Lletres Ebrenques: Unitat 17: Catalanitat literària i clergat catalanista\nUnitat 17: Catalanitat literària i clergat catalanista\nTortosa va gaudir durant les primeres dècades del segle XX d’una brillantíssima generació de capellans intel·lectuals d'arrel catalana, que varen exercir una lluita sense treva contra l'estructura immobilista i polititzada de l'església de principis de segle i d'algunes influents institucions locals, la qual cosa els va comportar tenir greus problemes amb els principals mandataris de la Diòcesi, i fins i tot ser expulsats dels seus llocs de responsabilitat docent. Aquesta va ser una decisió salomònica que va perjudicar notablement la qualitat de l’ensenyament al Seminari Diocesà i va restringir dràsticament la llibertat de pensament dels seminaristes. Ja durant el segle XIX s’havia evidenciat una franca divisió del clergat tortosí entre castellanitzadors i catalanistes. Mn. Manyà ens parla a Serra d’Or (1965) del regalisme jeràrquic d’un bisbe enemic de la catalanitat, Mígueles de Mendaña, envers l’actitud oberta que havia mostrat el bisbe Manel Ros de Medrano amb la publicació d’un catecisme en llengua catalana per a major profit de les ànimes del bisbat de Tortosa. Un sector significatiu de l’església tortosina (sens dubte l’intel·lectualment més brillant) va apostar doncs per la catalanitat en majúscules. El lideratge d’aquest moviment va venir de la mà de Tomàs Bellpuig i Joan Baptista Manyà, als quals hem d’unir el d’un dels seus deixebles amb més talent poètic, Rafel Escuder, un excel·lent poeta i probablement el millor cantor humanista tortosí.\n1. ELS APÒSTOLS DE LA CATALANITAT: Mn. Tomàs Bellpuig i Mn. Joan Baptista Manyà\nA Tomàs Bellpuig i Joan Baptista Manyà els va unir una estretíssima amistat i uns mateixos interessos: la fe cristiana i la catalanitat. Tots dos reunien les qualitats necessàries per a realitzar una immensa tasca literària i humanista. Gràcies al seu talent, es varen convertir en uns intel·lectuals de primer ordre a una edat molt jove amb el seu tarannà obert que era un fet veritablement diferencial dintre de l’ambient conservador que regnava en l’alta jerarquia eclesiàstica.\nMn. TOMÀS BELLPUIG\nEl poeta i religiós Tomàs Bellpuig va veure la primera llum a Barcelona el 1876. Va quedar orfe de pares quan era molt jove i, consegüentment, va haver de traslladar-se a Tortosa a la residència del seu oncle. Vora l’Ebre va viure immers en un ambient familiar d’obediència religiosa, que li va obrir el camí d’ingrés al Seminari Diocesà per ser ordenat prevere el 22 de desembre del 1900. El 1904 ja exercia com a professor de llatí i d’humanitats al mateix Seminari de Tortosa. Dos anys després fou nomenat Consiliari de la Congregació de Sant Lluís, i posteriorment Regent de la parròquia de Santa Bàrbara i capellà del Monestir de Santa Clara. A part de la seua destacada tasca pastoral com a sacerdot de l’església catòlica, ens hem de centrar òbviament en la seva faceta literària, a la qual trobem únicament una definició possible que pugui abraçar la dimensió global i la seua personalitat intel·lectual: va ser un brillant humanista i un magnífic home de lletres que gaudia d’una vasta cultura, que el va portar a la realització d’una polifacètica obra.\nVa conrear durant els primers anys de la seua vida literària l’idioma castellà. Als 16 anys va publicar el seu primer poema en aquesta llengua al setmanari tortosí La Esperanza. Al tombant del segle XX, però, es va sentir atret per la doctrina catalanista que impulsava l’entranyable bisbe Torras i Bages i pels escrits del gran literat i sacerdot mallorquí, Miquel Costa Llovera. Conseqüentment es va incorporar activament al moviment renaixentista català. Va donar mostres del seu talent poètic i es convertí en un dels poetes estrella en les diverses edicions dels Jocs Florals de Tortosa, i en un dels il·lustres impulsors dels primers rotatius tortosins escrits en català, La Veu de Tortosa i La Veu de la Comarca, des de les pàgines dels quals va difondre els ideals catalanistes i es va donar a conèixer com un magnífic teòric literari i donà testimoni del seu domini de les llengües clàssiques en la sèrie d’articles titulada D’ortologia llatina. Amb el pas dels anys, el seu gran dinamisme i la seua motivació periodística el va portar a col·laborar amb un gran nombre de rotatius tant de la ciutat com també de Barcelona: El Restaurador, La Esperanza, El Bon Pastor, Correo Ibérico, Butlletí de la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de la Cinta, La Paraula Cristiana, La Zuda, Missatger del Sagrat Cor, Àngel de la Guarda, Ara, La Veu Comarcal, etc.\nLa seua nombrosa obra abraça camps ben diversos, com a mostra de la seua polifacètica personalitat i el seu savoir faire literari.\nAmb una de les seues obres més ben valorades, L’art d’escriure bé, entra de ple en el tema didàctic, amb un llibre d’instruccions pedagògiques i gramaticals destinat a donar a conèixer les virtuts de l’idioma català i la necessitat que la gent l’escrigués com Déu mana (mai millor dit, usant terminologia religiosa). Cal valorar aquesta obra adequadament, ja que va veure sis edicions, i a causa de la tendència que hi havia a Tortosa d’usar dialectalismes en la llengua escrita, així com les idees secessionistes que volien separar el tortosí del català, i que tenia defensors de prestigi que gaudien del suport econòmic de mecenes espanyolistes.\nTambé va exercir les seues excel·lències en el camp de la dramatúrgia, en el qual es va donar a conèixer amb els drames: Sang tortosina, Màrtir d’Eucaristia i Soldats de Crist, i el drama sacre musical en un acte i en vers La Virginitat triomfant (1935). El primer d’aquests drames és un autèntic càntic passional envers el beat tortosí Francesc Gil de Frederic, mentre glossava la figura del qual troba lloc per enlairar al màxim nivell la parla tortosina i la grandesa de la terra catalana. Seguint amb obra de caire estrictament religiós, va publicar l’opuscle Els Sants Pares, compendi acurat de tota la Patrologia, i la novena Madona Santa Maria de la Ràpita (1922), la qual era venerada al convent de les Religioses de Sant Joan de Tortosa.Conjuntament amb 180 publicistes catalans va editar un llibre de primera ensenyança encarat a l’escolaritat en la llengua catalana. L’any 1933 entrà de ple en el camp de la narrativa en publicar la novel·la ascètica Or a les brases, en el pròleg de la qual deixa evident la seua ideologia i la seua preocupació per la unitat de la llengua catalana:\nI els que creiem fermament que quan arribi l'hora benaurada de retrobar-nos i de reconèixer-nos i d'abraçar-nos com a germans a l'escó de la llar pairal, proclamarem unànimement la unanimitat de l'idioma escrit, i els futurs Corelles i Marchs de València s'expressaran en igual forma literària que els Llulls de les Balears, que els Muntaners de Peralada i que els Jaumes de Catalunya, de València, de Mallorca i d'Aragó.\nUn altre dels seus àmbits d’actuació literària va ser el de la traducció, que el va portar a agrupar-se al voltant de la Fundació Bernat Metge que va incorporar al català nombroses obres clàssiques. Ben imposat Bellpuig en el lèxic autòcton i llatinista excel·lent, va saber compaginar a la perfecció el conreu del llibre original amb la versió al català d’algunes obres selectes. Són el seu millor pedestal els vuit volums de les seves pulcres versions del llatí al català dels respectius epistolaris de Sant Ciprià i Sant Jerònim, que constitueixen una feina d’alta cultura humanística.\nTanmateix, la seua brillant faceta poètica va ser altament reconeguda. Va ser l’autor de Composicions Eucarístiques (1922, alhora que el segon volum va sortir publicat el 1926), que varen causar una gran impressió en el món literari del moment i que va portar a l’Enric Bayerri a atorgar-li el nom de poeta tortosí de l’ideal i a Manyà el de poeta de l’Eucaristia de la nostra literatura. Són innumerables les poesies plenes de fervor patriòtic, que enlairava la necessitat d’usar la llengua catalana en la pregària i en tots els àmbits de la vida quotidiana, i d’altres en les quals alertava del difícil enteniment amb Espanya, com mostra el poema dedicat al 300 aniversari de la publicació del Quixot , actual aquest any en què se celebra un nou centenari:\nNo hi puc fer més, llegint aquest capítol\nMe vénen sempre ganes de cridar:\nAlerta, moliners de Catalunya,\nQue baixen molts Quixots per l’Ebre avall,\nI no cerquen castells, ni reines volen\nO infants presoners deslliurar;\nBusquen ínsules sols... Traven les vergues\nI trabuquen la barca catalans!\nPotser han sentit parlar de les sabogues\nI es pensen que ho són tots del riu ençà.\nNo volem a Déu parlar-li\nCom si fos un foraster,\nQue Déu, que ens ha dat la llengua,\nEn cap terra és estranger.\nCom parlem amb nostres pares,\nParlarem amb lo del cel,\nI en la llengua tortosina\nLa doctrina aprendrem.\nVa ser assassinat l’any 1936 en esclatar la revolució que va provocar un esclat sanguinari contra el clergat.\n- Mn. JOAN BAPTISTA MANYÀ\nLa consciència catalana de Tortosa (Manel Pérez i Bonfill), L’amic de la saviesa (Mn. Rafel Escuder), Una estrella de gran magnitud en el firmament del saber i de la bondat (Mn. Manel Martinez Solà)... Aquestes tres definicions (fruit de l’admiració, de l’estima i de l’amistat) fetes per tres personalitats de casa nostra que el varen conèixer profundament, ens apropen a una de les màximes figures teològiques, literàries i del pensament que han donat les nostres terres.\nJoan Baptista Manyà i Alcoverro (Gandesa 1884-Tortosa 1976) va estudiar Teologia a la Universitat Gregoriana de Roma. Va ser un teòleg escolàstic d’un cristianisme obert i molt humà, que li va permetre tenir seguidors en disciplines no estrictament filosòfiques o teològiques. La coneixença del bisbe Torras i Bages durant la seua estada a Itàlia li havia de marcar profundament tot el seu ideari. L’històric religiós i intel·lectual va impregnar-lo de catalanitat i va encomanar-li la tasca d’unir els conceptes de Fe i pàtria en la seua futura tasca pastoral. L’any 1909 va ser nomenat professor de Teologia del Seminari Diocesà de Tortosa, i va endegar la seua tasca catalanitzadora en un centre controlat pel sector conservador aliè totalment a la catalanitat. Juntament amb els companys i sacerdots: Rossend Cucala, Tomàs Bellpuig, Eloi Ferrer i el seu germà Joaquim Manyà, van realitzar una tasca catalanista molt eficient entre els seminaristes, dirigida a la incorporació del català en tots els àmbits d’actuació de l’església. Al 1919 va fundar la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de la Cinta, que suposava un pas endavant amb la seua ferma tasca de catalanització de l’organisme eclesiàstic. Les dures disputes per motius ideològics amb la cúria de la Diòcesi va accelerar la seva expulsió del Seminari el 1921 (amb els seus companys abans esmentats), i comença un difícil camí cap al reconeixement de la seua vàlua intel·lectual i del paper que havia d’assumir dintre de l’església. Durant aquests anys 1920 en què sofrí l’ostracisme es dedicà a col·laborar amb un gran nombre de publicacions d’arreu de Catalunya: Perseverància, Analecta Sacra Tarraconensia, La Paraula Cristiana, Criterion, El Bon Bastor, Publicacions de la Fundació Bíblica Catalana, etc. L’any 1932 va impulsar una altra empresa cristiana amb la mateixa línia catalanista que la frustrada Lliga Espiritual. Havia arribat el moment del moviment fejocista, que s’havia d’encarregar novament de nodrir l’església de joves amb consciència catalana plena. Novament va topar amb la incomprensió visceral del responsables diocesans, en mans ara d’un bisbe totalment anticatalà, Fèlix Bilbao, que havia promès que mentre ell estigués al capdavant de la Diòcesi de Tortosa la llengua catalana mai no avançaria ni un pas.\nEl 1935 va rebutjar formar part d’una candidatura de la Lliga Regionalista que li havia ofert el seu president Francesc Cambó. Al setembre de 1936 va ser detingut per les forces revolucionàries republicanes en esclatar la revolució. El fet de ser considerat popularment com el bisbe de les esquerres i el seu prestigi intel·lectual va salvar-lo d’una mort segura. L’historiador Jesús Massip ens informa del posicionament crític de Manyà envers les actuacions de l’església durant el període republicà, que fou una de les causes de l’esclat sagnant contra la sotana de 1936:Potser sí que els catòlics i els sacerdots han identificat massa la causa religiosa amb els enemics de la República i amb els rics de la terra... sempre m’ha desplagut el feixisme i sempre he estat partidari de les reivindicacions del proletariat, sota el signe de la justícia.\nAcabada la guerra, el 1940 va incorporar-se a l’ensenyament públic com a professor de religió de l’Institut d’ensenyament secundari de Tortosa, lloc que va ocupar fins la seva retirada el 1961 en què rebé un homenatge. Aquest mateix any el bisbe de Castelló Josep Pont i Gol li va demanar de fer classes al Seminari de la ciutat de la Plana on va exercir durant un sol curs. La seua curta estada també va provocar molts rumors sobre la possibilitat que novament se’l feia fora per qüestions d’heterodòxia. El 19 d’abril de 1974 l’Institut d’Estudis Catalans decidí nomenar-lo membre corresponent en reconeixement de la seva transcendent tasca científica.\nVa morir el 22 de desembre de 1976. Mn. Manyà va demostrar una fidelitat radical i incontrovertible a les essències de la nostra cultura. Va defensar els drets de la llengua catalana a la Diòcesi tot i que va trobar l'hostilitat de tres bisbes que el varen tenir a l'ostracisme més absolut.\nLes seues primeres obres, les anteriors a la guerra civil, s'encaminen cap a l’estudi filosòfic: “Qüestions de Gnoseologia” (1930), “El pensament i la imatge” (1935), “El Talent” (1936). La seva gran obra doctrinal fou “Theologulema” (1946), publicada en llatí en cinc volums, que constitueix uns manuals que continuen sent utilitzats en algunes universitats de teologia i filosofia d'arreu del món, i una de les grans joies de la nostra literatura ebrenca. És autor d’altres obres de filosofia, teologia i història com: Per una nova teologia, Per la pietat mariana, Apologètica cristiana (1962), La Fontcalda, notes historiogràfiques, Notes d’història de Gandesa (1962), Les meves confessions (1963) i La crisi teològica (1971).\n2. ELS POETES DE L'EURCARISTIA: Mn. Rafel Escuder, Mn. Joan Baptista Ferré, Mn. Joan Abarcat.\nEl mestratge de Manyà i de Bellpuig va aconseguir crear una brillant escola que va donar uns grans fruits tant en el camp catalanista com en el literari; alhora que la seua doctrina humanista i la seua aposta per un cristianisme més proper als arrels volia donar pas a aires nous en la conservadora església catòlica tortosina del seu temps. El seu paper al capdavant dels moviments catòlics va accelerar l’aparició d’una bona colla de joves deixebles procedents del Seminari Diocesà, que varen seguir la seua petjada i varen realitzar una magnífica aportació al fet literari comarcal i a la causa catalana. La catalanitat en l’àmbit del catolicisme, malgrat persecucions il·lògiques i prejudicis ideològics, va aconseguir uns grans resultats gràcies al talent de molts dels seus seguidors. Varen ser nombrosos els joves capellans que varen sentir-se motivats per la literatura, pel gènere poètic en especial, i que varen esdevenir uns actius valors del periodisme i de les lletres comarcals. Entre aquests poetes de l’Eucaristia hem de destacar tres noms propis: Rafel Escuder, Joan Baptista Ferré i Joan Abarcat.\nMn. Rafel Escuder\nRafel Escuder va exercir com a capellà de Tivenys (Baix Ebre) i de la Fatarella (Terra Alta) durant els anys anteriors a la Guerra Civil. Era el deixeble predilecte de Mn. Manyà, amb el qual va col·laborar en infinitat d’actes culturals i de formació pastoral. Va ser un poeta amb molt talent. La majoria dels seus poemes es convertien amb facilitat en grans càntics passionals, ja que tenia el dot de ser líric sense caure en la retòrica ni la petulància. Va ser el gran guanyador de les edicions del famós Certamen poètic de 1928, i dels Jocs Florals de Tortosa de 1935. En el primer d’aquests certàmens va rebre un total de sis distincions, mentre que en la gran festa poètica catalana per excel·lència va rebre'n un total de quatre.\nJa en període dictatorial, va ser secretari de l’històric Cardenal Vicent Tarancón que reconeixia que: Rafael había estado un poco postergado durante el pontificado de Monseñor Bilbao, que le consideraba demasiado independiente y un poco catalanista.\nMn. Joan Baptista Ferré\nJoan Baptista Ferré i Torrelles va nàixer a Tortosa el 1880 i va ser nomenat sacerdot el 1903. Va ser rector dels Guiamets (Priorat), alhora que des 1926 a 1936 exercia com a ecònom de la parròquia d’Ascó (Ribera d'Ebre), població on va ser assassinat el 31 d’agost de 1936 pels milicians anarquistes que realitzaven la sagnant croada contra la sotana. Va ser un gran apassionat de la poesia, que va anar publicant en revistes com: Vida Tortosina, La Zuda i La Santa Cinta.\nMn. Joan Abarcat\nJoan Abarcat fou un altre excel·lent poeta, que exercia com a sacerdot i organista a la població de Castellar del Vallès. Es va donar a conèixer des de les pàgines de La Veu de la Comarca a principis del segle XX. Mai no es va desvincular dels moviments catòlics progressistes de les Terres de l’Ebre, i va col·laborar activament amb les seues poesies publicades a La Zuda i a La Santa Cinta. Al certamen poètic de Tortosa de 1928, va rebre dos distincions pels seus poemes: Serà nostra sempre més i Sospirs d’amor.\n3. EL CLERGAT ERUDIT DEL MAESTRAT I D'ARREL CATALANA\n3.1 LA RECERCA HISTÒRICA\nEl Seminari Diocesà de Tortosa històricament s’ha anat nodrint de molts joves procedents de les dues comarques del Maestrat i de la d’Els Ports. La població de les zones rurals habitualment es caracteritza per tenir un més alt nivell de religiositat, així com la manca de recursos econòmics, de possibilitats d’escolarització o de sortides professionals, feien veure a molts joves el sacerdoci com a l’única eixida possible. El centre va esdevenir durant les primeres dècades del segle XX un veritable pou de ciència. Estava especialitzat en l’ensenyament de les llengües clàssiques, la qual cosa permetia dotar l’alumnat d’alts coneixements humanístics i els encoratjava al conreu literari. No ens ha d’estranyar llavors que d’allí sortissin nombrosos estudiosos, literats i amants de la filologia, que exerciren com a vertaders intel·lectuals. Tanmateix, en el camp de la recerca històrica comarcal hem de destacar dos noms en particular que varen realitzar una molt remarcable tasca erudita: : Mn. Joan Puig i Mn. Manuel Betí.\nMn. Joan Puig i Puig va estudiar des d’un punt de vista històric el Llibre de privilegis de Catí. Mn. Manuel Betí (Sant Mateu 1864-1926) va ser un eclesiàstic erudit, bon coneixedor de la llengua catalana i defensor de la seva unitat (íntim amic i col·laborador de Garcia Girona), malgrat que la gran majoria dels seus escrits siguin en llengua castellana. Va ser rector de Cinctorres, Morella i de Sant Mateu. Era un col·laborador habitual de la revista tortosina La Zuda, alhora que mantenia una estreta relació amb la intel·lectualitat tortosina del moment. Dels arxius d’aquestes poblacions va extraure una vasta documentació referent a la història política, artística i literària del País Valencià. Va publicar nombrosos estudis monogràfics al Butlletí de la Societat Castellonenca de cultura. Cal destacar els seus treballs sobre Rosell, Fundación de San Mateo, Los Santalineas, orfebres de Morella, Cabos sueltos de las Germanías.