Comprar mongetes tendres ecològiques online, venda de mongetes verdes a Internet a domicili - Agroboca\nComprar mongetes tendres ecològiques online, venda de mongetes verdes a Internet a domicili\nLlistat de botigues online per comprar mongetes tendres verdes ecològiques\nA Agroboca pots comprar mongetes tendres verdes ecològiques a domicili, consultar el llistat de botigues que les venen a Internet i comparar preus per triar la millor opció i qualitat. Tria entre comerços o comprar directament a l'agricultor sense intermediació.\nTria sempre mongeta tendre ecològica de temporada si el que busques i valores és el sabor: mongetes tendres fresques i amb sabor\nPots consultar les valoracions per conèixer les opinions d'altres usuaris per comprar millor. No oblidis votar la qualitat de les mongetes verdes ecològiques un cop les hagis rebut i provat per compartir la teva experiència amb altres usuaris.\nRegistra't per rebre ofertes de mongetes verdes ecològiques i consultar productes relacionats.


Mesures econòmiques COVID-19 - Centre Gestor\nL’informem en aquest breu resum les mesures econòmiques publicades en el BOE, Real Decret Llei 8/2020 de 17 de març de Mesures urgents extraordinàries per fer front a l’impacte econòmic i social del COVID-19 que afecten a autònoms i empreses.\nMesures de flexibilització per evitar procediments de suspensió de contractes i reducció de jornada per causa de força major\nLes suspensions de contractes per causa directa dels efectes del COVID-19, que hagin obligat al tancament temporal de l’activitat, restriccions al transport públic i en general a la mobilitat de persones, que impedeixin el desenvolupament de l’activitat, es consideraran provinents d’una situació de força major, situació que haurà de ser constatada per l’autoritat laboral i resoldrà en un termini de 5 dies.\nMesures extraordinàries en matèria de de cotització en procediments de suspensió de contractes\nEls expedients de suspensió i reducció de jornada autoritzats en base a força major temporal vinculada al COVID-19, exonerarà a l’empresa de les quotes patronals establertes en l’article 273.2 de la Llei General de la Seguretat Social.\n“2. En los supuestos de reducción de jornada o suspensión del contrato, la empresa ingresará la aportación que le corresponda, debiendo la entidad gestora ingresar únicamente la aportación del trabajador, una vez efectuado el descuento a que se refiere el apartado anterior.”\nEn les empreses de més de 50 treballadors, aquesta exoneració serà del 75% de l’aportació empresarial.\nPel treballador suspès, aquest període es considerarà com a cotitzat.\nEls treballadors inclosos a l’expedient de suspensió temporal, tindran dret a la prestació d’atur encara que no tinguin el període mínim d’ocupació cotitzada i no computarà a efectes de consumir períodes d’atur que es tinguin acumulats.\nGarantia de liquiditat per mantenir l’activitat econòmica\nEl Ministeri d’Assumptes Econòmics i Transformació Digital, atorgarà avals al finançament que les entitats de crèdit concedeixin a empreses i autònoms per atendre les necessitats de circulant.\nS’ha ampliat el crèdit ICO en 10.000 milions d’Euros, per facilitar liquiditat addicional a les empreses, especialment pimes i autònoms.\nEs crea una línia de 2.000 milions d’euros de cobertura asseguradora de risc d’exportació.\nS’ajornen fins al 30 d’abril de 2020 els pagaments de deutes tributaris, els venciments dels ajornaments concedits així com els terminis per atendre els requeriments i diligències d’embarg, sol·licituds d’informació, formulació d’al·legacions, etc. que no hagin conclòs a 18/03/2020.\nEls comunicats a partir del 18/03/2020, s’ajornen fins al 20 de Maig de 2020.\nRemarquem expressament que NO HAN VARIAT ELS TERMINIS DE PRESENTACIÓ DE LES AUTOLIQUIDACIONS D’IMPOSTOS.\nMesures extraordinàries aplicables a persones físiques\nS’autoritzen les sessions de l’òrgan de govern per videoconferència, sempre i quan s’asseguri l’autenticitat i la connexió bilateral a temps real amb imatge i so dels assistents en remot.\nEl termini de formulació de comptes queda suspès fins que finalitzi l’estat d’alarma. Un cop finalitzat l’estat d’alarma, l’Òrgan d’Administració disposarà de tres mesos per formular els Comptes Anuals.\nSi els Comptes Anuals ja estan formulats i han de ser auditats obligatòriament, el termini per verificar els comptes, finalitzarà als 2 mesos des de l’aixecament de l’estat d’alarma.\nEl seguirem informant sobre les mesures que puguin anar presentant les deferents administracions i que estiguin aprovades.\nPer a qualsevol aclariment al respecte no dubtin en posar-se en contacte amb nosaltres trucant al 973279700.


