Procés de disseny - Mapiba\nVols millorar la imatge i comunicació visual del teu servei o producte?\nEn aquesta pàgina t’explicaré quins problemes resolc a les meves clientes, més enllà de dissenyar una cosa atractiva i creativa.\nSi la teva situació actual és…\nQue costa arribar a les persones que són el teu públic potencial perquè no entenen el valor que aportes.\nQue et requereix molt esforç tenir una bona comunicació que faci entendre la qualitat dels productes i serveis.\nQue vols diferenciar-te de la competència, donant a conèixer l’essència que fa únic el teu negoci.\nQue no arribes a tot i has de derivar taques comunicatives i creatives del teu negoci per dedicar-te a aspectes que gaudeixes i domines.\nEt dic que, entenc les teves necessitats i per això ofereixo serveis enfocats als resultats i beneficis que pots aconseguir per al teu projecte gràcies al disseny gràfic i comunicació visual que puc proporcionar-te.\nEls resultats que aconseguiràs\nOfereixo una solució directa perquè puguis resoldre els problemes en els quals es troba el teu negoci, que s’han esmentat anteriorment. T’ajudaré a aconseguir els resultats que estàs buscant:\nAugmentar el nivell de professionalitat i qualitat del teu negoci, així com els productes o serveis associats, gràcies a una imatge de marca potent que transmetrà la seva essència i personalitat.\nTenir una major connexió amb el teu públic potencial, gràcies a la comunicació visual de la marca i els seus productes o serveis associats, ja que prèviament s'haurà analitzat aquest públic per saber quina és la millor manera d'arribar-hi.\nDisposar de més temps per dedicar-te als aspectes del negoci que domines i gaudeixes, en lloc de dedicar multitud d’hores a aspectes de disseny i comunicació que desconeixes i no disposes de les eines necessàries.\nPer què Mapiba?\nEn aquesta part t’explico com et puc ajudar amb el teu problema. Per a que em coneguis una mica més, exposaré de manera breu d’on vinc, què he fet i el què puc aportar al teu projecte.\nGràcies a la formació universitària que disposo, especialitzada en disseny gràfic i comunicació visual, t’ajudaré a obtenir aquest posicionament de qualitat i millor visibilitat davant el teu públic potencial.\nL’estudi Mapiba que he establert al Priorat, té el principal objectiu d’ajudar a negocis i entitats ubicades en zones rurals, com poden ser serveis de turisme rural o productes alimentaris de proximitat, entre d'altres.\nA diferència d’altres professionals del meu sector, m’especialitzo en negocis i projectes de zones rurals perquè la meva passió i principal motivació (degut al vincle que sento amb el territori) és treballar per al desenvolupament rural.\nConec les necessitats i motivacions de les persones amb empreses ubicades en zones rurals, ja que jo també sóc una d’elles. És per això que m’agrada involucrar-me en projectes que promocionin la qualitat dels productes i serveis de comarques rurals perquè conjuntament puguem fer promoció de les activitats econòmiques del territori.\nVeure què opinen de Mapiba\nEl procés de contractació i servei de disseny en basa en diverses fases per poder dur a terme la transformació del teu negoci. Aquesta és la metodologia que segueixo per ajudar-te a obtenir la professionalitat i qualitat visual que estàs buscant.\n1. Formulari de valoració\nEn els diversos botons d’aquesta pàgina podràs omplir-lo i així coneixeré el teu projecte i necessitats. El revisaré per valorar si el meus serveis encaixen amb el que busques i et contactaré per parlar-ne.\nEt facilitaré un document informatiu del cost econòmic que suposarà el servei sol·licitat. L’únic compromís que implica és donar una resposta, que pot ser sí o no.\nElaboració juntament amb tu de la guia a seguir segons les necessitats i essència del projecte. Això permetrà transmetre’ls al disseny d’una manera coherent.\n4. Procés de creació\nAnàlisi del projecte i recerca de referents del servei o producte. Esbossos analògics i digitals de pluja d’idees. Vectoritzar esbossos seleccionats per definir propostes.\n5. Presentació dels dissenys\nPrimera entrega de propostes de disseny que es farà a l’estudi Mapiba per així visualitzar-les i rebre l’explicació del procés de treball que s’ha seguit.\n6. Revisió del client\nTindràs uns dies per valorar les propostes entregades i així escollir la que sentis més identificada. També comentarem si hi ha alguna cosa a modificar.\n7. Segona entrega\nÉs el punt per retocar aquells detalls que s’han d’acabar de definir. Millorar, si escau, alguns detalls de la proposta escollida com ajustar contingut, edició de color…\n8. Segona Revisió\nRevisaràs que tots els canvis acordats estiguin plasmats en la nova entrega. D’aquesta manera es donarà per tancada la peça gràfica i es portarà a impremta.\nEntrega de tots els materials necessaris: manual de marca, imatge gràfica en diversitat de formats i versions de color, disseny preparat per impremta…\nVeure els serveis que pot oferir-me\nAquest servei és per a tu?\nPer saber si el que necessites és un servei professional de disseny per al teu negoci, aquí pots consultar si s’ajusta a les teves necessitats.\nSaps que un bon disseny de marca i comunicació visual del teu projecte és important per transmetre els valors del teu projecte.\nNo tens una identitat visual que defineixi el teu projecte i vols potenciar la comunicació de marca.\nEstàs a punt d’obrir un negoci i necessites dotar-lo de cara i ulls per arribar al seu públic i comunicar adequadament el que s’ofereix.\nTens un negoci establert des de fa anys i ets conscient que necessita un canvi d’imatge per adaptar-se al món modern.\nT’has adonat que necessites delegar tasques creatives del teu projecte a persones professionals del sector.\nVull treballar amb Mapiba\nNecessites iniciar un projecte de disseny?\nUn bon disseny requereix creativitat, i aquesta no és amiga de les presses. És per això que si el teu objectiu és aconseguir una peça gràfica professional, et suggereixo tenir una previsió d’un mes d’antelació per treballar-hi.\nAmb això vull donar-te a conèixer la importància de reservar data amb antelació i no contactar quan sigui urgent el projecte perquè potser no hi haurà disponibilitat per realitzar-lo.\nOFEREIXO QUALITAT I PER AIXÒ CONCEDEIXO EL TEMPS NECESSARI EN CADA PROJECTE.\nVols que treballem conjuntament?\nT’explico els passos a seguir:\n1. Omplir el formulari que trobaràs al botó de sota, que m’ajudarà a conèixer el teu projecte i necessitats.\n2. El revisaré per valorar si necessites els meus serveis de disseny i et contactaré per oferir-te un pressupost sense compromís.\n3. Si t’interessa, agendarem una reunió física en la que detallarem els objectius i el procés de creació.


El Temps a Tarragona: núvols i lleuger repunt del termòmetre | Diari de Tarragona\nLa previsió meteorològica d'aquest diumenge, 17 de novembre\n16/11/2019 15:09 | Actualizado a 19/11/2019 20:10\nDe matinada el cel romandrà mig ennuvolat, amb núvols més abundants al terç nord i a la meitat est del territori. A partir del matí la nuvolositat augmentarà d'oest a est i el cel quedarà entre mig i molt ennuvolat o localment cobert, sobretot a la meitat oest del territori. Independentment, al vessant nord del Pirineu el cel estarà cobert o molt ennuvolat durant tota la jornada.\nS'espera precipitació feble al vessant nord del Pirineu, més probable i continuada fins a migdia, quan puntualment serà d'intensitat moderada. A partir de mitja tarda arribarà precipitació feble i dispersa a l'oest del territori; amb el pas de les hores es podrà estendre de manera aïllada a la resta del país, sobretot a la meitat oest. Acumularà quantitats poc abundants al vessant nord del Pirineu i minses a la resta. La cota de neu pujarà dels 900 metres als 1.200 durant la tarda.\nLa temperatura mínima serà lleugerament més alta: se situarà entre -2 i -7 ºC al Pirineu, entre -1 i -6 ºC al Prepirineu, entre -1 i 4 ºC a la depressió Central i al prelitoral nord, entre 1 i 6 ºC a la resta del prelitoral i al litoral nord i entre 3 i 8 ºC a la resta del litoral. La temperatura màxima serà similar o lleugerament més alta: oscil·larà entre 5 i 10 ºC al Pirineu, entre 7 i 12 ºC al Prepirineu i a la depressió Central, i entre 10 i 15 ºC al litoral, localment més alta a la meitat sud del litoral.\nEl vent bufarà de component nord i oest entre fluix i moderat en general, amb algun cop fort al terç sud. Serà més reforçat al terç sud. A més, fins a l'inici del matí hi haurà alguns cops forts i localment molt forts a la meitat sud del litoral i del prelitoral, sobretot a zones elevades. Independentment, al Prepirineu, al quadrant nord-est i al nord de la depressió Central hi haurà estones de vent fluix i de direcció variable.\nCel entre mig i molt ennuvolat de matinada en general. Al llarg del matí la nuvolositat minvarà progressivament de nord a sud i el cel quedarà serè o poc ennuvolat, malgrat que a la depressió Central i a punts del sector central del litoral i del prelitoral hi haurà intervals de núvols baixos que localment deixaran el cel entre mig i molt ennuvolat, així com mig ennuvolat al vessant nord del Pirineu.


Alpicat renova la gespa del camp de futbol\nL’Ajuntament d’Alpicat està ultimant els treballs per deixar enllestit el canvi de la gespa artificial del camp de futbol municipal.\nTal com estava previst, l’actuació es va iniciar un cop va acabar la temporada i es preveu que estigui a punt dilluns vinent, coincidint amb l’inici del primer torn de les Estades de Lleure d’Alpicat.\nD’aquesta manera, les afectacions per als usuaris del recinte han estat mínimes, i els 17 equips i 230 jugadors pertanyents a tres clubs (Unió Esportiva Alpicat, Club Atlètic Alpicat i Veterans) que la temporada passada utilitzaven el camp, podran tornar a fer-ho amb total normalitat un cop iniciïn les seves respectives pretemporades.\nEl canvi de la gespa servirà per renovar una superfície que tenia més de 10 anys d’antiguitat i que en els darrers temps acusava problemes greus en el drenatge. De fet, l’anterior gespa datava del 2007, quan es va construir el nou camp, i ha suportat una forta activitat que era especialment intensa en dies d’entrenament, amb sessions gairebé ininterrompudes de 6 de la tarda a 11 de la nit durant tot la temporada.\nLa renovació de la gespa s’emmarca dins la línia de promoció i recolzament a l’activitat esportiva de l’Ajuntament, que en anys precedents s’ha materialitzat en altres actuacions en instal·lacions com ara el pavelló, les piscines, les pistes de pàdel i de tenis, el rocòdrom, etc.


Infomallorca.net | Platges d'arena : Platja de l'Oratori de Portals - Cala Portals Nous\nC/ passatge Mar\nPlatja Oratori de Portals Nous o Cala Portals Nous està a 11 quilòmetres de Palma, situat entre escullera oriental de Port Portals i Bendinat. Aquest arenal de mitjanes dimensions es caracteritza pel seu gra fi i bru, així com perquè davant la seva vorera es divisa Illa d’en Sales, on es desaconsella l’ancoratge d’una embarcació, ja que presenta baixos i roques cap al sud i l’oest. La millor opció per al calat d’un vaixell s’hi trobarà entre l’illot i la platja. En aquesta àrea es registra un fons de sorra i alga, a una profunditat de tres metres. En el marge oriental de Platja Oratori de Portals Nous hi ha un conjunt de roques emergents i visibles que s’han d’evitar. Els navegants consideren Puerto Portals una de les millors infraestructures marítimes de l’arxipèlag balear i d’Europa. El visitant es podrà delectar veient alguns dels vaixells més bonics i cars que solquen les aigües de la mar Mediterrània. A la vegada, aquest recinte acull una de les millors ofertes en restauració d’Illes Balears i una sèrie de locals nocturns molt apreciats pels joves que viuen o visiten Mallorca. L’accés per carretera és senzill seguint la senyalització viària. El vehicle particular es podrà estacionar de manera gratuïta en un aparcament pròxim a aquest arenal. També es pot optar pel transport públic. L’autobús s’atura al costat d’aquesta platja. Les característiques descrites anteriorment hi expliquen una afluència massiva de banyista locals i turistes.


