El dret de guerra de l'expansió romana - Hemeroteca - Actualitat - Universitat de les Illes Balears\nSeccions: El dret de guerra de l'expansió romana\nEl dret de guerra de l'expansió romana\nLa tesi doctoral de José Antonio Martínez analitza les condicions imposades per Roma als derrotats després de les intervencions militars entre el 200 i el 167 a. de C.\nDurant l'etapa compresa entre els anys 200 a. de C. i 167 a. de C., Roma va haver de fer front a conflictes de diversa naturalesa, que la varen enfrontar tant als regnes grecs sorgits de la fragmentació de l'imperi d'Alexandre Magne, com a les comunitats occidentals que tenien un menor grau de complexitat institucional. La tesi de José Antonio Martínez Morcillo, defensada a la Universitat de les Illes Balears, ha establert un marc comparatiu de les intervencions militars romanes, amb l'objectiu d'aclarir si hi va haver diferències en l'aplicació del dret de guerra entre ambdós vessants de la Mediterrània (occident i orient). La tesi l'ha dirigida el doctor Enrique García Riaza, del Departament de Ciències Històriques i Teoria de les Arts.\nPer aconseguir aquest objectiu, el treball se centra en l'anàlisi de les clàusules emanades de les deditiones (rendicions incondicionals) i dels assalts armats que les tropes romanes varen realitzar en les guerres desenvolupades entre el 200 i el 167 a. de C. (a Hispània, Gàl·lia Cisalpina, Ligúria, Còrsega-Sardenya, II Guerra Macedònica, conflicte contra Antíoc III i III Guerra Macedònica), a fi d'esbrinar si l'aplicació del dret de guerra es va realitzar de manera equitativa i conforme al que establia el costum.\nLes conclusions del treball permeten establir que no hi va haver diferències en l'aplicació de clàusules i represàlies a la base del dret, sinó que aquesta desigualtat va respondre a les necessitats estratègiques romanes en funció del territori: a Occident, el domini territorial directe i, a Orient, la submissió política i diplomàtica. A més, els interessos dels magistrats encarregats de les campanyes varen exercir un paper fonamental, que es va manifestar per dues vies: en primer lloc, en l'àmbit econòmic, amb la imposició de clàusules econòmiques i el saqueig com a mètode d'autofinançament de l'exèrcit i, en segon lloc, en l'àmbit polític, en el qual la guerra funcionava com una eina per a l'accés a magistratures de més alt nivell.\nTítol: La aplicación del derecho de guerra durante la expansión romana (200-167 a.C.): análisis territorial y estudio comparativo\nAutor: José Antonio Martínez Morcillo\nDirector: Enrique García Riaza


La producció de sal del delta de l'Ebre es recupera després del Gloria\nPla general de les màquines i els tractors treballant en la recollida de la sal a les salines de la Trinitat.\nActualitzada 30/08/2021 a les 13:03\nDesprés del fort sotrac que va representar el pas del temporal Gloria, la collita de sal del delta de l'Ebre es recuperarà enguany en bona mesura amb una producció estimada d'unes 80.000 tones. Aquesta és la previsió que fa l'empresa Infosa, encarregada de l'explotació de les salines de la punta de la Banya a l'inici de la campanya, que començarà finalment aquest dimarts. No serà una producció «extraordinària», per les pluges i les dificultats d'evaporació durant la primavera, però sí que superarà de llarg les 39.000 tones de l'any passat. Davant la previsió que nous temporals puguin dificultar el transport de la producció per la barra del Trabucador, Infosa segueix treballant en el projecte per garantir una sortida marítima alternativa.\nLluny de les més de 90.000 o 100.000 tones que han arribat a sortir de les salines de la Trinitat, la campanya que arrenca dimarts –les precipitacions d'aquest dilluns han obligat a posposar un dia l'inici dels treballs, en els quals participaran 54 treballadors i nombrosa maquinària- marca el camí cap a la recuperació dels volums de producció habituals. «És una collita que demostra que ens anem recuperant del temporal Gloria i que ens anima a continuar. No serà extraordinària però sí dins del que podem dir la normalitat», ha valorat el gerent d'Infosa, Joan Sucarrats.\nLes pluges de la passada primavera, poc abundants però força continuades, han evitat que la campanya sigui extraordinària. Especialment, perquè l'aigua i les nuvolades no van permetre una evaporació adequada durant aquells mesos. També es veurà afectada, en aquest sentit, la producció de flor de sal, que se situarà al voltant de les divuit tones.\nAmb les basses d'evaporació inundades i la barra del Trabucador tallada al trànsit, l'aturada de la producció pels efectes del Gloria durant sis mesos amenaçava també el manteniment del fons de comerç de l'empresa. Segons Sucarrats, tot i que alguns clients van deixar de comprar arran de l'aturada, la cartera s'ha pogut mantenir al voltant d'un 95%. La producció va principalment destinada als sectors industrial i l'agroindústria, al tractament d'aigües, coloració salina, sector farmacèutic, desgel de carreteres i també a l'alimentació a través dels grans supermercats. Europa i els Estats Units són les principals destinacions.\nPoder abastir aquests mercats, insisteix l'empresa, depèn en bona mesura de la integritat de la barra del Trabucador com a zona de pas dels camions que transporten la sal. Així, i més enllà de l'anunci de Costes de l'Estat de mobilitzar 150.000 metres cúbics de sorra als punts més afectats per la regressió de l'istme, Infosa continua treballant en la tramitació del projecte d'una via marítima alternativa de transport, a través del port de Sant Carles de la Ràpita. «És el que ens ha d'assegurar la continuïtat més enllà de si la barra del Trabucador és o no és transitable. No podem dependre d'una barra del Trabucador que veiem que cada cop té més problemes i hem de tenir una sortida garantida», apunta.\nDe moment, el projecte continua pendent de l'autorització ambiental que estudien els espanyol i català, així com la concessió per poder construir un moll de càrrega a la mateixa punta de la Banya. Infosa preveu poder començar a construir aquestes estructures a principis del pròxim 2022 per poder començar-les a utilitzar, si és precís, a partir de la mateixa campanya vinent.\nComenta el contingut : La producció de sal del delta de l'Ebre es recupera després del Gloria


Volem parlar d’aquests projectes els recorreguts dels quals van des del desenvolupament artístic al comunitari, o a la inversa, i que transcendeixen les fronteres de les disciplines pròpies de les arts del circ per introduir les seves metodologies de treball en altres projectes i processos articulats al voltant de la transversalitat, la interdisciplinarietat i la cohesió entre diferents cultures de treball com a fet diferenciador.\nUn projecte de circ i educació social de la ciutat irlandesa de Galway que utilitza les arts del circ com una eina educativa per al desenvolupament personal, social i comunitari.\nHem conegut aquest projecte mitjançant Educació Transformadora, el blog de l’Antonio Alcántara (Àrea de Formació i Circ Social, Ateneu Popular 9Barris), que hi va publicar un post a rel de la celebració de l’assemblea de la Caravan Circus Network (Xarxa Europea de Circ Social), celebrada a Galway (Irlanda) a principis d’octubre.\nL’amfitrió d’aquesta trobada, en la qual també va participar l’Ateneu Popular 9Barris com a membre de la xarxa, va ser Galways Community Circus, que també n’és membre.\nDates: Del 3 al 5 d’octubre (assemblea de la Caravan Circus Network).\nOrganitza: Galways Community Circus.\nParticipa: Ateneu Popular 9Barris com a membre català d’aquesta xarxa europea.\nEspectacle de creació col·lectiva de teatre i circ realitzat per joves amb el suport de l’associació Artescena Social, una entitat que proposa projectes de dinamització comunitària a través de disciplines artístiques: teatre social, teatre/circ, vídeo, etc.\nEls projectes intergeneracionals i interculturals d’Artescena Social tenen com objectiu la participació i la cohesió social.\nDates: 2 de novembre a les 18.30 h.\nCentre Cultural de Cardedeu. Avda. Rei en Jaume, 118. Cardedeu 08440 (Barcelona).\nOrganitza: Artescena Social.\nCOL·LABORA-TORIUM. CONNECTAR MUSEU I ESCOLA\nUnes jornades de treball per establir connexions entre docents de centres educatius, tècnics i educadors de museus platejades des d’aquesta idea del circ com a lloc d’intercanvi d’idees, d’expressió de cultures diferents i de reflexió.\nAquest curs es planteja com un laboratori d’intercanvi d’experiències concretes i amb una metodologia de reflexió en l’acció, on es plantegen interrogants molt presents en l’àmbit educatiu com ara la gestió d’equips cooperatius o la creació de xarxes entre educació formal i no formal.\nL’equip educatiu del Museu de Ciències Naturals de Barcelona (MCNB), conformat per membres de Nusos, ha estat implantant i desplegant un model didàctic innovador des de l’obertura del Museu Blau l’any 2011. Aquest model, basat en la complexitat i la ambientalització, ha estat dissenyat pel Grup de Recerca Còmplex de la UAB els quals han assessorat a l’equip durant aquest període.\nDates: 23 i 24 d’octubre\nMuseu Blau (Parc del Fòrum).\nOrganitza: Museu de Ciències Naturals de Barcelona (MCNB).\nA càrrec de: Nusos/equip educatiu del MCNB.\nParticipa: Grup de Recerca Còmplex (UAB)/assessoria.


TRADUCCIÓ: Bruno BETTELHEIM ?No hay padres perfectos? (Good enought parents) Biblioteca de Bolsillo – CRÍTICA, S.L. Barcelona 1988.\nCapítol 9. Al voltant de la disciplina\n‘Els xiquets necessiten models més que crítics’ Joseph Joubert, Pensées, 1842\nMolts pares mostren una preocupació comprensible per la\nmillor forma de disciplinar els seus fills, per la manera d’infondre’ls sentit\nde la responsabilitat i ensenyar-los a ser disciplinats en els seus actes i\nreaccions. Aquesta preocupació és d’allò més natural en vista de l’estesa que està la manca de disciplina en la\nsocietat, i especialment entre els joves. Actualment no solament hi ha grans\nvariacions entre les teories de la\ndisciplina, sinó que el concepte mateix no sembla gaudir de popularitat. La immensa majoria dels pares que m’han fet\npreguntes al voltant de la disciplina volien conèixer la meua opinió sobre el\ncàstig dels xiquets –com i quan cal castigar-los, per exemple- i quasi sempre\npensaven en el càstig corporal. Aquests pares,\nmalgrat a que verdaderament desitjaven educar bé els seus fills i es preocupaven per la\nmillor manera de disciplinar-los, no s’havien aturat a reflexionar sobre el\nsignificat real de la paraula “disciplina”. D’haver-la buscat en un diccionari,\nhagueren descobert que només l’última de les definicions que es donen suggereix\nque la paraula també pot significar càstig. El Shorter Oxford English Dictionary defineix la disciplina de la\nInstrucció que s’imparteix a deixebles o estudiants; ensenyament; aprenentatge; educació. 2. Una branca de\nla instrucció: un departament del coneixement.\n3. L’ensinistrament d’estudiants i subordinats en la conducta i l’actuació apropiades instruint-los i\nexercitant-los-en; ensinistrament mental i moral.\n4. Una condició ensinistrada. 5. L’ordre que es manté i observa entre persones sota control o manament. 6. El\nsistema per mitjà del qual es manté l’ordre\nen una església. 7. Correcció, càstig; també una pallissa o alguna coa semblant.\nEl Webster’s New\nWorld Dictionary indica que el sentit que se li dóna a Nord-Amèrica a\naquest vocable no és molt diferent:\nbranca del coneixement o del saber. 2. a) Ensinistrament que desenvolupa\nl’autodomini, el caràcter o l’ordre i l’eficiència; b) Control estricte per a\nimposar obediència. 3. El resultat de tal ensinistrament o control;\nespecíficament autodomini o conducta\nordenada. 4. Un sistema de regles , per exemple per a la conducta dels membres\nd’una ordre monàstica. 5. Tractament que corregeix o castiga.\ndefinicions amb cert detall perquè ambdues demostren que, si bé la paraula pot ser\nusada en el sentit de càstig, no és aquest el seu significat més important. La\nidea d’instrucció és suprema. Les definicions nord-americanes, comparades amb\nles britàniques, insisteixen en l’autodomini, i sembla que això és el que els\npares nord-americans més desitgen per als seus fills. Per tant, el seu problema\nresideix en com instruir als seus fills per a que adquirisquen una mesura sana\nd’autodomini. Ja que només les últimes definicions d’aquest terme suggereixen\nque “disciplina” també pot ser usada en el sentit de càstig, i en vista de que\nfins i tot aquest significat se li dóna només a una subdivisió especial d’una altra major, relativa a la\ncorrecció, és molt discutible que “càstig” o “pallissa o alguna cosa semblant”\nsiguen bones maneres de corregir a algú.\n(segueix a l’interior de l’entrada)\nLa primera definició de l’Oxford, que correspon al significat original de la paraula “disciplina”,\nsuggereix, a més, que es tracta d’una instrucció que s’ha d’impartir a\n“deixebles”: dues paraules que tenen la mateixa arrel llatina: discipulus, és a dir, persona que aprèn.\nLa majoria de nosaltres associem el terme “deixeble” amb els deixebles de\nCrist, que tan profundament admiraven i estimaven al seu mestre i als que tant\nimpressionava la seua persona, la seua vida, les seues ensenyances, que\nprocuraven seguir el seu exemple tan bé com podien. El seu desig més profund\nera emular-lo, no solament perquè cregueren en els seus ensenyaments, sinó per\nl’amor que li professaven i l’amor que ell sentia per ells. Sense semblant amor\nmutu, l’ensenyament i l’exemple del mestre, tot i ser tan convincents en si\nmateixos, mai haurien pogut canviar per complet les vides i les creences dels\ndeixebles. La seua història és una prova de que l’amor i l’estima tenen el\npoder d’inspirar-nos a incorporar els valors i les idees d’altra persona en les\nnostres pròpies vides i imitar la seua conducta. Pel mateix motiu, la\ncombinació d’ensenyament, exemple i amor mutu, adquireix la seua màxima\npotència per a impedir-nos actuar en contra dels valors de tal individu.\nSeguint aquesta línia de pensament, el mètode més segur d’inculcar valors\ndesitjables als nostres fills, així com l’autodisciplina necessària per a defensar-los,\nhauria de resultar-nos obvi.\nLa idea de discipulat no entranya únicament aprendre\nhabilitats i dades específiques, sinó adquirir els mateixos d’un mestre a la\nimatge del qual un desitja formar-se perquè admira la seua obra i la seua vida.\nAçò sol portar aparellat un contacte personal estret i sostingut, significa que\nuna personalitat es forma sota la influència de l’altra. Es podria dir, doncs,\nque la millor i més fàcil manera de convertir-se en mestre d’una disciplina és\nser primer, i durant un cert temps, el deixeble d’algú que haja dominat\nverdaderament aquesta disciplina. Tenint en compte aquest significat de les\nparaules “deixeble” i “disciplina”, com pot creure’s que és impossible imposar o forçar la segona a altra\npersona? Cap disciplina que pague la pena adquirir pot imposar-se a força de\ncolps; certament, això seria contrari a la idea mateixa de discipulat. De fet,\nla millor forma, que probablement també és l’única, de convertir-se en una\npersona disciplinada consisteix en seguir l’exemple d’algú a qui s’admire, en\ncompte de ser instruït verbalment, la qual cosa, en el millor dels casos, només\npot ser una part del procés, i, certament, no s’adquireix disciplina mitjançant\namenaces. I si un creu que és el favorit del mestre, o, almenys, un dels seus\nfavorits, té encara major motivació per a formar-se a imatge seua o, resumint,\nper a identificar-se amb ell.\nQuan més curta és la seua edat, més admira el xiquet als\nseus pares. De fet, no pot fer altra cosa; necessita creure en la perfecció\ndels pares per a sentir-se resguardat de perills. A imatge de qui pot\nformar-se excepte a la de les persones\nque li fan de pares? Quines altres persones estan tan unides a ell i són tan\nimportants? I si les coses són com han de ser, ningú l’estima tant ni té tanta\ncura d’ell com els seus pares. Tot xiquet desitja creure que és el favorit dels\nseus pares; el temor a no ser-ho és l’arrel de la rivalitat entre germans, la\nintensitat de la qual és una mesura d’aquesta ansietat. Naturalment, de vegades\nels pares prefereixen un fill als altres, encara que s’enganyen ells mateixos\ncreient que els estimen a tots per igual. Estimar-los a tots per igual seria\nnegar les diferències individuals de xiquets que, per ser distints, no poden\nagradar d’idèntica manera a la mateixa persona. En el millor dels casos, un\npare o una mare estimarà molt a cadascun dels seus fills –és el més freqüent-,\nperò a cadascun de distinta forma, per raons diferents i pròpies. La majoria\ndels pares mostren més afecte per un fill en cert moment i per un altre en un\naltre moment, a mesura cada xiquet va passant per les diverses etapes del\ndesenvolupament i, per tant, inspira distintes reaccions emotives en els seus\npares. Tot xiquet pateix quan té la impressió de no ser el favorit. Però si són\nmoltes les ocasions en que té motius verdaders per a pensar que és el favorit,\nnormalment açò li bastarà per a mantindre la creença de que ho és, almenys la\nmajor part del temps; per sort, en aquesta situació, a l’igual que en tantes\naltres, el desig és pare del pensament, i aquest ho és de la creença. Per\ndescomptat, tot açò només funciona si el desig del xiquet de ser, si no el favorit dels seus pares, almenys una de\nles seues persones més favorites, no\nes veu defraudat amb massa freqüència i excessiva severitat.\nEn fer-se major, el xiquet deixarà d’admirar els seus\npares de forma tan exclusiva; en el cercle creixent de persones conegudes, els\npares començaran a semblar menys que perfectes. No obstant això, el desig de\nser el seu favorit conservarà tota la seua força, encara que ara incloga també\na mestres i a alguns amics, ja que la seua anterior necessitat d’admirar\nincondicionalment els seus pares era tan forta i tenia arrels tan profundes,\nque durant molt temps funcionarà amb una gran força en el seu inconscient, per\nregla general fins que arribe a la maduresa, o potser fins i tot més tard.\nAixí doncs, en la majoria de les famílies hi ha, per\nsort, una base sòlida per al desig del xiquet de ser el deixeble dels seus\npares, d’estimar-los, admirar-los i emular-los, si no en tot, almenys en alguns\naspectes molt importants; aquest desig\nexisteix, si no en el seu pensament conscient, per descomptat en el seu inconscient. Però tothom\nconeixem famílies en les que aquest no és el cas, en les què als pares no els\nagrada massa el seu fill, se senten decebuts amb ell o no es comporten d’una\nmanera que inspire admiració i afecte. És molt possible que el xiquet que no\nadmira els seus pares ni desitja imitar-los trobe a una altra persona a la que\npuga admirar i a la imatge de la qual puga formar-se.\nÉs la conseqüència natural de la dependència del xiquet\nmenut, de la seua necessitat de que tinga cura d’ell algú que posseïsca la\nforça suficient per a infondre-li seguretat, la qual persisteix fins que també\nel xiquet haja assolit la maduresa. El perill en aquest cas rau en que el\nxiquet que no ha adquirit autodomini a\nuna edat primerenca, seguint l’exemple dels seus pares, i que s’ha convertit en\nun adolescent díscol continue veient-se empès per la necessitat de trobar un\nmestre al qui puga emular i que ara busque i trobe un mestre indisciplinat.\nExemple d’això és el membre d’una banda de delinqüents al que impressiona tant\nel seu líder antisocial, que l’admira i l’imita, el que té conseqüències\ndesastroses per al jove i per a la societat. La disciplina amb que un d’aquests\ndelinqüents persegueix els objectius de la banda i obeeix als seu líder no és\nmés que una altra demostració de la necessitat que senten els individus joves d’unir-se\na algú que mereixi la seua admiració,\nencara que admiren a eixa persona per raons que la majoria de nosaltres\nconsideraríem dolentes. Potser que el jove ho sàpiga a algun nivell, encara que\nsiga vagament, però aquesta necessitat d’afeccionar-se a algú a qui puga\nadmirar i que, a canvi, semble oferir-li acceptació i seguretat és tan gran,\nque ofega la veu de la raó.\nAls pares correspon aprofitar la necessitat d’afecció que\nsent el xiquet per a promoure l’autodomini en certes qüestions i, el que és\nencara més important, un compromís intern durador que li faça ser una persona\ndisciplinada o, almenys, convertir-se en tal. Fins i tot quan un xiquet admira\nels seus pares, els estima i, sentint-se volgut per ells, desitja ser igual que\nells, no és gens fàcil adquirir l’autodisciplina; hi ha molts pares que no són\ntan disciplinats ells mateixos i que, per consegüent, no proporcionen una\nimatge clara en aquest sentit al xiquet per a que la imite. A més, molts pares\nintenten ensenyar autodomini d’una manera que provoca la resistència del fill\nen compte de fer-lo gaudir aprenent-lo.\nQueda encara una altra dificultat: els xiquets tendeixen\na respondre amb més facilitat –tant\npositivament com negativa- si noten la força del compromís emotiu dels seus\npares, però el comportament disciplinat sol impedir la manifestació de\nsentiments, fins i tot quan aquests són intensos. La pèrdua d’autodomini per part dels pares és el que més impressiona\nels fills, perquè en aquests casos reben senyals poderosos. La paradoxa\nconsisteix en que l’ensenyament d’autodomini exigeix molta paciència per part\nde l’ensenyant; però la paciència és una virtut silenciosa i no causa una impressió tan profunda i\nimmediata com la seua pèrdua. Els pares deuen donar un nombre que sembla\ninfinit d’exemples d’autodomini i de paciència per a ensenyar-li al xiquet els\nvalors d’aquesta classe de conducta i per a influir-li i aconseguir que els\nL’adquisició d’autodisciplina és un procés continu però\nlent que comporta moltes passes curtes i\nnombroses relliscades cap enrere, un procés tan prolongat, que, en veure’l\nretrospectivament, de vegades sembla no ser digne d’atenció, com si hagués\nsigut “natural” i bastant indolor. Els pares, per haver oblidat com fou\nrealment l’esmentat procés, tendeixen a\nimpacientar-se quan els fills ho passen malament durant el seu trajecte. A més,\ntal vegada no recorden quina poderosa motivació era la por al foc de l’infern i a la condemnació i\nesperen que els seus fills adquirisquen autodisciplina fins i tot sense aquesta\nNomés amb que poguéssim recordar les dificultats que\npassàrem durant aquest procés\n–l’indisciplinats que érem sovint i el molt que ens costà disciplinar-nos quan\nérem xiquets, com ens sentíem delmats, per no dir víctimes de verdaders abusos, quan els\nnostres pares ens obligaven a comportar-nos disciplinadament en contra de la\nnostra voluntat-, molt millor ens aniria a nosaltres i als nostres fills. Un\ndels mestres més grans de la humanitat, Goethe, adverteix que només la\ncapacitat de recordar els nostres dies indisciplinats ens permetrà suportar bé\nl’assalt de la conducta indisciplinada\ndels nostres fills. Un dels seus famosos epigrames diu:\nDigues-me, com suportes tan\nl’arrogant conducta de l’exasperant\nen altre temps jo no m’hagués comportat insuportablement,\nen veritat, que insuportables\nGoethe podia dir això amb la major facilitat i gaudir de\nl’humor que contenia perquè ell havia assolit la veritable seguretat interna,\nque li permetia comprendre amb alegria el comportament d’altra banda\n“insuportable” dels joves. La mateixa sensació de seguretat en si mateix li\npermetia recordar lliurement el difícil, fins i tot insuportable, que ell\nmateix havia estat en els seus anys mossos, cosa que la majoria de nosaltres\nestem temptats d’oblidar, suposant que l’amor propi no ens empenyi a\nreprimir-lo o negar-lo.\nTambé nosaltres hauríem de recordar l’insuportables que\nérem de xiquets i com ens molestava que els nostres pares no es mostressin\npacients i comprensius. Si fórem capaços de recordar-ho, tindríem molta més\npaciència i comprensió en veure la incapacitat dels nostres fills de\ndisciplinar-se abans d’arribar a la maduresa; tindríem present que, en el\nmillor dels casos, la disciplina només poden adquirir-la a poc a poc i, sovint,\nfront a una gran resistència interna.\nMalgrat totes les dificultats i obstacles que hi ha en el\ncamí, és lògic que siguen els pares els encarregats de transmetre l’apropiat\ntipus de disciplina, en vista de que el seu aprenentatge ha de començar tan\naviat i prossegueix durant tant de temps. Però, si bé els pares assumeixen\ngustosament aquesta responsabilitat, es mostren menys disposats a acceptar la\nnecessitat d’ensenyar-la per mitja de l’exemple. De tothom és coneguda la vella\ndita “Fes el que dic, no el que faig”, però seguin resistint-nos a reconéixer\nque això senzillament no dóna resultat en l’ensenyament dels xiquets. Tant si\nens obeeixen com si no, en el més profund responen menys a les nostres ordres\nque a la seua percepció dels nostres caràcter i conducta. Els nostres fills es\nformen en reacció davant de nosaltres: quan més ens vullguen, més ens emularan\ni més interioritzaran, no només el valors que alberguem conscientment, sinó\ntambé aquells dels que ni nosaltres som conscients però que també influeixen en\nels nostres actes; i quant menys ens vullguen i admiren, més negativament respondran\na nosaltres al formar-se la seua personalitat.\nUn estudi suec publicat el 1973 demostrà de manera\npersuasiva que els adults ben disciplinats que viuen d’acord amb els seus\nvalors amb prou feines necessiten predicar autodomini als seus fills, i rarament\nho fan. En canvi, els pares que els diuen als seus fills que han de ser\ndisciplinats però que no donen ells exemple de disciplina són senzillament\nEl govern suec començà a sentir-se preocupat en veure que\nel seu sistema, que proporciona seguretat econòmica per als seus ciutadans\npràcticament des del bressol fins a la sepultura, no assolia una de les seues\nmetes principals: eliminar la desorganització social. Malgrat tots els esforços\ndel govern, l’alcoholisme juvenil, el consum de drogues, el gamberrisme,\nla delinqüència i el crim anaven en augment a l’igual que als Estats Units. Encara que aquests problemes són\nmolt menys greus en Suècia que als Estats Units, foren el motiu de que el\ngovern portés a cap un estudi tant dels joves ben disciplinats i complidors de\nla llei com delinqüents. Se suposava que els joves els pares dels quals eren\npoc disciplinats i mostraven tendències antisocials tindrien tendències\nsemblants i serien proclius a la delinqüència. Però, per què alguns xiquets de\nfamílies acomodades, en les que semblant conducta no era la norma, es feien delinqüents mentre que altres no? La\ninvestigació demostrà que ni les\ncircumstàncies materials ni la classe social exercien una influència\nestadísticament significativa en el comportament. El factor decisiu per a\nl’aparició de tendències antisocials o, pel contrari, d’hàbits disciplinats era\nl’ambient psicològic i emotiu que\nregnava a la llar.\nEls pares que majors èxits s’apuntaven en l’educació de\nxiquets disciplinats eren, ells mateixos, persones responsables, rectes i\nautodisciplinades, exemples vius dels valors que albergaven i que explicaven\nlliurement als fills quan aquests els preguntaven al respecte. No sentien la\nnecessitat d’imposar els seus valors als fills i confiaven implícitament en que\naquests serien bones persones. De fet, fins i tot quan deliberadament s’exposà\na aquests joves a les males companyies com a part de la investigació, es\ncomprovà que havien interioritzat els valors dels seus pares tan bé, que no\ncorrien cap perill real. Si la curiositat empentava a alguns d’ells a\nparticipar en les activitats d’algun grup de delinqüents o consumidors de\ndrogues, ho feien sempre de manera temptativa, era un experiment efímer i sense\nconseqüències. Els semblava senzillament\nque la conducta delinqüent o antisocial del grup no era atractiva ni els anava;\nno satisfeia les seues necessitats ni les seues inquietuds. I també ocorria el\ncontrari: quan s’obligava als delinqüents i als consumidors de drogues a\nassociar-se exclusivament amb grups de joves “carques”, no es produïa cap\nmillora significativa; ni tan sols temporalment abandonaven els seus hàbits\nL’esmentat estudi demostrà també que els xiquets difícils\nno procedien necessàriament de llars que cabria considerar com indisciplinats o\ndesorganitzats, i que tampoc tenien pares visiblement antisocials; no s’estudià\nals que sí els tenien. En compte d’això, es comprovà que els pares d’aquests\njoves antisocials sovint tenien relacions discordants a causa de discrepàncies\nen matèria de valors o, més a sovint, a la falta de conseqüència en aquest\nsentit; no vivien d’acord amb els valors que professaven i que tractaven\nd’imposar als seus fills. Si bé els pares havien procurat disciplinar els seus\nfills i ensenyar-los els valors i les\nconductes que ells tenien per correctes, els xiquets no havien pogut\ninterioritzar eixos valors precisament perquè s’identificaven amb les inconseqüències\ndels seus pares. Els pares esperaven d’aquests xiquets que fossin més\ndisciplinats que ells, però en la majoria dels casos ho eren molt menys.\nNous estudis revelaren que, en allò referit a si els\nxiquets estaven ben protegits per a no caure en pautes de conducta antisocial,\nels valors concrets que alberguessin els\npares amb prou feines importaven; és a dir, era igual que\nels pares fossin conservadors o progressistes, estrictes o\npermissius. El que sí tenia importància era la mesura en què els pares\nvisquessin d’acord amb els valors que pretenien ensenyar als seus fills.\nEls resultats d’aquestes investigacions tot just ens\nsorprendran si tenim present un fet conegut: la millor forma de predir els\nèxits escolars d’un xiquet consisteix en examinar el nivell escolar que\nassoliren els pares. Si l’aprenentatge dels pares repercuteix tant en el dels\nfills, no és estrany que, mutatis\nmutandis, el mateix passe amb la disciplina, atès que l’aprenentatge i la\ndisciplina són conceptes molt relacionats entre si, com resulta obvi a\nl’examinar l’origen i les definicions de la paraula “disciplina”. En el cas de\nl’aprenentatge, s’ha demostrat que de vegades la necessitat interna de rebutjar\nels valors dels pares pot donar origen a la negativa a fer un bon paper en\nl’escola, amb el que s’infligeix una derrota als pares, que en tots els altres\naspectes poden derrotar al fill; el mateix pot ocórrer en relació amb la\nconducta disciplinada. Pot ser que un xiquet es negue a seguir l’exemple que\ndonen els seus pares simplement perquè li exigeix massa. Si ocorre açò, tot\ndepèn de la reacció dels pares davant d’aquest rebuig temporal d’alguna cosa\nque el xiquet experimenta com un exemple massa difícil. Però la força que té\nl’actitud dels pares tal vegada quede il·lustrada per l’arrencada espontània\nd’ira que tingué un xiquet (nord-americà) de nou anys que un dia li va deixar\nanar a son pare: “Ja sé per què treballes tant; perquè vols donar un bon\nexemple als teus fills”. El pare quedà sorprès perquè no era eixe el seu\npropòsit. Senzillament vivia d’acord amb els seus principis, que li feien\ntreballar bé i, quan feia falta, amb afany per causes que, al seu judici, ho\nmereixien. No obstant, la influència del seu exemple era ineludible. El fill no\npodia per menys de seguir l’exemple del pare i treballar més del que volia i\nsentir-se culpable quan no treballava tant. Així, mentre es queixava del\ncomportament dels seu pare, l’anava interioritzant.\nDe fet, l’ingenu comentari del noi és molt revelador.\nPensant que el seu pare actuava només per donar exemple als seus fills, el xic\ntractava d’eliminar la necessitat d’interioritzar aquests valors paterns i,\nd’aquesta forma, poder comportar-se d’una manera menys disciplinada. Per sort,\nel pare sabé comprendre-ho així i el tranquil·litzà dient-li que, lluny de\nvoler donar exemple, i sabent que molt sovint resultava difícil viure d’acord\namb els principis, esperava que el fill, que era molt més jove, pogués\nprendre’s les coses amb més calma i que no treballés tant que li impedís\ndivertir-se. Afegí que ell mateix no sempre havia estat tan treballador –no ho\nhavia sigut fins que trobà un treball que tenia sentit i era interessant- i que\nen la seua joventut li agradava prendre’s les coses amb calma. El noi es va\nprendre molt seriosament els comentaris del seu pare i es relaxà, però, en\nfer-se major, es convertí en un jove encara més disciplinat que el seu pare.\nSense que se l’obligués a identificar-se ambla forma de vida del seu pare, acabà\nfent seus els valors d’aquell, encara que, si als nou anys d’edat haguessin\nesperat d’ell que fos tan conscienciós com un adult de vint-i-nou, és possible\nque el resultat no hagués sigut tan favorable.\nLa major impressió que els pares fan en un xiquet és quan\nactuen amb naturalitat, sense prestar atenció a l’efecte de la seua conducta; i\nl’exemple de la dignitat, del respecte a un mateix, és tan convincent, que un\nxiquet no pot evitar el desig d’imitar als seus pares. Els pares que es\nrespecten a si mateixos no necessiten reforçar la seua pròpia seguretat\nexigint-li respecte al fill. Segurs de si mateixos, no tindran la impressió de\nque la seua autoritat es veu amenaçada i acceptarien que el seu fill mostre –de\nvegades- manca de respecte per ells, com de vegades succeeix, especialment en\nel cas dels xiquets de curta edat. Els pares saben que si es produeix aquesta\nfalta de respecte, és a causa de la immaduresa de judici, defecte que el temps\ni l’experiència acabaran corregint. En canvi, exigir respecte revela al xiquet\nuns pares insegurs que manquen de la convicció de que eixe respecte els serà\ntributat de forma natural. El que s’exigeix es dóna a contracor, si és que es\ndóna. I sempre s’experimenta, conscientment o inconscient, com a fruit de la\ninseguretat interna de la persona que formula l’exigència. Qui voldria\nformar-se a imatge d’una persona així?\nPer desgràcia, el fill de pares insegurs acaba sent insegur també.\nEncara que no interioritze i, per tant, adopte l’actitud dels pares, la falta\nde pares que confien en si mateixos basta per a que el xiquet, quan arribe a\nl’edat adulta, siga una persona insegura.\nSempre que un pare o una mare predique el que no\npractica, la lliçó no produirà efecte, en el sentit que no serà generalitzat\nmés enllà de l’exemple específic. A dir veritat, quanta menys instrucció\ndeliberada donen els pares, i quan més visquen de conformitat als seus propis\nvalors perquè els resulta natural fer-ho, millor.\nEn començar el present capítol he citat un comentari del\nmoralista francés Joubert “Els xiquets necessiten models més que crítics”.\nProbablement en temps de Joubert, com ara, els pares eren més donats a criticar i sermonejar que a confiar en la seua\npròpia eficàcia com a models per als seus fills. I, de fet, pot ser que, a curt\ntermini, la correcció produïsca resultats més immediats; però aquests resultats\ntendeixen a ser efímers si se’ls compara\namb el que aconsegueixen els models que brinden els pares.\nCorregir a un xiquet –per no parlar d’ordenar-li què deu\nfer- produeix també l’efecte de disminuir el respecte que el xiquet sent per si\nmateix, ja que crida l’atenció sobre les seues limitacions. Encara que obeïsca,\nno traurà profit de la correcció; no s’estimularà la formació d’una personalitat independent. Els principis de la\nseua conducta, o els supòsits que hi davall d’ella, només canviaran si s’adona\nque el canvi li farà guanyar el que més\nprofundament desitja: respecte a si mateix.\nSer disciplinat per altres, estar d’acord a viure segons\nles seues regles, fa que l’autodomini siga superflu. Quan altres persones\nregulen els aspectes importants de la vida i la conducta d’un xiquet, aquest no\nveurà cap necessitat d’aprendre a dominar-se, atès que altres ho fan per ell.\nPer la mateixa raó, no pot aprendre a dominar-se abans d’assolir la maduresa\nsuficient per a comprendre per què és necessari i avantatjós adquirir aquesta\ncapacitat. El càstig pot obligar-nos a obeir les ordres que se’ns donen, però\nen el millor dels casos, només ens ensenyarà a obeir a l’autoritat, enlloc\nd’ensenyar-nos l’autodomini que intensifica el respecte a nosaltres mateixos.\nNomés després d’aconseguir l’edat en que som capaços de prendre les nostres\npròpies decisions, podrem aprendre a dominar-nos; cal que siga una edat bastant\nprimerenca, però no serà abans que puguem raonar per compte propi, atès que\nl’autodomini es basa en el desig d’actuar d’acord amb les pròpies decisions,\nque prendrem per mitjà de les nostres pròpies deliberacions.\nResulta instructiu comparar les distintes\nmaneres en què els pares japonesos i occidentals ensenyen als seus fills:\ncontrol basat en ordres dels pares en la nostra cultura; autodomini basat en el\npropi raonament en el Japó. Recentment s’ha portat a cap un estudi per a\ndescobrir per què els xiquets japonesos avantatgen als nord-americans en\nl’escola. La comparació dels mètodes d’ensenyament, els materials pedagògics,\netc., no proporcionà cap pista; però quan els investigadors abordaren la\nqüestió del control dels pares, es va fer obvi que hi havia diferències\nculturals radicals que semblaven explicar les diferències en el rendiment\nescolar. Quan els xiquets occidentals corrien pel supermercat, els seus pares\n-sovint enutjats- els deien “estigues quiet d’una vegada”, això quan no els\ncridaven. En el millor dels casos, la mare deia “Ja et vaig dir que no et\nportessis així!”. La mare japonesa, típicament s’absté per complet de dir-li al\nxiquet el que deu fer. En compte d’això li preguntarà: “Què creus que pensa el\nbotiguer quan et veu córrer així?”, o “Com creus que açò em senta a mi?”.\nDe mode semblant, una mare occidental li ordenarà al seu\nfill que menge alguna cosa, o li dirà que hauria de menjar-ho perquè és bo per\na ell, però una mare japonesa\npreguntarà: “Com creus que li anirà el teu rebuig a l’home que conreà aquestes\nverdures per a que te les mengessis?”, o “Com creus que se senten aquestes\nsafanòries, que creixeren per a que te les menges, quan no te les menges?”.\nAixí, des d’una edat molt primerenca al xiquet occidental li diuen el que deu\nfer, mentre que al xiquet japonès se l’encoratja, no solament a considerar els sentiments dels altres –que és una part molt\nimportant de la socialització japonesa i molt menys de l’occidental, pel que no\nens entretindrem a estudiar-la ací-, sinó també a pensar en el que fa en comptes\nde limitar-se a obeir ordres.\n(Pel que fa al rendiment escolar, que era l’objecte de\nl’estudi citat, es pot suposar que, en el cas el xiquet japonès, l’adquisició a\nedat primerenca de l’hàbit de pensar les coses per compte propi representa per\na ell un avantatge més endavant, a l’escola, quan ha de dominar el material de\nl’ensenyament. En canvi, al xiquet nord-americà no se li demana que base les\nseues decisions i actes en les seues pròpies deliberacions; s’espera d’ell que\nfaça el que li manen. No només no se l’estimula a pensar per compte propi en\nsituacions que els seus pares jutgen importants, sinó que l’expectativa de que\nactue com se li ordena pot tendir a desil·lusionar-lo en allò referit a la\nimportància dels seus propis processos mentals).\nLa mare japonesa espera que el seu fill siga capaç de\ndecidir encertadament, però també li demana al seu fill que no la fique en situacions compromeses: quedar mal és una de\nles pitjors coses que poden ocórrer-li a una persona en la cultura japonesa\ntradicional. La pregunta “Com creus que em sento –o que se sent el botiguer-\nquan et portes així?” dóna a entendre al xiquet, que si corregeix la seua\nconducta, li fa un gran favor a la seua mare o al botiguer. Que et demanen que\npenses per compte propi i que actues solament basant-te en això, així com que et diguen que pots fer-li un gran favor a\nuna persona important, intensifica el respecte a tu mateix, respecte que es veu\nmenystingut si t’ordenen que faces el contrari del que vols fer.\nD’igual importància per al conreu de l’autodisciplina –i\nels japonesos són extraordinàriament disciplinats com a poble- és la paciència\namb que una mare espera que el seu fill prenga una decisió per compte propi.\nAquesta paciència dóna al xiquet un exemple important i, alhora, indica\nimplícitament la convicció de que, si se li dóna al suficient temps, ell solet\nprendrà la decisió més encetada; i aquesta convicció, a més, intensifica en gran mesura el respecte que el xiquet sent per\nDurant una estada prolongada al Japó mai vaig veure renyar\nun xiquet. I tampoc vaig veure un xiquet plorant o barallant-se amb un altre.\nEra impressionant veure com una mare ensenyava al seu fill a llevar-se les sabates abans d’entrar en una habitació. Mai\nvaig veure a ningú ordenant-li a un xiquet fer això; de fet, la mare,\ntípicament, no deia res, es limitava a esperar en silenci, pacientment, fins\nque el xiquet feia el que s’esperava d’ell. Cert és que de vegades la mare li\nindicava per senyes que encara no havia d’entrar a l’habitació. Però la majoria\nde vegades no deia res; l’actitud pacient de la mare mentre esperava era l’únic\nque es necessitava. En situacions paral·leles la majoria dels pares occidentals\nno mostrarien tanta paciència, ni molt menys, sinó que immediatament es\nposarien a donar ordres. Tal vegada el xiquet obeiria, però el seu ressentiment\ntal vegada afloraria a la superfície més endavant, sota la forma d’una conducta\ndíscola. El que ocorre és que el pare o la mare que té pressa imposa disciplina, mentre que ensenyar autodisciplina requereix temps\ni paciència, així com confiança en que el xiquet, per iniciativa pròpia, farà\nUn altre contrast l’ofereix la manera en que els pares\nnord-americans (o europeus occidentals) recullen el xiquet en l’escola bressol en\nfinalitzar la jornada si la comparem amb la forma que ho fa una mare japonesa. (A\npropòsit, la mare japonesa en qüestió havia observat com es comportaven els\naltres pares, doncs la seua filla era l’única japonesa de l’escola bressol).\nAquests pares, quan arribaven a l’escola bressol, s’afanyaven a posar-los\nl’abric als xiquets i a fer-los eixir. Tot i que era obvi que els xiquets\ndesitjaven quedar-se una mica més, als pocs minuts ja se n’havien anat tots. La\nmare japonesa entrava i s’asseia sense dir res, sense esforçar-se per cridar\nl’atenció de la seua filla. Al final li deia a la xiqueta alguna cosa en veu\nbaixa, però no donava senyals de tindre pressa mentre la xiqueta seguia\nocupant-se de les coses que li interessaven. De vegades el procés d’eixir de\nl’escola durava fins a una hora i després se n’anaven les dues tan contentes.\nHeus ací una xiqueta que veia com es respectaven les\nseues necessitats, que la seua mare no donava al seu propi desig d’anar-se’n\nprecedència davant el desig de la xiqueta d’efectuar una transició lenta d’estar en l’escola bressol a estar amb sa\nmare. A més, la mare li donava a la seua filla una demostració d’autodomini que\npodia comparar-se favorablement amb el que havien de suportar els altres\nxiquets. Aquest exemple, més que qualsevol altra cosa, li ensenyaria a la\nmenuda el valor del seu propi autodomini.\nAquest respecte arrelat per la manera en que el xiquet\nadquireix autodisciplina no és privatiu, ni molt menys, de la cultura japonesa.\nL’antropòloga nord-americana Ruth\nBenedict, per exemple, descriu la sorpresa que li produí veure la paciència amb\nque els indis americans esperen fins que els seus fills han acabat els\npreparatius, prenent-se tot el temps que consideren necessari, per a fer el que\nse’ls ha demanat que facen. Compta que no va poder estar-se’n de donar-li pressa\nal xiquet, però que, en anar a fer-ho,\ndesistí en notar tanta desaprovació en els indis que es trobaven presents.\nSentí vergonya per haver demostrat tan poc respecte per la necessitat del\nxiquet de procedir lentament, per a poder convèncer-se a si mateix de que feia\nla tasca perquè volia fer-la, no només perquè li ho havien ordenat.\nEls nord-americans tenen pressa: forma part de la nostra\ncultura. Però, per desgràcia,\nl’autodomini no s’aprèn de pressa; exigeix molt de temps i molta paciència. Als\nnostres fills se’ls dóna pressa pràcticament des que naixen. Un estudi\nrealitzat en una sala d’obstetrícia revelà que ni tan sols al recent nascuts\nse’ls concedeix temps per a que es decidisquen, sinó que les mares els\napressen. L’expressió que usaven amb més freqüència era “Vinga!”, juntament amb\naltres comentaris, molts d’ells crítics: “Vinga, desperta!”, “Vinga, has de beure mes de trenta\ngrams!”, “Vinga, obre la boca!”, “Vinga, eructa!”, “Vinga, fes-ho per a que ho\nveja aquesta senyora!”.\nDarrere de tan constrenyiment i de tanta pressa no està\nnomés la impaciència de la mare i el seu desig de que el xiquet acabe\nd’alimentar-se, sinó que hi ha també la convicció interna de que el xiquet no\nfarà el que li convé a menys que se l’obligue a fer-ho. En canvi, davall de la\npaciència de la mare japonesa es troba la seua convicció de que el xiquet, per ser el seu\nfill, quan se li permeta pensar per si mateix, prenent-se el temps que\nconsidere necessari, farà el que li convé. I aquesta creença l’alleuja de les\npreocupacions pel futur del menut i, a més, indueix a aquest a mostrar-se a\nl’altura de la bona opinió que la mare té d’ell. En canvi, la majoria dels\nxiquets nord-americans, pràcticament des del moment de nàixer, pateixen per\nculpa de la convicció materna de que, a menys que se’ls empenti o se’ls\nconstrenyi, no faran el que més els convé. A causa d’aquestes preocupacions, el xiquet\nestà tens i poc disposat a cooperar, la qual cosa incrementa les preocupacions\nde la mare i aleshores les coses resulten més desagradables per ambdós.\npodem imitar el model japonés; la nostra cultura, la nostra història i els\nnostres valors són massa diferents. Però podem usar-lo per a recalcar la\nimportància que, en allò referit a adquirir autodomini i autodisciplina, tenen\nla fe dels pares en els seus propis valors i la confiança en el fill. La falta\nde confiança dels pares i, encara més, els seus dubtes sobre com serà el fill\nsón la causa de que a molts xiquets els resulte tan difícil adquirir suficient confiança en si\nmateixos, que és la base necessària del respecte per un mateix. Els meus pares\nsaben el que es fan, pensa un xiquet,\naixí que deuen d’haver descobert en mi algun defecte greu que jo desconec: la\nqual cosa és raó suficient per a començar a dubtar d’un mateix. Tot això és\nperjudicial per a la confiança en un mateix i el respecte per un mateix, sobre els\nquals pot edificar-se l’autodisciplina! La verdadera autodisciplina es basa en\nel respecte per nosaltres mateixos que ens dóna. Per això, mancar de confiança\nen un mateix i de respecte per un mateix no només obra en detriment de la\ncapacitat d’adquirir autodisciplina, sinó que, a més, fa que aquesta adquisició\nsiga pràcticament impossible.\nTota emoció que ens tinga en el seu poder ens emmotllarà\n–per exemple , l’amor i l’admiració d’un xiquet pels pares- i, per tant, és\npotencialment bona o dolenta. El xiquet de curta edat no pot distingir entre el\nque està bé i el que està malament des del punt de vista moral. L’únic que coneix és el que li produeix una\nbona sensació i el que no li la produeix, el que li agrada i el que no li\nagrada. Per consegüent, l’amor filial l’induirà a emular als pares, qualsevol\nque siga la naturalesa de la moralitat d’aquests; el xiquet s’identificarà tant\namb els trets bons com en els dolents.\nPer exemple, amb freqüència els fills de pares alcohòlics\nque els maltracten quan estan embriacs acaben sent alcohòlics també, o es casen\namb alcohòlics. Molt abans que el xiquet comprenga la connexió entre\nl’alcoholisme i els abusos, potser que ja haja aprés a admirar la força dels\nseus pares i a estimar-los pel bé que dispensen. La identificació amb els pares\nté lloc a una edat molt primerenca i queda tan ancorada en els estrats més\nprofunds de la personalitat en desenvolupament, que només amb grans dificultats\naconsegueixen arrencar-la les experiències posteriors. Aquesta identificació\nprimerenca pot motivar a una persona fins i tot quan ja és adulta, de tal\nmanera que continua mantenint-la, sobretot quan desperta emocions profundes.\nTal com suggereix aquest exemple extrem, els pares tenen\npoc poder per a dictar els aspectes de la seua personalitat amb els quals els\nseus fills s’identificaran; no n’hi ha cap, o molt pocs alcohòlics que vulguen\nque els seus fills seguisquen els seus passos cap a l’alcoholisme. Ja que no\nsabem amb quin dels nostres trets s’identificarà el nostre fill, hem de buscar\nla conseqüència en les nostres personalitats i actes, com demostra clarament\nl’estudi realitzat a Suècia. Per suposat, com cap de nosaltres és perfecte,\nl’únic que podem esperar és que les característiques que nosaltres considerem desitjables siguen les que dominen de manera\ninconfusible en nosaltres, no perquè desitgem que el nostre fill ens imite, com\nel xiquet de nou anys pensava que volia son pare, sinó perquè desitgem ser la\nclasse de persona que posseeix aquestes característiques positives. Si ens\nentossudim en ser aquesta classe de persona, els nostres trets desitjables\nseran tan atractius a ulls del fill, que aquest s’identificarà molt intensament\namb ells. Més endavant, quan es faça major, jutjarà per si mateix quins trets dels seus pares són\npositius i quins són negatius, i decidirà amb quins vol identificar-se; però\naquestes decisions madures s’empelten en identificacions prèvies que tingueren\nlloc molt abans de l’edat de la raó. Per tant, podem comprendre l’atractiu\ninconscient que el comportament alcohòlic que, quan són adults, detesten\nconscientment l’alcoholisme; però també veiem l’atractiu inconscient que la\ndisciplina dels pares té per als fills que s’identifiquen amb aquesta\ncaracterística molt abans de que puguen apreciar conscientment el valor de\nParadigma del Sistema Educatiu. Explicació de Ken Robinson.


UbuntuCatalanTranslators - Ubuntu Wiki\nParticipeu en la traducció de l'Ubuntu al català\nUs donem la benvinguda al projecte de traducció de l'Ubuntu.\nAquí trobareu tota la informació que us farà falta per poder començar a traduir l'Ubuntu en la nostra llengua.\nLa traducció de l'Ubuntu es realitza des del Launchpad, una eina de traducció en línia:\nAllí es mostren les estadístiques de traducció dels programes que formen part de l'Ubuntu, ordenats per prioritat. En fer clic sobre qualsevol d'ells, podreu començar a enviar suggeriments de traducció.\nAquests suggeriments sempre hauran de ser revisats per un revisor abans d'acceptar-se. Així ens assegurem de la qualitat de la traducció i la seva consistència.\nAbans de començar a traduir, caldrà que hàgiu tingut en compte els 3 punts següents.\nCompte del Launchpad: creeu un compte nou al Launchpad. Això us permetrà enviar les primeres traduccions.\nGuia de traducció: familiaritzeu-vos amb la Guia d'estil de Softcatalà, la qual utilitzem per traduir l'Ubuntu. Aquí en trobareu un resum amb l'enllaç a la guia completa. La guia és una eina de referència: no cal que us la llegiu tota d'un sol cop, però és important que esteu al cas dels seus punts principals\nLlista de correu: subscriviu-vos a la llista de correu, des d'on es coordina el procés de traducció i presenteu-vos breument. Aquí trobareu informació sobre com fer-ho\nUn cop hàgiu entès els punts anteriors, podeu començar el procés de traducció creant un compte nou al Launchpad.\nSi ja en teniu un, també podeu ometre aquest pas i aprendre més coses sobre la guia de traducció.\nCreació d'un compte nou del Launchpad >\nUbuntuCatalanTranslators (last edited 2021-04-10 14:02:10 by walter-garcia)


Nova oportunitat per obtenir aportacions per al procés participatiu Construint Ciutat 2019 | NacióSabadell\nNova oportunitat per obtenir aportacions per al procés participatiu Construint Ciutat 2019\nL’objectiu és animar la ciutadania a presentar projectes per millorar l’espai públic i la cohesió social de Sabadell\nper Redacció, 14 de setembre de 2018 a les 15:36 |\nL'Ajuntament de Sabadell torna a activar el procés participatiu Construint Ciutat - Pressupost 2019, posant a disposició de la ciutadania 1.000.000 d’euros del pressupost municipal. Serà a partir del proper dilluns, 17 de setembre, quan tant entitats com associacions inscrites en el Registre Municipal d’Entitats Ciutadanes, com també persones a títol individual, podran presentar propostes per millorar l’espai públic, els equipaments municipals i la cohesió social a Sabadell.\nLa novetat d’enguany és la campanya de difusió que s’ha dissenyat i que té per objectiu motivar la ciutadania a presentar projectes. En aquesta ocasió la campanya compta amb la participació dels sabadellencs i sabadellenques d’una forma més directa, motiu pel qual s’han dissenyat cartells amb persones que han cedit la seva imatge sota el lema Si jo fos alcaldessa...”, seguit de diverses propostes. Aquests cartells es distribuiran pels principals eixos comercials de la ciutat i, alhora, es faran servir a les xarxes socials (Instagram, Facebook i Twitter).\nLa primera fase del procés, que consisteix en la presentació de propostes, començarà el dilluns 17 de setembre i s’allargarà fins al dijous 29 d’octubre, ambdós inclosos. Per aquestes dates es convocaran, a més, dues sessions de treball. Una de les sessions serà per tractar temes d’espai públic i, l’altra, per tractar aspectes de serveis comunitaris.\nL’objectiu és resoldre dubtes i que els participants posin en comú projectes i/o propostes per presentar-les al Construint Ciutat 2019. Les sessions es faran el 17 i el 24 de setembre, a les 18.30 h, al Casal Pere Quart. Les propostes es podran registrar únicament de forma presencial a qualsevol Oficina d’Atenció Ciutadana de Sabadell.\nSi es presenten a títol individual, caldrà adjuntar un mínim de 30 signatures de suport de veïnes i veïns empadronats més grans de 18 anys. Les fitxes de presentació corresponents es podran descarregar en format editable, a partir del mateix dia 17, a la plataforma Decidim Sabadell.\nL’objectiu és que les propostes que passin a la fase final de suports tinguin el consens de les parts quant a forma de gestió, àmbit territorial, pressupost, continguts i descripció. Posteriorment, es passarà a la fase de recollida de suports, que es preveu fer entre el 8 i el 21 de gener. En aquesta fase es farà servir també el mateix model de campanya de\nEn aquest cas, però, el missatge serà diferent, ja que l’objectiu serà incentivar la ciutadania perquè doni suport als projectes que s’hagin presentat. A més, per garantir un bon procés de recollida de suports, s’ha previst millorar certes qüestions tècniques i, alhora, fer sessions formatives a casals de gent gran, tal com van proposar les entitats a les sessions de valoració.\nPolítica, Construint Ciutat, participació ciutadana, Ajuntament de Sabadell


TAC12 TV - El Nàstic ofereix un bon joc però no obté el premi de la victòria (1-1)\nEl Nàstic ofereix un bon joc però no obté el premi de la victòria (1-1)\nDilluns, 12 Agost 2019 07:00\nEl Nàstic es segueix posant a prova per encarar la temporada i, per ara, ho fa presentant una bona imatge que convida a l'esperança. Divendres empat a 1 davant del Girona, després d'una segona part on es va poder veure la millor versió de l'equip.\nEmpat important per al Nàstic en un nou partit de pretemporada que confirma les bones sensacions del projecte de Xavi Bartolo. Divendres rebien al Nou Estadi un ex de primera, el Girona, que prepara el seu retorn a la Segona Divisió.\nEls gironins van tenir la iniciativa durant la primera part davant d’un Nàstic ordenat amb un dibuix de 4-4-2 que van mantenir al llarg de tot partit. Les primeres aproximacions van ser del Girona que avisava a un Nàstic més imprecís en la construcció i que no se sentia del tot còmode. Va ser al 17, quan, després d’una pèrdua, el Girona s’avançava amb el gol del “Choco” Lozano.\nEls tarragonins van millorar al tram final de la primera part, tenint opcions d’empatar el partit, però va ser durant la segona part quan els locals van ensenyar la seva millor versió.\nEl Girona va afluixar i el Nàstic va aconseguir el domini del partit. Més actius en atac, van fer mèrits per igualar el marcador, amb diverses aproximacions durant els primers 10 minuts i la més clara al 71, un pal de David Goldar. El gol de l’empat, però no va arribar fins a l’últim minut quan Lolo Plá transformava l’assistència de Pol Ballesteros.\nFinalment, un empat que convida a l’esperança per les bones sensacions i un estil de joc que cada cop s’assembla més al que desitja Bartolo.\nBartolo segueix provant els seus jugadors per definir l’11 titular de la temporada. Encara amb feina per fer, considera que la base de l’equip està assentada, però confirma que arribarà un fixatge per ocupar la plaça que ha deixat lliure Sadik i, possiblement, un altre migcampista. Mentrestant, l’entrenador no va donar minuts a Bruno Perone, reconeix que podria haver estat un gest de cara a la galeria, però que el seu moment arribarà més endavant.\nMés en aquesta secció: « L'Associació Deportiva Torreforta, solidària amb l'autisme El PP de Tarragona acusa el nou govern de mentir sobre el contracte del manteniment dels jardins de l’Anella »


El menjador de l'escola ofereix els seus serveis a tots els alumnes de l'escola, des dels més petits d'un any fins als alumnes de 16 anys.\nPer tal de poder oferir un bon servei el menjador dels més petits (P1 i P2), es fa a la mateixa aula, per tal d'evitar els sorolls i moviments típics d'un menjador escolar, i rebre una atenció adequada a la seva edat.\nAl menjador gran es serveix el menjar en dos torns, de P3 a 5è de primària de 13:00 a 13:45 i de 6è de primària a ESO de 13:45 a 14:30. Tots aquells alumnes de 6è que realitzin alguna activitat en la franja horaria del migdia dinaran en el primer torn. (només el dia que facin l'extraescolar.)\nEls menús es cuinen a l'escola i estan gestionats per l'empresa "Escolarest”, especialitzada en menjadors escolars. Aquesta empresa porta a terme un control dietètic i sanitari per una empresa especialitzada.\nTambé oferim un servei de vigilància fins a les 15 h amb monitors i professors de l'escola.\nMenú sense lactosa. Menú llar d'infants. Menú sense gluten.


Aquesta Reprise, que ha tingut un gran èxit de participació amb la sortida a pista de trenta i dos binomis, ha suposat el tret de sortida del CDI4* del Barcelona Spring Tour. Per darrera del genet danès, es va classificar l’holandès, Hans Peter Minderhoud amb Zanardi amb una mitjana de 74.605%, tancant el podi, el britànic Henriette Andersen a lloms de Flavio, conqueria la tercera plaça amb un total de 71.289%. La millor actuació catalana en aquesta prova va ser per Beatriz Ferrer-Salat, que amb Du Pre, es quedava finalment amb un 70.684%.\nL'altra prova disputada durant el dia d’ahir va ser la Reprise Clàssica 1 oberta també a la participació de genets estrangers. La guanyadora de la prova va ser Chloe Morris amb Lord Wallonia ( 70,085% ) . En Segona posició va quedar l'holandesa Joyce Lenearts Beukenvallei’s Bink amb una puntuació de 69,902% . En Tercera posició, trobem a la portuguesa Maria Caetano que a lloms de Coroado, obtenia una puntuació de 69,707%. En aquesta prova també va destacar el resultat obtingut per Juan Antonio Pérez, que va quedar sisè amb Catwalk amb un 67.122%.\nEl concurs contínua amb les proves de Poltres , Joves Genets , Intermèdia B , Juvenils i la primera part del gran Gran Premi .Precisament, en la categoria de Juvenils, cal destacar el resultat que ha obtingut el català, Kevin Roegele, segon a lloms de Wieske, amb una puntuació de 69.955%, només superat per la russa, Ksenia Millyukova, que amb Saturday Night aconseguia un total de 70.901%.


assistència geotècnica - INACCÉS GEOTÈCNICA VERTICAL\nLA QUALITAT ES CONSTRUEIX EN CADA PROJECTE\nComptaràs amb el servei i el suport a llarg termini d’assistència tècnica en geotècnica i de control de qualitat en les diferents fases del procés de l’obra.\nL’experiència i el compromís de ser referents del sector ens manté actualitzats en tècniques i procediments d’implementació de solucions d’inestabilitat de terrenys.\nAssistència tècnica: anàlisi, control i propostes amb costos controlats.\nSupervisió de tasques: coordinació i supervisió des de l’àrea tècnica de les obres.\nFormació continuada: del nostre personal sobre noves tècniques, mètodes i sistemes.\nRecerca pròpia: definir i promoure solucions basades en la nostra pròpia recerca i desenvolupament.\nBeneficis de l’assistència tècnica d’Inaccés:\nGarantir la qualitat tècnica del projecte en totes les seves fases\nComplir amb la normativa vigent i les normes mediambientals\nControl de probables desviacions pressupostàries de l’obra\nIncorporació de tecnologia líder en tots els processos de treball


8 min. 22/08/2020 21:44\n987x555 La presidenta europea, Ursula von der Leyen, i l’activista Greta Thunberg al març.\nLa presidenta europea, Ursula von der Leyen, i l’activista Greta Thunberg al març. / GETTY\nSÒNIA SÁNCHEZ / DOLORS RODRÍGUEZ / CARLOS PÉREZ CRUZ\n¿Els governs aprofitaran l’embranzida del covid-19 per continuar reduint les emissions i enfilar el camí de la descarbonització al qual es van comprometre en l’Acord de París, o la represa de la normalitat ens farà tornar a l’aposta pels obsolets combustibles fòssils i les corbes d’emissions disparades? Amb la recessió econòmica a tocar, els estats s’afanyen a aprovar plans d’estímul que haurien d’encarar-se cap a l’economia verda. Però dels tres principals emissors mundials de CO2 –la Xina, els EUA i la UE– només el tercer sembla tenir una mica en compte la lluita climàtica\nCondicionar el rescat europeu a la lluita climàtica: l’oportunitat perduda\nLa cimera més llarga de la història de la Unió Europea va acabar el 21 de juliol amb un acord in extremis per salvar l’economia del continent de la patacada del covid. El fons de reconstrucció acordat de 750.000 milions d’euros es pot considerar tot un èxit, però ha deixat pel camí algunes despulles fumejants. Entre les concessions de la negociació hi va haver una retallada del Fons de Transició Justa, uns diners que havien de servir per ajudar les regions més dependents del carbó, com Polònia, a reconvertir el seu sector energètic i oferir formació als miners i altres treballadors dels àmbits que han de desaparèixer perquè puguin trobar feina. Aquest fons havia de tenir entre 30.000 i 50.000 milions d’euros, però amb la tisorada quedarà en 17.500 milions. No és l’únic, també s’han retallat fons dedicats a la recerca científica en salut dins de l’Horitzó 2020, cosa que resulta òbviament contradictòria amb la situació que ha forçat a pactar aquest rescat econòmic.\nLa part positiva és que el 30% dels fons s’hauran de destinar a la lluita climàtica. Però, per altra banda, no hi ha cap condicionant climàtic en la concessió dels diners, és a dir, els països no estan obligats a reduir emissions com a condició per rebre ajudes d’aquest paquet, com sí que passa amb el bilió d’euros compromès per al Green Deal europeu, dins del qual hi ha el Fons de Transició Justa retallat.\nPerò la batalla no està perduda. El pla de recuperació ha de passar ara pel Parlament Europeu, que el podria vetar, i és allà on els Verds intentaran aconseguir aquesta condicionalitat climàtica, explica Ernest Urtasun, eurodiputat d’aquest grup. Cal assegurar que aquestes inversions no vagin als combustibles fòssils.\nUrtasun alerta, però, que el fons europeu “és només una petita part”: són els plans d’estímul estatals els que invertiran més diners, i en aquests sí que no hi ha cap condició climàtica. “Alemanya ja ha fet servir diners públics per rescatar Lufthansa sense cap condicionalitat ambiental”, assenyala. Els Verds han demanat a la Comissió que imposi aquests criteris als estats, però Brussel·les diu que “jurídicament no pot”.\n“És bo que hi hagi un acord per al fons de recuperació, perquè 60 milions de treballadors europeus depenien d’aquests diners, però el fet que per assolir aquest acord s’hagi reduït el Green Deal, que era la gran aposta d’aquesta Comissió, és molt contradictori”, opina Montserrat Mir, del Centre per a la Transició Justa de la Confederació Sindical Internacional. Segons els think tanks Climate & Company i Agora Energiewende, calen 2,4 bilions en inversions directes del 2021 al 2027 per complir el compromís de la UE de reduir les emissions un 55% el 2030 i arribar a zero el 2050.\nL’auge dels Verds a les municipals franceses en plena pandèmia prova que la societat europea continua compromesa amb la lluita climàtica. No està tan clar que els governs també ho estiguin.\nEl covid s’alia amb el carbó al primer emissor mundial\nRelaxació de les normes mediambientals a les empreses, més marge per a les ciutats en el control de la qualitat de l’aire i noves centrals de carbó són els efectes secundaris que deixa el covid-19 a la Xina. La necessitat de reactivar l’economia s’imposa a la lluita climàtica.\nEl pla d’estímul del govern per sortir de la crisi preveu la vella recepta de construcció d’infraestructures al costat d’inversions en sectors tecnològics com el 5G i la intel·ligència artificial. Incentivar la transició cap a les energies renovables no és una prioritat.\nDe fet, un informe de Greenpeace adverteix que moltes províncies xineses han pitjat l’accelerador per construir noves centrals d’energia tèrmica amb carbó. Calculen que només en els primers cinc mesos de l’any s’han planificat projectes amb capacitat de generar 48 GW, una xifra que supera el total del que va entrar en funcionament el 2019. Les noves plantes són una amenaça al control global d’emissions de CO₂. Tenen de mitjana una vida de 50 anys i seran un obstacle per a la necessària transició cap a les renovables. La Xina és el principal emissor mundial de gasos d’efecte hivernacle, amb un 27% del total, i consumeix la meitat del carbó del món.\nMés plantes de carbó\nAl març 25 de les 31 províncies del país havien anunciat plans per construir noves plantes. Però ja abans de l’aparició del coronavirus hi havia mostres que la reducció de la dependència del carbó es desaccelerava. Al gener s’estaven construint 105 plantes i n’hi havia 101 en fase prèvia de preparació, segons el Global Energy Monitor.\nLa crisi econòmica que deixa la pandèmia no és l’única excusa per al desenvolupament del carbó. Al darrere hi ha importants lobis del sector, en gran part empreses publiques, ajudades pels governs locals, ja que les centrals de carbó generen demanda a les mines, ocupació i beneficis ràpids. Actualment més del 57% de l’energia que consumeix la Xina encara prové del carbó.\nTambé hi ha la por de no tenir prou capacitat de generar electricitat per fer front a les necessitats de la població, sobretot en un moment en què el país s’està tancant i percep que té pocs aliats. Un informe de l’Institut de Planificació i Enginyeria d’Energia Elèctrica de la Xina alerta que a partir del 2023 hi podria haver problemes de subministrament.\nEl govern manté el discurs oficial de compromís contra el canvi climàtic i, per exemple, el nou Codi Civil introdueix els delictes ecològics. Però de moment a la balança pesa més la necessitat d’evitar una crisi social impulsant el creixement econòmic que no pas els compromisos amb la reducció d’emissions. Caldrà veure què dirà el 14è pla quinquennal 2021-2025, que s’aprovarà l’any que ve.\nDesfer lleis mediambientals per reactivar l’economia\nUn president que ha intentat impulsar el decaigut sector miner per obtenir “bell carbó net” ja era previsible que no aprofitaria la finestra ecològica oberta amb la crisi del coronavirus per fer fer un gir a la seva política mediambiental. Amb les eleccions del novembre a la vista, l’economia verda haurà d’esperar una derrota de Donald Trump i confiar en les promeses de Joe Biden, que, encara lluny dels màxims del Green New Deal de l’esquerra demòcrata, ha assumit alguns dels seus postulats en el seu programa electoral.\nEn el seu primer mandat, el president ha fet marxa enrere d’un centenar de normatives de protecció de l’aigua, l’aire i altres aspectes vinculats a la lluita contra el canvi climàtic. No ha desfet lleis, perquè no és potestat seva sinó del Congrés, però sí que ha modificat la manera d’interpretar-les. I a mitjans de juliol Trump va afeblir la llei nacional de política ambiental (NEPA, segons les sigles en anglès), la més important de les lleis de conservació, que examina l’impacte ecològic dels plans d’infraestructures abans de donar-los o negar-los el vistiplau.\nAdeu a 50 anys de protecció\nAmb l’economia desplomada per la pandèmia, la resposta de Trump, en sintonia amb el que ha fet durant tot el seu mandat, ha sigut eliminar “muntanyes i muntanyes de burocràcia” per permetre “reforçar l’economia i la tornada dels nord-americans a la feina”. La NEPA porta 50 anys en vigor i ha estat motiu de queixa de republicans, de la indústria petroliera i gasística o de les constructores. Dècades de laments en què han acusat els grups ecologistes d’utilitzar la llei per entorpir els seus projectes i a la llei mateixa de suposats retards en l’execució d’obra.\nLa nova norma aprovada per la Casa Blanca obliga a resoldre els estudis en un màxim de dos anys (la mitjana actual és quatre anys i mig) i permet que les agències federals n’eximeixin determinades infraestructures. Bàsicament les allibera de tenir en consideració com contribueixen al canvi climàtic perquè elimina la necessitat d’analitzar el seu impacte indirecte o “acumulatiu” en el medi ambient. A més, especifica que només requereix analitzar aquells que es consideren “raonablement previsibles”. La llei ha estat el fonament de recents decisions judicials que han aturat la construcció de dos oleoductes.\nAmb les eleccions a tocar, és improbable que aquesta relectura de la llei tingui efectes immediats. El Congrés pot revertir la normativa amb una majoria simple dels vots a les dues cambres, de manera que la seva sort depèn del resultat electoral del 3 de novembre. Els demòcrates ja s’han compromès a anul·lar-la en cas d’una victòria de Biden. Però en cas de reelecció de Trump...


Sitgesinfoguia – La cursa solidària Nits de la Lluna Plena lliura més de 35.153 euros a l’Hospital Sant Joan de Déu\nLa cursa solidària Nits de la Lluna Plena lliura més de 35.153 euros a l’Hospital Sant Joan de Déu\nLa recapta realitzada durant la passada edició de la cursa celebrada a l’octubre es destinarà a donar suport a la recerca oncològica que realitza el centre hospitalari.\nEls organitzadors de la prova esportiva i solidària Nits de la Lluna Plena, Xavier Lahoz i Estela Campañá, acompanyats de l’alcalde de Sitges, Miquel Forns, van lliurar dijous un xec per valor de 35.153 euros al laboratori de recerca del càncer infantil de l’Hospital Sant Joan de Déu.\nA través de les xarxes, els organitzadors han expressat el seu agraïment “a tots el que un any més heu fet possible que la investigació del càncer infantil es doti de més recursos. Ens sentim orgullosos de la vostra solidaritat i de la tasca en la investigació”.\nDurant la sisena edició d’aquesta prova esportiva, celebrada el passat mes d’octubre, hi van participar prop de 1.500 corredors. L’esdeveniment permet donar suport a la recerca oncològica en record de Pol Lahoz, fill de Xavier Lahoz i Estela Campañá.


A2000-G920 Torre. Aquest nou model d'atomitzador amb Torre de la gamma Tallers Berge SL ha estat estudiat i dissenyat per proporcionar a l'agricultor totes les eines necessàries per a una lluita efectiva contra tot tipus de plagues. Està disponible en 1000 Lt, 1500 Lt, 2000 Lt, 3000 Lt El model A.2000-G920.Torre.Vf està equipat amb: Dipòsit principal de polietilè. Dipòsit de rentamans per a l'operari. Dipòsit addicional per a la neteja de la bomba i els circuits. Dos nivells visibles des de l'exterior. Xassís reforçat....\nTallers Bergé presenta a la Fira de Sant Josep de Mollerussa la nova gamma d'atomitzadors de la seva pròpia marca. On l'agricultor pot adaptar la màquina a les seves necessitats.


Sala-i-Martín ho dona per fet: "L'estat espanyol haurà de cedir"\nBarcelona. Dimecres, 2 d'octubre de 2019. 17:55\nActualitzat Dimecres, 2 d'octubre de 2019. 17:55\nL'economista Xavier Sala-i-Martín s'ha manifestat convençut al programa El divan de TV3, amb Sílvia Cóppulo, que l'Estat espanyol "haurà de cedir" i acceptar que els catalans decideixin sobre si volen ser o no independents.\nSala-i-Martín ha indicat que és qüestió de temps i ha recordat que no serà el primer cop que Espanya afluixa. "Ja ha cedit al llarg de la història. En una època a Espanya no se ponía nunca el sol", ha recordat apel·lant a la pèrdua progressiva de l'imperi.\nL'economista ha insistit que només hi ha una solució en el conflicte entre Catalunya i l'Estat, i és que "la gent decideixi". "No hi ha cap altra solució", ha assegurat.\nSala-i-Martín ha explicat que el conflicte de Catalunya és molt conegut ara als EUA, fins i tot a nivell popular, gràcies al referèndum de l'1-O i les càrregues policials. "Tenen gravat els policies pegant iaies durant l'1-O", afirma. Creu que això no ho podrà contrarestar el ministre espanyol d'Afers Exteriors, Josep Borrell, amb "les seves fake news".


9.5 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 12.5 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 11.5 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 8.5 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 9 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 7 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 12 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 10.5 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 7.5 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 10 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 11 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey 8 Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey\nColor: Black / Black / Oil Grey / Thunder Grey\nDesprés de l’èxit del Zoom Fly i Air Zoom Pegasus 35 , Nike ha desenvolupat el Air Zoom Pegasus 36 amb petites millores en la funcionalitat i el rendiment general en lloc de revolucionar totalment el seu disseny. El resultat és un parell de sabates de running que, mitjançant ajustaments quirúrgics específics, ofereixen una experiència de funcionament molt més còmoda i versàtil sense perdre la seva agilitat explosiva característica de la sèrie Pegasus .\nTenir una major comoditat global implica que el Pegasus 36 ha rebut una atenció especial a la zona alta , amb un disseny elegant i minimalista que simplifica certes zones estratègiques per tal de reduir el pes i augmentar la transpirabilitat on la fricció i la calor afecten generalment el rendiment del corredor. The Engineered Mesh va construir mescles superiors amb una llengua més fina i suau i una sèrie de perforacions al mig del peu i la punta del peu per millorar el flux d'aire dins de la sabata, mentre que el sistema de cordons Flywire rep un lleuger ajust per afavorir un ajustament més gran .\nA la unitat única , els Oregonians van anar amb la filosofia "si no es trenca, per què reparar-ho?", Mantenint la sèrie Pegasus com una solució universal per a cada perfil de marxa del mercat. El patró de gaufa omnipresent a la sola segueix sent central en el subministrament de tracció superior sobre asfalt i superfícies urbanes. Així mateix, l' entresola Zoom Air habilitada continua oferint un amortiment altament adaptable gràcies a la seva molt estable escuma Cushlon ST , la reactivitat i l'elasticitat es tradueixen en una banda de rodament més suau i lleugera .\nL'emblemàtic Nike Air Zoom Pegasus 36 torna amb més perforacions i malla dissenyada a la part superior que orienta estratègicament la transpiració a les zones d'alta calor.\nNo esperis més i compra Nike Air Zoom Pegasus 36! A runnerinn tots els productes de la secció Calçat home té la total garantia de Nike. Comprant a la nostra botiga de running i triatló, et beneficiaràs de tots els avantatges de pertànyer a la nostra comunitat de running i triatló. Fes la compra avui mateix i rep Nike Air Zoom Pegasus 36 en unes hores a casa.


No, no, no és cap broma! Aquest any l’esplai organitza un Casal d’Estiu!\nDel 25 de juny al 26 de juliol de 9h a 13h\namb servei despertador (7:45h a 9h) i menjador (13h a 15h)\nMares, pares, avis, àvies, nens, nenes i joves! Les monitores estem súper emocionades amb aquest nou projecte. Després d’un temps donant-hi voltes ens ha semblat una bona idea organitzar el nostre propi casal per a poder seguir educant en el lleure i transmeten els valors de l’esplai. A més, hem sentit que hi ha molts i moltes joves d’ESO que estaven preocupades per no saber què fer durant el mes de juliol així que farem de P3 fins a 4t d’ESO!\nAquest estiu vine a endinsar-te al món de la màgia i els encanteris a Güitxi-Howgarts. Estem preparant un munt de sorpreses i activitats que no et deixaran indiferent. A continuació us deixem informació interessant.\nTelèfon de contacte (Olga): 609 00 00 95\nMenjador amb tupper: 15€/setmana\n(amb càtering + 5€/dia)\nTot el casal + menjador: 200€\nTot el casal + despertador: 175€\nTot el casal + menjador + despertador: 225€\nEl pagament es farà en metàl·lic durant el període d’inscripció.\nLes inscripcions es faran presencialment els dies:\n1 de maig de 17h a 21h\nDimecres de maig de 19h a 20h.\nLes farem a les cargoles de l’esplai (on abans hi havia l’escola El Castell)\nRecordeu portar una fotocòpia de la targeta sanitària, el DNI i el carnet de vacunes.\nHas cursat ESO?\nSi aquest últim curs has fet ESO... tenim una GRAN NOTÍCIA!\nA part de totes les activitats que us prepararem (i que ens ajudareu a preparar). Durant l’última setmana de casal ens n’anirem de RUTA!\nPerò atenció, per a poder venir a la ruta has d’haver vingut un mínim de dues setmanes al casal!\nEl preu de la ruta seran 50€ en lloc de 36€.\nCom totes sabeu, ja queda menys d'un mes perquè comenci el casal! Les monitores en tenim moltes ganes!\nAquest any al casal hi treballarem un equip d'unes 20 monitores, algunes de l'esplai i altres de Tona o d'altres esplais, totes amb moltes ganes de canviar el món!\nAquest any el casal es farà a l'institut de Tona, entrarem per la porta lateral (la del costat del pavelló).\nTindrem a la nostra disposició els lavabos, el patí, el menjador i el pavelló!\nLes hores d'arribada i recollida del casal seran a les 9h i a la 13h. \nEls dies de piscina es recolliran els infants a la piscina, us demanem que primer recolliu els de la piscina i després els de l'institut.\nEls infants de p3, p4 i p5 només es banyaran a la piscina petita i els de 1r i 2n només a la part que toquen de peus a terra.\nEl dia 11 de juliol tenim la sortida sorpresa. Anirem totes juntes a Malgrat de mar. Allà els nens i nenes de p3 a 3r aniran al Parc dels Sentits i tots els altres a la platja. Tornarem a les 17h.\nLa quarta setmana tenim la dormida. Ens trobarem a l'institut a les 20h i els vindreu a buscar divendres o a la 13h o a les 15h si es queden al menjador.\nDurant l'última setmana els d'ESO marxaran de ruta, farem una reunió quan s'acosti el dia.\nJa pots descarregar-te les programacions!\nP3 - P4 - P5 - 1r i 2n - 3r - 4t i 5è - 6è - ESO\nEl casal seguirà un eix temàtic, el qual és el món màgic de Harry Potter. Els infants i joves es convertiran en alumnes de Güitxi-Hogwarts i hauran de vetllar per aconseguir ser bons bruixots i bruixes. Les activitats de cada setmana estaran relacionades amb les diferents assignatures del col·legi de màgia, i com és d’esperar, cada infant formarà part d’una de les 4 cases de Hogwarts.\nQuan vam iniciar aquest projecte les monitores vam decidir crear un casal on poguéssim seguir educant en el lleure i transmeten els valors de l’esplai. Tanmateix, quan pensem amb l’esplai ens venen molts valors i aprenentatges al cap, per això hem decidit centrar-nos principalment en 3 d’ells i poder-los treballar a fons:\nLa coeducació: és l'educació que té per objectiu disminuir els efectes i conseqüències d'una educació sexista sobre infants i joves.\nPer tal de poder ser prou vàlides per dur a terme aquesta tasca, les monitores ens estem formant.\nLa participació: Apostem perquè els infants i joves tinguin veu dins la societat. Al casal hem reservat un dia a la setmana on podran decidir el que volen fer a través de diferents mecanismes de participació adaptats a les seves edats.\nEl consum ètic i el reciclatge: l'educació en el lleure ha de ser un motor de canvi i sensibilització envers la cura del medi ambient. Durant el casal farem dinàmiques i activitats per construir aquesta consciència. També demanarem a les famílies que ens ajudeu, intentant reduir els envasos a l'hora de transportar els esmorzars i dinars.\nCom hem explicat, volem potenciar el reciclatge i la sostenibilitat, és per això que demanem que tothom que es quedi al menjador porti: coberts gots i tovalló de roba dins d’una bossa de roba. Aquesta bossa se l'emportaran cada divendres.\nCom menys residus generem molt millor.\nTambé potenciarem la seva responsabilitat, ja que cadascú es netejarà i farà responsable del seu got i coberts.\nCarmanyola: hi haurà neveres. Agrairíem que tothom portés la carmanyola amb el nom de l’infant, intentant que ocupi el mínim espai possible, ja que hem de posar molts dinars a les neveres.\nCàtering: el càtering és a càrrec de la Montse Codony, a continuació teniu els menús de cada setmana. Si voleu encarregar el càtering ho haureu de fer a principi de setmana, dilluns. El dia de la sortida, qui tingui càtering se li proporcionarà el dinar. El dia abans, ja us ho recordarem, haureu de portar una carmanyola buida i nosaltres les omplirem.\nJa podeu veure el menú del casal!\nPer últim, us afegim una autorització de recollida, si venen a buscar el vostre fill o filla algun familiar, cangur o amic ens l'heu de portar el primer dia. No podrem deixar marxar cap infant amb algú que no siguin el pare o la mare sense aquesta autorització.\nFull d'autorització de recollida


Per què ens posem malalts?Catalan10 apr 200712504La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. El Grup de Patologia i Teràpia Moleculars en Malalties Heterogèniques i Poligèniques de ...\n800 espècies bacterianes contra 32 dents: qui guanya?Spanish10 apr 200762056La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. El Grup de Detecció Molecular de Patògens Orals de la Universitat Internacional de ...\nEls trastorns del son, un autèntic malsonCatalan10 apr 2007102115La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. La Unitat Multidisciplinària de Trastorns del Son de l'Institut d'Investigacions ...\nSeguint les pistes del càncerCatalan10 apr 200722007La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. La Unitat de Recerca Biomèdica de l'Hospital Vall d'Hebron, de Barcelona, presenta ...\nEls peixos també s'estressen?Catalan10 apr 200772070La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. Grup de Recerca en Inmunofisiologia i Aqüicultura. Universitat Autònoma de Barcelona ...\nEl sexe dels peixosCatalan10 apr 200712183La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. El Grup de Biologia de la Reproducció (GBR) de l'Institut de Ciències del Mar, de ...\nLa llum que t'atrapaengineering and technol...Catalan10 apr 200762319La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. El Grup de Recerca en Pinces Òptiques. Institut de Ciències Fotòniques (ICFO), de la ...\nFent visible l'invisibleCatalan10 apr 200762082La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. Els Serveis Cientificotècnics de la Universitat de Barcelona (SCT-UB) presenta Fent ...\nLa música del futurengineering and technol...Catalan10 apr 200722247La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. El Grup de Tecnologia Musical (GTM) de la Universitat Pompeu Fabra (UPF) presenta ...\nQuè investiguem a Batxillerat? El perfumpharmacyCatalan10 apr 200782263La fira Recerca 07 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. Enguany està estructurada en deu unitats o mòduls que apleguen un ampli ventall de projectes de recerca en curs a les universitats catalanes. L'Escola Súnion, de Barcelona, guanyadora del premi Recerca a Secundària 07 del Parc ...


REFLEXIONS POSTINDEPENDENTISTES: ESLOVÈNIA i ESTÒNIA\nEls passats dies 20 i 21 de maig es va celebrar el III Congrés Comunicació i Realitat, organitzat per la Facultat de Comunicació Blanquerna. Qualsevol congrés d'aquesta mena té aspectes positius i d'altres de negatius. D'entre aquests últims, destaca sempre la frustració de qui després d'haver-se trencat el cap per elaborar una comunicació durant un seguit hores, després només té pocs minuts per exposar-la. Això és normal. No ens podem esquinçar les vestidures.\nPerò aquest aspecte frustrant sovint es compensa clarament pels aspectes positius. I d'aquests últims, el que més destaco és l'establiment de noves relacions i coneixences amb gent que té interessos molt propers als teus. Això és el que m'ha passat en el marc del Congrés esmentat.\nConcretament vull destacar les reflexions que em suggeriren les opinions de dues col.legues: la Mojca de Ljubliana (Eslovènia) i la Rica de Tartu (Estònia). A la primera li vaig preguntar directament si en el seu país, independent des del 1991, se sent algun tipus d'enyorança per l'etapa iugoslava. Em va mirar, com qui mira un boig, i va dir que allò era un tema tancat, que ningú es plantejava res de semblant.\nPer la seva banda, la Rica, en la seva comunicació, va deixar ben clar que l'accés a la independència havia permès alliberar totes les forces productives i innovadores, i en certa mesura, em va semblar, que establia un paral.lelisme entre la independència i l'adveniment de la societat de la informació, com si ambdós processos marquessin un tall sec amb el passat. La veritat és que semblava plena de confiança en el futur i en les forces del poble estonià lliure. Un poble format per només 1,35 milions de persones, això sí, ben lliures i dignes.\nPenso que són reflexions sobre les quals val la pena parar-s'hi a pensar. Reflexions postindependentistes.\nL'AFER MARCO, DE NOU No m'agrada com a precedent....