El coet de la República Catalana, un invent oblidat\nInici Època històrica Història contemporània Guerra civil i franquisme El coet de la República Catalana, un invent oblidat\nL'any 1937, el català Josep Belmonte va desenvolupar un coet aeri amb finalitats militars que no fou atès per les autoritats de la Generalitat\nJordi Finestres (text) / Josep Maria Solé i Sabaté (assessorament)\nAquest article és sobre la història de Josep Belmonte i del seu invent, un coet de combat aeri que va posar a disposició de la Generalitat republicana. En aquest altre article us mostrem els documents inèdits sobre el giny: la carta a Lluís Companys, l'informe i les imatges que Belmonte hi va adjuntar.\n1 El torpede de Belmonte: un coet de combat aeri que disparava en intervals de deu segons a 2.000 i 4.000 metres d'altura\nJosep Belmonte realitzant proves amb el torpede aeri Arxiu Montserrat Tarradellas i Macià\nEl torpede de Josep Belmonte, un coet de combat aeri, constava, a l’exterior, d’un cilindre de planxa prima de mig mil·límetre i d’uns 70 centímetres de llargada, semblant a un projectil de canó de 75 mil·límetres, amb una punta ogival de coure. A l’interior del tub hi havia el tub-cambra de l’explosiu, que podia suportar una bomba de dos quilos de pes aproximat, “procedent de fosa, amb talls pinya per facilitar l’explosió i convertir-los en projectils”. El llançament s’efectuava sobre un aparell de disparar, des d’on “s’encén la metxa del coet” abans de l’expulsió del projectil en únicament de quatre a sis segons “i sense la més mínima trepidació, adquirint instantàniament la velocitat de 700 quilòmetres per hora que no abandona fins arribar al seu destí”.\nEl principal avantatge del coet\nEl principal avantatge que veia Belmonte en el coet projectil aeri era la seva eficiència “contra atacs aeris”, ja que aconseguia disparar en intervals de deu segons, amb una altura de 2.000 a 4.000 metres. I insistia que la seva utilització es podria efectuar sota qualsevol condició meteorològica adversa, amb vent o pluja.\nL'abast del coet en el combat a terra\nQuant al combat a terra, segons Belmonte “l’abast del projectil de combat, amb el mateix aparell de llançament, és de 1.200 a 4.000 metres [...] els seus efectes han de ser més mortífers que el morter, puix que sempre s’està fora de l’abast de metralladora i fuselleria, i justament amb la seva mobilitat és possible aconseguir un foc persistent i inestroncable”.\nAltres possibilitats del torpede\nBelmonte també va advertir que “les possibilitats del torpede aeri no són ací acabades ni de bon tros, la llista d’idees i aplicacions que sobre aquest aparell se m’han ocorregut voregen els límits de la fantasia. No obstant això, hi ha en estudi un tipus de torpede gran de combat, de 20 quilos de pes, per a un abast de deu quilòmetres”. I fins i tot aventura un “torpede marí, de gran potència, la força propulsora del qual seria per mitjà també de coets. La finalitat d’aquest estri seria protegir i defensar la costa contra els atacs de vaixells enemics, ja que l’abast del torpede seria molt gran i la seva explosió, inevitable”.\nSimplicitat de fabricació\nBelmonte també va remarcar la "simplicitat de fabricació" del seu giny: "Els materials emprats en la seva construcció, tots fàcils d’obtenir, que de cap manera ens en podem trobar mancats, la lleugeresa de pes del projectil, la simplicitat i lleugeresa de l’aparell de llançament, la facilitat de punteria”.\n2 Les proves sense autoritzar del torpede aeri, a la costa del Garraf\nLes proves del torpede aeri a la costa del Garraf, en uns penya-segats davant el port de Vallcarca Arxiu Montserrat Tarradellas i Macià\nEl 2012, a través del testimoni de la filla de Josep Belmonte, Maria Rosa, SÀPIENS va saber que el seu pare, ajudat pel seu germà, va treballar durant el primer semestre del 1937 en un taller de la plaça de Lesseps de Barcelona, just on ara trobem una biblioteca i que anteriorment fou cotxera de tramvies, en el desenvolupament del projectil aeri. Allà elaboraren els plànols tècnics i la construcció de l’artefacte, tant del llançador com dels tres models de projectils. Les proves, les dugué a terme, com així ho demostren les fotografies que s’han conservat en el dossier ‘Torpede aeri’ del fons Tarradellas a Poblet, a la costa del Garraf, en uns penya-segats davant el port de Vallcarca.\nNo hi ha rastre de documents oficials que autoritzessin aquestes proves i, per tant, entenem que fou el mateix Belmonte, amb l’ajut d’alguns dels seus col·laboradors, qui va creure oportú efectuar-les en aquesta zona abrupta i rocosa, allunyada de la població. Amb tot, és fàcilment imaginable l’ensurt dels veïns de la zona en veure com en més d’una ocasió s’alçaren amb l’estampa d’uns projectils amb reactor estavellant-se a les aigües de la costa del Garraf, molt a prop de Sitges.