"Hi ha el dret a migrar, però no el dret que t'acullin en cap país" | Barcelona Ciutat Refugi\n"Hi ha el dret a migrar, però no el dret que t'acullin en cap país"\nEntrevista. Conversem amb Juana Martín, treballadora social i excoordinadora del servei d'ajuda al refugiat de Càritas Barcelona.\nJuana Martín (Navalonguilla, Àvila, 1952) és un referent de l'atenció social als col·lectius de persones immigrades a la ciutat. Arribada a Barcelona als 19 anys per treballar i tenir més expectatives de futur que a la seva terra, es va treure el graduat escolar als 25 anys i, més tard, els estudis de treball social. El 1985 va començar a treballar en la Comissió Diocesana de Migració, que s'integraria a Càritas Barcelona el 1992. Jubilada al juny, en complir els 65 anys, els últims càrrecs que va tenir a Càritas van ser la coordinació de territori de Ciutat Vella i Poble-sec i la coordinació del servei d'ajuda al refugiat obert al setembre del 2015. el seu treball en defensa i suport de la immigració, amb la voluntat d'ajudar, però, sobretot, d'apoderar les persones, li va valer el 2009 ser reconeguda amb la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya. Aprofitem la seva llarga trajectòria per repassar amb ella la història d'aquestes últimes dècades.\nCom era la situació als anys vuitanta?\nEncara no hi havia la llei d’estrangeria i ja rebíem col·lectius de subsaharians que venien fent la ruta Canàries-Sevilla-Barcelona per entrar a Europa, perquè l’únic lloc fronterer pel qual es podia passar eren els Pirineus. Els Pirineus es van blindar després, i l’entrada a Europa van passar a ser els ferris que sortien de Barcelona a Gènova. Barcelona era el punt per aterrar uns dies, descansar, recuperar forces i continuar, aquí no teníem res a oferir. Era ruta de trànsit, majoritàriament masculí i sobretot de subsaharians. Els llatinoamericans ja començaven a venir, però en aquella època eren més refugiats polítics de les zones del sud, de l’Uruguai, el Paraguai, l’Argentina i Xile. També la immigració econòmica, els manters d’aquells anys, venia d’aquests països.\nNo es quedaven a treballar?\nVa començar llavors tota l’època de la floricultura del Maresme i tots els subsaharians que entraven a Europa i que no trobaven treball retornaven per treballar en els hivernacles. Aquí va ser clau la denúncia del jutge Gimeno, del 1982, de les condicions tan infames en què vivien al Maresme els treballadors africans. Jo crec que això marca un abans i un després en la immigració subsahariana, a Catalunya i a Espanya. Gimeno era un jutge jove de Mataró. Un africà li va dir el que estava passant i ell es va calçar les botes, se’n va anar als camps i va aixecar acta. I això va ajudar a regularitzar la situació dels immigrants en l’agricultura del Maresme.\nVan ser èpoques dures.\nVan ser èpoques molt dures per a la immigració. Tothom deia que no n’hi havia, però sí que n’hi havia: hi havia immigració per al treball clandestí. Jo conec senyors marroquins, gent gran, que no han tingut dret a jubilar-se perquè en aquells anys, en la construcció, en les empreses, es treballava sense papers. Als anys setanta i vuitanta, els immigrants que no tenien documentació els portaven a la Model. Si no tenien ningú, s’hi podien passar mesos allà. La Comissió Diocesana de Migració va fer un paper de mediació entre l’Administració, el Govern civil i la persona, per ajudar-la a sortir i reivindicar que no era un delinqüent, sinó que era una persona sense papers. Aquest va ser un treball molt interessant.\nI van començar les regularitzacions…\nLa primera Llei d’estrangeria és del 1985. Era la condició sine qua non per entrar a Europa. Hi va haver una primera regularització no planificada i va ser un autèntic fracàs, perquè tot el que els demanaven no ho podien aconseguir: els demanaven l’empadronament i demostrar que havien estat treballant, però ni estaven empadronats, perquè no els havien deixat, ni tenien manera de demostrar que havien treballat. I aquesta època va ser molt dura per als immigrants. El 1991, la segona regularització ja es va fer d’una manera pensada i planificada, amb l’objectiu de treure la gent de la clandestinitat i buscar alternatives serioses. Després hi va haver una altra regularització, la de reagrupació familiar. Va ser una època de treballar amb els nois que van arribar. Pensaven que els seus pares vivien en l’abundància i se’ls trobaven potser vivint en situacions molt dures, amb cases no adequades, amb situacions complicades.\n“La creació del SAIER va marcar un abans i un després en l’acollida d’immigrants\nRecordo els tancaments a les esglésies, el 2001. Van servir per a alguna cosa?\nPer reprendre les regularitzacions. Van néixer per dues coses. El 1989 s’havia creat el SAIER, per la pressió de les entitats, que reivindicàvem que no teníem capacitat d’atendre totes les persones que arribaven i que havia de ser una responsabilitat municipal. Jo crec que això va provocar un abans i un després en l’acollida d’immigrants. Entre el 1995 i el 2000 es va crear a Barcelona una xarxa social d’immigrants i entitats molt important, amb el suport de l’Ajuntament. Crec que era el Consell Assessor per a la Immigració. A partir del 1995 i amb la reforma del reglament d’aplicació de la Llei d’estrangeria, al 1996, es va començar a crear una mena de consciència social que la immigració és més que mà d’obra. Es va començar a reivindicar el dret de ciutadania i això va donar lloc a la Llei 4/2000 dels drets i les llibertats dels immigrants a Espanya, una llei que tots esperàvem i que era molt social i oberta i reconeixia drets i obligacions, la reagrupació familiar… va ser aprovada per tots els grups del Parlament menys el PP. El PP la va reformar poc després retallant molts drets. I van començar les mobilitzacions al carrer. De primer, hi va haver un assentament molt important a la plaça de Catalunya, de subsaharians que feia més d’un any que vivien en un alberg municipal. Després hi va haver un altre per l’Arc de Triomf. Les entitats els vam acollir, però la situació no se solucionava acollint-los, calia donar-los alternatives i la gent era summament vulnerable.\nEl recordes molt bé.\nAixò ho tinc dins meu com una de les experiències dures que he viscut de la immigració. Va passar després dels tancaments. Vaig anar a SOS Racisme, que llavors era al passatge del Rellotge, en un edifici que era com una nau. Ens havien encarregat a les entitats portar-nos els més vulnerables. La direcció de Càritas em va dir que hi anés i acollís cinc o sis persones. Vaig arribar i em van dir que havia d’escollir els més vulnerables. I hi havia aquí com cent africans en una nau immensa, amb un fred espantós, embolicats en mantes, i jo no sabia qui eren els més vulnerables. Em queien les llàgrimes, perquè em sentia tan impotent de pensar que jo havia de triar quatre o cinc persones entre un centenar. Al final me’n vaig endur 19.\n“La gent no ve si no hi ha feina. Al final el qui regula, de vegades, és algú que no es veu, que és el mercat”\nHi ha hagut molts canvis. Alguns bons, perquè les coses estan més clares i més regulades, però en altres no s’han assolit els objectius desitjats. També és veritat que hi ha molta menys pressió. En els anys 2000 va ser passar d’una immigració del 0,3%, que teníem en els noranta, a un 13% o 14% en poc temps, va ser el boom. A Càritas les cues d’emigració llatinoamericana eren impressionants, perquè la gent ja venia de l’aeroport amb la direcció apuntada. En aquella època, si un any ateníem el 23% de població immigrada, l’any següent pujàvem al 30% i el següent al 40%. Arribem fins al 60% i escaig de població immigrada, en retrocés de la població espanyola. La crisi és la que després va equiparar les xifres. La crisi i el descens de l’arribada d’immigració estrangera, perquè la gent no ve si no hi ha feina. O sigui, que al final el qui regula, de vegades, és algú que no es veu, que és el mercat.\nCom vau afrontar la situació?\nCàritas va prendre una decisió important l’any 1995: no podíem tenir dues portes d’entrada, una per als autòctons i l’altra per als immigrants, aquí del que hi hagi per a uns, n’hi ha per a tots, són persones amb drets i han de tenir les mateixes condicions. Nosaltres no ens mesurem per la llei, la nostra llei és acollir i és l’Evangeli i per tant les persones han d’estar acollides. Fins llavors, havia estat la Comissió Diocesana de Migració la que responia al tema immigratori, però ja superat el volum de gent i la capacitat d’un equip per donar resposta, vam decidir que el millor era que cada persona pogués acudir al punt més proper al seu domicili, que l’atenció a les seves necessitats fos territorialitzada i que fos la mateixa que per a qualsevol altre ciutadà. I crec que va ser una proposta de savis, perquè a la llarga això ha beneficiat per no fer guetos, perquè tots els recursos siguin per a tothom, els d’aquí i els de fora. Tu ets persona i tens dret a la teva dignitat.\nCom vas viure la crisi?\nAmb el tema de l’habitatge i els desnonaments, em posava malalta. Aleshores jo estava en el punt d’atenció de Càritas a la plaça Nova [la seu de Càritas a Ciutat Vella], i cada dia arribava una persona per demanar consell als advocats perquè li treien la casa. I amb la feina, igual. La gent arribava dient que no tenia feina, que ho havien perdut tot. I pensàvem: “Però què està passant?” Jo crec que vam ser els primers que vam descobrir la crisi. Ens vam adonar del que estava passant. La crisi ha enfonsat munts de famílies en situacions miserables, de les quals els costarà sortir. I sobretot, les dones, que treballen en horaris impressionants amb pocs recursos. Això és el que dol més.\nCom va colpejar la població immigrada?\nVa ser molt fort. Va ser impressionant amb l’habitatge, perquè molts s’havien aventurat a comprar pisos, perquè treballaven bé, en la construcció, i tenien bons sous. Recordo la frase d’un xaval marroquí a qui jo havia atès quan tenia 15 anys, que treballava de guixaire i es guanyava bé la vida. Li van prendre el pis i va haver d’enviar la seva dona i els seus fills de tornada al Marroc. Em va dir: “És que m’han robat la suor.”\n“A Càritas ateníem a tothom, ens era igual si eren refugiats o no”\nDesprés va arribar l’anomenada crisi de persones refugiades. Càritas va obrir el servei d’atenció al refugiat el 2015. No n’hi havia hagut abans la necessitat?\nÉs que a Càritas ateníem a tothom, ens era igual si eren refugiats o no. Teníem una coordinació molt estreta amb la CEAR i la Creu Roja, però mai havíem estat una entitat referent pel que fa a l’atenció a refugiats.\nI què va passar el 2015?\nQue després de la mort d’aquell nen [Aylan Kurdi] el Papa va fer una crida a totes les esglésies a acollir una família refugiada. El cardenal va dir que aquí se n’encarregués Càritas. I així va començar, per la necessitat de coordinar en l’àmbit de l’Església l’acció d’acollida de refugiats. Nosaltres no podíem portar els refugiats, si arribaven estàvem disposats a acollir-los, però no podíem portar-los. L’Església i la societat s’hi van bolcar i ens van cedir recursos, i del setembre del 2015 a juny del 2017, tenim quinze pisos muntats per a famílies refugiades. Hem col·laborat també amb Càritas dels països que tenen camps de refugiats: Jordània, el Líban, Grècia, Turquia, i amb Càritas Síria.\nCom ha estat l’acollida?\nJo crec que les entitats d’aquí han respost a les necessitats d’atenció dels refugiats, però el decret és molt rígid [el decret que regula el programa d’acollida de l’Estat]. Els períodes s’esgoten. Tens sis mesos durant els quals et donen tota la protecció que necessites, però després et diuen que et busquis la vida, que et busquis habitatge i que et busquis feina, i és quan la gent queda en desemparament. Les entitats ens han enviat les persones que ells consideraven que eren més vulnerables: persones malaltes, famílies amb nens, persones que no han aconseguit una feina estable i una situació regular, i els denegats [sol·licitants d’asil als quals se’ls ha rebutjat la petició].\nAra la majoria de persones denegades són ucraïneses. Tenim una família ucraïnesa, amb dos nens petits, i el pare ja estava treballant i tenia una situació estable. Estaven en un pis de Càritas i els estàvem ajudant a buscar un altre pis. Ja havien superat una situació i se’ls va trencar tot perquè de la nit al dia els van denegar el refugi. Ho van perdre tot i van quedar en situació irregular tota la família. Aquest senyor tenia qualitats i possibilitats, però de la nit al dia s’ha quedat sense recursos, sense ingressos i sense res.\n“Nosaltres treballem amb persones i amb processos, no treballem ni amb quotes ni amb contingents”\nEsperant l’arrelament. Però són tres anys més un contracte de treball de 40 hores i d’un any, difícil de trobar en aquest país. La família segueix aquí amb Càritas, nosaltres no els hem deixat. Nosaltres no deixem la gent fins que no acaben el procés. Hem tingut dues coses molt clares: nosaltres treballem amb persones i amb processos, no treballem ni amb quotes, ni amb contingents. I les persones han de fer processos. Si tu ets aquí i durant sis mesos ho tens tot cobert i després et quedes sense res, com continuaràs fent processos? És que no pots. Aquesta és una de les crítiques que Càritas Espanyola ha fet sempre al decret del Ministeri amb el tema de refugiats.\nQuè li falta al programa estatal? Temps, sobretot?\nLi falta temps. Li falta considerar els processos de les persones, perquè hi haurà persones que en sis mesos surtin i es busquen la vida, i jo les conec, gent que no ha tingut cap dificultat. Però n’hi ha altres que no.\nCàritas no ha participat en el programa d’acollida.\nNo, ens van definir l’any passat, al gener, vam tenir diverses reunions amb el Ministeri. No els va agradar que no entréssim. Nosaltres posàvem com a condició que estàvem acollint immigrants en situació irregular d’alta vulnerabilitat i en unes situacions extremes, i no podíem tenir gent de primera, perquè entraven dins d’un programa estatal, i gent de segona. Demanem les mateixes condicions equiparables i reconèixer les bosses tan enormes de població irregular que estem atenent. A Càritas Barcelona el 19% de les persones que vam atendre el 2016 no tenien autorització de residència.\n“Pel que fa a l’aspecte social no hem avançat gaire. La gent que és pobra ho continua sent”\nEt vas jubilar fa poc. Amb quina sensació et quedes?\nEm quedo amb la sensació que pel que fa a l’aspecte social no hem avançat gairebé. Que la gent que és pobra continua sent pobra, que hi ha pocs recursos, que la pobresa hereditària no l’hem trencat, i que normalment mirem a una altra banda, que hi ha molt benestar però hi ha molta pobresa. Els recursos no estan ben distribuïts.\nI respecte a la immigració?\nLes lleis i les normes de la Unió Europea són molt més restrictives. Cada vegada més. Aquí tens el control de les fronteres, els CETI, els centres d’internament, les expulsions, que no s’executen però que els deixen aquí als limbes de la il·legalitat. Això és molt dur.\nI això com ho vius?\nEt costa, però és impotència, què pots fer-hi tu. Les fronteres, per què es creen les fronteres? Tens el dret a migrar però no el dret que t’acullin en cap país.\nHi ha alguna cosa en concret que t’hagi marcat?\nSento que he viscut molts contrastos. M’ha marcat moltes vegades la impotència dels pares amb els fills. La impotència de viure aquí, pensant que venien per donar-los un futur millor i els han ficat en un carreró sense sortida.\nRecordo sempre la frase d’un senyor marroquí que era forner i que va fer reagrupació familiar: “El que més em dol és que jo als meus fills no els puc donar el que jo m’havia imaginat que els podria donar.” Però recordo també l’alegria i la satisfacció de xavals que han arribat a la universitat, que tenen estabilitat, que tenen la seva pròpia família…