\n3.2 JOAQUIM GARCIA I GIRONA: AUTOR DE LA GRAN EPOPEIA VALENCIANA\nMn. Joaquim Garcia i Girona va veure la primera llum al poble de Benassal (Alt Maestrat) el 24 d'abril de 1867. Va cursar els primers estudis a l’històric Col·legi de Sant Josep de Tortosa, fundat pel Beat Manuel Domingo i Sol, per tal de poder escolaritzar els estudiants de les famílies més necessitades i, a la vegada, promoure les vocacions religioses. Va estudiar el sacerdoci al Seminari Diocesà tortosí, en la qual va llicenciar-se igualment en Filosofia i Lletres. Posteriorment va ingressar a la Germania d'Operaris Diocesans que dirigia l’abans esmentat Beat Sol, i es va dedicar la resta de la seua vida al conreu de les vocacions sacerdotals. Va ser nomenat successivament rector dels Seminaris de Saragossa, Còrdova, Oriola, Baeza (Jaén), fins a la seua mort ocorreguda el 13 de desembre de 1928.\nVa combinar durant tota la seua vida la vocació religiosa (que va portar-lo a viure i morir lluny de la seva terra), l’amor a les tradicions pròpies i la passió per lo renaixement de la llengua dels pares. Quant al seu paper com a escriptor, cal destacar en lletres majúscules que va ser un dels pioners en el conreu del català que no va sembrar en terra erma, atès que va contribuir notablement a la consolidació definitiva de la Renaixença a les Terres de l’Ebre i del Maestrat. Entre els seus deixebles, cal situar en un lloc preeminent per la seva altíssima qualitat literària i intel·lectual: el teòleg escolàstic gandesà Mn. Joan Baptista Manyà, i el poeta tortosí de l’ideal, Mn. Tomàs Bellpuig. Fent ús de les seues pròpies expressions, Mn. Garcia i Girona ens fa saber que des que era un estudiant de primària havia sentit una exaltació de sentiment per la terreta nadiua,... d'enyorança de les seues glòries antigues, i com no podia ser d’altra manera, un gran amor per la llengua nativa: la que vaig mamar ab la llet, la serrana del Maestrat. L’any 1901, encoratjat pel patrici del moviment renaixentista a Tortosa, el llibreter i intel·lectual Francesc Mestre i Noé, va publicar una extensa i emblemàtica poesia al primer rotatiu local redactat íntegrament en català, La Veu de Tortosa, que ha estat usada en nombrosos estudis d’anàlisis poètiques i catalanistes. Les darreres estrofes d’aquest poema són vibrants quant al to reivindicatiu de la llengua autòctona:\nun tresor mos té amagat\n¿Quin tresor? El de la història\npa de les generacions.\nI Congrés de la Llengua Catalana el 1906\nL’any 1906, va ser un dels pocs valencians que va participar activament en el I Congrés Internacional de la llengua catalana, promogut pel filòleg mallorquí Mn. Antoni M. Alcover, l’autor conjuntament amb en Francesc de Borja-Moll del prestigiós diccionari dialectal català-valencià-balear, del qual Mn. Garcia Girona en va ser actiu col·laborador. Aquesta fita li va marcar el seu futur ideari en què va defensar la conveniència d’emprar mots de qualsevol de les contrades on es parlat l’idioma català per tal d’enriquir-lo i dignificar-lo:\nNo l’escric ací tan espriva i ferrenya com la parlem al Maestrat, sinó que li faig prendre posades i caigudes com les de la Plana i de la mateixa capital del nostre Regne. Tals són les erres finals dels infinitius dels verbs i dels noms, i la forma simple del pretèrit indefinit, també allí desapareguda. Més encara, no hai titubejat ni gota en afillar-me vocables de la parla dels catalans, perquè tinc la convicció íntima de que, siga lo que es vulga de les modalitats de la llengua de nostre gran Rei dins los que foren sos dominis, tenen totes elles un fons comú; i és llei obligatòria a tots los conreadors de les mateixes realçar-les a la grandiosa unitat lingüística i literària, que encalçaren en lo segle d’or de nostres lletres.\nVocabulari del Maestrat\nAquesta intensa recerca lingüística el portà a l’elaboració de Vocabulari del Maestrat (lletres A-G), obra que deixà inacabada i que culminà el prestigiós lingüista valencià Carles Salvador, que curiosament va exercir de mestre al seu poble natal de Benassal, després d’haver tingut una estreta col·laboració amb un altre gran sacerdot catalanista de la mateixa població, Mn. Eloi Ferrer Cadroi (assassinat l’any 1936, durant la cruel revolta contra la sotana). Tal com descriu acuradament en Pere Barreda (estudiós de la vida i l’obra del sacerdot de Benassal) la seva publicació al Butlletí de la Societat de Cultura Castellonenca:\nLa forma de publicació del Vocabulari del Maestrat va ser en quadernets, lliurats a partir de 1922 amb el número corresponent del butlletí. En total n'aparegueren 26 fins a l'any 1930, que formen un volum de 416 pàgines, fins al mot GUAJA. La disposició és ben especial, ja que cada pàgina es divideix en dues parts, una, l'esquerra, amb els mots, i la dreta resta en blanc per a afegir notes dels interessats.\nEn el mateix pròleg d’aquest destacat recull lingüístic, el filòleg de Benassal torna a fer una fervorosa defensa de la llengua pròpia del país i de la seva unitat, amb l’ús inclòs d’un seguit de frases antològiques:\nVaig girar los ulls a la meua llengua serrana del Maestrat... tan típica dirns la fesomia general de nostra llengua catalanesca-valenciana...nostre vocabulari és un regatxol que baixa del Maestrat, busca com engrossar-se en la Plana i altres terres, per anar a morir a la mar d'un Diccionari General de la llengua catalanesca-valenciana.\nQuant a la seua poesia, va unida a un doble qualificatiu: ecologista i verdagueriana. L’admiració per Mossèn Cinto va quedar palesa en la imitació del seu model poètic. La seua gran obra havia de ser forçosament el poema èpic Seidia, que va ser premiat Jocs Florals de València del 1919. Seidia és un autèntic cant patriòtic, que el mateix autor anomenà com el petit Canigó, ja que pretenia fer reviure l’amor dels valencians per la seva història, llengua i tradicions. Es tracta d’un llarguíssim poema en 15 cants, a l’estil de Verdaguer, carregat de fonts històriques i de simbologia. Mn. Joaquim Garcia Girona va tornar a apuntar directament cap a la unitat de la llengua catalana, en l’explicació lingüística corresponent a aquesta magnífica epopeia valenciana:\nNo hai titubejat ni gota en afillar-me vocables de la parla dels catalans, perquè tinc la convicció íntima de que, siga lo que es vullga de les modalitats de la llengua de nostre gran Rei (Jaume I) dins los que foren sos dominis, tenen totes elles un fondo comú, i és llei obligatòria a tots los conreadors de les mateixes realçar-les a la grandiosa unitat llingüística i literària que encalçaren en lo segle d'or de nostres lletres.\nDel Jardí d’Horaci\nFinalment, hem de destacar un altre aspecte remarcable en l’obra del lingüista i poeta de Benassal: la traducció al català de les poesies d’Horaci. Bon coneixedor del llatí i dels clàssics, Del Jardi d'Horaci suposa un recull de 19 poemes i tres articles teòrics sobre el fet de la traducció d’una obra poètica d’un llenguatge clàssic a una llengua moderna.\nMn. Garcia Girona ha estat sens dubte un dels grans artífexs de la Renaixença a les nostres comarques. Un literat lloat per grandíssims filòlegs com Joan Corominas, Carles Salvador o Sanchís Guarner, que ha sofert un oblit injustificable.\n3.3 LA PERSECUCIÓ DE LA LLENGUA ENTRE ELS CLERGUES DEL MAESTRAT\nQuant a la consciència lingüística del clergat valencià, era molt diversa. No podem parlar doncs d’un col·lectiu ni molt menys homogeni. Els clergues que conrearen el català literàriament amb més assiduïtat eren aquells que eren destinats a parròquies pertanyents al Principat, potser perquè varen trobar un camí més planer en l’àmbit social. Joaquim Garcia Girona, doncs, no era un cas aïllat, ni molt menys, de sacerdot valencià de la Diòcesi de Tortosa enamorat de la seva llengua materna. Tres destacats capellans que, a part de la seua compromesa vocació religiosa van fer de la valencianitat i de la catalanitat lingüística un motiu de viure, foren: Mn. Eloi Ferrer, Mn. Manuel Rius i Josep M. Beltran.\nEloi Ferrer i Cadroy ( Benassal 1894-1936) va exercir com a Catedràtic del Seminari de Tortosa. Era íntim amic de Mn. Manyà i Mn. Bellpuig. Va col·laborar amb Mn. Alcover, i amb l’Institut d’Estudis Catalans entre els anys 1915 i 1920, per al qual respongué els qüestionaris verds que servirien per a l’elaboració del Tresor de la Llengua Catalana, recull dialectològic dirigit per Mn. Griera. Va col·laborar ocasionalment amb la revista La Zuda. Disposava d’una nodrida biblioteca, que va ser saquejada i cremada quan va esclatar la revolució. Posteriorment fou assassinat al seu poble natal, conjuntament amb dos altres capellans: Mn. Machí i Mn. Martorell.\nMn.Manuel Rius i Arrufat (Vila-real 1871- Tortosa 1939) va ser perseguit pels seus ideals catalanistes per part de l’alta jerarquia eclesiàstica a les ordres del bisbe tradicionalista i anticatalà Fèlix Bilbao. Era director del Col·legi de Sant Lluís i Canonge arxiprest de la Catedral de Tortosa des de 1915. Va realitzar un treball d’investigació i recopilació molt destacada, a més de contribuir notablement a la normalització de la llengua catalana.\nMn. Josep M. Bertran Borjadós (Cabanes 1872 – Tortosa 1933) era canonge penitencier de Tortosa. A l’igual que l’anterior, va sofrir la persecució dels estaments eclesiàstics pels seus ideals. Va escriure Manera d’ajudar a Missa (1921) i la breu història sobre la Imatge de la Mare de Déu del Bon Succés (1926), patrona del seu poble natal.\n4. ELS MOVIMENTS CATÒLICS COMPROMESOS AMB LA LLENGUA I LA CATALANITAT:\n- La Lliga Espiritual de la Mare de Déu de la Cinta\nEl 16 de febrer de 1919 un jove i impetuós capellà gandesà, Joan Baptista Manyà, va donar la brillant conferència inaugural de la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de la Cinta, de la qual n’era Consiliari. En el text d’aquesta històrica xerrada podem trobar els eixos principals de la seua línia d’actuació i de la ideologia que els havia de moure, la qual abraçava nombrosos temes molt ben estructurats: Necessitat d’orientar en sentit cristià el moviment regionalista, les ensenyances de Torras i Bages, conducta de l’església en els moviments d’opinió, actitud de l’església en el Renaixement i en la qüestió social, el moviment regionalista i sa força irresistible, actitud racional dels catòlics catalans, justícia substancial de l’aspiració regionalista de Catalunya, el perill del separatisme, i la catalanitat de Tortosa.Els seus membres s’emmirallaven en el funcionament de la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de Montserrat, i seguien al peu de la lletra les tesis de l’històric bisbe Torras i Bages, que pretenia orientar els cristians catalans cap al regionalisme i cap a l’ús ampli de la llengua pròpìa en l’eucaristia i en tot l’àmbit d’actuació cristiana. A Tortosa tenien molta feina a fer, ja que havien de lluitar contra el corrent espanyolista (amb uns dirigents molt poderosos econòmicament i política) i contra els secessionistes que negaven la catalanitat de la ciutat i de la varietat dialectal tortosina, teoria que va ser durament atacada pel canonge Manyà :\nPotser que algú de vosaltres em dirà que això interessa poc a Tortosa, ja que segons aquell antic adagi, tortosins! Ni catalans ni valencians, nosaltres tenim poca cosa a veure amb les coses de Catalunya. Aquest adagi, tal com l’entenien els antics, en el sentit de que Tortosa constitueix una regió prou diferent de la de València i de la de Catalunya septentrional, amb ses característiques de llengua, costums, etc., molt dignes de ser estimades per nosaltres, és molt exacte. Però si se li fa significar, compretenen alguns moderns, el divorci de Tortosa de la resta de Catalunya, és absurd. Tortosa és essencialment catalana. És catalana la nostra llengua, són catalanes les nostres institucions, és català el nostre Llibre de les Costums. És catalana també la nostra història, i ho ha estat sempre, perquè àdhuc en aquells temps en els que Tortosa pareix separar-se de l’esperit de Catalunya, el poble tortosí manifesta ben clarament quinaés la seva voluntat i la desviació que és produí en alguna època trista de la nostra història, és obra d’influències forasteres, no tortosines.\nDe la seua actuació cultural, destaca l’organització dels Jocs Florals de 1920, la publicació d’un butlletí i l’inici d’una col·lecció literària anomenada Biblioteca de la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de la Cinta, que malhauradament per a les lletres ebrenques no va poder tenir continuïtat. En aquest primer volum publicaren les següents obres: Lo beat Francesc Gil de Frederic (vida i martiri, novena i goigs) i Composicions Eucarístiques de Tomàs Bellpuig, l’esmentada comferència de Mossèn Manyà, i la Col·lecció de cançons populars tortosines, de Ramon Vergés Paulí, Joan Torné i Balagué, Joan Moreira, i Rogeli Yerro, que havien rebut respectivament el premi i els accèssits que obsequiava la Lliga Espiritual a l’anteriorment esmentat certamen poètic.\nEls greus problemes amb la cúria eclesiàstica pel to catalanista de l’entitat, especialment a partir d’un article que la criticava amb ironia aparegut al fulletó La Cucafera, el qual s’atribuí als responsables de la Lliga Espiritual, provocà que el bisbe de Tortosa, Pere Rocamora, se’n doneix de baixa, la qual cosa feu que els mateixos dirigents decidissin dissoldre l’entitat per no fer cap acte de rebel•lia. Ells havien de patir les conseqüències personalment amb l’ostracisme a què foren sotmesos, mentre que la llengua i la cultura catalana varen tornar a perdre una altra batalla, que la debilità de nou.\n- EL MOVIMENT FEJOCISTA\nLa Federació de Joves Cristians de Catalunya es va constituir a Tortosa el 1931. Estava presidida per en Josep Arasa, que a la vegada era el president de l’Orfeó tortosí, i van arribar a tenir 150 afiliats. Tal com ens vol fer entendre un dels seus dirigents en un article que porta el significatiu títol de Fe en Crist i Catalunya Pàtria, fou erigida amb un clar esperit d’acció, amb un gran dinamisme per aconseguir la confiança pública, com a defensors dels ideals catòlics dintre de la vida social. El lema del seu himne era ben explícit: Ésser tots cavallers fidels del Crist. Consideraven que la vida fejocista d’un afiliat no consistia exclusivament en assistir a les solemnes festes eclesiàstiques, sinó que havia de comportar-se com a tal davant del públic i entre els companys. El Fejocisme suposava la realització d’aquella màxima que havia proclamat el bisbe Torras i Baiges : Catalunya serà si és cristiana, és a dir el “Pro Ecclesia et Patria”. El Fejocisme no buscava com a fi principal a Catalunya, sinó el seu major bé espiritual que era la seva cristianització. Tenien com a portaveu a nivell nacional el rotatiu Flama, mentre que les activitats i ideals dels fejocistes tortosins foren recollides abastament pel diari Ara, en l’editorial del qual trobem la definició exacta del moviment que pretenia unir cristianisme i catalanisme:\nA Catalunya existeix un gran element de joves decidits i sans d’esperits amb tota la noble empenta que proporciona el dinamisme de la joventut i la fe en els ideals que es defensen...I nasqué el fejocisme, aquesta federació de joves cristians de Catalunya que laborant per la fe, laboraven també intensament per la Pàtria que els havia vist néixer, estimant-la i servint-la amb l’amor pur que només fa sentir un ideal ben comprés i ben viscut.\nEls fejocistes s’organitzaven en grups de treball que portaven noms significatius com Jacint Verdaguer o Mont Caro (el grup de Roquetes). Un dels més actius va crar-se a Tortosa el 20 d’octubre de 1935, sota el significatiu nom d’Oliver de Boteller . El seu president era JM Alegret, el secretari T Príncep, entre els vocals estava Mn. Tomàs Bellpuig, i com a responsable de cultura el jove Rafel J. Sàlvia (director del diari Ara). La seua doctrina passava per la fidelitat total a la llengua del país. El següent és un paràgraf que forma part d’una carta d’encoratjament que els envià el literat rapitenc Joan Torné i Balaguer , en el qual queda ben clara quina és segons ells la postura lingüística a prendre:\nL’església no pot ésser una cosa forastera a Catalunya. Torras i Baiges ha pogut dir a “La Tradició Catalana” que l’església és regionalista. I si l’església és això, la llengua del poble és la llengua de l’església. Quin efecte no farà parlar a Déu en llengua que no és la nostra, com si fos un foraster vingut de la Manxa, o un caporal de carrabiners destinat a Catalunya? No, Déu és Pare. I si al pare se li parla “com Déu mana” parlem per tant a Déu com mana Déu.\nEl moviment fejocista no ho tingué gens fàcil a Tortosa, a causa del posicionament majoritari de l’alta jerarquia del bisbat que promovia un espanyolisme a ultrança i perseguia els elements catalanistes, tal com hem vist en el capítol anterior. El bisbe Fèlix Bilbao era consiliari nacional d’Acción Católica, que també s’encarregava de treballar amb el jovent, i que varen veure en els fejocistes un adversari enlloc d’un aliat. La llengua de l’eucaristia depenia de la ideologia del rector corresponent, alhora que l’ús del català a les esglésies en aquest ambient enrarit era un acte de veritable militància catalanista.\n5. LA PREMSA CATÒLICA CATALANISTA:\n- La Cucafera\nFulletó satíric que va editar-se a Tortosa el 1921 per tal de criticar la postura autoritària i espanyolista de l’alta jerarquia de l’església tortosina a principis d’aquesta dècada. Donaren cabuda a alguns articles crítics sobre la postura immobilista de l’episcopat i els seus dogmes de fe, alguns dels quals varen provocar un gran rebombori que va desembocar en el cessament dels suposats autors com a professors del Seminari Diocesà (Mn. Manyà, el seu germà Mn. Joaquim Manyà, Mn. Rossend Cucala i Mn. Tomàs Bellpuig), així com en la dissolució de la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de la Cinta.\n- Butlletí de la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de la Cinta\nAquesta publicació era la portaveu de l’associació cristiana i catalanista del mateix nom. Es publicaren un total de 15 exemplars entre el maig de 1919 i el març de 1921. Els seus redactors principals eren: Mn. Manyà, Mn. Bellpuig, Francesc Mestre i Noé, Joan Moreira, Manuel Beguer i Joan Torné i Balagué. Estava escrit totalment en català, i va distingir-se per la defensa a ultrança de l’ús del català a l’eucaristia.\n- La Revista Erudita La Santa Cinta.\nPer tal de commemorar el 750 aniversari (quinzè cinquantenari, fent ús de la terminologia religiosa) de la Baixada de la Mare de Déu de la Cinta, varen organitzar-se un gran nombre d’actes religiosos i culturals a Tortosa, així com es planejà la publicació d’una revista d’alt nivell cultural que comptés amb gairebé la totalitat dels intel•lectuals i literats de la ciutat, que estigués dedicada en exclusiva a lloar la Patrona de la ciutat. El gener de 1928 veié la llum el primer número d’aquesta publicació bilingüe, que es distingí per la publicació de molts articles catalanistes i literaris, i que va dedicar una secció titulada la “Nostra Galeria” als més il·lustres literats locals, amb una clara mostra d’obertura d’idees. Entre els col·laboradors s’hi trobaven persones vinculades al catalanisme polític i cultural com: els clergues Tomàs Bellpuig, Joan Baptista Manyà, Joan Abarcat, Joan Baptista Ferré, Rafel Escuder i Manuel Rius; els intel•lectuals Francesc Mestre i Noé i Manuel Beguer; el poeta Gerard Vergés i Zaragoza, i el periodista Lluís Climent. A aquest seguit de personalitats hem d’unir altres sense gaire motivació ideològica com els prestigiosos poetes com Ramiro González del Palomar, Josep Vergés Vericat, la poeta barcelonina Josepa Rossich, i la canareva Fina Mar, i clergues erudits com Mn. Eduard Soler. En un altre cantó ideològic, també hi participaren els literats tortosinistes: Ramon Vergés Paulí, Enric Bayerri i Joan Moreira; els conservadors i espanyolistes Mn. Josep Matamoros, i el periodista d’arrel carlista Josep Monllaó “Llaonet”. La revista va publicar-se fins 1935, i malgrat el seu to religiós gaudí tothora d’un gran prestigi per la qualitat de les plomes que l’escrivien.\nPublicat per emigdi a 19.12.11