\n3 Belmonte ofereix el torpede a la Generalitat, però l'organisme dóna l'esquena al projecte\nEl torpede aeri de Belmonte Arxiu Montserrat Tarradellas i Macià\nDesprés de mesos de treball, el 20 d'agost del 1937, Belmonte va escriure una carta a Lluís Companys en què li parlava -o li tornava a parlar- del seu giny: "Em prenc la llibertat de dirigirme a vós, perquè entenc que tinc un deure de fer-ho, per comunicar-vos la situació en què es troba l’aparell de la meva invenció TORPEDE AERI, el qual, després de molts treballs i laboriosos assaigs, he aconseguit acabar de manera que promet ja uns rendiments extraordinaris.” L’escrit de Belmonte a Companys -un dels dos únics documents escrits oficials sobre el projecte del torpede- és un dels milers de documents que forma part de l’immens fons de la Generalitat republicana que el president Josep Tarradellas conservà a l’exili i que ara romanen a l’arxiu Montserrat Tarradellas i Macià, al monestir de Poblet. La carta s'acompanyava d'un informe tècnic i diverses fotografies de l’anomenat 'torpede aeri', però la Generalitat republicana no va poder posar mai en pràctica aquest coet militar.\nLa carta que Belmonte adreça a Companys, l’agost del 1937, reflecteix clarament, i segurament per primera vegada, una petició d’ajuda oficial en uns moments en què la maquinària bèl·lica de les tropes franquistes és superior a la republicana: “Em dirigeixo a vós una vegada més [n’ignorem les precedents], perquè necessito de la vostra ajuda per a la solució dels petits i grans inconvenients amb què ensopego [sic], de caràcter oficial alguns, si bé completament explicables”. Belmonte explica que les dificultats tècniques de l’aparell, “especialment el que es refereix a punteria i fabricació, fa tres mesos que estan resoltes”, però apunta clarament una queixa formal: “Si l’aparell no està ja en vies d’utilització militar és per motius que no m’explico”.\nManca d'ajuda governamental\nEl drama de Belmonte sempre va ser la manca d’ajuda governamental. No tenia els diners per industrialitzar el projectil i ben just li arribaven per fer-ne el prototip, ja que sabem que renuncià al sou d’oficial per poder disposar de temps per al projecte. Belmonte havia demanat a Fèlix Carreras, comissari general d’Ordre Públic, “permís per al meu germà, igualment com jo guàrdia vigilant conductor, per ajudar-me en les proves definitives”, un permís que li denegaren, tot i -com apunta el mateix Belmonte- “portar suficient documentació legal”.\nL’única persona que sí que atengué les peticions del revolucionari inventor fou Eugeni Vallejo Isla, cap de la Secció de Metal·lúrgia de la Comissió d’Indústria de Guerra. Vallejo, que havia treballat a la Hispano-Suiza, delegat per les confiscacions d’instal·lacions industrials del Comitè de Milícies Antifeixistes. Per la carta de Belmonte a Companys sabem que l’ajuda de Vallejo fou “moral i material”, tot i que n’ignorem la concreció.\n4 El perquè del rebuig de la Generalitat al projecte\nPer què la Generalitat va donar l’esquena al projecte?\nLes raons poden ser dues. La primera, les autoritats del Govern no dipositaren gaire confiances en els coneixements de Belmonte, com ell mateix sembla reconèixer en la carta a Companys: “[...] crec jo, que pel fet d’ésser caporal de seguretat conductor, nomenat fa poc, no es té suficient confiança en el meu aparell, ni es dóna suficient importància a les meves demandes que hi estan relacionades”. La segona hipòtesi, segurament complementària amb la primera, és de tipus polític, ja que la Generalitat, l’agost del 1937, no tenia plenes competències en la fabricació d’armes.\nA més, just quan Belmonte havia enllestit el seu torpede aeri, la indústria de guerra catalana estava a la via morta. El Govern de la República Espanyola mai no va veure amb bons ulls que Catalunya desenvolupés una indústria de guerra paral·lela a l’estatal, i el 14 de maig del 1937 assumia les funcions de les conselleries de Defensa i Governació de la Generalitat. Belmonte va esperar una ajuda que un any després, l’agost del 1938, esdevenia impossible quan la República Espanyola expropiava definitivament totes les fàbriques d’armes catalanes.\nLa Comissió d’Indústries de Guerra de la Generalitat republicana\nLluny quedava la dinàmica indústria de guerra catalana impulsada l’agost del 1936, quan s’havia creat la Conselleria de Defensa de la Generalitat de Catalunya i la consegüent Comissió d’Indústries de Guerra. El 26 de setembre del 1936, Josep Tarradellas -que també era conseller d’Economia del Govern Companys- va assumir ple control de la Comissió i va dissenyar una estructura formada per diverses fàbriques arreu de Catalunya, un conglomerat que conformava una autèntica indústria de guerra al Principat que fins i tot fou vista com una inversió industrial de futur per al país. Amb tot, les fàbriques d’armes no van funcionar com s’esperava per manca de recursos energètics, de personal, de matèries primeres i de finançament estatal.