Sant Boi Notícies – S’obre la inscripció a l’escola de persones adultes Lluís Castells\nS’obre la inscripció a l’escola de persones adultes Lluís Castells\njun 14, 2012 Ciutat, Formació Comentarios desactivados en S’obre la inscripció a l’escola de persones adultes Lluís Castells\nEl període d’inscripció per al proper curs del Centre de Formació de Persones Adultes Lluís Castells a L’Olivera romandrà obert del 14 al 22 de juny.\nEntre els cursos que ofereix l’escola Lluís Castells a L’Olivera hi ha el de certificació de la secundària obligatòria, formació bàsica per aprendre a llegir i escriure, llengua castellana per a no castellano-parlants, anglès i informàtica en diferents nivells, i preparació de les proves d’accés a cicles formatius de grau mitjà.\nPer inscriure’s, cal portar al centre de L’Olivera (pl. Montserrat Roig, 1) la fotocòpia del DNI, una fotografia de carnet i, si es vol fer el curs de l’ESO, el llibre d’escolaritat. L’horari d’inscripció és per les tardes, de 16 a 19 hores. Per a més informació, es pot contactar telefònicament al 93 640 16 78 i per correu electrònic: a8058209@xtec.cat.\n– CFA Lluís Castells\nL'escola Massallera guanya el premi Repte Aeroports Verds Estrenes del 16 de juny


About: Joan Francesc Ferrer Sicilia\nJoan Francesc Ferrer Sicilia, conegut com a Rubi, (Vilassar de Mar, el Maresme, 1970), és un exfutbolista i entrenador de futbol català. La temporada 2012-13 va ser l'entrenador del Girona FC de la segona divisió, i després va passar a formar part del cos tècnic del FC Barcelona. Actualment és l'entrenador de la UE Llevant de la primera divisió.\nJoan Francesc Ferrer Sicilia\nEl triunfo del 'scouting'\nJoan F. Ferrer, 'Rubi' La joya del Girona\nJoan Francesc Ferrer Sicilia “RUBI”\nRubi i Raset accepten el repte\nRubi: "Ahora la gente sabe quién es el Girona"\nRubi: Joan Francesc Ferrer Sicilia\nTito convence a Rubi a la tercera\nJoan Francesc Ferrer, Rubi, se incorpora al staff de Tito Vilanova\nJoan Francesc Ferrer Sicilia, conegut com a Rubi, (Vilassar de Mar, el Maresme, 1970), és un exfutbolista i entrenador de futbol català. La temporada 2012-13 va ser l'entrenador del Girona FC de la segona divisió, i després va passar a formar part del cos tècnic del FC Barcelona. Actualment és l'entrenador de la UE Llevant de la primera divisió. (ca)\nJoan Francesc Ferrer Sicilia (ca)\nfreebase:Joan Francesc Ferrer Sicilia


Sant Pere Pescador comença a netejar les platges dels efectes del temporal «Gloria» - Empordà\nSant Pere Pescador comença a netejar les platges dels efectes del temporal «Gloria»\nLa maquinària pesant ja ha començat a retirar els troncs de grans dimensions que s'acumulen a primera línia de mar\nAnna Font (DDG) 06.03.2020 | 09:44\nSant Pere comença a netejar les platges dels efectes del temporal «Gloria» EMPORDA.INFO\nSant Pere comença a netejar les platges dels efectes del temporal «Gloria»\nEl temporal Gloria va deixar al llarg de la platja de Sant Pere Pescador una gran barrera vegetal a primera línia de mar que ara l'Ajuntament ha començat a retirar. Troncs, branques, algues i plàstics van inundar prop de quatre quilòmetres de platja dels sis que té Sant Pere Pescador en el seu terme municipal, tal com recorda l'alcalde, Agustí Badosa. La brossa, com plàstics i objectes arrossegats pel mar, la van començar a retirar voluntaris poc després del temporal i ara hi queden les restes vegetals més voluminoses, que es treuen amb maquinària pesant. S'acumularà en pilots al llarg de la platja i es cremaran allà mateix.\nL'alcalde explica que el protocol a seguir ha estat consensuat amb el Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà, ja que part d'aquestes platges formen part de l'espai protegit. Precisament, des de Costes de l'Estat van emplaçar l'Ajuntament a pactar les actuacions amb els responsables del paratge.\nUn cop retirats els plàstics, s'estan recollint els troncs de grans dimensions per apilonar-los al llarg de la platja, en zones que no afectin les dunes, i a uns cinquanta metres de l'aigua, explica Badosa. Allà mateix es cremaran i les restes es trituraran darrere la duna per convertir-ho en «pols de fusta» i afavorir el creixement de vegetació i al propi mur de contenció natural de l'ecosistema dunar.\nDe fet, la recuperació de les dunes ha permès frenar els efectes del Gloria. El Departament de Territori i Sostenibilitat , la Diputació de Girona i la Fundació La Caixa hi han impulsat actuacions de protecció i captació de sorres per recuperar-les.\nLa vegetació de dimensions reduïdes arrossegada durant l'episodi meteorològic podria contribuir a la regeneració de les dunes, mentre que les restes més voluminoses s'han de retirar perquè no són adequades.\nEls treballs s'estan fent per la via de la urgència i els assumeix l'Ajuntament de Sant Pere. La retirada de restes vegetals encara s'allargaran unes setmanes més fins a inicis de Setmana Santa i l'alcalde assegura que els primers càmpings que obren a l'abril ho podran fer amb normalitat. La resta, no ho faran fins al maig o a les portes de l'estiu i aleshores, així que no es preveu cap afectació a la temporada turística.\nActuacions al riu Fluvià\nParal·lelament, l'alcalde de Sant Pere Pescador demana la implicació de les administracions competents en la protecció de les motes del riu Fluvià. Agustí Badosa recorda que aquestes aigües són Zona Marítim-Terrestre amb l'atermenament del 2009 i que aquesta zona ha estat afectada pel temporal. «Allà també hi demanem protecció, perquè és espai marítim-terrestre, ja sigui de Costes de l'Estat o de l'ACA, o bé ens ajudin a cobrir aquestes despeses», defensa.


Inici > Premis > Millor Treball Fi de Grau\nII Edició 2017-2018\nI Edició 2016-2017\nPremis EBC al millor Treball Fi de Grau de la Universitat de València en Economia del Bé Comú\nPer això, la Càtedra EBC convoca els PREMIS EBC al millor Treball Fi de Grau (TFG) realitzat per estudiants que hagen obtingut el seu títol en la Universitat de València, mitjançant la realització d'un TFG. A continuació trobareu tota la informació necessària.\nPodran optar al premi tots aquells estudiants, de qualsevol nacionalitat, que hagen presentat i aprovat el seu Treball Fi de Grau en la Universitat de València.\nProdran presentar-se treballs sobre qualsevol de les temàtiques pròpies de l'Economia del Bé Comú.\nTres exemplars en suport paper del Treball Fi de Grau amb el vistiplau i signatura del tutol a la portada.\nCertificat de la nota obtinguda en la defensa del treball.\nPer al premi al millor Treball Fi de Grau, s'estableix un únic premi un import de 500€\nEl resultat dels PREMIS EBC al millor Treball Fi de Grau es farà públic en un acte organitzat per la Càteda d'Economia del Bé Comú i serà publicat en la pàgina web de la Càtedra.


Viatjar a Zanzíbar\nInici / Racó del viatger / Blog / Zanzíbar\nÉs el moment de respirar fons i imaginar que esteu a l’illa de Zanzíbar, una illa tropical banyada per les calmades aigües de l’Índic, amb platges de fina sorra blanca i aigua turquesa on gaudiu de molt bona gastronomia degut a les seves espècies i la influència de diferents cultures que hi han arribat al llarg dels segles.\nUs podeu imaginar a d’alt un dhow, la típica barca de vela local, amb dofins saltant al costat, o fent submarinisme o snorkel per gaudir dels coralls, tortugues i peixets tropicals plens de color.\nZanzíbar té molta màgia i històries per explicar. És el lloc perfecte per poder fer combinar relax amb aventura, cultura i natura. Aquí us deixem algunes de les seves curiositats per a què la conegueu una mica més i així us imagineu del tot gaudint de l’illa:\nEl famós cantant de la banda de rock Queen, Freddie Mercury, va néixer el 5 de setembre de 1946 a Stone Town, el centre històric de la Ciutat de Zanzíbar. Es pot fer la visita a una casa que es diu que es on va viure-hi.\nZanzibar en realitat és un arxipèlag de diverses illes. L'illa que es coneix com Zanzíbar en realitat es diu Unguja (prové del swahili i així és com l’anomenen els locals). L’arxipèlag de Zanzíbar consta doncs de 3 illes principals: Unguja o Zanzíbar, Pemba i Mafia. A més, té 75 petites illes que també en formen part. Si teniu forces dies, podeu anar també a conèixer-les.\nZanzíbar pertany a Tanzània. De fet, la unió de Tanganika amb l’arxipèlag de Zanzíbar va donar nom al què ara coneixem actualment com a Tanzània.\nStone Town està ple de carrerons, mercats i color. Es parla d’Stone Town com la capital de Zanzíbar, però en realitat, la capital és Zanzíbar Town. Stone Town és la part històrica de la ciutat i l'altra part de Zanzíbar Town es diu Ng'ambo.\nSi aneu el Parc Nacional de Jozani Forest trobareu espècies endèmiques com per exemple el colobo vermell, un primat en perill d'extinció.\nDavant d’Stone Town hi ha Prison Island, on podeu fer un snorkel espectacular envoltats de tortugues gegants que van ser importades de les Seychelles al segle XIX.\nZanzíbar ha protagonitzat la guerra més curta de la història, que va ser contra Regne Unit i només va durar 38 minuts.\nCom que està situada gairebé a l’equador, els dies duren igual que les nits (12h)\nA Zanzíbar trobareu la major concentració de portes tallades de tot Àfrica, sobretot en trobem moltes a Stone Town. Sovint es relaciona la porta de la casa amb la posició social de la família.\nZanzíbar és l’extensió a platja perfecte per després d’un safari o també pot ser destinació final si busqueu un viatge més curt o amb més calma .\nUs ve de gust viatjar a Zanzíbar o a illes del voltant?\nA Ganesha Travel us ajudem a viure un viatge totalment adaptat al què busqueu, sense perdre-us detall a la vegada que us relaxeu per paisatges espectaculars.


Bisbe de São Félix do Araguaia (Balsareny, 16 de febrer de 1928)\nDes del 1968 viu al Brasil, primer com a fundador d'una missió claretiana al Mato Grosso.\nSeguidor i predicador de la teologia de l'alliberament, Casaldàliga ha estat bisbe d'aquesta prelatura durant 33 anys. L'any 2005 en va ser rellevat, però continua treballant amb els indígenes i camperols.\nHa destacat per la seva posició a favor de l'anomenada Teologia de l'alliberament, condemnada pel Vaticà, en defensa dels pobles que aquest corrent de pensament rebutja anomenar pobres per anomenar-los empobrits, atès que han estat explotats pels països rics.\n"Despullant el nou imperi", introducció de l'Agenda Llatinoamericana Mundial 2005, on denuncia que "La globalització en la seva vessant perversa és senzillament un mode nou d'imperialisme".\n"Viure es conviure"


Jordi Olivé i Salvadó pagès, músic i fotògraf\nHomeGentJordi Olivé Salvadó pagès, músic i fotògraf\nEnguany s’han assolit els quaranta anys de la sembra d’una llavor arrelada a un solc de terra ferma, consistent en un grup de cantaires que poc després prendria el nom de “Coral Floc” i que ha escampat arreu el nom del nostre poble amb una dignitat lloable. L’artífex d’aquesta sembra fructífera és un pagès de soca-rel dotat d’una sensibilitat exquisida, natural, carismàtica que li dona la força suficient per inspirar la metàfora que em va escriure en la dedicatòria del llibre “El vent que passa”: “Tenim molts exemples a la vida de coses contradictòries i que es complementen. El dia i la nit, el só i el silenci, la llum i la foscor…” La cita segueix però més val deixar-la en aquests punts suspensius. El final de la metàfora és un secret que guardem gelosament amb l’home que ha fet realitat moltes utopies en el seu poble com la de fer possible la celebració dels quaranta anys de la seva estimada “Coral Floc”, en Jordi Olivé i Salvadó.\nLa meva relació amb aquest homenot entranyable ha estat la d’una amistat tardana, tal vegada per la diferència d’edat, d’absències, però que no obstant, s’ha anat aprofundint quan m’ha captivat amb la seva bonhomia, el seu tarannà tolerant, que sap escoltar, d’una conversa que brolla sincera. D’uns anys ençà no deixem passar un sol estiu sense trobar una estona llarga i mandrosa per retrobar-nos i fer petar la xerrada. Fins l’agost de l’any passat, la trobada tenia lloc en el que ell anomenava el seu “refugi – estudi” de Cal Lluc, una estança un xic desgavellada, antiga, acollidora. Un raig de sol s’esmunyia per l’escletxa de la balconada entreoberta, el suficient per il·luminar el desori acuradament ordenat – Déu n’hi do quina contradicció -, de partitures musicals, de quadres, de fotos, d’objectes inanimats. Aquelles estones en una penombra íntima i el caliu de la conversa distesa, per a un urbanita sempre atrafegat, em feien viure de prop quelcom tan eteri que anomenem felicitat. Tal vegada per això la meva enyorança de Cal Lluc. Perquè aquest any el Jordi Olivé ha donat per acabada una reforma a les golfes de casa seva al carreró de Sant Antoni i està en el procés de muntar un estudi espaiós que li permetrà ordenar tot el material fotogràfic, llibres, partitures musicals, diplomes i trofeus que li han atorgat al llarg de la seva vida. Per un finestral ampli, penetra una gran lluminositat i podem gaudir amb delit de la revolada d’una bandada d’orenetes.\n– Ja ho veus Èvole, l’espectacle de la natura. Som a les acaballes de l’agost i aquests ocells ja tenen el pressentiment de que s’atansa la tardor i busquen l’agrupament col·lectiu. Aviat ens deixaran per emprendre plegats el llarg camí de la tornada. Quina meravella!\n– Em sorprèn la teva capacitat d’observació de les coses menudes. Per això en l’inici de la nostra conversa d’aquesta tarda voldria fer-te una reflexió que em volta pel cap: Més enllà de la teva tasca admirable, hi trobem a l’home, en aquest cas a l’infant que un matí de Reis va descobrir a la balconada de casa seva un violí que li havien deixat els Mags de l’Orient. Què va significar per a tu aquell instrument…?\n– Sovint he viscut fets en la meva vida que tinc dubtes serioses si han estat casuals o bé providencials. En la meva família, ni en els pares, ni en els avis hi trobem cap antecedent musical. Ves per on que tenen la pensada d’un regal de Reis inèdit: un violí. Pots imaginar-te la meva sorpresa i alegria. Aleshores, el Josep Salvadó – “Pepolla”-, donava classes de solfa , de violí i d’altres instruments. Aquell home tenia una paciència infinita amb la canalla, un personatge competent i entusiasta amb unes idees innates per saber encomanar-nos una pedagogia que ell havia après…d’oïda! i jo vaig començar a freqüentar les seves classes. Un altre fet providencial – tal vegada una coincidència, no sabria explicar-ho- és que per aquells anys sovintejaven les visites a Alforja d’en Jaume Lletja el violinista – solista de l’orquestra “Ciutat de Barcelona” que festejava amb una noia del poble. Un home d’una gran cordialitat i molt accessible. Tan és així que els meus pares no van tenir cap recança en demanar-li si em podria donar lliçons de violí, la qual cosa va acceptar amablement, sense voler cobrar-nos res. A més d’un violinista extraordinari, era millor persona. T’estic parlant de records de l’any 1941 i devia ser per aquella època en que el Jaume Lletja em va proposar que digués als meus pares si acceptarien de tenir un músic a casa seva: menjar i dormir durant uns quinze dies. Ens va explicar que havia format el “Quartet Barcelona” i els altres músics vindrien a assajar aquí baix al mas del Molí. Els meus pares ho van acceptar i ja tens un músic professional d’hostatge a casa nostra. Doncs bé, un dels músics que formaria l’esmentat “quartet” era el mestre Enric Ribó. Altra vegada el fet “providencial”? Recordo que em van convidar d’assistir a les sessions d’assaig. Jo me’ls mirava bocabadat. Sentir aquells quatre músics em trasbalsava. Vaig quedar impressionat, m’arribaven a l’ànima i el mestre Ribó en adonar-se d’aquells sentiments que jo no podia dissimular, li va insinuar als meus pares, si els faria gràcia que el seu xiquet anés al Conservatori a Barcelona. Aquella proposta pels meus pares ja eren figues d’un altre paner. Jo era fill únic, ells tenien terres per conrear. “Ai, mestre Ribó, el nostre xiquet ja té aquí la seva vida. Ho ha d’entendre. Davant d’aquests raonaments, ell ja no va insistir més, però passat un temps vam rebre una carta del mestre Ribó en la que ens anunciava de que havien fet un concert a Tarragona amb acompanyament coral i que ho donarien per la ràdio. A casa nostra no teníem ràdio i vam anar a escoltar-lo a una altra casa i jo, que no havia sentit mai una coral em vaig emocionar com un beneït. Quines veus, quina música…impressionant! Aquesta és la història petita del regal d’un matí de Reis, d’aquell violí i de la meva primera trobada amb el mestre Ribó que tanta influència havia de tenir en la meva vocació musical.\n– Tu no has participat mai d’una formació orquestral?\n– Mai!. Jo tocava el violí a l’església i a casa meva com una afecció vocacional. Després de sentir el virtuosisme musical d’aquells quatre mestres, la música orquestral popular no m’ha interessat mai, tot i que la respecto.\n– Aquella anècdota que em va explicar el Miquel Llaberia de la vostra experiència en una missa dalt a Siurana…\n– Tens raó. Allò va ser una idea del mossèn i del Pepolla. Vàrem carregar els estris musicals en una somera i pel camí d’Arbolí amunt, fins a Siurana per tocar a la Missa de Festa Major i vam tenir un èxit esclatant.\n– Tot i la teva amistat amb el Pepolla, se’m fa estrany de que no fes el possible per incorporar-te a l’Orquestra Selecta.\n– Ja ho crec que va insistir. Volia que toqués el saxo, però es donava el cas de que aquella música no m’omplia, no em deia res. Havia quedat presoner del classicisme d’aquell quartet. Era tot un plaer per l’esperit.\n– Ara em toca a mi d’explicar l’anècdota que vàrem viure plegats una nit a les andanes de l’estació de la RENFE del Passeig de Gràcia al trobar-me amb la cara coneguda d’un home ja en el llindar de la seva maduresa, casat i amb tres fills “Ostres, si és el Jordi Olivé!. Recordo que vaig preguntar-te que feies allà plantat esperant el tren. Quina seria la meva sorpresa davant de la teva resposta: Venies del Conservatori i em vas aclarir de que baixaves a Barcelona un parell de dies a la setmana. Per un moment em vas fer trontollar: “Una persona dedicada a la pagesia, amb feina suficient al tros per no acabar-la mai i tenir la voluntat de fer realitat els seus somnis vocacionals…”\n– No siguis tan vehement i anem a pams que tot te la seva explicació. Jo diria que m’ho van posar a la butxaca. Te’n recordes de l’anècdota d’aquella missa del mestre Perosi en una Festa Major i que va deixar un record gens agradós? Doncs nosaltres aquell any de 1968 vàrem decidir de formar una coral i tot seguit em vaig adonar de que la meva formació musical era insuficient. Curt i ras!. Aleshores em vaig adreçar a mossèn Joan Serra dient-li que jo no tenia els coneixements musicals adients per a dirigir una coral. Ell em va posar en contacte amb mossèn Tàpies, molt bon músic que tocava l’orgue a la catedral de Tarragona. El cas és que ens vam desplaçar a Tarragona i em va donar un parell o tres de classes i no vaig entendre res. M’explicava una música lluny del meu abast i que em deixava la ment en blanc, més aviat enfosquida. Ell va començar el que entenia per ensenyament musical per dalt a la teulada i la música ha de començar pels fonaments i avançar de forma progressiva. El cas és que li vaig comunicar a mossèn Joan aquesta circumstància i que, amb aquell sistema, mai entendria res.\nJa feia un parell o tres d’anys que, a empentes i rodolons fèiem funcionar la coral i m’assabento per casualitat de que el mestre Ribó vindria a la Selva del Camp a fer “Un matí cantant”. Caram! Jo tenia consciència de que estava casat i de que teníem tres fills i li vaig dir a la dona si li semblava bé que jo anés a la Selva a seguir aquell “Matí cantant” i ella em va donar l’empenta que necessitava.\nEl retrobament amb el mestre Ribó esdevingué en molt positiu. Altra vegada el fet “providencial”. Em va emocionar el comprovar de que tots dos ens teníem en una gran estima. En acabar l’acte se m’acosta i em diu: “Escolta’m Jordi, allò que vàrem parlar d’anar al Conservatori, continua vigent. Tens les portes obertes. Perquè no t’ho repenses…” De tornada cap el poble, el meu cervell no parava de barrinar i un cop arribat a casa, ho parlo amb la meva dona que va acollir la proposta amb un “i per què no…? engrescador. Tot seguit li faig una trucada al mestre Ribó confirmant-li la meva assistència. Ell, em va enumerar fil per randa, les condicions imprescindibles per accedir-hi: Has de fer un examen d’ingrés acreditant tres cursos de solfeig. “Bé ja ho faré”. Em vaig preparar i em desplaço a Barcelona i supero la prova. Aleshores em fan la pregunta de rigor: “I vos que voleu fer…”? “ Doncs no ho sé” Jo el que voldria és aprendre tota la música possible”. En realitat no tenia idea del que allò representava. Els professors van continuar insistint: “ Però vos voleu fer direcció coral, al menys això ens han dit.” A la meva resposta afirmativa, reblen el clau dient-me: “Per obtenir la direcció coral és necessita una preparació molt acurada. En primer lloc, s’han de fer cinc cursos de solfeig i, aprovar-los imprescindiblement. Després quatre cursos d’harmonia, un curs de “fuga”, dos cursos de “contrapunt”, un curs de “formes musicals”, dos cursos d’història de la música, finalitzant amb tres cursos de formació coral”. Tot un repte.\nAmb aquest bagatge me’n vaig a veure al mestre Ribó i li exposo totes les exigències. Ell, sense immutar-se em diu: “No tinguis cap preocupació. Jo et guiaré i et recomanaré els professors més adients”. Repeteixo: el mestre Ribó va tenir una gran rellevància en els meus estudis musicals. Recordo que vaig aconseguir algun que altre “excel·lent”, però la majoria “aprovats”, perquè havia de compaginar la meva feina de pagès amb l’assistència al Conservatori. Malgrat tot a la prova final i definitiva vaig obtenir un “notable”.\nAixò va durar set anys, del 71 al 78 en que vaig haver d’anar a Barcelona dos dies a la setmana. Entendràs perfectament que per a mi allò representava el sacrifici de moltes hores d’esbarjo i de poc dormir amb els xiquets en l’època de creixement. La gran sort és que vaig comptar amb el coratge i el suport inestimable de la Maria, la meva dona i també del seu pare que tocava la trompeta i la seva mare el piano i aquesta circumstància, si més no, ajudava a entendre aquella etapa tan complexa. Devia ser per aquella època que tu m’has fet memòria, de la nostra trobada a les andanes del Passeig de Gràcia.\n– Des d’aleshores director titular de la Coral Floc…\n– Abans de continuar no voldria oblidar-me d’expressar el meu agraïment més sincer al mestre Ribó i per altra banda a la meva vinculació a la Coral Floc. Jo sempre he dit a la molta gent que ha format part de la coral que a mi no em deuen res. Sóc jo el que estic en deute amb ells. Si a mi em ve de gust tocar el piano o el violí en solitari, ningú ha de fotre res. Són instruments de la meva propietat exclusiva i faig el que em dóna la gana. La Coral és quelcom diferent. “L’instrument” anomenat “Coral” són la gent que canta i cal afinar-lo amb molta cura. Com a director tens la missió d’aplegar els diferents caràcters . Cal tenir molt en compte amb l’alè d’humanitat que traspua sensacions i sentiments. Molt diferent de qualsevol altre “instrument” mecànic. Al Conservatori, els professors hi posaven molt d’èmfasi en aquesta faceta humana. Pensa que molts directors s’han trobat amb gent que no poden cantar i…canten!. Es tracta de persones que els hi costa molt de trobar l’afinació adequada i a nosaltres ens van ensenyar una tècnica que en diuen “d’afinació indirecta”. Això és molt llarg d’explicar i difícil d’entendre pels neòfits.\nArribat en aquest punt de la conversa el Jordi ha volgut esbargir-se en una lliçó magistral de les diferents formes musicals, barrejant històries i anècdotes viscudes al Conservatori. Jo he escoltat respectuosament el torrent de saviesa, perquè la nua realitat no és altra que la meva inexistent cultura musical. Em passava igual que a ell amb l’organista de la Catedral. No vaig entendre res.\n– Donem un tomb a la conversa i situem-nos a mitjan de la dècada dels cinquanta del segle passat en que neix amb tu una afecció apassionada per la fotografia que anys a venir ha fet història…\n– Jo em vaig casar a l’any 1956 i vàrem fer el nostre viatge de noces a Sant Sebastià i la meva dona en tot moment em cridava l’atenció de les moltes coses dignes d’admiració de la ciutat i s’exclamava de no portar al damunt un màquina de fotografiar per tenir un record de tot el que anàvem veient. De tornada, en el nostre pas per Barcelona, ens sobraven alguns centimets i ens vàrem decidir a comprar una màquina molt senzilla de la marca “Règula”, acompanyada d’un llibret en el que explicava el funcionament. També la gran sort de trobar aquí a Alforja amics, entre ells el Josep Fusté, el Juanito Simó, el Hilari Aragonès, als que els hi agradava molt la fotografia. El Josep Fusté manegava amb molta destresa una màquina que li deien de la “xocolata” i quan és va assabentar de que jo havia comprat una màquina, va voler que li ensenyés i encomanar-me la seva afecció, amb aquell entusiasme de pedagog que portava molt arrelat en el seu interior més íntim… “Per què no sortim un dia…? Saps el que podríem fer…? Anar fins al Mirador i contemplar una posta de sol …” Coincidia amb els principis de la tardor i l’espectacle era indescriptible.\nAl impuls del Fusté havíem format un grup fotogràfic i organitzàvem excursions en les que va anar arrelant la meva atracció per la fotografia fins al punt de que ja m’havia comprat una Rolleiflex que feia instantànies prou acurades. Aleshores ens vàrem adonar de que fèiem fotografies però s’havien de revelar i … com es fa això? Vam trobar un llibret que més o menys explicava el secret del revelat i recordo que ho vàrem muntar a la casa del Hilari amb una cambra fosca i desmanegada. Allò feia pena. Se les havíem de veure de tots colors. Pensa que llavors a les cases no és disposava d’aigua corrent i per a revelar els negatius fèiem servir l’aigua dipositada en una galleda i quan el líquid d’àcid emprat, s’enterbolia allò era un autèntic merder. Però sense perdre l’oremus i menys encara la paciència, aconseguíem sortir-nos amb el nostre objectiu. Anys després s’organitzava el “Primer Concurs Local Fotogràfic Medalla Puigcerver” inclòs en els actes de la Festa Major a l’aixopluc tan adient i fotogènic dels porxos de la plaça del Mercadal. Tot un èxit. La idea del concurs la va tenir un xicot de Reus, el Joan Ribas que estava casat aquí a Alforja i que, seguint una tradició molt arrelada a Reus, era un apassionat de la fotografia. Al segon any de celebrar-se el concurs, vaig guanyar el primer premi amb aquella fotografia de “Beneint els camps” un contrallum dalt del cim de la Miranda de Puigcerver. Deu anys després el “Concurs Local” donaria un pas important al convertir-se en el “Saló Nacional de Fotografia” en el que hi podia participar tothom que ho volgués. L’any de la inauguració de l’esmentat “Saló” també vaig guanyar el primer premi amb una foto – muntatge titulada “Un OVNI…?. Es tractava d’una instantània que vaig aconseguir al Mas del Viñas i que vàreu tenir la gentilesa de publicar-la en la portada de l’INFORMATIU . Un bon muntatge no està barallat necessàriament amb l’art. Les coses passen en qüestió de segons i s’esdevenen irrepetibles. La realitat d’aquest muntatge és el lligam casual d’una instantània molt esperada d’un matí d’hivern boirós,i molt fred, d’una cruesa inhumana que, fins i tot m’havia tret la son tan sols de imaginar-ho, i d’una altra instantània enregistrada casualment i perduda en un rodet oblidat a la que mai havia donat cap valor. Deia el gran fotògraf Cartier Bresson que “fotografiar és situar en el mateix punt de mira el cap, l’ull i el cor”. Jo crec, prescindint de modèsties que no venen al cas, que, en la meva tasca fotogràfica, sempre he posat el cor.\n– D’on neix aquesta sensibilitat que deixes reflectida en les teves fotografies, perquè estic convençut de que veus una imatge en un moment puntual i ja has imaginat la instantània.\nDavant la pregunta, el Jordi m’ha clavat una mirada de humilitat, de sinceritat, amb una brillantor estranya als ulls. Capbaix ha enfilat la resposta:\n– No ho sé xiquet. Se’m fa molt difícil de respondre. Sovint són factors intangibles. Jo crec que la vida és una mena de paràmetre del que vas aprenent del dia a dia, de la mateixa aventura de viure.\n– Doncs ja m’explicaràs Jordi l’espontaneïtat que traspua la fotografia dels dos capots de la Guàrdia Civil projectant “L’ombra del poder”, o aquella altra de “Beneint els camps” amb l’encens i la Custòdia reflectint-se en el contrallum d’una sortida de sol i també et faig memòria del vell Josep Salvadó, l’oncle del Jack Johnson amb el caliquenyo mig encès o mig apagat enganxat als llavis mirant-se la banderola amb l’aligot imperial del cotxe del governador.\n– Precisament en aquesta foto, amic Évole, no hi ha l’espontaneïtat a la que fas referència. Tinc una anècdota molt sucosa. Havíem rebut la visita del governador, no recordo per a quin acte oficial. Al personatge de la foto jo el coneixia molt bé i era un tafaner de mena. Jo sabia que més aviat que tard, faria acte de presència a la Plaça de Dalt. El vaig esperar pacientment i al cap d’una estona ja el tenia al davant donant-li un bon repàs al cotxe, amb aquell aire de deixadesa que el feien inconfusible. Tan sols calia prémer el botó de la màquina.\nEl Jordi remena uns papers dipositats damunt de la taula i, sobtadament, posa a les meves mans un escrit…\n– En el trasllat de paperam de Cal Lluc fins aquí al nou estudi, he trobat aquesta missiva que ja tenia mig oblidada. La coneix molt poca gent. Pots fer-ne l’ús que vulguis…\nÉs una carta datada l’any 2004, signada per Yann Henry, professor de la Universitat de Rennes 2 – Haute Bretagne (França) que havia visitat una mostra en la que s’exposaven fotografies del Jordi.\nLa he llegit amb una emoció continguda i em permeto transcriure alguns dels seus paràgrafs, prescindint de la traducció:\n“Las fotos suyas no tienen nada que envidiar a las de los componentes del grupo (…?) Mas aun, en algunas se intuye un atisbo de denuncia que no encontramos en otros fotógrafos. Si “plasmar” lo cotidiano, buscar la realidad, ya era de por si una forma de denuncia por muy sombría que fuera, pero sin jamás buscar lo infrahumano que se está llevando de moda en la dichosa actualidad. Me imagino que se necesitaba mucho valor para sacar fotos como la “Festa guardada”. I més endavant escriu aquesta pregunta antològica: “ ¿Tenia ya idea de que sus fotos iban a hacer historia?” I continua afegint:\n“Me cuesta creer que aparte del valor estético innegable de sus fotos, jamás hubiera pensado usted en su valor histórico- Que jamás haya pensado en la visión que en la posteridad podrian tener algun dia estas imágenes de una época enterrada.\nAcaba la missiva amb aquest paràgraf :\n“¡Música y fotografia! Dos artes que se complmentan por la sensibilidad y la atención que requieren. No me extraña que en aquellos años 50 – 60 también el fotógrafo francés Willy Ronis compartiera las mismas pasiones que usted”\nLi he tornat la carta pressentint la tremolor emocional de les meves mans i com un rampell m’ha vingut a la memòria un text que vaig escriure amb motiu de la meva visita a la exposició “El vent que passa” que el Jordi havia presentat a la Sala Quatre de la plaça de la Llibertat de Reus i publicat en el número 4 de la segona època de l’INFORMATIU (octubre – desembre de 2001) Compte amb les dates! Permeteu-me la petita vanitat d’expulsar-lo:\n“En Jordi Olivé – no ho descobrirem pas ara- és un gran fotògraf, amb una sensibilitat exquisida. Conscient o inconscientment –penso que ni ell mateix ho sap- ha sabut copsar fidelment la realitat del moment que l’envolta i ha guardat gelosament a l’objectiu de la seva vella màquina tot aquest “vent que passa”. Perquè no passi de llarg sense deixar empremtes. El nostre per tants conceptes admirat Jordi Olivé, ha penjat de les parets de la Sala Quatre de Reus, tota la petita i quotidiana història del seu poble reflectint amb imatges absolutament irrepetibles les circumstàncies d’un país, d’un temps fosc, d’una tristesa infinita al que van abocar-nos una estranya i prou acurada barreja de capellans, militars i mendicants”.\nI continuava així:\n“Permeteu-me amics un incís, si ho voleu un xic fora de context. Tenim entre nosaltres a un homenot carismàtic, irrepetible. No es altre que el Jordi Olivé i Salvadó. La seva bonhomia, la seva tasca al capdavant de la Coral Floc, la seva sensibilitat musical, en definitiva, la seva trajectòria en qualsevol altra activitat, deixarà entre nosaltres empremtes inesborrables. Crec sincerament que es mereix l’homenatge del seu poble. Tenia necessitat de deixar-ho escrit i ho adreço “a qui correspongui” com diuen els papers oficials”.\nDissortadament els components del col·lectiu “a qui correspongui”, els d’abans i els d’ara, acostumen sempre a girar la cara a favor del vent polític que ells creuen que millor els hi convé.\nTot just a la vertical del carreró de Sant Antoni, s’alça la silueta inconfusible del nostre emblemàtic campanar. Silentment ha representat sempre la força dels símbols. Lentament, solemnement ens ha acompanyat en el decurs de la tarda, el só dels quarts i les hores del seu rellotge. Quan m’acomiado del Jordi, amb una abraçada, comença a fosquejar en aquesta vesprada d’agost i ja no es veuen les bandades d’orenetes pel finestral. Hauran cercat el refugi del niu acollidor tal vegada per somniar en el viatge de tornada.\nEntrevista “Jordi Olivé Salvadó pagès, músic i fotògraf”\nL’Informatiu, Núm 63, octubre-desembre 2008\nFotos de Jordi Olivé i Salvado\nPrevious articleL’Home dels Nassos 2013\nNext articleCeller Mas del Botó, un vi d’Alforja


Neix una xarxa de residències de suport a la creació escènica valenciana\nRedacció\t| Actualitzat el 04 Juny 2018 a les 21:45\nInstitucions públiques i privades valencianes han unit forces per posar en marxa Graners de Creació, un projecte de residències d'arts escèniques de quatre anys per permetre desenvolupar un treball a llarg termini contemplant tant la producció com l'exhibició.\nLa iniciativa té el seu origen en el programa de residències de 2017-2018 de Projecto Inestable i La Rambleta, que amplia la xarxa en una nova etapa emmarcada en el programa Cultura Resident de la Generalitat.\nLa primera edició de Graners de Creació abasta el període 2019-2022 i comptarà amb diversos espais, festivals i institucions associades: Centre del Carme, Institut Valencià de Cultura, Teatre el Musical, Espai Rambleta, Sala Off, Sala Ultramar, Teatre del Raval de Gandia, Festival Cabanyal Íntim, Festival 10 Sentidos, Festival Tercera Setmana, Festival Russafa Escènica, Teatro Círculo i Proyecto Inestable.\nGraners de Creació persegueix diferents objectius: la consolidació de grups de treball, la dinamització del fet cultural, la construcció d'un model diferent al de la pura exhibició, la possibilitat d'intercanviar formes de treball, la dotació de finançament a les companyies i creadors, o la creació de noves audiències a través de la mediació, entre d'altres.\nEn aquesta primera edició, els projectes seleccionats treballaran sota l'eix temàtic comú Horitzó 20-20. En el primer tram de la convocatòria se seleccionaran 12 proposta que treballaran en anys alterns (2019 i 2021), i el 2019 s'obrirà de nou la convocatòria per a noves propostes (2020 i 2022). El compromís és atorgar al voltant d'un 70% de les residències a projectes del País Valencià.\nLa convocatòria per presentar propostes finalitza el 9 de juliol.\nLa comissió de valoració tindrà en compte especialment els projectes de creació contemporània que qüestionin i redefineixin el fet escènic convencional, així com els rols de l'artista i l'espectador, les propostes multidisciplinàries i multiespacials que parteixin de l'experimentació metodològica. També es posarà en valor la incidència en algun dels aspectes transversals del projecte, com ara el desenvolupament d'audiències, la participació o la relació interresidencial.


Notas legales - Bunnker - Bunnker Notas legales - Bunnker\nNotas legales - Bunnker\nBUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL, amb domicili GARCIA FARIA, 48, 08019, BARCELONA, i NIF B67382010\n, és titular de la pàgina web www.bunnker.com\nLes condicions d’ús, tenen la finalitat de facilitar a l’usuari informació relativa a BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL, les seves activitats i productes, notícies publicades, i les seves diferents àrees de negoci.\nwww.bunnker.com té caràcter informatiu.\nTant la navegació com l’accés a la informació publicada a www.bunnker.com suposen l’acceptació com a usuari, sense reserves de cap mena, de totes i cadascuna d’aquestes condicions\nBUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL podrà, en tot moment i sense avís previ, modificar aquestes condicions.\nBUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL podrà denegar l’accés al web als usuaris que facin un mal ús dels continguts i/o que incompleixin qualsevol de les condicions que apareixen en aquest document.\nEls usuaris són íntegrament responsables de la seva conducta quan accedeixen a la informació de www.bunnker.com, mentre hi naveguen, i també després d’haver-hi accedit.\nL’usuari té l’obligació a l’ús exclusiu del web, i de tots els seus continguts, per a finalitats lícites i no prohibides, que no infringeixin la legalitat vigent i/o puguin resultar lesives dels drets legítims de BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL o d’un tercer i/o que puguin causar danys o perjudicis de manera directa o indirecta.\nTots els continguts que es publiquen a través d’aquest web, els textos, fotografies, gràfics, imatges, icones, tecnologia, programari, links i altres continguts audiovisuals o sonors, com també el seu disseny gràfic, codis font i qualsevol altre material són titularitat de BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL o de tercers que ens han autoritzat a utilitzar-los.\nL’usuari es compromet a abstenir-se de: reproduir, copiar, distribuir, transformar o modificar els continguts. En aquest sentit, l’usuari no podrà suprimir, manipular ni alterar de cap altra manera el «copyright» i altres dades identificatives de la reserva de drets de BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL o de qualssevol altres mitjans tècnics establerts per al seu reconeixement.\nL’usuari respondrà dels danys i perjudicis de tot tipus que BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL pugui patir com a conseqüència de l’incompliment de qualsevol de les obligacions.\nExoneració de responsabilitat de BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL\nBUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL no assumirà cap responsabilitat:\nBUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL no garanteix:\nBUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL no garanteix l’exactitud de la informació continguda en el Lloc web i, en conseqüència, no assumeix cap responsabilitat sobre els possibles prejudicis o incomoditats per als usuaris que es poguessin derivar d’una inexactitud.\nEn compliment d’allò que estableix la normativa de protecció de dades en vigor, com també el reglament Europeu de protecció de dades, li fem saber que les dades de caràcter personal incorporades per a l’emplenament de qualsevol formulari existent en aquest web, seran tractades amb la màxima confidencialitat i formaran part dels fitxers propietat de BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL per a la seva gestió i per donar-hi resposta, com també per a la gestió comercial que els vinculi.\nConforme a la legislació vigent en matèria de protecció de dades, BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL ha adoptat els nivells de seguretat adequats a les dades facilitades pels usuaris i, a més, ha instal·lat tots els mitjans i mesures al seu abast per evitar la pèrdua, el mal ús, l’alteració, l’accés no autoritzat i l’extracció de les mateixes.\nPer a la utilització d’aquest web, és necessari l’ús de cookies i petits fitxers de dades. Les galetes s’utilitzen amb la finalitat de millorar el servei prestat per BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL i són acceptades per l’usuari en el moment d’accedir al web. En cap cas no s’emmagatzemarà cap tipus d’informació personal relativa als usuaris i tota la informació obtinguda serà anònima.\nBUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL té tots els drets sobre el contingut, el disseny, el codi font del web, fotografies, imatges, textos, logos, dissenys, marques, noms comercials i dades que s’inclouen al web.\nQueda expressament prohibida la reproducció total o parcial del web, ni de cap dels seus continguts, sense el permís BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL\nDe la mateixa manera, queda totalment prohibida la còpia, reproducció, adaptació, modificació, distribució, comercialització, comunicació pública i/o qualsevol altra acció que comporti una infracció de la normativa vigent espanyola i/o internacional en matèria de propietat intel·lectual i/o industrial, com també l’ús dels continguts del web si no és amb l’autorització prèvia de BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL\nBUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL informa que no concedeix cap llicència ni autorització implícita sobre els drets de propietat intel·lectual i/o industrial ni sobre cap altre dret o propietat relacionada, directament o indirecta, amb els continguts inclosos al web.\nNo utilitzi enllaços incorporats en missatges de correu electrònic o pàgines web de tercers per accedir a aquest web. Periòdicament es detecten trameses de correus massius indiscriminats, des d’adreces electròniques falses, amb l’únic objectiu d’aconseguir informació confidencial dels usuaris. Aquesta tècnica es coneix amb el nom de «PHISHING». BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL declina qualsevol responsabilitat aliena a aquest respecte.\nL’accés i la utilització del web es regirà i interpretarà de conformitat amb la legislació espanyola. Qualsevol controvèrsia que pugui sorgir entre BUNNKER INTEGRATED RENTAL SERVICES, SL i els usuaris del web serà dirimida davant els Jutjats i Tribunals.


Vine amb el COEINF a visitar THETHINX 5G Barcelona laboratori obert per a proves 5G i IoT el 21 de març a les 17:30 – CATEi\nTHETHINX 5G Barcelona és un laboratori obert amb una xarxa i infraestructura multi-tecnologia obert a empreses i emprenedors que vulguin provar projectes d’investigació basats en tecnologia 5G i fomentar el desplegament d’aquestes tecnologies, permetent a startups, pimes i corporacions testar i validar nous serveis i aplicacions.\nÉs un espai col·laboratiu, dedicat a proves e2e IoT amb una xarxa LPWA (Low Power Wide Area) i infraestructura multi-tecnologia (NB-IoT, LTE-M i CAT1). Aquestes tecnologies estan dotades de capacitats avançades especialment rellevants per a la industria com menor consum de bateria, cobertura en interiors reforçada i suporten una major densitat d’objectes connectats.\nQualsevol companyia o emprenedor podrà testar el seu projecte gratuïtament en el laboratori i, en el cas de ser exitós, provar-lo posteriorment en un entorn de xarxa real a Barcelona, segons la tecnologia 5G vagi estan madura i disponible per a implementar-se.\nUn ecosistema que et permet cobrir tot el procés de desenvolupament d’una solució IoT des del prototipus fins la prova en un entorn real. Per aquest motiu Telefónica i 5G Barcelona posen a disposició dels usuaris del laboratori una rèplica de les tecnologies en fase de llançament, així com el suport necessari a nivell tècnic i de negoci per a connectar i integrar aquestes tecnologies a les noves solucions IoT. La intenció és que sigui un model d’acceleració de creació de negoci i permeti reduir el temps d’arribada al mercat de productes i serveis en producció.\nEl laboratori integra a tots els actors rellevants a la part de xarxa, xipsets i plataformes. Com a valor addicional permet oferir la certificació de les diferents solucions i el seu possible us dins dels diferents projectes del grup.\nEl principal objectiu es unir esforços amb tots els actors de la cadena de valor IoT.\nVisita gratuïta, amb inscripció prèvia en aquest formulari (Clica aquí)\nData: Dijous 21 de març de 2019\nDurada: Una hora\nLloc: PIER01 Barcelona Tech City\nmVenturesBcn – Edifici Palau de Mar – Pier 01\nPlaça Pau Vila 1-Sector C 2a planta\n16 Març 2019 cateinf


Dia d'arribada: 06/11/2021 a partir de 16 hores\nDia de sortida: 13/11/2021 abans de les 10 hores\nEntrega de claus el dia 06/11/2021.- Una sola persona, a la nostra oficina. De dimarts a dissabte a partir de les 16 hores. Diumenges i festius de 11 a 14 hores i dilluns contactar amb l'agència. Serà precís avisar amb antelació de l'hora aproximada d'arribada per a una millor coordinació.\nDevolució de les claus.- A les 10 hores del dia 13/11/2021. Diumenges i festius a les 11 hores.


A vista d'ocell: La WWII, vista setanta anys després\nPublicat per Xavier Vallès a 14:48\nAnònim 15 de maig de 2015, a les 3:40\nSi tens curiositat per uns història explicada des del punt de vista de 5 personatges del bàndol alemany i que per més raresa passa en el front oriental et recomano: Hijos del tercer Reich, 3 capítols de hora i mitja cada un.\nAlexis.F 11 de setembre de 2015, a les 3:57\nSi jo tambe tinc la sensacio que ens han omplert el cap de propaganda 'aliada', sobretot havent vist el reportatge 'hellstorm' (nomes cal buscar-lo a youtube). De fet la guerra va ser un genocidi a 2 bandes, una orgia d'horror mutu. Els vertaders enemics? Per a mi els comandants de tots els bandols que porten la gent a la guerra.


Àrea d'Esports de l'Ajuntament de Palafrugell - Capella i Campi aguanten en una jornada intensa i complicada. Es mantenen els líders, tot i la duresa de la jornada\nCapella i Campi aguanten en una jornada intensa i complicada. Es mantenen els líders, tot i la duresa de la jornada\nCalella de Palafrugell, 6 d’abril 2019.- El vent, poc estable des de primera hora del matí, ha fet que s’aplacessin les proves fins a la 13h, iniciant una de les proves més intenses que s'han viscut en aquesta edició de l’Euro Laser Màsters Cup, amb un fort vent de SW, de més de 23 nusos amb ratxes de 25, superant el límit de força de vent permès per la classe. Amb unes onades de més de 2 metres, posant als participants en unes condicions tècniques i de resistència extremes. Amb aquestes circumstàncies només s'ha pogut cobrir una màniga. Degut a les condicions hi ha hagut forces abandonaments.\nJordi Capella després de mantenir-se cap la regata, ha signat una valuosa segona posició en l'arribada a meta en la difícil mànega disputada avui. Amb aquest resultat l’Apprentice del GEN Roses, manté intacte el seu lideratge en la classe Standard. Ha estat una lluita sense quarter amb el seu més directe rival, el Grand Màsters Jose Luis Doreste, que li ha anat marcant al llarg de la dura regata, entrant el canari darrere del català, tercer de la màniga. Sens dubte el gran beneficiat d'aquesta lluita entre els dos espanyols ha estat el màster alemany Roger Schulz, que ha estat el vencedor de la màniga d'avui i consolida la seva tercera plaça a la classificació general. Els tres estan en una atapeïda puntuació, Capella té 5 punts, Doreste 7 punts i l'alemany 9 punts. Ells formen un trio amb grans aspiracions al podi. Tot seguit, una mica més endarrerits trobem el Great Grand Master alemany Wolfgang Gerz i el vigent campió del Trofeu Calella de Palafrugell, el Gran Màster de Múrcia Carlos Martínez, amb 15 i 16 punts respectivament.\nSeguidament hi ha el gruix de la flota ‘top ten’ amb Leandro Rosado, els britànics Alan Davis i Chris Ellyatt, Alfredo Vázquez i Oriol Marrón que tanca aquest grup dels 10 millors, amb 30 punts.\nS'obre la lluita entre en Pep Campi i l’Oriol Cornudella en Radial\nTampoc res està decidit a la classe Laser Radial. El Gran Màster Pep Campi manté el lideratge, però és a tan sols un punt de diferència del seu mes immediat rival, un altre Gran Master l’Oriol Cornudella, que ahir estaven empatats a punts juntament amb el francès Sébastien Baudier. Després de la jornada d'avui el francès ha quedat relegat a la tercera posició, separat del primer amb tres punts i del segon amb dos. Demà pot ser un dia decisiu en aquesta disputada classe, on en quarta posició hi ha el britànic Max Hunt amb 13 punts i cinquè el mexicà Apprentice Carlos Edmundo amb 18 punts. Cal destacar la sisena plaça del Grand Great Master francès Jean Philippe Galle, amb 19 punts i la setena del basc Enrique Arriola, un Màster que suma 21 punts.


Mai | 2011 | Ampa de l'Escola Lola Anglada de Badalona Mai de 2011 – Ampa de l'Escola Lola Anglada de Badalona\nCasal d’estiu 2011: La porta màgica\nPublicat el 21 Mai, 2011 25 Mai, 2011 per ampalolaanglada\nL’AMPA un any més oferirà un casal d’estiu per a les famílies que us interessi. Aquest any el casal que us proposem l’organitzarà l’empresa SVS i el seu centre d’interès serà un viatge a través del temps gràcies a La porta màgica:\n“La Lola i en Lolo són dos nens molt aventurers de Badalona. Un dia quan exploraven els racons de la seva escola van descobrir una porta. Una porta màgica. Quan la van creuar van connectar una màquina capaç de conduir-los a altres èpoques i aquí començava el seu viatge a través del temps i de l’espai….”\nAquesta porta serà l’excusa perquè cada setmana els alumnes viatgin a una època diferent:\nPrehistòria – Edat Mitjana –Edat Moderna – Contemporània -Futur.\nSetmanalment accedirem a l’aprenentatge de continguts relacionats amb aquestes èpoques.\nEl proper 26 de maig a les 17.15h tindrà lloc la reunió informativa pels pares interessats.\nMés dades d’interès del Casal:\nDates del Casal: La inscripció es podrà fer per setmanes:\nDe 9 a 13h, sense dinar: 55€ la setmana\nDe 9 a 15h, amb dinar inclòs: 84€ la setmana*\nDe 9 a 13 i de 15 a 17h , sense dinar: 61,4€ la setmana\nDe 9 a 17h, amb dinar inclòs: 94,4€ la setmana\nDinar dia esporàdic: 6€\n* Hem rectificat el preu del casal de 9 a 15h amb dinar. 84€/ setmana és el preu correcte.\nServei de canguratge:\nAcollida matinal de 8 a 9h: 11€/ setmana ( 4,5€/dia esporàdic)\nAcollida tarda: de 17 a 18h: 11€/ setmana ( 4.5€ dia esporàdic)\nAquí us podeu descarregar la butlleta d’inscripció al Casal d’estiu:\ni el dossier de les activitats previstes:\nDOSSIER PARES CASAL ESTIU LOLA 2011\n24 de maig: xerrada per a pares i mares\nPublicat el 20 Mai, 2011 per ampalolaanglada\nEl proper dimarts dia 24 de maig de 20:00 a 21:30h a la Biblioteca de l’Escola tindrà lloc una xerrada-taller per a pares i mares. El tema que tractarem serà:\nCÀNONS I ESTEREOTIPS DE BELLESA\nAmb aquest taller es pretén crear un espai de diàleg i intercanvi per a mares i pares. L’objectiu és donar algunes eines per fomentar una actitud crítica enfront dels estereotips i cànons de bellesa dominants i reforçar l’autoestima de fills i filles. El taller està concebut com un espai de reflexió i aprenentatge, on totes les persones participants podran exposar els seus dubtes i necessitats, en relació a l’educació dels seus fills i filles\nAquesta xerrada-taller és gratuïta i a càrrec de la “Xarxa ciutadana per la Pau”, un projecte de Moviment per la Pau MPDL, que té el suport de l’AECID. Serà impartida per la psicòloga Thais Royo i Judith Muñoz, tècnica d’educació i sensibilització de MPDL.\nNo hi haurà servei de canguratge\nSi voleu assistir, envieu un correu a lolaanglada.ampa@gmail.com\nPublicat el 12 Mai, 2011 per ampalolaanglada\nLa comisió d’extraescolars ja estem treballant de cara al pròxim curs. Per tal d’encaminar els nostres esforços cap els interessos de tots els pares i mares us agraïriem que ens donguéssiu la vostre opinió sobre quines activitats podrien ser del vostre gust. I si alguna no hi apareix, no dubteu a fer-nos una proposta.\nJornades intensives del mes de juny 2011\nPublicat el 11 Mai, 2011 25 Novembre, 2013 per ampalolaanglada\nCom ja sabeu, a partir del dia 6 de juny començarà la jornada intensiva a l’escola. Això implica un canvi en l’horari de les classes, que seran:\nEducació Infantil: de 9 a 13h\nEducació Primària: de 9 a 13h\nAquest horari modifica l’horari de menjador a Educació Infantil, ja que començarà 1 hora més tard, per tant, acabarà també 1 hora més tard. L’horari de menjador quedarà de la següent manera:\nEducació Infantil: de 13 a 16h\nEducació Primària: de 13 a 15h\nL’AMPA oferirà 2 casalets per a les famílies que necessitin allargar l’horari de sortida. Aquests dos Casals seran:\nCasalet de juny a Educació Infantil: des del dia 6 de juny fins al 22 de juny de 16 a 17h. Preu: 35€\nCasalet de juny a Educació Primària: des del dia 6 fins al 22 de juny de 15 a 17h. Preu: 60€\nEls nens de primària que tinguin germans a Infantil i vulguin apuntar-se al Casalet de 15 a 16h, ho podran fer. Preu: 35€\nSi us voleu apuntar a qualsevol d’aquests casals de juny, ho podeu fer presentant la butlleta d’inscripció a les busties de l’AMPA. Aquí us podeu descarregar la butlleta:\nCasalet juny Educació Infantil\nCasalet de juny Educació Primària\nPer qualsevol dubte, podeu contactar a lolaanglada.ampa@gmail.com\nNou material esportiu per a l’escola\nPublicat el 10 Mai, 2011 13 Mai, 2011 per ampalolaanglada\nDes de l’AMPA us volem informar que els diners recaptats amb el bar, amb preus populars, que es va instal·lar per la festa Carnestoltes han estat destinats a la compra de material esportiu per a l’Escola.\nVolem aprofitar aquesta oportunitat, per a tornar a agrair als Supermercats Condis la seva col·laboració a la Festa de Carnaval. Sense ells i la vostra participació no ho hauríem aconseguit.\nMés llibres per a les biblioteques\nPublicat el 9 Mai, 2011 per ampalolaanglada\nLa proposta de l’AMPA per aconseguir nous llibres per les biblioteques d’Infantil i primària el passat Sant Jordi ha estat un èxit, per això, volem fer-vos partícips que s’ha arribat a un acord amb la llibreria Saltamartí per a què tothom que vulgui i vagi a comprar llibres a la llibreria Saltamartí, en el moment de la compra els informi que ve de part de l’Escola Lola Anglada. Només això. Ells prendran nota de totes les vendes i destinaran una part proporcional a les Biblioteques de l’Escola.\nAmb un petit gest podem ajudar molt als nostres petits.


Sant Antoni a Sineu: heu vist el ball dels nous caparrots? |\nSant Antoni a Sineu: heu vist el ball dels nous caparrots?\nBy miquelsineuer / gener 18, 2019 / Cultura, Festes / Deixa un comentari\nAquesta foto ho diu tot:\nLa ballada dels nous caparrots\nAhir s’estrenaren caparrots (llegeix-ho aquí). Mirau com ballaven:\nEl dia gran a Sineu serà dia 2\nSant Antoni i el copatró sineuer Sant Sebastià omplen d’actes aquesta setmana i la propera. Tot i això, el dia gran a Sineu serà el dissabte 2 de febrer, dia de foguerons (nit de foc), de correfoc dels Dimonis de sa Cova des Fossar, i de glosada popular amb els Glosadors de Mallorca.\nSant Antoni: la festa més sentida\nAquesta és la setmana gran de la festa si a l’àmbit del país ens remetem. Sant Antoni és la festa per excel·lència a la major part de les Balears i, en especial, es viu intensament a la part forana de Mallorca. Poblacions com Sa Pobla, Muro, Manacor i Artà tenen Sant Antoni com la festa de referencia, la principal en el seu municipi, sigui o no el seu patró. Hi ha fins i tot partits i entitats que reclamen que dia 17 sigui festa oficial a tot el país. Sant Antoni a Balears és com Sant Jordi a Catalunya: oficialment no és festa arreu del país, però a la pràctica és una festa ben sentida i sense cap necessitat de promocionar-se.\nA Sineu, com cada any, i com en la majoria de poblacions que no són Manacor ni sa Pobla, la revetla (la nit de foguerons) es fa uns dies després, per no coincidir amb aquestes poblacions que acaparen la gran massa de gent.\nA Sineu ahir vespre els dimonions varen encendre el fogueró des Fossar, en el que l’Ajuntament convida a torrada. Va ser després d’unes beneïdes deslluïdes per la pluja, i en les que –com és habitual– Tomeu de son Marron participà amb els seus porcellets negres després de passar per les de Muro –només mitja hora abans!–.\nUs convidem a veure seguidament la galeria de fotos de les beneïdes (del nostre redactor Miquel Gelabert Fuli) i la galeria de fotos del fogueró (del coordinador Miquel Puiggròs Serigot).\n[FOTOGALERIA] Beneïdes de Sant Antoni\n[FOTOGALERIA] Fogueró i dimonions petits\n[ESPIPELLADA CIENTÍFICA] Quan el mar és torna verd: el color de la vida dingola.net/2021/04/12/esp… 3 hours ago\nRT @ainaginard: Digitals de Premsa Forana a #Mallorca #Ainades https://t.co/bsza2g1feD 3 hours ago\nRT @Guillegaya: M'han amonestat per fer directes amb una mascareta que du el logo d'IB3, la cadena per la qual treballo. La contracta Dalto… 2 days ago\nMesures de contenció de la Covid-19 a partir de dia 12 d’abril dingola.net/2021/04/09/mes… 3 days ago


Carnet C a Blanes - FOR VIA, Formació Viària\nCarnet C a Blanes\nDescobreix que facil és treure't el Carnet C a Blanes amb FOR VIA autoescoles. Disposem de diversos centres a les comarques Gironines. Amb FOR VIA, tot són avantatges: aula online, formació personalitzada i facilitats de pagament. La millor opció per obtenir el Carnet C a Blanes\nTreballem una formació de qualitat i als nostres centres trobaràs un equip de professionals compromesos i dedicats al teu aprenentatge. Uns formadors amb experiència que sabran transmetre't les millors indicacions i donar-te tot el suport necessari per aconseguir el teu objectiu.Estas interessat en el Carnet C a Blanes? FOR VIA Formació Viària és la teva autoescola de confiança.


Les raons per tapar el runam de Vilafruns - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLes raons per tapar el runam de Vilafruns\nLa Generalitat sempre va presentar l'actuació que es va fer per tapar el dipòsit, ara sota la lupa de la CE, no com un tractament de residus, sinó dins d'un paquet de mesures per millorar la qualitat de l'aigua de la conca del Llobregat\ndavid bricollé | balsareny 18.02.2016 | 13:36\nImatge d´arxiu del runam de Vilafruns. Arxiu/Salvador Redó\nRestauració d´una muntanya de residu generat per una empresa, o mesura de millora de la qualitat de l´aigua que abasta una important massa de població. Heus aquí la qüestió. La que ara pot ser la clau en la investigació que la Comissió Europea ha obert amb relació a la intervenció que es va realitzar fa cinc anys en el runam salí de Vilafruns (Balsareny) per tapar aquest dipòsit sota una capa de material impermeable.\nL´actuació, que va acabar costant prop de 8 milions d´euros, es va pagar íntegrament amb diner públic: 4 milions d´euros que hi va aportar l´Estat espanyol, i la resta la Generalitat. I ara la CE hi ha posat la lupa perquè –tal com va informar aquest diari el 27 de gener passat– veu aquesta intervenció susceptible d´haver suposat una ajuda pública que hauria proporcionat a l´empresa Iberpotash –l´actual explotadora de les mines de potassa del Bages– avantatge en el mercat respecte als seus competidors. Quan la comissió va fer pública l´obertura de la investigació ho argumentava en el fet que «si es confirmés, aquest fet suposaria una infracció del principi que qui contamina paga, ja que seria una autoritat pública la que estaria cobrint les despeses de neteja, en lloc de l´empresa responsable de la contaminació».\nAra bé, en el moment que es va anunciar l´inici d´aquesta investigació des d´Europa, Josep Rull, conseller de Territori de la Generalitat –tot just acabat d´aterrar en el càrrec–, ja va defensar que aquella intervenció i aquell runam no formava part del compliment de l'empresa, sinó que es tractava d´una prova pilot impulsada directament pel govern «en el marc d´un seguit de mesures que es preveien a l'entorn del pla hidrològic». Aquest és el punt clau, i ben segur l´argument al qual els governs català i estatal, com a cofinançadors, s´agafaran com un ferro roent per evitar ser castigats en instàncies europees.\nCertament, la Generalitat sempre va presentar el cobriment del runam de Vilafruns, no com una intervenció aïllada sobre un dipòsit de residus, sinó com una acció per millorar la qualitat de l´aigua de la conca del Llobregat –una de les principals fonts d´abastament de tota l´àrea metropolitana– afegida a altres mesures. Tanmateix, també sempre es va posar de manifest que aquestes iniciatives pretenien corregir la incidència que havia tingut l´explotació minera. Així es posava de manifest, per exemple, en un document del març del 2009. Un informe de l´Agència Catalana de l´Aigua (ACA) en què argumentava una despesa global de 277 milions d´euros repartits entre deu actuacions –una d´elles la de Vilafruns– per, segons es deia textualment, «assegurar el compliment de la normativa de l´aigua potable i recuperar els caràcters organolèptics inherents a l´aigua (problemes relacionats amb el gust i l´olor)».\nEn aquest informe de fa sis anys s´exposava que la salinització de l´aigua de la conca del Llobregat «té un doble origen: natural i antròpic per l´existència d´una conca potàssica natural, i d´una explotació minera històrica», i s´hi afegia que el conjunt de mesures previstes per l´ACA tenien «com a objectiu minimitzar la contaminació antròpica [causada per l´activitat humana], ja sigui causada per la presència dels runams salins com per les incidències en el col.lector de salmorres». El conjunt de mesures «correctores», tal i com les anomenava l´informe de l´ACA, s´integraven en el «pla de reducció de la contaminació salina a la conca del Llobregat». A banda de la intervenció sobre el runam de Vilafruns, que la Generalitat va promoure com a projecte de «desimpactació» d´aquesta muntanya artificial, hi havia l´explotació i eliminació dels runams de Cardona (que ja s´estava fent en aquell moment), l´estudi de mesures correctores en els runams actius (Fusteret i Cogulló), la restauració del meandre de la Coromina, la millora del col.lector, la inversió a la depuradora d´Abrera per introduir-hi tecnologia que ajudés a eliminar els continguts en sals de l´aigua, i també l´estudi, a través de la UPC, per trobar alternatives a l´explotació minera que evitessin l´increment dels runams.\nPer a la intervenció al de Vilafruns (que ja estava inactiu de feia anys), l´Agència Catalana de l´Aigua va obrir un concurs públic d´adjudicació del projecte el 26 de juliol del 2007 per a «la reducció de l´impacte» de l´escombrera. El 18 de desembre d´aquell mateix any la Generalitat i el ministeri de Medi Ambient van signar un conveni pel qual el govern central hi aportava fins a un màxim de 4 milions d´euros. També en aquest conveni bilateral per pagar a mitges el cobriment del runam de Vilafruns es parlava del projecte com a obra hidràulica, «conscients ambdues parts», segons hi feien constar els governs central i català, «de la magnitud i la gravetat de la problemàtica generada per l´afectació al medi de les muntanyes salines del Llobregat».\nEl recobriment del runam amb làmines de materials aïllants es va materialitzar entre el 2009 i el 2010. A la pràctica recollia una proposta que havia presentat el 2006 la plataforma Montsalat –crítica amb l´explotació minera– i l´enginyeria manresana Grup Solucions. Des de llavors, el material acumulat en aquest antic dipòsit no entra en contacte amb l´aigua de la pluja i, per tant, no hi ha dissolució de les sals acumulades.


Dibuixos - Amortèsia de l'Agatha - Galeria de Harry Potter en català\nAmortèsia de l'Agatha\nDoncs jo us porto una fotografia de les meves olors. He intentat fer una mena de taulell de bruixot que prepara pocions, les tres olors principals són els objectes centrals: llenya cemant-se, vainilla (les dues beines de sota) i patxulí (l'ampolleta rodona).\nAgatha Black [Feb 23, 2021 at 03:54 PM]\nUs explico una mica el que he fet servir:\nLes beines de vanilla son de veritat (i fan mooolt bona olor, les faré servir per fer muffins el dissabte XD) l'essència de Patchouli ja en tenia perquè és el perfum que gasto, i la fusta que crema és un palosanto que em va donar un amic (no perquè el palosanto sigui una olor especial, qualsevol llenya m'agrada). Això són les meves tres olors. La resta només són props.\nLes ampolletes que tinc: les dues de més a la vora, perquè es veiessin diferents, les he omplert una amb llimonada i l'altra amb te. Les altres dues, a l'esquerra, ja venien així. La negra és absenta i mola perquè l'ampolla té forma de calavera. La clara és una ampolla de "felix felicis" (no es veu bé a la foto, que és d'un to com platejat i no sé com està fet (comprat a la pottercon).\nLa mandràgora també la vaig comprar a la pottercon l'any passar, està feta a mà i em va agradar molt. M'ha semblat que quedaria bé com a prop per un apotecari, ja que es fan servir les llàgrimes en pocions.\nLa ploma me la van regalar fa temps (representa que és per l'apotecari prendre apunts). La gent s'entensta a regalar-me plomes i en tinc ja com 4 o 5. M'agraden molt, i abans les feia servir molt, perè la tinta emmerda i ho vaig deixar. Aquesta lila és la més bonica que tinc.\nI el calder també és un regal. Normalment el tinc a la cuina i el faig servir per posar medicaments XD he pensat que quedaria bé per subjectar el pal cremant-se.\nI ja està, espero que us agradi!\nKeywords: Amortesia / vainilla / llenya / foc / patxuli\nDimensions: 2924 x 2276 pixels


Comencen les obres d'un nou centre de servicis socials a la Saïdia\nComencen les obres d'un nou centre municipal de servicis socials a la Saïdia\nLa regidora de Servicis Socials de l’Ajuntament de València, Consol Castillo, ha visitat les obres del nou Centre Municipal de Servicis Socials que el consistori està construint al carrer Sarrión, en la cantonada amb l’avinguda de Portugal. «La xarxa actual fa ja molts anys que s’ha quedat xicoteta i alguns centres estan congestionats. És el cas del centre de Salvador Allende, que ara podrà descongestionar-se amb l’obertura d’aquest nou centre a la Saïdia», ha explicat Castillo aquest matí en la visita.\n«Quan vam arribar al govern només hi havia a València onze centres de servicis socials, mentre que a Elx, per exemple n’hi ha 17. Per aquesta raó ens hem fixat com a objectiu ampliar la xarxa de centres per apropar molt més als ciutadans aquest servici fonamental en un estat del benestar», ha dit Castillo.\nAquests sis barris suposen un total de quasi 49.000 habitants; una població caracteritzada per l’àmplia proporció de persones majors (23,2%), un alt grau de vulnerabilitat social (29,5%) i un important nombre d’habitatges ocupats per una sola persona -més d’un terç del total-, la majoria del qual són dones majors que viuen soles.\nEn el centre de La Saïdia es desenvoluparan diferents programes per a atendre aquesta problemàtica, com ara programes d’atenció a menors en risc o exclusió social o els servicis domiciliaris com l’ajuda a domicili, la teleassistència o el repartiment de menjar elaborat dirigits a persones amb dificultats d’autonomia personal perquè puguen continuar vivint en el seu entorn habitual. Aquests servicis es veuen complementats pel d’atenció a persones dependents.


Avui tocava baixar a Barcelona. Amb molta mandra, tot s'ha de dir.\nEm calia fer un reconeixement mèdic al meu genoll dret. En aquest genoll em vaig fer un petit esquinç al lligament intern el passat mes de març i no s'ha recuperat bé. Fa unes setmanes que hi tinc més dolor. Tot i que justament quan entreno el dolor desapareix, em preocupava estar forçant el lligament i fer-m'hi una destrossa.\nHe anat a veure el doctor Xavier Sant, amb qui havíem compartit una mica de muntanya fa un plegat d'anys. Metge especialista en l'esport implicat en la federació d'atletisme i la de muntanya i molt acostumat a lesions d'aquesta mena de gent que som tots plegats.\nBones notícies: el lligament està bé i el que tinc és un dolor residual. Hauria d'anar marxant amb el temps (aquesta és la teoria) i si no em molesta per entrenar, doncs aguantar i llestos. Les ròtules, sobretot la dreta, preocupen una mica més. Estan castigades de fa temps i es resenteixen de l'entrenament, però ja hi estic acostumat. Mirarem de cuidar-les una mica i a córrer.\nPublicat per 300milpasses a 14:36\nENTRENO COLL DE LA GALLINA\nENTRENO AL CASAMANYA


Ioga entre Oliveres: Connectant amb la Terra - Torclum\nPublicat a 31 de maig de 2021 29 de novembre de 2021 per Torclum\nAquest cap de setmana hem gaudit als nostres camps d’oliveres de La Bisbal Experience! El primer cap de setmana d’una experiència, que vam voler oferir des de Torclum en col·laboració amb la Milena Cañas, per poder proposar una activitat diferent de les que estem acostumats, practicant així ioga entre oliveres.\nUna sessió de ioga en un entorn diferent.\nLa Milena Cañas va oferir-nos una classe de ioga de la que vam gaudir al màxim, ja que ens va permetre connectar amb la terra amb diferents respiracions i exercicis que vam poder fer tots i totes, sense importar el nostre nivell. A més estar envoltats d’oliveres i natura ens va carregar d’energia i ens va permetre sentir la primavera d’una forma molt especial.\nArriba el moment del tast d’oli i altres productes Torclum\nA més del ioga, també vam explicar qui som Torclum i com produïm el nostre oli d’oliva verge extra de proximitat. També vam oferir un tast de diferents productes als participants, qui van poder assaborir el nostre OOVE i altres derivats de les nostres arbequines com poden ser l’olivada o la melmelada Torclum.\nTres jornades que van sortir fantàstiques gràcies a tots i totes vosaltres! Moltes gràcies per la vostra energia, per les ganes de gaudir d’un entorn únic com són els nostres camps, per connectar amb els vostres cossos amb la terra i per posar els cinc sentits al tast de productes Torclum per gaudir de la proximitat amb tota l’atenció possible.\nSi voleu venir a fer ioga entre oliveres i tastar els nostres productes, aprofiteu que encara queden tiquets per al proper cap de setmana (4-5 i 6 de juny).\nCompra’ls a la nostra botiga on-line!\nEscabetx de ventresca de tonyina amb oli Torclum


Torra ajorna la visita als presos polítics fins dilluns, a petició del Ministeri d'Interior espanyol - VilaWeb\nTorra ajorna la visita als presos polítics fins dilluns, a petició del Ministeri d’Interior espanyol\nEl ministeri sosté 'raons organitzatives' i el president ha acceptat d'ajornar la visita\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha ajornat la visita que havia de fer demà als presos polítics a les presons d’Estremera, Alcalá Meco i Soto del Real. El motiu és una petició del Ministeri d’Interior espanyol ‘per raons organitzatives’, segons que han explicat fonts del govern a VilaWeb.\nTorra va enviar dimecres una carta al ministre d’Interior espanyol, Juan Ignacio Zoido, anunciant-li la intenció de reunir-se amb els dirigents independentistes empresonats. Havia de veure’s amb Oriol Junqueras, Joaquim Forn, Jordi Turull, Raül Romeva i Josep Rull a Estremera; amb Carme Forcadell i Dolors Bassa a Alcalá Meco; i amb Jordi Sànchez i Jordi Cuixart a Soto del Real l’endemà de la presa de possessió com a president.\nEra previst que Torra nomenés els nous consellers del govern demà a la tarda o dissabte al matí, una vegada hagués vist els presos polítics. Turull i Rull volen continuar al capdavant dels departaments de Presidència i Territori i Sostenibilitat, respectivament. Són dos dels consellers que segurament repetiran en el càrrec i que establiran continuïtat amb el govern legítim de Carles Puigdemont. També han expressat la voluntat de continuar Lluís Puig i Toni Comín, des de l’exili. En canvi, hi ha oberta encara la incògnita sobre Raül Romeva.\nAvui el Tribunal Suprem espanyol ha tornat a denegar la llibertat a Turull, Forcadell, Rull, Bassa i Romeva. La sala d’apel·lacions ha argumentat que continua havent-hi risc de reiteració delictiva i risc de fugida. A més, quan el processament sigui ferm, d’ací a poques setmanes, seran inhabilitats per a exercir càrrecs públics. De manera que, si són nomenats consellers, hauran de renunciar-hi aviat forçosament i ser substituïts.