De tot una mica: Purgatori, del David Marín\nL'assassinat del director d'una escola religiosa en una rotonda prop de Lleida on hi ha prostitutes fa que el sergent Rull i el seu equip es dediquin a investigar la mort. Alhora, en un poble de la Vall Fosca l'arribada d'una descendent d'una bruixa i tot un seguit de fets misteriosos que fan que tornin a aparèixer les més antigues supersticions. A més a més, el Rull tindrà problemes existencials que li faran plantejar-se la seva vida.\nNo és la primera novel·la de l'autor on surten aquests personatges. Si no em falla la memòria van debutar a Mala lluna i van continuar a Primàries de sang (llibre escrit a 4 mans amb el Pau Juvillà). No estic segur si també hi són en algun relat o no, però són personatges que tenen un bon recorregut, sobretot en Rull. Espero poder llegir alguna cosa més properament...\nVa guanyar el X Premi Crims de tinta del 2019.\nEtiquetes de comentaris: Crims de Tinta, David Marín, La Magrana, Llibres, Novel·la negra, Premi


Un nou projecte permetrà dibuixar l'arbre genealògic de la Humanitat gràcies a l'ADN extret de 100.000 mostres sanguínies | Consumer\nUn nou projecte permetrà dibuixar l’arbre genealògic de la Humanitat gràcies a l’ADN extret de 100.000 mostres sanguínies\nPartint de marcadors genètics d'individus de tots els continents, la iniciativa permetrà reconstruir els orígens de les diverses comunitats\nData de publicació: Divendres, 15deAbrilde2005\nLa National Geographic Society, IBM i la Fundació Waitt Family han engegat el més ambiciós arbre genealògic de la Humanitat moderna, un projecte de cinc anys de durada que rastrejarà les migracions de les variopintas poblacions ètniques des de l’aparició de la nostra espècie. El “Projecte Genográfico” s’escometrà en deu centres de recerca, on s’analitzaran marcadors genètics de 100.000 mostres sanguínies que seran recollides de comunitats ètniques de tots els continents. Al seu terme, els científics esperen esbrinar d’on procedeixen cadascuna d’aquests grups poblacionals i com i quan van arribar als llocs on viuen en l’actualitat.\nTota aquesta història de viatges i diversitat biològica humana està escrita en els gens, a través del llenguatge xifrat de l’ADN. El 99% del genoma humà és invariable, però existeix un petit percentatge d’unitats d’ADN que varia entre els diferents grups ètnics. Sorgits ocasionalment per mutacions, aquests polimorfismes genètics són els marcadors que proporcionaran els vímets per reconstruir l’arbre genealògic humà.\nEl “Projecte Genográfico”, presentat aquesta setmana a Washington, té un precedent fallit en el Projecte sobre la Diversitat de Genoma Humà, una iniciativa internacional proposta en 1991 pel genetista Luigi Lucca Cavalli-Sforza. Aquesta iniciativa no va arribar a fructificar per l’absència de fons públics, al que va contribuir l’oposició de molts antropòlegs i de diverses comunitats indígenes. Els primers temien un ressorgir de les actituds racistes mentre que els segons pensaven que era una cortina de fum per extreure informació genètica d’utilitat mèdica en benefici exclusiu dels grans laboratoris.\nL’objectiu del “Projecte Genográfico” és molt més ambiciós, ja que es vol recopilar una quantitat de mostres biològiques cent vegades superior. Per evitar ara tota sort de suspicàcies ètiques, la recollida de mostres serà supervisada per un comitè assessor, extern i internacional, i seran donades voluntàriament per deu mil persones de tot el món, una mostra representativa de la diversitat genètica humana. Els impulsors del Projecte Genográfico fomentaran la participació voluntària d’una forma peculiar. A canvi de 100 euros, els donants podran saber quin és la història precisa dels seus avantpassats més remots.\nEn els deu laboratoris, l’ADN serà sotmès a un sofisticat estudi biocomputacional per analitzar diversos marcadors genètics. Conclosos les anàlisis es disposarà d’una valuosíssima base de dades sobre la varietat genètica humana amb la seva corresponent informació antropològica (llenguatge, costums socials…). Llavors es coneixerà millor com es va poblar el món. Hi ha inequívoques evidències, fòssils i genètiques, que nostra espècie es va originar a Àfrica, però moltes altres qüestions romanen obertes, com la progressiva colonització dels altres continents. Les dates i les rutes d’aquest viatge, per l’espai i el temps, són encara incertes.\narbre genealógico-ca humanidad-ca


Les marmotes del Pirineu, en risc per la poca diversitat genètica - Diari de Girona\nLes marmotes del Pirineu, en risc per la poca diversitat genètica\n?Malgrat que la reintroducció d'aquest mamífer ha estat un èxit, les seves característiques poden fer-la desaparèixer\nefe/ddg puigcerdà 07.01.2017 | 01:11\nAlliberament de les marmotes del Pirineu, en imatge d´arxiu.\nn L'escassa diversitat genètica descoberta en les marmotes que habiten els Pirineus del Ripollès i la Cerdanya, reintroduïdes entre 1948 i 1988 de dos grups procedents dels Alps, podria amenaçar la seva supervivència al perjudicar la seva adaptació a les noves condicions que genera el canvi climàtic.\nInvestigadors del Centre d'Investigació Ecològica i Aplicacions Forestals (CREAF-UAB) i del Laboratoire de Biométrie et Biologie Evolutive (LBBE) de Lió (França) han analitzat l'ADN de les marmotes dels Pirineus a través dels pèls d'aquests animals.\nLa marmota alpina es va extingir dels Pirineus fa més de 15.000 anys, però entre 1948 i 1988 es van reintroduir en diverses zones del Pirineu francès uns 400 exemplars de marmota procedents dels Alps francesos, encara que no se sap amb exactitud ni quants ni d'on es van agafar, segons Mariona Ferrandiz Rovira, investigadora postdoctoral del CREAF.\nSegons Ferrandiz, «malgrat la falta de planificació i de seguiment, la reintroducció de la marmota alpina al Pirineu ha estat un èxit» perquè ràpidament es va establir i va colonitzar gairebé tota la cara sud d'aquesta cadena muntanyosa. No obstant això, les poblacions reintroduïdes a Andorra i a les comarques catalanes de la Cerdanya i el Ripollès tenen molt poca diversitat genètica, «un aspecte crucial per adaptar-se al nou ambient».\n«Només el temps dirà si aquest aspecte les perjudica a l'adaptar-se a les noves condicions que genera el canvi climàtic», va advertir la investigadora. Ferrandiz va recordar que més d'un terç de les reintroduccions fracassen a causa de la falta d'estudis previs, a un inadequat seguiment posterior o bé a una baixa diversitat genètica.\n«Que les poblacions siguin diverses genèticament és important en general, però ho és encara més quan les poblacions són petites, com és habitual en les poblacions reintroduïdes».


- Sant Quirze Musical\t02/12/2015 Les AMPAS organitzen un Casal de Nadal per a tots els infants del poble\tLes Associacions de Mares i Pares de les escoles Lola Anglada, Onze de Setembre, Taula Rodona, Turonet i Purificació Salas Xandri, organitzen un Casal de Nadal dirigit a tots els nens i nenes del poble. El casal es realitzarà a l’escola Purificació Salas Xandri. Es tracta d’un casal lúdic amb tallers relacionats amb el Nadal, on els més petits seran els protagonistes. Les sessions tindran lloc els següents dies:\n- 23 i 24 de desembre, ludoteca\n- 28, 19, 30 i 31 de desembre\n- 4, 5, 7 i 8 de gener\nLes propostes del casal giren entorn tallers, cantada de nadales, gimcanes o jocs dirigits. Els horaris seran els següents: de 9 a 14 hores sense dinar, i de 9 a 15.30h amb dinar inclòs. També hi haurà servei d’acollida de 8 a 9h i de 15.30 a 17h.\nLes inscripcions es poden realitzar fins el 10 de desembre omplint un full d'inscripció i aportant tota la informació que es demana al despatx de l’AMPA del Purificació Salas o a mitjançant el correu electrònic extraescolars@ampapurisalas.cat.\nPodeu consultar els preus i més informació a www.ampapurisalas.cat.


ENTREVISTA REYES ESTÉVEZ - Championchip\nPublished by championchip on 02/12/2015\nDesprés d’uns anys connectada al món de l’atletisme, avui m’arriba l’oportunitat d’entrevistar al migfondista català amb més talent natural de la història de l’atletisme espanyol, l’estrella dels 1.500 ml, Reyes Estévez. Amb un magnífic palmarès, es va proclamar rei d’aquesta distància amb el bronze als mundials d’Atenes 1997 i Sevilla 1999, amb l’or europeu a Budapest 1998 i la plata a Munic 2002, amb la plata als mundials de pista coberta i el bronze a l’europeu de pista coberta Madrid 2005.\nReyes, que es va retirar professionalment fa cinc anys, viu ara una altra etapa amb nous projectes esportius, com ho és la prova “II Carrera Solidaria Cabalgada de Reyes”. La cursa, que tindrà lloc a Cornellà de Llobregat el 3 de gener de 2016, és el pretext perfecte per conèixer aquest “crac” i la causa que el motiva a organitzar-la.\nVas deixar l’esport d’elit l’any 2010. Quin paper ocupa l’atletisme en el teu dia a dia després de retirar-te?\nActualment no segueixo cap rutina d’entrenaments, surto a rodar durant hora i quart al meu ritme tres vegades la setmana i corro a les curses que em conviden. Això m’ajuda a desconnectar i a fer marxar el “mal rotllo”. En definitiva, gaudeixo amb l’atletisme a un altre nivell.\nCom portes el canvi de passar a ser l’estrella dels 1.500ml a viure endinsat en el món de l’atletisme popular?\nJo vaig notar el canvi al cap de dos anys de retirar-me perquè al principi estàs amb la novetat i tot és diferent. Personalment, ho vaig portar bé perquè tenia molt clara la meva decisió. Al tenir un nom notes l’exigència i la pressió i podria haver continuat competint, però per fer-ho sense ser el Reyes que havien vist abans, vaig preferir donar per finalitzada aquesta etapa professional. Tot i així, la veritat és que el buit és gran, un abisme sense els viatges i les competicions que marcaven l’agenda.\nAra, a la teva agenda hi figuren altres cites esportives, com l’anomenada “Carrera Solidaria Cabalgada de Reyes”. Com va sorgir la idea?\nDes que vaig deixar l’esport d’alt nivell fa cinc anys que havia tingut al cap organitzar una cursa. Com que el calendari estava atapeït de proves, vaig pensar que havia de ser una cursa original, diferent i que aportés quelcom solidari. Així va sortir la “Carrera Solidaria Cabalgada de Reyes” jugant amb el meu nom i amb el dia de Reis.\nQuin és l’objectiu de la cursa?\nLa nostra motivació és recollir el màxim de joguines per a què les famílies més humils puguin gaudir de la nit més màgica de l’any amb l’objectiu de què s’apunti com més gent millor per gaudir d’un matí solidari i bonic.\nQui dóna suport a l’organització d’aquesta cursa?\nEl club d’atletisme Cornellà Atlètic, l’Ajuntament de Cornellà de Llobregat i Sport Zone em donen la possibilitat de fer la cursa i em faciliten tota la feina logística, que no és gens fàcil. En aquest sentit estic molt agraït perquè confien en la causa i no m’han posat cap problema. L’any passat la vaig organitzar amb només 20 dies perquè em van donar els permisos un mes abans. Els dies previs van ser de no dormir, però va ser una experiència maca, vam aprendre dels errors i ara esperem que aquest any sigui molt millor.\nCompteu amb la col·laboració de la Creu Roja. On arriben les joguines que s’entreguen?\nA famílies humils del nostre entorn de Cornellà, tot i que l’any passat va ser un èxit total i també van arribar a l’Hospitalet! Hi havia 1.200 inscrits, tot i que finalment van ser 800 participants arribats a meta, és a dir, molta gent s’hi va apuntar per col·laborar amb la inscripció i la joguina. Vam superar les expectatives! L’any passat teníem una furgoneta de la Creu Roja i vam acabar omplint tres!\nUn èxit total! Quin va ser el millor moment de la passada edició?\nQuan em vaig disfressar de rei Baltasar. Entrar a cases humils on hi havia nens que esperaven amb la galeta, el got de llet… És una experiència que cal viure i que omple. De fet, hem pensat que aquest any sortejarem les altres dues places de reis per a què visquin la vivència.\nHi ha alguna diferència entre les dues edicions?\nAquest any l’hem pogut organitzar amb més calma. Hem buscat més col·laboradors i patrocinadors per ampliar la bossa del corredor i donar més premis. El circuit serà el mateix, amb els primers 600 metres de lleugera pujada i baixada fins al km 3, amb els últims 2 km de relativa pujada.\nLa cursa no podia ser en un altre lloc a Cornellà de Llobregat, ciutat on vas néixer. Com vas començar al món de l’atletisme?\nSí, i de fet és on vaig començar a córrer, al club Atlètic Cornellà, abans d’anar al CAR de Sant Cugat. Va ser en un cros escolar, tenia 9 anys i dos germans més grans que anaven a córrer el cros per l’escola. Els vaig veure i em vaig queixar als pares sí hi podia anar jo també, va fer efecte i em van portar. Però com no hi havia categoria benjamí vaig participar com a aleví i vaig guanyar. Recordo que vaig entrar amb avantatge i fins i tot em van dir que no podia ser, que havia retallat durant el recorregut. Al cap d’una setmana em van cridar per fer una prova de 1.000 metres en pista al club Atlètic Cornellà amb l’entrenador Manuel Carrasco i vaig fer 3’06”. Crec que encara és marca…i allà vaig començar.\nQuè li diries a la gent per a què s’animi a participar?\nEls diria que és una cursa molt maca i especial i que s’apuntin! Aquest any esperem més atletes de prestigi internacional, que encara no puc donar a conèixer i que donaran més nivell a la prova. També podran gaudir de concerts i posar el seu gra de sorra amb una joguina pels infants més necessitats. També vull recordar que les inscripcions ja estan obertes amb un descompte del 50% abans del 10 de desembre!\nI després de la cursa, tens més projectes en ment?\nEm van proposant iniciatives i més ara amb el boom del running. Crec que les cares conegudes de l’atletisme encara podem fer més coses positives. També he pensat fer d’entrenador personal i poder transmetre el que he après jo durant tanys anys.\nQui és el secret d’aquesta moda del running?\nLa gent s’ha adonat que sentir-se bé amb un mateix és fàcil, amb només unes sabatilles i una zona agradable per córrer. Arribes a casa d’una altra manera, sense estrès, et sents millor. És una teràpia estupenda per a tot i et dóna més vitalitat.\nI quan no et veiem corrent, què fa Reyes?\nM’encanta cuinar, estic fet un “cocinitas”. A casa em poso canals de cuina a Youtube com si fos Arguiñano…


Sang Culé fa un comunicat pel Barça-Madrid de bàsquetRacoBlaugrana.com\nHome Bàsquet Barça Sang Culé fa un comunicat pel Barça-Madrid de bàsquet\nSang Culé fa un comunicat pel Barça-Madrid de bàsquet\nDemà diumenge dia 28 de desembre a les 19 hores Barça i Madrid protagonitzaran el primer clàssic de la temporada al Palau Blaugrana. Per tal d’animar l’ambient contra els blancs, el grup d’animació Sang Culé ha emès un comunicat, on demana que es portin una sèrue d’objectes i proposa varies iniciatives, aquí el podeu llegir íntegre.\nTOTS UNITS FEM FORÇA!!!!!!! BARÇA, BARÇA, BARÇA!!!!!!!!!\nArriba un dels moments cabdals de la temporada , la visita del Madrid al Palau en un partit on el Barça té l’oportunitat d’igualar als blancs a la classificació de la lliga regular. Per aquest motiu el Palau ha de ser aquell sisè jugador que empenyi a l’equip quan ho necessiti i posi la pressió el rival per generar l’ambient del de les grans ocasions on el Palau esdevé màgic.\nDes de Sang Culé * Cor Català fem una crida perquè tots els que vingueu diumenge, amb l’objectiu de donar el màxim caliu possible al Palau, porteu una samarreta, una bufanda del Barça, una estelada i una bossa de papers tallats per fer una gran catarata de papers a la primera cistella en joc del Barça. Per altra banda, en un clàssic cal que entre tots animem ben fort al nostre Barça i que xiulem al Madrid per fer que la victòria es quedi al Palau. UN BARÇA- MADRID ÉS QUELCOM MÉS!\nAl minut 2,46 del segon i el quart quart (l’equivalent al minut 17’14) seguiu els càntic d’IN –INDE –INDEPENDÈNCIA que iniciarem des de la nostra grada per tal de mostrar una vegada més que és NORMAL VOLER SER UN PAÍS NORMAL!\nFidels a uns colors, fidels a una Terra.\nLectures 14024 vegades per 3330 lectors\nsang cule barça madrid basquet\nPrevious articleDenis Suárez per Samper, una operació difícil d'explicar\nNext articleBartomeu vol proposar una candidatura conjunta a Joan Laporta\nO. Ljubljana – Barça, a mantenir el liderat\nEl Barça de bàsquet disputa aquesta tarda la segona jornada de la segona lligueta classificatòria contra l'Olympic de Ljubljana. Barça i Olympic són actualment...


Dominiques de l'Anunciata, escola de les, 5 results 5\nSant Sadurní d'Anoia, 3 results 3\nVisual, 241 results 241\nDibuixos, 240 results 240\n244 Descripció arxivística results for Art abstracte\n244 resultats directament relacionats Exclou els termes específics\nDibuix de vidriera de ciment de motiu abstracte de tons blaus\nES ES MDB 3-401-02-05-06-02-RIG-0416-002\nDibuix de vidriera de ciment de motius abstractes de tons blaus. L'estructura de la vidriera esta formada per tres obertures la superior i inferior de dimensions més petites que la central. En la part superior els números 1 / 3 i la paraula :ENCARADA\nDibuix de vidriera de ciment de motiu abstracte de tons blaus, vermells i taronges\nES ES MDB 3-401-02-05-06-02-RIG-0416-001\nDibuix de vidriera de ciment de motius abstractes de tons blaus vermells i taronges en les parts circulars. L'estructura de la vidriera esta formada per tres obertures la superior i inferior de dimensions més petites que la central. En la part superior el número 2 i en la part inferior: ESC 1/10\nES ES MDB 3-401-02-05-06-02-RIG-0415-004\nDibuix de vidriera en ciment per a finestra amb motiu abstracte\nES ES MDB 3-401-02-05-06-02-RIG-U2252\nDibuix de finestra rectangular amb motiu abstracte de formes geomètriques de tons blaus, vermells, verds i roses. En la part posterior del dibuix a llapis: Sr. Comas, arq. I en la part inferior del suport, el nom del taller i el text: Esc. 1:10. En la part posterior del suport un adhesiu amb el text: Luz 496x82\nES ES MDB 3-401-02-05-06-02-RIG-0115\nDibuix de dues finestres amb dos badius de forma rectangular, en un el motius decoratiu són taques de diversos colors. En la part posterior hi ha un esbós dibuixat a llapis En l'altre les taques de colors creen el dibuix d'un arbre en un badiu i un sol en l'altre.\nES ES MDB 3-401-02-05-06-01-RIG-0125-001\nDibuix de vitrall per a finestra rectangular amb acabament en arc apuntat, amb motius abstractes, formes geomètriques combinació dels tons grocs, verds, blaus, vermells i blanc.\nES ES MDB 3-401-02-05-06-01-RIG-0129-001\nDibuix de vitrall per a finestra amb motiu abstracte de tons marrons, verds i grocs\nES ES MDB 3-401-02-05-06-01-RIG-0125-002\nES ES MDB 3-401-02-05-06-01-RIG-U0774\nDibuix de vitrall per a finestra rectangular apaïsada amb formes geomètriques rectangulars de diverses mides i de colors vius: vermell, groc, verd, blau, taronja i granat. En el marge superior esquerra a bolígraf el nom: Amadeo Rovira, segurament el client, en el marge inferior dret a llapis: E 1=10\nES ES MDB 3-401-02-05-06-01-RIG-0129-002


QUÈ FEM A TORTOSA?: La ciutat de Tortosa homenatja el professor Manuel Pérez Bonfill\nPérez Bonfill, distingit com a Fill Predilecte de la Ciutat de Tortosa\nManuel Pérez Bonfill (Manolo), catedràtic de llengua i literatura castellanes i exprofessor de l’Institut Joaquim Bau, ha rebut aquesta tarda el reconeixement de Fill Predilecte de la Ciutat per part de l’Ajuntament de Tortosa.\nPérez Bonfill va ser un dels capdavanters en la lluita de l’ensenyament del català i va destacar com a director de teatre, essent el fundador de l’Aula de Teatre de l’Institut Joaquim Bau. Escriptor, cronista cultural, poeta i impulsor de grans iniciatives, Pérez Bonfill va ser un mestre de mestres de la nostra ciutat, juntament amb altres intel·lectuals com Gerard Vergés, Frederic Mauri o Zoraida Burgos. A més, també ha rebut diferents distincions, entre les quals cal destacar la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya.\nUn emotiu acte, celebrat a l’Espai St. Domènec, ha volgut glossar la figura de Manuel Pérez Bonfill que, als seus noranta anys, ha estat partícip d’aquest sentit homenatge.\nA l’acte han assistit diferents personalitats de l’àmbit cultural de les Terres de l’Ebre, les autoritats de la ciutat, representants d’Òmnium Cultural o de l’Antena Cultural de la URV, així com exprofessors, exalumnes i professors de l’Institut Joaquim Bau.\nEls diferents portaveus dels grups municipals de la ciutat han dirigit unes paraules d’agraïment i de reconeixement a la tasca de Pérez Bonfill.\nEl portaveu del PSC, Enric Roig, ha destacat “la quotidianitat del professor i la important empremta del seu llegat”. Per la seva banda, des del grup de Movem Tortosa, Jordi Jordan ha dit que “ens sentim molt orgullosos de la seva trajectòria” i “teníem el deure d’homenatjar-lo i expressar les més sinceres gràcies”.\nEl representant del grup republicà, Josep Monclús, a banda d’agrair la seva feina, ha fet referència a algunes de les seves obres; Giny d’aigua, de la qual ha dit que ·és un poema únic” o Carrer de només un, una obra que, segons Monclús, “haurien de llegir tots els tortosins”. Des del grup de CIU, la seva portaveu, Meritxell Roigé, ha recordat que “Pérez Bonfill és un dels professors més apreciats de l’Institut” i que “té molt de mèrit haver estat el pioner de tantes inquietuds culturals i de promoure la nostra llengua”. Ha afegit també que “va estimular l’activitat cultural i la democràcia de casa nostra” i “ensenyava a pensar perquè ningú pensés per ells”.\nD’altra banda, l’exprofessor de l’Institut Joaquim Bau, Manel Ollé, ha explicat que “el dia que Pérez Bonfill es va jubilar li vam regalar la publicació del seu primer llibre de prosa i una màquina d’escriure” i que “sempre anava més enllà de la matèria i trobava temps per parlar d’Enric Prat de la Riba, Gabriel Ferraté, Eugeni d’Ors o Mn. Manyà”.\nHa afegit que “sempre deia als seus alumnes que hi havia coses molt més importants que les dècimes o les mil·lèsimes de les notes” i que Pérez Bonfill “hauria pogut ser professor de literatura en qualsevol universitat del món”.\nOllé, ha destacat també que, segons Bonfill, “el català més bonic de tot arreu el parlava una venedora de dàtils del Parc Municipal de Tortosa, perquè ell buscava la gràcia i l’elegància al geni de l’idioma” i que “Bonfill va establir a Tortosa, les bases d’un teatre nacional”. A més, ha volgut recordar que “la cultura només es pot entendre des de dos paràmetres: el rigor i l’objectivitat”.\nUn altre professor, i també escriptor, Emigdi Subirats, ha contribuït a enaltir la tasca de l’homenatjat i ha recitat uns quants poemes de Pérez Bonfill, acompanyat per l’alumne del batxillerat escènic, Pau Cardona, a la guitarra.\nL’alcalde de Tortosa, Ferran Bel, ha expressat que “Pérez Bonfill, més enllà de la seva ciutat, apreciava molt la seva gent” i que “aquest no és només un reconeixement de l’Ajuntament, sinó que també ho és de Tortosa i de tots els seus ciutadans”. Al mateix temps, ha recordat que “sempre ha estat un home compromès amb la ciutat, el territori i la seva llengua” i que “ha estat un honor tenir-te entre nosaltres i volem continuar tenint entre nosaltres molts anys més”.\nFinalment, Manuel Pérez Bonfill, enmig d’una llarga i emotiva ovació, ha dirigit “el meu sentit agraïment” a totes aquelles persones, entitats i institucions que han fet possible el seu reconeixement. Amb ironia ha dit que “ja voldria jo conèixer a aquest Bonfill del qui parlàveu” i adreçant-se a un públic, per ell especial, ha destacat que “l’únic mèrit que tinc és haver intentat ser amic dels meus amics, dels meus conciutadans i d’aquelles persones compromeses amb la cultura, la política i el seu poble. A tots els meus exalumnes, una abraçada i el meu més sentit agraïment”.\nPublicat per irene a 4:05


23a edició del Cicle d'Audiovisuals de Muntanya i Aventura del GEiEG - Ajuntament de Girona\nEl tinent d'alcaldia i regidor de Cultura, Benestar Social i Ciutadania de l'Ajuntament de Girona, Carles Ribas; el president del Grup Excursionista i Esportiu Gironí (GEiEG), Francesc Cayuela, i l’esportista Jordi Gamito han presentat aquest matí la 23a edició del cicle d’Audiovisuals de Muntanya i Aventura, que se celebrarà als Cinemes OCine de Girona del 7 de març al 4 d’abril.\nLes projeccions, relacionades amb el món de l’alpinisme, tindran lloc cada dijous del mes de març i el primer d’abril, a les vuit del vespre. El cicle començarà el dijous 7 de març amb la projecció Sin nada para el camino de vuelta, un curt documental del mateix Jordi Gamito en què el trail runner explicarà el seu dia a dia i com certs esdeveniments vitals van fer-li canviar la manera d’afrontar els reptes. El dijous 14 de març serà el torn de Las 7 cumbres, sobre l’ascens de l’escaladora Rosa Fernández als set cims més alts del món. El 21 de març es projectarà ¿Por qué hacemos esto?, de Carlos Llerandi, una gravació de ski i freeride per la Vall d’Aran i Margalef i d’alpinisme a Chamonix (França) i Courmayeur (Itàlia).\nSeguirà el cicle el documental Chaining deam peaks, que es podrà veure el 28 de març i que narrarà l’aventura de trail, bicicleta i alpinisme de Genís Zapater per les muntanyes més emblemàtiques dels Alps. El cicle es tancarà el 4 d’abril amb la pel•lícula This mountain life, de Grant Baldwin, on la Martina i la seva mare Tania, de 60 anys, s'embarquen en una aventura de 6 mesos i 2.300 km fins a Alaska a través de les muntanyes. La peça va rebre el Premi BBVA al millor film de muntanya i el Premi FEEC a la millor fotografia l’any 2018.\n“La ciutat de Girona és referent en el món de l'esport masculí i femení entre altres raons perquè hi ha entitats com el GEiEG que fomenten els valors de l'esport, que entenen la pràctica esportiva com una activitat cultural i que desperten l’interès pel sector entre la ciutadania”, ha destacat el regidor Carles Ribas.\nEl cicle està organitzat pel GEiEG i compta amb el suport de l’Ajuntament de Girona, la Diputació de Girona, la Generalitat de Catalunya, EsportCat i la Federció d’Entitats Excursionistes de Catalunya.\ndocument pdf Dossier de premsa audiovisuals GEiEG 2019


Lloret reforça la neteja i desinfecció dels carrers amb centres sanitaris, farmàcies o comerços d'alimentació - El Gerió Digital\nLloret reforça la neteja i desinfecció dels carrers amb centres sanitaris, farmàcies o comerços d'alimentació\nLes ADF desinfectaran les zones comuns i accessos d'urbanitzacions\nDimecres, 25 de març de 2020 17:00h\nArran de la crisi sanitària del coronavirus i seguint les instruccions de Departament de Salut de la Generalitat, l’Ajuntament de Lloret de Mar (Selva) ha reforçat els serveis de neteja viària. S’ha posat a disposició per a aquestes actuacions tota la maquinària associada a neteja viària amb què compta l’empresa concessionària.\nEls equips operatius per assumir les tasques de neteja i desinfecció de carrers són els mateixos que la població hi destina durant la temporada alta, és a dir els mesos d’estiu.\nLa regidora de Medi Ambient, Marina Nicolàs, explica que “la maquinària d’aigualeig i els equips d’aigua prioritzen l’actuació en aquelles zones més concorregudes i sensibles com poden ser els entorns a centres sanitaris, farmàcies, supermercats i establiments d’aliments i productes essencials, comissaria de la Policia Local i Protecció Civil, centre logístics i assistencials habilitats”. I detalla que “també s’estan desinfectant amb productes viricides els contenidors instal·lats al nucli urbà, tant amb el camió rentacontenidors com amb els equips manuals d’aigua a pressió”.\nPer altra banda, s’ha requerit als voluntaris de l’Associació de Defensa Forestal (ADF) que s’encarreguin de dur a terme la desinfecció de les zones comunes i accessos de les múltiples urbanitzacions del municipi. La regidora explica que “intervindran en zones com les àrees d’aportació de residus o els accessos i entorns a les bústies col·lectives”.


Batxillerat | Escola Pia de Terrassa\nBatxillerat : El nostre projecte\nEl Batxillerat és l’inici d’un projecte de desenvolupament professional i personal\nProposem diferents itineraris que abasten les tres modalitats de Batxillerat (arts; humanitats i ciències socials; ciències i tecnologia) perquè puguin triar el que millor s’adapti a les seves necessitats. Aquests itineraris ofereixen diverses combinacions de les matèries específiques de cada modalitat per facilitar que la tria dels alumnes s’ajusti el màxim possible al seu projecte professional.\nEn finalitzar l’etapa els alumnes prendran decisions importants i és aquí on l’acció tutorial personalitzada (tutors de grup, tutors de seguiment del treball de recerca, psicòleg-orientador) i el nostre programa d’orientació (perfil de competències, xerrades i visites a centres universitaris o de CFGS, xerrades d’exalumnes ara ja universitaris, entrevistes amb el departament d’orientació de l’etapa, etc.) tenen un paper fonamental.\nDescobreix com viuen famílies i alumnes de l’escola l’etapa de Batxillerat:\nPensant en el seu futur laboral i personal no podem deixar de banda la seva formació integral, tant acadèmica com emocional, i és per això que al llarg del primer curs de batxillerat els alumnes fan un programa de creixement personal (sessions de treball sobre control d’emocions, autoestima, habilitats socials, món interior) o proposem accions de voluntariat o d’acció solidària.\nLes llengües estrangeres també tenen un paper fonamental a l’etapa oferint-se la possibilitat de fer com a matèria comuna francès o anglès. Els alumnes d’anglès es distribueixen en agrupacions en funció del seu nivell i amb flexibilitat per passar d’un grup a un altre. Els alumnes d’anglès que acreditin un nivell suficient tenen la possibilitat de fer la prova del First Certificate in English a la nostra pròpia escola o i els de francès accedir a l’acreditació del DELF 2. També s’ofereix la possibilitat de fer alemany com a matèria de modalitat als alumnes de la modalitat d’humanitats i ciències socials.\nFamílies i alumnes opinen sobre el Batxillerat a l’escola\nQue fem a Batxillerat?\n20 febrer 2020/per Redacció\nGraduem la primera promoció del Batxillerat Dual Internacional\n23 juliol 2019/per Redacció\nBons resultats de la nostra escola a la prova Cangur de matemàtiques\n17 juny 2019/per Redacció


L’òpera prima de Gaudí i l’única a Tarragona obre al públic aquest juliol | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nL’òpera prima de Gaudí i l’única a Tarragona obre al públic aquest juliol\nPla detall de l’antependi format per tres espais quadrats on s’allotgen tres àngels emmarcats per columnes. Foto: ACN\nDarrere la Rambla Nova de Tarragona s’amaga un petit tresor fins ara pràcticament desconegut. És el santuari de Nostra Senyora del Sagrat Cor, considerada l”opera prima’ d’Antoni Gaudí i l’única de l’arquitecte a les comarques tarragonines. A partir d’aquest juliol, estarà obert als visitants de dimarts a diumenge.\nEl capellà rector del santuari, Antonio Pedro Martínez Subías, explica que l’espai és la primera obra en què va intervenir Gaudí, tot i que no hi ha un document contractual que ho acrediti perquè, aleshores, no podia signar cap projecte executiu perquè encara no era arquitecte. A l’església, d’estil neogòtic, destaquen les esveltes columnes, la decoració vegetal geomètrica i els arcs de catenària del cambril de la Mare de Déu, que “després veurem en moltes obres de Gaudí”, detalla el mossèn.\nEl santuari de Nostra Senyora del Sagrat Cor de Tarragona. Foto: ACN\nA més de la petjada de Gaudí, el santuari, situat al carrer Méndez Núñez, també és especial perquè és el primer lloc d’Espanya on la Verge Maria va rebre culte sota la nova advocació de Nostra Senyora de Sagrat Cor, d’Issodein, França, el 1857. “Al cap de tres anys venen les primeres monges a Tarragona, disposen d’alguns terrenys i es fa el primer col·legi de Jesús Maria; d’aquí surt a la península i a les colònies d’ultramar”, explica el mossèn.\nPerò la implicació de Gaudí amb el santuari es va iniciar després que morís la seva germana Rosa i la seva neboda quedés sota la seva custòdia, ja que el pare l’havia abandonada. El rector apunta que l’autor mantenia una molt bona relació amb el vicari general de Tarragona, Joan Baptista Grau Vallespinós, i li va demanar que la nena fos acollida per les monges. “A partir d’aquí hi ha una gran relació entre la comunitat, Vallespinós i Gaudí, units per Reus”, assenyala Martínez Subías.\n“Quan ve aquí hem d’imaginar un edifici fet per un altre arquitecte, que ell aprofitarà per fer la nova capella”, quan encara no havia acabat els estudis. L’església és un espai de tres naus subdividit per 12 esveltes columnes de ferro colat i ornamentada amb decoració floral geometritzada. A més de la capella, un testimoni manuscrit de l’època apunta que Gaudí també hauria intervingut en la creació dels jardins del Col·legi Jesús Maria, actualment desapareguts.\nEl cambril i part del manifestador del santuari de Nostra Senyora del Sagrat Cor de Tarragona. Foto: ACN\nL’altar, el manifestador i el cadiratge\nEntre les obres documentades de Gaudí hi ha el manifestador, del 1879, de grans dimensions, de fusta sobredaurada, situat sobre la columna marmòria. D’altra banda, també està documentat l’altar, del 1880, amb la taula i un antependi format per tres espais quadrats on s’allotgen tres àngels emmarcats per columnes; i el cadiratge. Martínez Subías recorda que el 21 de juliol del 1936, l’Església va ser profanada: es va cremar el cadiratge, el manifestador –l’actual és una rèplica exacta de Ferran de Castellarnau-, la primera imatge de la Mare de Déu i el sagrari.\nA Astorga (Castellà i Lleó) hi ha, segons el capellà, el que és una altra “joia de Gaudí”, el Palau Episcopal. “Quan Vallespinós surt de Tarragona per ser nomenat bisbe d’Astorga veu que la residència havia estat cremada i crida a Gaudí perquè li faci un projecte que evoca el santuari si es miren les voltes, les arestes i l’ornamentació”.\nDetall del santuari de Nostra Senyora del Sagrat Cor de Tarragona. Foto: ACN\nLes entrades finançaran la restauració\nMartínez Subías, rector del santuari, reconeix que oficiar les misses des d’aquest espai representa “una gran responsabilitat” perquè “és l’única obra del mestre arquitecte a les comarques de Tarragona”. Per tot plegat, reclama que “s’hauria de fer l’impossible perquè no es degradés i la mantinguéssim i recuperéssim amb tota la seva esplendor”. Les visites guiades ajudaran en aquest sentit, i és que l’empresa organitzadora, Expertus Turismo y Ocio, destinarà els diners de les entrades per restaurar algunes de les parts del santuari.\nLa directora d’Expertus, Marketa Stverakova, ha apuntat que, el primer que es farà, és elaborar un projecte de restauració per avaluar quines són les actuacions més urgents de parts que estan visiblement deteriorades, “les bases de les columnes, la part que rodeja l’altar o la pintura”. L’empresa, que ja s’encarrega de les visites a la Catedral de Tarragona, entre d’altres espais, confia atreure entre 3.000 i 4.000 visitants, que pagaran entre 3 i 5 euros per l’entrada.\nUn vitrall al santuari de Nostra Senyora del Sagrat Cor de Tarragona. Foto: ACN\nLes visites s’allargaran durant tot l’estiu en un període que es considera de prova i que mesurarà l’atracció dels visitants cap a l’única obra de Gaudí a Tarragona. A partir d’aquí, l’empresa estudiarà si amplia els ‘tours’ i prepara, a més de les visites guiades i els fulletons informatius, una vídeo guia que permeti fer-se una idea dels elements originals que ja no estan presents a l’església.\nRodríguez: “Quilòmetre zero de la ruta modernista”\nLa regidora de Turisme de Tarragona, Inma Rodríguez, ha explicat que la iniciativa “era una tasca pendent” del consistori i que amb l’obertura al públic, el santuari es convertirà en “el quilòmetre zero” i punt de partida de la ruta modernista, amb el Teatre Metropol i el Mercat Central entre els elements principals. A partir d’ara, els visitants “tenen una oportunitat per descobrir una joia amagada, que des del carrer no es pot saber com és de bonica per dins”, afirma Stverakova.\n01/07/2017 Els visitants ja poden veure la primera obra documentada de Gaudí, a Tarragona\n26/06/2015 Acte de cloenda de l’aniversari del Setge a Tarragona\nJuan\tel 19/06/2017 a las 10:30 am\nque diran els de Reus\nque el arquitecte de Riudoms te una obra a la capital i a Reus no


La 35a Assemblea i 10a Convenció de Premsa Comarcal, dissabte a Igualada\nActualitzada 17/05/2017 a les 12:01\n© Logo de la 35a Assemblea i 10a Convenció de Premsa Comarcal\nEl dissabte 20 de maig Igualada acollirà la 35a Assemblea Ordinària d’Associats de l’ACPC i la 10a Convenció de la Premsa Comarcal i Local, coorganitzades enguany amb el setmanari La Veu de l’Anoia. L’assemblea començarà a les 10 del matí al Museu de la Pell d’Igualada i Comarcal de l’Anoia ubicat al carrer Doctor Joan Mercader, 1 d’Igualada.\nLa convenció començarà a dos quarts de dotze del matí, amb el veredicte del 9è Premi de Recerca Universitària Premsa Comarcal, promogut per l’ACPC i la Xarxa Vives d’Universitats.\nA continuació hi haurà la taula de debat Universitat i Premsa Comarcal, moderada per Juan Cal (director executiu del Grup SEGRE) que comptarà amb la participació de Bernat López (Universitat Rovira i Virgili); Carles Singla (Universitat Pompeu Fabra); Miquel Pueyo (Universitat de Lleida) i Xavier Ginesta (Universitat de Vic -Universitat Central de Catalunya). Després, una taula rodona tractarà sobre els Joves periodistes i la Premsa Comarcal en la qual hi participaran representants de mitjans associats a Premsa Comarcal.\nI per acabar, Enric Marín, professor del Departament de Mitjans, Comunicació i Cultura de la Universitat Autònoma de Barcelona, pronunciarà la ponència de cloenda, Crisi del periodisme, comunicació de proximitat i formació universitària.\nPosteriorment, a un quart de 3 de la tarda, en el mateix museu, se celebrarà un dinar de cloenda i el lliurament dels sisens Premis Premsa Comarcal.\nActualment, l'Associació Catalana de la Premsa Comarcal agrupa 126 publicacions de premsa comarcal i local, en paper i digitals, entre elles el diari SEGRE, repartides arreu del territori català.\nPrograma la 35a Assemblea i 10a Convenció Premsa Comarcal


Castellbell i el Vilar,recapta 1.176€ per a la Marató de TV3 2018 dedicat al Càncer – Castellvilarenc.info\nText: Coordinadora d’entitats per la Marató de Castellbell i el Vilar.\nAvui, 23 de desembre, l’Associació de veïns de Mas Enric-Can Prat han recaptat 367,50 € per a la Marató de TV3. Moltes Gràcies a totes i tots per les vostres aportacions i saber fer. (Que sumen als 808,90 € recaptats la jornada de diumenge passat), Junts, sumem..!! Enguany, la recaptació aconseguida per la Coordinadora d’Entitats per a la Marató de Castellbell i el Vilar ha aportat a la Marató la suma de 1.176,40 €!!!!!!\nUn gra de sorra per a investigació i prevenció contra el Càncer.\nGràcies, mil gràcies!!!!


diumenge 4 de setembre de 2011 |\nDavant la reforma de la Constitució: participació ciutadana i lluita al carrer!\nEl govern ja ha iniciat el tràmit parlamentari, mitjançant un acord amb el Partit Popular, de reforma de la Constitució per a consagrar l’estabilitat pressupostària, endurint d’aquesta manera encara més els propis criteris del Pacte de l’Euro. Amb això el govern del PSOE i el presumiblement esdevenidor del PP s’erigeixen novament en defensors exemplars, mostrant la seua imatge més submissa i gregaria, dels postulats i exigències de les oligarquias financeres i els requeriments dels governs Merkel i Sarkozy.\nLa via escollida d’aprovació, al final d’una moribunda legislatura d’un parlament poc representatiu, sota un govern sense nord i sense consulta en referèndun, mostra, una vegada més, la submissió del poder polític institucional a les exigències del poder econòmic europeu. I, com ve a reconèixer-se cada vegada més, és que “li diuen democràcia i no ho és...”. La resposta social enfront d’aquest nou colp d’estat dels mercats és un clam: una part cada vegada major de la societat mostra la seua indignació, i fins i tot actors fins a ara passius expressen el seu rebuig.\nDes d’Esquerra Anticapitalista rebutgem contundentment la proposta de reforma constitucional presentada pel govern estatal pels següents motius:\n1) És una mesura procíclica: la política econòmica ha de compensar els efectes del cicle econòmic\nEl principal objectiu dels pressupostos públics ha de ser la correcció de les desigualtats socials i econòmiques provocades per una economia capitalista basada en la competitivitat i la lògica del benefici d’una minoria. En contextos de crisi econòmica com l’actual, aquesta correcció hauria de ser realitzada, en clar contrast amb el que vénen fent les administracions públiques, mitjançant un augment de la despesa pública social. L’establiment d’un límit constitucional del dèficit- que en aquest context suposa una aposta explícita per aprofundir les retallades de despeses i que no deixa de ser una formalització de la política econòmica implementada fins a ara- prioritzarà el pagament del deute i els seus interessos i impedirà prioritzar la defensa dels drets socials bàsics de les classes treballadores i populars. D’aquesta manera, obligarà a donar-les l’esquena mitjançant una reducció de la despesa social en plena recessió. A més de constituir un greu atac contra els drets fonamentals d’àmplies capes de la ciutadania, aquest rumb limitarà greument -com han anunciat fins i tot els economistes crítics més moderats-, la capacitat de recuperació econòmica i generarà més recessió.\nMentre que el principal objectiu de la reforma és transmetre seguretat als poders econòmics i financers que s’amaguen darrere dels mal anomenats mercats, sabem a hores d’ara que els seus atacs contra el deute sobirà espanyola no cessaran si amb ells poden continuar enriquint-se.\n2) Sota els mandats del PPSOE la reducció del dèficit mitjançant l’augment dels ingressos està descartada: retallar les despeses és l’opció triada\nLa tendència en l’Estat espanyol durant les últimes dècades ha estat reduir de manera espectacular la pressió fiscal sobre les classes adinerades i les rendes del capital. Això s’ha vist il·lustrat, entre altres exemples, mitjançant la reducció i eliminació dels impostos de societats, de successions, de patrimoni, etc. El govern espanyol també s’ha mostrat absolutament indiferent davant la necessitat d’eradicar el frau fiscal, els paradisos fiscals i l’evasió de capitals. Precisament perquè en èpoques de recessió econòmica el dèficit creix com resultat de l’augment de l’atur, la resposta no ha de ser en cap cas la disminució del suport públic als sectors més vulnerables i desfavorits, sinó, al contrari, una major capacitat de captació de recursos per a plantar cara al drama personal, familiar, laboral i social de milions de persones. Davant açò, l’esquerra alternativa ha de seguir treballant per a trencar el mite que presenta el creixent deute públic com resultat de la despesa social i visibilitzar el paper central que tant un sistema fiscal regressiu i absolutament conservador, així com el rescat de múltiples entitats bancàries durant els últims anys, estan tenint en l’augment del dèficit i el deute.\n3) La reforma constitucional és altre pas cap a la aniquilació de l’Estat del benestar: necessitem més, no menys despesa pública\nA pesar del cinisme present en els discursos del PSOE i el PP, la reforma constitucional no tindrà com resultat salvar un de per si mateix minso Estat de benestar, sinó que serà altre pas en el camí per a acabar amb ell. El pitjor de la crisi i de les contrarreformas neoliberals està encara per arribar: presenciarem sens dubte nous atacs contra les pensions, contra els subsidis contributius i no contributius per atur i, com ja està ocorrent a Catalunya, per raons d’exclusió social. Assistirem també a noves privatitzacions dels serveis públics com la sanitat o l’educació o a la imposició del co-pagament, etc. En definitiva, la reforma proporcionarà la coartada constitucional per a seguir eradicant l’interès del públic i el social. És absurd i ridícul que els partits majoritaris argumenten el contrari: 2-3 segueix sent -1. Sense un increment dels ingressos els comptes no eixiran.\n4) Contra “la tecnificació” de la ideologia neoliberal: altra política econòmica és possible\nEl parany de fer aparèixer reformes antisociales i profundament injustes com inevitables i avalades per la ciència econòmica no és nova. El govern de Zapatero ja ho va fer amb la Reforma Laboral, amb la Reforma de les Pensions i amb el Tijeretazo del 2010. D’aquesta manera, el govern del PSOE emmascara la seua subordinació al poder financer mitjançant explicacions suposadament científiques que suspenen la prova del sentit comú i la justícia social a la qual hauria de respondre qualsevol govern que es autodenomine socialista. Com ja han expressat les companyes de la comissió d’economia de Sol, la reforma suposa “constitucionalitzar una ideologia determinada en una carta magna, plasmar en una constitució l’anomenat ‘pensament únic’ en economia”. La reforma és un nou pas en la identificació absoluta del PSOE amb els interessos i projectes de les elits econòmiques, una aposta profundament ideològica constitucionalizada i una declaració pública de la seua postura davant la guerra social declarada pel capital i els governs europeus a les classes populars.\n5) Les formes són inadmissibles: li diuen democràcia i no ho és\nEl camí triat per a la reforma constitucional és profundament antidemocràtic. És inadmissible que una norma d’aquest calat, i que en tot cas no entraria en vigor fins a l’any 2020, es modifique per un acord entre dos partits polítics amb decreixent suport i credibilitat social, en el mes d’agost i per un procediment d’urgència. Aquesta urgència no ha estat present en els últims 30 anys per a eliminar la constitucionalitat de la pena de mort o sotmetre a referèndum el caràcter constitucional del dret dels pobles a l’autodeterminació o un model d’estat republicà. Aquest mateix pacte bipartidista es va donar fa pocs mesos quan el PSOE i el PP van modificar de manera antidemocràtica i oligàrquica la llei electoral per a dificultar la presentació de candidatures extraparlamentarias com la de Equo, Esquerra Anticapitalista, Compromís o altres organitzacions.\nEn aquest sentit, donem suport a la reivindicació de sotmetre la reforma a un referèndum. Exigir un referèndum suposa lliurar una batalla democràtica, posar límit a l’arbitrarietat dels partits majoritaris i propiciar un debat social que únicament pot tenir efectes positius. No obstant això, l’exigència d’un referèndum no ha d’anar sola com tàctica d’oposició. Cal eixir, com ja s’està fent, al carrer i alçar la veu contra aquest colp d’estat dels mercats amb la connivència per una banda molt important de la classe política. Cal seguir mobilitzant-se per a oposar resistència, per a expressar disens i aprofundir les lluites que des del passat mes de maig no han deixat de créixer en l’Estat espanyol. Cal seguir, finalment, treballant per una vaga general que puga servir per a incrementar la pressió contra aquest tipus de mesures i seguir acumulant forces per a lliurar múltiples batalles contra l’aprofundiment de les mesures neoliberals que sens dubte està molt a la vora. A pesar que les mobilitzacions ciutadanes inspirades pel moviment 15M són sens dubte un fenomen esperançador, el moviment ha de ser capaç de vincular les seues reivindicacions amb les de milions de treballadores i treballadors que es troben suportant el gran pes de la crisi.\nVeure en castellà\nEl nou artícle 135 diu: "Los créditos para satisfacer los intereses y el capital de la deuda pública de las Administraciones se entenderán siempre incluidos en el estado de gastos de sus presupuestos y su pago gozará de prioridad absoluta." És a dir, el pagament del seu deute per damunt dels nostres serveis públics.


Ens vam estimar com els ocells a les cireres:\nfins als pinyols.\nPerò ara empenyo rost amunt records\nfets pedra enorme roc\nrodoladís. Camí gastat\ndel cràter. I al cim\nles mans escàpoles.\nEls dies passats,\nfruita que no pot tornar als arbres.\nLa memòria és un ocell\namb tot el cel volat.


El Carballeira guanya 'Joc de cartes' de TV3\nActualitzada 09/12/2021 a les 08:28\nEl programa de Marc Ribas va designar ahir a la nit Héctor Rodríguez com el millor cuiner menor de 35 anys de Lleida || Els 5.000 € del premi serveixen per renovar la cuina\nA la dreta Héctor, el guanyador, amb els seus pares, Ángel i María Teresa, a la cuina del restaurant.\n© A la dreta Héctor, el guanyador, amb els seus pares, Ángel i María Teresa, a la cuina del restaurant.\nQuatre cuiners menors de 35 anys de Lleida van competir ahir a la nit al programa Joc de cartes de TV3, en el qual va resultar guanyador Héctor Rodríguez, al capdavant de la cuina del restaurant Carballeira des de fa sis anys. Va competir amb Albert Calafell, del Des-Tapa’t Casual Food; Ramon Tudela, al capdavant del BOnum No Rules; i amb Gerard Esteve, de la cuina del Cantamanyanes.\nEls plats amb què va competir van ser seleccionats de la carta pels mateixos comensals: lingots de porc amb gamba roja, tàrtar de salmó i llobarro entre d’altres, i les postres jardí del Carballeira, a base de vainilla, fruita de la passió i oreo.\nDesprés de revelar-se el resultat, va explicar a SEGRE que va rebre el veredicte amb senzillesa, conscient que el restaurant Carballeira deu la seua reputació “al sacrifici i constància dels meus pares”, Ángel i María Teresa. “Em sento continuador d’aquests valors.” I va recordar amb orgull el treball que el dia del concurs, igual com un de qualsevol, van fer tots, a la cuina i a la sala. “En acabat, vaig recordar els meus pares, la meua dona, les meues filles i els meus companys. Els vaig abraçar i els vaig donar l’enhorabona i les gràcies; per molt bo que sigui, un sol no fa res.” Es va criar entre cassoles i va completar l’ofici a Can Boix de Peramola i al restaurant Arzak de Sant Sebastià, on va estar dos anys i mig.\nEl premi, de 5.000 €, ja s’ha invertit en una nova brasa oberta, que s’uneix a la renovació de la maquinària de la cuina i una terrassa tancada, actuacions que ja estaven en marxa abans del concurs. Els propers reptes són mantenir la qualitat i rebaixar la fama d’establiment elitista.


Detingut a Vinaròs un home evadit d'una presó de Barcelona\nLa Guàrdia Civil ha detingut, en la denominada operació 'Estrella Roja', en la localitat de Vinaròs (Castelló), un home de 38 anys que es trobava evadit d'una presó de Barcelona on complia condemna per la seua relació amb un delicte d'homicidi i tinença il·lícita d'armes, segons ha informat l'institut armat en un comunicat.\nDetingut a Vinaròs un home evadit d'una presó de Barcelona GUARDIA CIVIL\nL'actuació es va iniciar el passat mes d'abril, quan la Guàrdia Civil va començar a sospitar que un individu, que es trobava evadit d'un centre penitenciari de Barcelona es podria trobar residint en la zona del Baix Maestrat.\nDesprés d'establir diversos servicis de control i vigilància de les zones on es podria ocultar, es va localitzar un habitatge a Vinaròs en el qual es trobava l'ara detingut i del qual mai eixia.\nPer tot açò els agents van accedir a l'habitatge, on, després de procedir a la seua detenció, es va efectuar un escorcoll degudament autoritzat on es van intervindre un fusell Kalashnikov AK-47, dos pistoles, tres arcs, documentació falsa, un visor nocturn, emissores portàtils, grilletes, un matxet, així com diversa munició i fletxes de punta metàl·lica.\nA l'ara detingut se li atribuïxen els delictes de dipòsit d'armes de guerra, tinença il·lícita d'armes, falsedat en documents itrencament de condemna. L'home estava buscat per 5 jutjats de Vinaròs, Tarragona i Barcelona que sol·licitaven la seua cerca, detenció i ingrés a la presó.\nEl detingut, juntament amb les diligències, ha sigut posat a la disposició del Jutjat d'Instrucció número 5 de Vinaròs. En l'operació han participat agents pertanyents al Lloc de la Guàrdia Civil de Vinaròs.


Vermut, tapes i humor al Llantiol | Barcelona Cultura\nVermut, tapes i humor al Llantiol\nQui ho ha dit que al teatre s'hi va a la nit? Al cafè-teatre Llantiol us proposen unes sessions de monòlegs que passen a l'hora del vermut i que us volen obrir la gana a cop de riallada. La propera és diumenge, 27 d'agost.\nSon les Sessions Vermut del cafè-teatre Llantiol, un espai teatral que no tanca ni en els moments més durs de l'estiu per assegurar-se que el seu públic està ben servit pel que fa a les arts escèniques en general i a la comèdia humorística en particular.\nAixí, aquests dies ens proposen sessions dominicals que comencen a les 12 h i que proposen als espectadors i espectadores de més de 18 anys asseure's en una taula, prendre un vermut, una cervesa o un refresc i fer un cop d'ull a la carta de tapes.\nMentre estareu fent el vermut, un o diversos monologuistes (entre els quals alguns de Paramount Comedy) us faran passar una bona estona amb els seus acudits. No descarteu que hi hagi música i cançons, tot i que depèn de la sessió, que sempre és diferent però igualment divertida.\nSi voleu saber més sobre les Sessions Vermut del cafè-teatre Llantiol, consulteu el web de la sala.\nEl Mario Gas més personal\nEl director i actor torna a l'escenari de La Gleva amb el monòleg 'Amici Miei'.


Posició nua - bancaLlegir Més\nPrincipal » banca » Posició nua\nQuè és una posició nua\nUna posició nua és una posició de valors, llarga o curta, que no està protegida pel risc de mercat. Tant el guany potencial com el risc potencial són majors quan una posició està nua en lloc de cobrir o cobrir d’alguna manera.\nPer exemple, una posició d’acció nua no té la cobertura associada amb una trucada o una opció de posada o potser una posició contrària en un estoc relacionat. Per exemple, un llarg a Coke i un curt a Pepsi.\nESMORZAR LA Posició nua\nUna posició nua és inherentment arriscada, ja que no hi ha cap protecció contra un moviment advers. La majoria dels inversors no consideren la possibilitat de tenir un risc excessiu, sobretot perquè en la majoria dels casos és fàcil tornar a vendre la posició al mercat. Tanmateix, un mercat en declivi per a un inversor que manté una posició llarga en accions encara té el potencial de produir pèrdues importants. En aquest cas, el fet de mantenir una opció posada en contra de la posició en accions a llarg termini pot suposar, per un preu reduït, pèrdues de tapa a una quantitat manejable.\nEl potencial de benefici de l’inversor, abans de les comissions, es reduiria amb la prima, o el cost, de l’opció. Considereu que és una pòlissa d’assegurança que l’inversor espera no utilitzar mai.\nEls inversors que venen accions curtes sense cobertures tenen un risc encara més gran, ja que teòricament el potencial positiu per a les accions. En aquest cas, el fet de tenir una trucada a l'acció subjacent limitaria aquest risc.\nAl mercat d’opcions, les trucades i ofertes no descobertes o despullades també tenen risc. En aquest cas, el venedor o l’escriptor d’opcions és el que no té risc. Els compradors d’opcions només arrisquen la quantitat pagada per comprar les opcions, normalment normalment menys que la quantitat necessària per adquirir accions reals d’accions o un altre actiu subjacent.\nEls venedors d’opcions, d’altra banda, poden tenir un risc il·limitat si no estan coberts. Per exemple, un inversor ven una opció de trucada en una acció i aquesta acció augmenta el seu preu abans de la seva caducitat. El comprador d’opcions probablement podria exercir l’opció, obligant al venedor a sortir al mercat obert a comprar les accions a un preu més alt per tal de lliurar-lo al comprador d’opcions. Si el venedor d’opcions posseís una posició de compensació en l’estoc subjacent, el seu risc seria limitat.\nEls venedors de venda tindrien un risc gairebé il·limitat en cas que la seguretat subjacent baixés a zero. Una posició curta corresponent a l'estoc subjacent limitaria aquest risc.\nTanmateix, en termes més pràctics, el venedor de trucades o trucades descobertes els recomprarà molt abans que el preu de la seguretat subjacent es desplaci negativament massa lluny del preu de la vaga, en funció de la configuració de la tolerància al risc i la pèrdua de pèrdua.\nEls operadors d’opcions més avançades poden cobrir el risc amb diverses posicions de trucades i trucades, anomenades combinacions.\nPosició futurs exclusius Definició Una posició futura directa és una cotització futura sense canvis que es pren per compte propi i no forma part d’un comerç més gran o més complex. més Opció nua Definició Es crea una opció nua quan el venedor d’opcions actualment no posseeix cap o prou seguretat de la seguretat subjacent per complir amb la seva obligació potencial. més Definició de l'escriptor Un escriptor és el venedor d'una opció que cobra el pagament de la prima del comprador. El risc d’escriptors pot ser molt elevat, tret que es cobreixi l’opció. més Com funcionen les opcions per a compradors i venedors Les opcions són derivats financers que ofereixen al comprador el dret de comprar o vendre l’actiu subjacent a un preu indicat en un període determinat. més Definició del venedor Un venedor és qualsevol persona o entitat que intercanviï qualsevol bé o servei a canvi de pagament. Al mercat d’opcions, un venedor també s’anomena escriptor. més Defintió de posats nus Un posat nu és una estratègia d’opcions en què l’inversor escriu (ven) opcions de venda sense tenir una posició curta en la seguretat subjacent. més Enllaços de socis\n© 2020 Què és una posició nua Una posició nua és una posició de valors, llarga o curta, que no està protegida pel risc de mercat. Tant el guany potencial com el risc potencial són majors quan una posició està nua en lloc de cobrir o cobrir d’alguna manera. Per exemple, una posició d’acció nua no té la cobertura associada amb una trucada o una opció de posada o potser una posició contrària en un estoc relacionat. Per exemple, un ll Posició nua - bancaLlegir Més


Una altra característica d'aquest material és la lleugeresa sense perdre resistència, motiu pel qual es va fer servir en la construcció de cúpules grans, el millor exemple és el Panteó de Roma. Construït l'any 123, va ser durant 1.500 anys la cúpula de mida més gran, i amb els seus 43'3 metres de diàmetre encara manté el rècord de ser la major construcció de formigó no armat del món. Per a fer el formigó del Panteó es va barrejar calç, putzolana i aigua; i en les parts inferiors maons trencats a manera dels actuals àrids, per alleugerir el pes en les capes superiors es van utilitzar materials d'encara menor pes com la pedra tosca i la putzolana no mòlta.\nDipòsits de putzolana al mónModifica\nPrincipals tipus de putzolanesModifica\nMillora en les propietats del ciment putzolànicModifica\nPropietats de la putzolanaModifica\nAltres usos de la putzolanaModifica\n↑ Ciment Català. Classificació dels ciments (pdf). Ciment Català.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Putzolana&oldid=26477478»\nDarrera modificació: 26 feb 2021 a les 09:27\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 26 feb 2021 a les 09:27.