\n5 A la fi de la Guerra Civil, Belmonte lliura als Estats Units tota la documentació sobre el seu torpede\nCom va explicar la filla de Belmonte a SÀPIENS, el seu pare "va donar suport sempre a la República Catalana, però hi havia massa gent que li tenia enveja i fou denunciat i empresonat per delacions de persones properes a ell. Mai no vam saber qui foren. El portaven a la presó de Montjuïc i, com que no tenien cap prova contra ell, el deixaven anar al cap d’unes hores o d’uns dies. Tenia por que pogués passar quelcom a la meva mare i als meus germans. Jo vaig va néixer set anys després d’acabar la guerra civil”.\nDesencisat i davant la manca de seguretat per la seva integritat i la de la seva família, Josep Belmonte, ja a l’inici del 1939, no vol que els seus estudis, els plànols i documents del projectil acabin en mans de les tropes franquistes. Així que, mentre estava empresonat a Montjuïc, va demanar a la seva dona que agafés tots els documents sobre el torpede aeri, que es posés en contacte amb un amic i que anessin junts a lliurar-ho tot al consolat dels Estats Units a Barcelona.\nL'interès dels soviètics pel torpede\nI és que l’invent de Belmonte també despertà l'interés dels soviètics, que tenien una extensa xarxa d’espionatge a la capital catalana. Segons explica Maria Rosa Belmonte, el seu pare va rebre una oferta per marxar a treballar a Moscou, però no volia fugir del seu país i va optar per confiar en els americans, lliurant-los tota la informació, en espera de rebre notícies del desenvolupament del coet aeri. També per una qüestió política, ja que Belmonte tenia més simpaties per les democràcies atlàntiques que no pas per la Unió Soviètica liderada per Josif Stalin.\n6 Durant la Segona Guerra Mundial, el torpede fou una de les armes més utilitzades\nProves del coet realitzades a la costa del Garraf Arxiu Montserrat Tarradellas i Macià\nDurant la Segona Guerra Mundial, el projectil aeri a distància en què tant confià Belmonte fou una de les armes més utilitzades, atès el baix cost de la seva producció i la seva eficàcia com a artilleria antiaèria en alguns casos i com a arma llançada des dels avions contra objectius terrestres. No solament pels nord-americans i els anglesos, sinó també pels alemanys, que desenvoluparen una arma encara més sofisticada a partir del torpede aeri, els míssils V-2 llançats contra Anglaterra, que serien l’embrió dels míssils de llarga distància desenvolupats durant la guerra freda entre els Estats Units i el bloc soviètic.\nAcabada la Guerra Civil Espanyola, Belmonte es va desentendre del seu passat, resignat per la sort del seu país i de la República que sempre defensà. Amb la seva família va romandre a Barcelona, amb algunes estades a la província de Terol, d’on era la seva esposa, dedicat de nou al comerç del moble de vímet. Tot i els diversos interrogatoris durant els mesos posteriors a l’ocupació de Barcelona, Belmonte no va ser acusat d’activitats contra el nou règim, ja que havia fet desaparèixer qualsevol documentació sobre el seu invent.\nAl llarg de la seva vida i fins a la seva mort, el 1979, Belmonte mai no s’oblidà de la paternitat d’un projectil que potser hauria pogut revolucionar la batalla aèria contra l’enemic. La incògnita que queda per desvelar és l’ús que els americans feren dels plànols i documents que Belmonte els lliurà el 1939. Maria Rosa Belmonte ens va explicar que el seu pare, als anys quaranta, es va adreçar a les autoritats del consolat americà a Barcelona per demanar més informació sobre la destinació dels seus treballs. Li ratificaren que els documents foren lliurats a aquest organisme, però sense més detalls, sota la premissa de silenci reservat.\n7 Breu biografia de Josep Belmonte Cañellas\nDe pares catalans, Josep Belmonte va néixer el 12 de gener de 1899 a Cadis, on la seva mare, Anna Cañellas, d’una família dedicada al comerç, va desplaçar-s’hi per estar al costat del seu marit, Joan Belmonte, maquinista d’un vaixell mercant que feia el recorregut entre Cadis i Barcelona, per viure junts el naixement del seu fill. En tornar a Barcelona, van viure al carrer de l'Oreneta, a Gràcia.\nEl viatge a Cuba\nAls 19 anys, Belmonte va viatjar a Cuba amb un cosí per aprendre els secrets de la indústria del moble fabricat amb vímet, que exportà a Catalunya i a la província de Terol, d’on era originària la seva esposa, Rita Soriano, amb qui va tenir quatre fills. De nou a Barcelona, el jove Belmonte continuà amb el negoci del vímet i fins i tot guanyà, amb una mostra, un premi a l’Exposició Internacional del 1929.\nAmb la proclamació de la República, Belmonte deixà el vímet per entrar a formar part del cos de policia d’assalt —dedicada a la seguretat interior— de la nova Generalitat de Francesc Macià. L’octubre del 1934, arran dels fets del dia 6, quan el Govern de Companys proclamà l’Estat català, descobrim a 'La Vanguardia' que fou un dels molts funcionaris fidels al Govern català arrestats i empresonats al vaixell 'Uruguay', al port de Barcelona. L'estiu del 1936 formà part dels guàrdies que el 19 de juliol “sostingueren les forces faccioses al passeig de Gràcia i Diagonal”, segons va explicar ell mateix en la carta que li va adreçar a Lluís Companys.\nA la primeria del 1937 li atorgaren el rang d’oficial, “càrrec que no vaig acceptar” -com va escriure Belmonte al president Lluís Companys- per poder-se dedicar, dia i nit, al torpede aeri, “treball en el qual tenia i tinc encara la certesa que col·laboro amb més intensitat per la causa de la llibertat”. El 1937 va idear i construir el primer coet de combat català, que anomenà torpede aeri, però no va tenir el suport de la Generalitat. Després, del 23 d’agost al desembre del mateix any, va estar al front, ja com a caporal de seguretat conductor, “amb Enginyers, Fortificacions i Obres, organitzant en tot el front la secció de Transport”.\nDesprés de la guerra retornà a les seves activitats comercials relacionades amb la indústria del vímet. Va morir a Barcelona el 9 de novembre del 1979. Al llarg de la seva vida, Belmonte mai no s’oblidà de la paternitat d’un projectil que potser hauria pogut revolucionar la batalla aèria contra l’enemic. Ni tampoc la seva filla, Maria Rosa Belmonte, qui, el 2012, va dir a SÀPIENS: “Mai ningú no li ha reconegut la paternitat de la invenció del primer coet aeri amb finalitats militars de l’Estat”.\n8 Els documents inèdits\nEn aquest altre article us mostrem els documents inèdits sobre el giny: la carta a Lluís Companys, l'informe i les imatges que Belmonte hi va adjuntar.\nEls documents del coet de la República catalana\n[INTERACTIU] Les fàbriques de guerra de la Generalitat


L'Ajuntament de Mont-roig del Camp posa en marxa la campanya «Nos ens podem permetre un nou confinament» que apel·la a la responsabilitat ciutadana - Revista Cambrils\nL'Ajuntament de Mont-roig del Camp posa en marxa la campanya «Nos ens podem permetre un nou confinament» que apel·la a la responsabilitat ciutadana\nPublicat el Divendres, 17 de juliol de 2020 10:01h\nImatge de la campanya impulsada per l'Ajuntament de Mont-roig del Camp | Cedida\nPer aquest motiu aquesta setmana es posa en marxa una campanya a les xarxes socials, que properament es farà pública també a través de banderoles, plafons i cartells repartits per tot el municipi, on es diu directament que "No ens podem permetre un nou confinament". Es tracta d’una campanya realitzada en tres idiomes (català, castellà i anglès) i focalitzada en els 3 àmbits que més pateixen les conseqüències del confinament, la gent gran, els infants i el sector comercial i econòmic.\nEl consistori es mostra molt preocupat per l’aparició de nous contagis i nous brots i recorda que un nou confinament seria un cop terrible per a la ciutadania i l’economia local. Per aquest motiu reitera la importància de fer cas a les autoritats sanitàries i extremar les mesures de precaució a les trobades amb amistats i familiars, als espais públics, als bars i restaurants i també als allotjaments turístics o comercials. Cal seguir les diverses normatives que es troben en aquests establiments o a les mateixes platges.


La Cotorra de la Vall: Assemblea informativa del govern municipal a la ciutadania de Tavernes: L'aparcament del Passeig\nAssemblea informativa del govern municipal a la ciutadania de Tavernes: L'aparcament del Passeig\n“Ha estat un dels pitjors problemes que vam trobar quan vam entrar a l’Ajuntament. Imagineu-vos que ens fem càrrec de l’Ajuntament i el primer que ens diuen és que s'han de pagar vora 2’5 milions d’euros que damunt no tens”. Era l'inici de la intervenció de l'alcalde, Jordi Joan, i confessava que eixe problema li va produir moltes nits sense dormir i amenaces d'una querella penal, perquè l’empresa volia cobrar de seguida.\nJordi Joan considerava que el govern municipal ha resolt el problema satisfactòriament i, sobre tot, defensant els interessos de Tavernes que era el que la ciutadania esperava i volia.\nL’alcalde explicava la historia del parquing, com era una obra pública, que primer es va concedir per a 40 anys, després per a 60 anys i tal com tots intuïem, el negoci no era tal negoci i l’empresa va abandonar amb la qual cosa l’Ajuntament rebia una actiu i estava obligat a pagar-lo. I afirmava que davant les preguntes de “si això és així?” aclaria que es la llei i l’obligació era pagar la inversió a l’empresa.\nUn primer càlcul era l’obligació de pagar més de 2’4 milions que el govern ho va portar a ple i ho vaig deixar sobre la taula per no poder pagar – d’ací venia l’amenaça de l’empresa d’una querella penal a l’alcalde, que no era culpable de la situació -, després es va fer una revisió que determinava pagar 2’1 milions (més els interessos) i finalment en passar al “banco malo”, que acceptava quites, es va determinar pagar 1’7 milions, es van perdonar els interessos i totes les demandes judicials, amb la qual cosa l’alcalde considerava havia valgut la pena els esforços i nits sense dormir perquè havien aconseguit estalviar a l’Ajuntament 1’2 milions d’euros.\n(Un incís, lectors i lectores: L'alcalde confessava que havia estat moltes dies sense dormir i tenia damunt l'amenaça d'una querella penal contra la seua persona. Tot per defensar els interessos de Tavernes, uns maldecaps patits que al final s'han convertit en 1'2 milions d'estalvi per a a tots, inclosa l’oposició, perquè els paguem tots dels impostos.\nLa mala gestió del PP l'estem pagant molt cara. I queda encara la piscina.\nUn estalvi a les arques municipals de 1'2 milions, i hi ha que demana que se li reduïsca el sou a l'alcalde, com si fora un mal feiner que no aporta beneficis a la ciutat, com altres que nosaltres sabem feren que cobraren més i arruïnaren Tavernes.\nVergonya, cavallers, vergonya)\nIntervenció de l'alcalde. Video youtube de Compromís-Bloc\nVíctor Borràs va remarcar que des del primer moment l’empresa demanava modificacions del contracte i reafirmava la sorpresa negativa que va ser trobar-se amb eixe 2’4 milions, i com l’empresa estava disposada a les querelles indicades per l’alcalde.\nVa confirmar les gestions ja explicades per l’alcalde i com l’enviament del pagament al SAREB (el banco malo) va ser una sort en permetre establir negociacions, que van ser molt dures, fins arribar a eixos 1’7 milions, i l’empresa va haver de contentar-se i fins i tot haver de renunciar als interessos.\nL'obligació legal de pagar eixos 1’7 milions finals ha obligat a suspendre actuacions previstes en altres camps, així els diners previstos per a la Casa de les Indàlecies, expropiacio terrenys de la depuradora, ampliació del cementeri i la segona fase (Escola d’Adults) del nou centre escolar es dedicaran a aquesta pagament.\nCom que eixos diners, existents en la comptabilitat, no ho estan físicament pel sistema de caixa única que usa l’Ajuntament, s’havia firmat una pòlissa de venciment octubre d’enguany que fa que el banc avance el cobrament de l’IBI del 2014 i poder pagar pròximament.\nTambé es va indicar que si la Generalitat li pagarà a l’Ajuntament els diners que li deu, no haurien existits aquests problemes i s’hauria pogut pagar sense usar una pòlissa bancària.


Curs 2014-15 – Pàgina 2 – Ganàpies!\nPublicat el dia 16 de novembre de 2014 4 de juliol de 2017 by Núria\nEL CASTANYER GROS DE CAN CUCH (CÀNOVES I SAMALÚS) Avui hem descobert una part del Montseny força desconeguda per la majoria de nosaltres. Des de Cànoves ens hem dirigit a l’embassament de Vallforners i des d’allí ens hem enfilat cap el castanyer gros de can Cuch, un arbre monumental. Està considerat l’arbre més gran de […]\nPublicat el dia 2 de novembre de 2014 4 de juliol de 2017 by Núria\nL’alzinar de la Pena (Poblet) Avui fem l’itinerari numero 1 del Paratge Natural d’interès nacional de Poblet, anomenat L’alzinar de la Pena de Poblet, que està bastant ben assenyalat. Sortim del punt d’informació del Parc Natural de Poblet a la carretera que va de Poblet a les Masies de Poblet. L’ascens es fa pel barranc […]\nSerra del Bolet i agulla de Valldellòs Avui hem fet un recorregut circular que surt del caseriu de les Pereres, documentat des de l’any 1143. Sabem que l’any 1338 era una quadra del senyoriu de Ramon de Barberà on hi havia una casa fortificada, avui desapareguda. Anem en direcció a la Serra del Bolet fins […]\nPublicat el dia 28 de setembre de 2014 4 de juliol de 2017 by Núria\nEL TREN DELS LLACS: LLEIDA – LA POBLA DE SEGUR Vint-i-dos Ganàpies ens hem trobat aquest diumenge per fer una sortida una mica diferent del que tenim per costum, ja que l’objectiu principal era el viatge en tren, tot i que també hem caminat uns 6 km. Per començar hem anat a Lleida amb cotxes […]\nRuta per la Serra del Montmell\nPublicat el dia 7 de setembre de 2014 4 de juliol de 2017 by Núria\nSERRA DEL MONTMELL, can Torrosolla El passat dia 7 de setembre vam encetar la nova temporada de sortides, visitant el nostre montmell. La sortida va ser un passeig agradable per anar preparant les cames I retrobar-nos amb els amics. 21 ganàpies varem sortir des de l’ermita nova de sant miquel del montmell en direcció a […]\nRuta pels voltants de Jorba (Anoia) Ruta circular d’uns 14 Km amb començament i acabament al poble de Jorba, comarca de l’Anoia. El grup de 18 Ganàpies vam sortir del Vendrell amb sol i vam arribar a Jorba amb boira. La sortida va ser grisa, freda i emboirada, sort que a l’hora de dinar va […]


Arina al regne del blanc sobre blanc: d’octubre 2009\nAUTODETERMINA EL TEU COS, LES DONES DECIDIM AVORTAMENT LLIURE I GRATUÏT , 19ª festa per la independència\nEnguany la festa per la independència gira al voltant del tema de l'avortament,tema d'actualitat pel nou Projecte de Llei Orgànica de Salut Sexual i Reproductiva i de la Interrupció Voluntària de l’ Embaràs del PSOE. Aquesta llei però, no és el que qualsevol dona podria consideraria plena llibertat per decidir sobre el pròpi cos.Hi ha una sèrie de temes a tenir en compte:Primerament, per a que l’avortament voluntari s’implanti de manera eficaç dins del marc legal cal regular una llei específica on deixe d’estar tipificat com a delicte. Per açò, és imprescindible suprimir l’article 145 del còdi penal espanyol i no tan sols modificar-ne l’apartat 2 com proposa el projecte. Mentre les IVE segueixin essent tipificades com a delicte es mantindrà la inseguretat jurídica, ja que podran ser castigades amb penes de multa a les dones i inhabilitació especial i presó als professionals. En segon lloc, una llei que desprotegeix les dones que queden fora de l’escàs període establert com a legal (14 setmanes) per a decidir efectuar la pràctica de l’avortament, és una llei restrictiva. Només dins el període de les primeres 14 setmanes d’embaràs, les dones poden optar a la plena decisió voluntària de la seva interrupció. Ara bé, cap dona podrà avortar sense haver rebut la Informació Prèvia en sobre tancat sobre les diferents prestacions, drets i ajudes públiques existents de recolzament a la maternitat. Aquesta informació s’haurà d’entregar amb un mínim de tres dies anteriors a l’avortament. Sense saber el temps d’espera que es puga efectuar entre la visita al metge i l’entrega d’aquesta i per tant l’aplaçament fins a la efectuació de la IVE. Així queda palesa una nova manera de control eludint que les dones no som responsables per a marcar per nosaltres mateixes l’espai de reflexió que desitgem abans de prendre decisions.En tercer lloc, la llei determina que només per causes mèdiques i sense superar les 22 setmanes de gestació, es posa la decisió última sobre si la dona pot o no avortar, en mans d'un Comitè Clínic. Aquest, format per dos metges ginecològics o de diagnòstic prenatal, un pediatre i un psicòleg clínic. Tenint en comte que a l’Estat espanyol l’avortament és un tema polaritzat i polititzat, es preocupant, ja que segons com es nomenen els membres del comitè pot dur a llacunes legals. I no només això, comporta un retrocés legislatiu, ja que s’obvien les situacions en les quals dur a terme l’embaràs puga suposar greus riscos per a la salut física i/o psíquica. No hi ha cap motiu que justifique el fet que una nova llei oferisca a les dones un tracte pitjor que la llei del 1985. A més a més, es inadmissible que augmenten el nombre de dictàmens mèdics previs durant les primeres 22 setmanes, a partir de les quals es nega un dret que ha estat reconegut durant 24 anys amb l’aval del Tribunal Constitucional. I tot açò sense fer referència al fet que la majoria de dones que volen practicar un IVE en estos casos solen ser d’embarassos desitjats en els quals es descobreix tardanament una malaltia greu i incurable. Aquestes solen aprèixer amb la gestació avançada o perquè escapen als controls diagnòstics de les ecografies de les 20 setmanes, segons consta en un informe presentat al Govern per tres prestigioses especialistes de diagnòstic prenatal. En quart lloc, cal reformular legislativament el dret de les menors a poder avortar sense el consentiment dels pares o tutors, modificant l’article 9 de la Llei d’Autonomia del Pacient, per tal d’equiparar els drets de les menors de 16 anys davant d’una IVE amb la resta d’intervencions sanitàries, tant en l’àmbit de la decisió com en el de la informació a les famílies. Cal evidenciar el fet que les joves que no puguen accedir de manera segura per a elles a un avortament legal, busacaràn un altre metodologia, potenciant de nou els avortaments clandestins o el turisme avortiu. Per últim la llei estableix una sèrie de criteris generals sobre Salut Sexual i Reproductiva, dels quals la seua aplicació no queda garantida pel seu escàs desenvolupament. És per aquest motiu que sense l’aplicació de la coeducació als centres educatius i amb una total i completa reforma de l’educació sexual afectiva amb personal especialitzat no es pot actuar. Cal una estratègia a nivell global que tracte totes i cadascuna de les problemàtiques que genera un sistema discriminatori cap a la dona com és el patriarcal. Cal una regulació de las responsabilitats dels centres sanitaris i l’objecció de consciència dels seus professionals reconeguda a l’art. 16.1 de la Constitució, que estableix el “dret a la llibertat ideològica i religiosa”, però que no està regulada. Així ens trobem que actualment a 7 comunitats autònomes no s’atenen les demandes d’avortament de la dona en cap hospital públic, i en la resta només en el 2’9%. protegint la consciència del professional per damunt del dret d’assistència sanitària de la dona.Cal abaratir els anticonceptius, i la inclusió de l’avortament als estudis de medicina, infermeria i altres professionals sanitaris, desenvolupant accions formatives per a generar i garantir un bons professionals.Cal reformular la privatització de la pastilla del dia després. Aquestes s’haurien de poder aconseguir de manera gratuïta als centres de planificació familiar. La seva privatització evidencia que la salut pública, en especial quan es tracta de dones, és menys important i és susceptible de ser utilitzada com a rèdit econòmic per augmentar el calaix de les farmacèutiques en moments de crisi econòmica. Dimecres 21Passe de vídeo “Historia de un secreto”Sinopsis. "Quan jo tenia quatre anys i mig, ma mare va desaparèixer. La nostra família ens va dir a la meua germana i a mi que havia anat a treballar a París. Un any i mig més tard, la nostra àvia ens va confessar que havia mort en una operació d'apendicitis". Vint-i-cinc anys després la realitzadora Mariana Otero descobreix la veritat: s’ha mare va morir per un avortament clandestí a una França que no coneixia encara la “llei Veil”. Dissabte 24.19:00h. Xerrada. l’Avortament, un dret innegable.Amb la participació de Susan S. Davies de l’organització Woman on Waves i d’una militant de Maulets. Woman on Waves (Organització Holandesa que des del seu vaixell ajuda a les dones de tot el món a prendre consciència sobre la planificació familiar i prevenir embarassos no desitjats, a més aquestes dones practiquen avortaments en aigües internacionals a aquelles dones que no poden fer-ho als seu país. Aquest vaixell va tenir una polèmica arribada a València el passat 2008).21:30h Sopar popular. (cal apuntar-se al Terra) 23:00h Concert de Naia Dimecres 28. Xerrada. L’Avortament a altres parts del món. El cas concret d’Amèrica Llatina.Amb la participació de Claudia Anzorena, integrant del col·lectiu feminista “Las Juanas y las Otras” (Mendoza Argentina), integrant de la “Campaña Nacional por el Derecho al Aborto Legal, Seguro y Gratuito” (Argentina), i col·laboradora de la llista RIMA “Red Informativa de Mujeres de Argentina”.I d’una companya de Nicaragua que ens explicarà la lluita de les dones al seu país on esta prohibit l’avortament fins i tot quan la vida de la mare esta en perill.Totes les activitats es realitzaran al Centre Social Terra (c/Baró de Sant Petrillo,9)Organitza: Maulets Horta horta@maulets.org\nOrígens i evolució de l'impressionisme\nL’impressionisme va ser un moviment pictòric que va néixer tal i com es considera pels historiadors a partir de la figura de Manet. Manet va presentar un quadre al Saló de l’any 1865 titulat Olímpia, el qual va produir un gran escàndol degut a la presència d’un nu femení sense necessitat d’utilitzar el recurs tradicional d’un tema mitològic per explicar-lo. El pintor ens mostra a la cortesana en l’interior d’un prostíbul completament nua i sense pudor. L’artista es nodreix de la tradició per enfocar-la d’una manera completament innovadora. Es considerat doncs com un artista crucial, un punt final i principi d’alguna cosa. Ara bé, els antecedents d’aquesta nova tendència es poden remuntar a artistes anteriors, com ara els romàntics anglesos Constable o Turner en els quals la natura adquiria un significat emocional i psicològic. El primer per la seva capacitat d’entendre el paisatge d’una manera diferent a la tradicional i el segon per una manera diversa de percebre i representar la natura. També es podrien considerar com a precedent el grup de Barbizon, degut a les seves investigacions al voltant de la sensibilitat romàntica i el paisatge realista posant de manifest el misteri de la natura.Es podrien emplaçar els inicis de l’impressionisme a partir de l’any 1862, quan els alumnes del taller de Gleyre, com Sisley, Bazille, Renoir i Monet s’ajunten per l’anhel de pintar a l’aire lliure. Quan també trobem a l’acadèmia Suïssa artistes com Cézanne i Pissarro amb inquietuds semblants. Però no va ser fins l’any 1874 que es van unir realment, no tant per aspectes formals de procediment, com per el fet de ser refusats del Saló oficial i amb la plena voluntat de conduir el treball artístic a nous plans de l’experiència. És a dir aquest moviment estilístic es pot situar a l’Estat Francés i concretament a París als voltants de l’any 1874 fins el 1882, ja deslocalitzat de Paris, moment en que la crisi econòmica i l’inestabilitat social van contribuir al seu deteriorament progressiu, ja en moment de crisi, en favor de les noves teories simbolistes i els incipients moviments d’avantguarda.Els objectius d’aquest nou estil eren la recerca de la veritat en les percepcions visuals, on el tema quedava reduït a un segon nivell d’importància creant una realitat psicològica plaent i confortable allunyada dels esdeveniments bèl•lics i de la crispació social. Es pretenia una reutilització del concepte de mimesi de la naturalesa a un nivell més elevat, per tal de dotar l’art d’una nova força i vitalitat, mitjançant l’objectivitat sota paràmetres òptics. Els temes anaven relacionats amb la representació visual de la vida de manera confortable i plaent, ja que la seva base era l’estudi de la percepció òptica i dels problemes pictòrics. La seva aportació més important va ser un canvi de la concepció de la pintura i del que aquesta havia de ser, relacionada amb un canvi de la tècnica pictòrica. Aquesta provocava una ruptura directa amb el concepte tradicional estètic heretat del Renaixement. Els moviment impressionista estava format d’un grup molt heterogeni d’artistes, alguns actualment només coneguts per historiadors especialitzats. El seus principals membres van ser Monet, