proposa buscar alternatives per bonificar amb un 50% en lIBI limport a pagar per a alguns col·lectius determinats\nPel que fa a la congelació de taxes, CiU va proposar congelar les taxes i els impostos que afectin directament tots els cambrilencs com lIBI i la reguladora de limpost sobre vehicles de tracció mecànica, i que també es congeli la reguladora de la taxa per a llicència dobertura destabliments, la reguladora de la taxa del mercat municipal i la reguladora de la taxa daprofitament especial o utilització privativa dels béns de domini públic.\nMercè Dalmau portaveu de CiU va explicar que som conscients del que demanem i del que suposa, 760.740,72 euros és el no augment que demanem, i aquest no augment sha de reflectir demanant les inversions que ens pertoquen com a municipi, per aquest motiu hem ofert la nostra ajuda per treballar conjuntament. Per la seva banda Robert Benaiges li va recordar que en aquest no augment no ha tingut en compte els ingressos de lEstat i de la Generalitat que no vindran.\nDaltra banda, CiU també va fer referència a la seva proposta de bonificació del 50% en lIBI de limport a pagar als majors de 65 anys, als que cobren PIRMI i als vidus. Mercè Dalmau va comentar que tot i que lequip de govern els ha informat que aquesta proposta no és legal, es pot mirar alguna manera de canviar-ho o de trobar-hi solució. En aquest sentit Benaiges es va mostrar disposat a parlar-ne, estem dacord en buscar opcions, però no de manera generalista; parlem-ne.


A-S Ideal | MGC Mútua\nInici » Assegurances » Assistència sanitària » A-S Ideal\nÀmplies cobertures i un quadre mèdic especialment seleccionat a la província de Barcelona\nLes parelles donades d’alta tenen cobertura total per a tractaments de reproducció assistida (consultar les condicions).\nOferim un pla personalitzat de manteniment de la salut per a valorar l’estat de salut general i identificar possibles patologies o estats de risc.\nLes nostres assegurances inclouen gratuïtament la millor cobertura d’assistència en viatge, amb validesa a tot el món.\nper a tractaments especials homologats a qualsevol centre del món, amb un màxim de 42.000 €\nLlit per a l'acompanyant.\nL'assegurança inclou tot tipus d'exploracions complementàries, medicació -inclosa la sang i els hemoderivats-, visites i tractaments mèdics o quirúrgics i la recuperació funcional.\nCobertura total quan el defecte iguala o supera les 5 diòptries.\nPreus especials per als mutualistes amb defecte inferior a les 5 diòptries.\nacupuntura, homeopatia, medicina natural. En el cas de l'acupuntura, reemborsament del 100% per pacients amb lumbàlgia crònica de més de dos anys de duració, amb els límits que determina el barem.\ntractament psicoteràpic (teràpies individuals, de parella, familiar o de grup)\ntractaments d'ortosis i plantilles podològiques\nProves i tractaments autoritzables: Assistència immediata\nPròtesis: Assistència immediata\nPròtesis que es puguin utilitzar en vasectomia o esterilització tubàrica: 12 mesos\nCalculi el preu de l'assegurança A-S Ideal per a vostè, o la seva família, trucant al telèfon 93 414 36 00 o fent servir el formulari de contacte.\nUn agent es posarà en contacte amb vostè per informar-lo de les ofertes vigents i fer-li un pressupost a la seva mida, sense cap compromís.


PUIGCERDÀ AMPLIA L’ENLLUMENAT DE NADAL – Pirineus TV\nPuigcerdà ha encès aquest dissabte l'enllumenat de Nadal. Enguany amb diverses novetats, ja que s'han ampliat els espais i edificis amb il·luminació. Per primera vegada l'entorn de l'estany compta amb llums nadalencs, que en aquest cas són blancs. A més, el campanar de Santa Maria anirà canviant de color durant les properes setmanes.\nTambé s'ha il·luminat la façana de l'ajuntament i, com sempre, s'ha col·locat un arbre de Nadal a la plaça del consistori i un altre al fossar del campanar.\nEls carrers principals, les places Santa Maria, Barcelona i Cabrinetty o el passeig 10 d'Abril també compten amb enllumenat nadalenc, amb predomini del blanc i del vermell i d'elements característics de l'època, com flocs de neu, paquets de regal, estrelles o boles.\nLa d'enguany ha estat una encesa molt diferent a la dels darrers anys, quan l'ajuntament organitzava una festa per donar la benvinguda al Nadal, amb dansa, coca i xocolata, compte enrere i focs d'artifici al campanar. La situació sanitària ha obligat a encendre els llums dels carrers sense celebracions ni actes multitudinaris.\nL'encesa de llums sempre representa el tret de sortida a la campanya de Nadal, una de les èpoques més fortes per al sector del comerç de la vila. Des de l'ajuntament confien en tenir una campanya força bona i remarquen la importància de seguir les mesures de prevenció de contagis.\nEl consistori està acabant de detallar quines activitats que tradicionalment organitza durant les festes de Nadal podrà mantenir enguany.


DIES INTENSOS I | AMB LA RÀBIA AL COS\nDIES INTENSOS I\nDissabte 30 de maig, com ja havia comentat repetidament al bloc, vàrem tenir l’acte de campanya amb la presència d’Oriol Junqueras i Joan Manuel Tresserras, que van mantenir una conversa informal sobre la internacionalització de la cultura catalana des del punt de vista europeu. Informal, però sucosa! Com deia algú en finalitzar l’acte, costaria trobar un equivalent del mateix nivell amb la intervenció dels caps de llista dels altres partits. No reproduiré ara tot el que van dir, però sí que em quedo amb dues idees: la primera, la proposta de l’Oriol de crear un Consell Europeu de la Cultura en el qual totes les cultures d’Europa puguin participar de manera igualitària i tinguin els mateixos drets de representació. La diversitat cultural és un dels grans valors de la vella Europa, i si ara com ara les institucions comunitàries demostren no creure-hi gaire per no dir gens, cal treballar perquè el gran tansatlàntic comenci a moure’s en la direcció adequada. La segona, la insistència del Conseller en un punt recorrent en els seus últims discursos, i que des de la Serctorial recolzem al cent per cent; no debades és un dels eixos fonamentals del nostre programa: la consideració de la cultura com a servei bàsic, al mateix nivell, podem per cas, que l’educació o la sanitat.\nI ja que parlem de programa, remarcar l’excel·lent nivell de la taula rodona que va precedir la conversa, i que va comptar amb la presència de Marina Llansana, Empar Pont i Annna Falguera. El Parlament, l’Ajuntament i el Govern. Programa i la seva aplicació. Com vaig dir allí mateix als assistents -èxit de públic en cap de setmana de pont- si algú ens demana què fa Esquerra i per a què governa, dissabte passat ens vàrem carregar d’arguments. Moltes gràcies a tothom!\n« DIES INTENSOS II\nLA PERICIA D’UN CANDIDAT »


Juan Manuel Rivera, Margarita Garcia Canela: El repte pendent de l’atenció social i sanitària integrada - Social.cat\nEl repte pendent de l’atenció social i sanitària integrada\nDijous, 29 de gener de 2015 | 09:00 h\nMargarita Garcia Canela\nTreballadora social i membre de la Junta de Govern del Col·legi Oficial de Treball Social de Catalunya (TSCAT). Ha estat vicedegana i coordinadora de la Comissió de Salut del TSCAT, treballa a l’Institut Català de Salut.\nSi estem d’acord que el focus de l’atenció que prestem des del treball social s’ha de posar en la persona, i no en el catàleg de recursos que podem oferir des de diferents àmbits, nivells administratius i institucions, la integració de l’acció dels diferents professionals és un factor clau perquè la resposta es doni amb la màxima eficàcia i eficiència. En els darrers vint anys hi ha hagut més d’un intent per part dels serveis socials i sanitaris d’avançar en aquesta direcció, però el repte continua pendent.\nEl reconeixement de les habilitats i les competències de l’altre és la clau de volta per al treball en xarxa i la col·laboració, que si bé ja es dóna en la pràctica quotidiana, falta que es reconegui des de les institucions i adquireixi caràcter oficial. El Pla Interdepartamental d'Atenció Social i Sanitària, aprovat per la Generalitat fa vora un any, representa un nou intent de desenvolupar el paradigma i estem d’acord que sigui l’Administració qui el lideri, però no oblidem que cal comptar amb tots els agents que hi puguin sumar.\n1. 28 de gener de 2015 | 11:56 h\nRealment és una tasca pendent, tant de bo el nou Pla Interdepartamental tingui temps, espais i recursos per tal de que es pugui desplegar. Calen, però molts canvis de mentalitat entre els professio...\nRealment és una tasca pendent, tant de bo el nou Pla Interdepartamental tingui temps, espais i recursos per tal de que es pugui desplegar.\nCalen, però molts canvis de mentalitat entre els professionals, feu esment a dos aspectes: oficialitzar el reconeixement al treball de l'altre, en teoria existeix però l'aplicació pràctica encara és lluny i això també impedeix passar del repartir al compartir pel que fa referència a l'elaboració de plans de treball conjunts i al trball en xarxa en general. Felicitats per l'exposició que feu del tema.


Enginyeria elèctrica i de control en instal·lacions frigorífiques - Agenda - Cursos, activitats i jornades - Enginyers BCN\nPortada > Serveis per a col·legiats > Formació > Cursos i activitats > Enginyeria elèctrica i de control en instal·lacions frigorífiques\nEnginyeria elèctrica i de control en instal·lacions frigorífiques\n-Conèixer el procés d'automatització d'una instal·lació de fred industrial.\n-Aspectes a tenir en compte en la fase de disseny, elements principals (compressors, condensadors, etc.)\n-Valorar les diverses opcions i també les possibilitats d’augmentar l’eficiència energètica.\nEnginyeries, caps de projecte o usuaris d’instal·lacions que portin projectes, reformes o ampliacions en instal·lacions de fred industrial.\nTambé qualsevol persona amb interès en aquest tipus d’instal·lacions.\nElements d'un compressor alternatiu\nCom regulen en seqüència\nExemple programa PLC\nDiferents tipus de control\nConvertidors de freqüència.\nArrancament de motors\nAnàlisi de projectes reals\nJaume Pujol, Project Development Engineer. Divisió Refrigeració. Building Efficiency de Johnson Controls\nPreu no col·legiats (en línia): 185.00 €\nPer a la realització d’aquest curs de formació, teniu a la vostra disposició tiquets d’aparcament gratuït per una durada de 2 hores lectives que se us entregaran a la recepció de la seu col·legial. Un cop iniciat el curs, només caldrà que us identifiqueu amb el vostre nom i cognoms i que presenteu el tiquet d'aparcament.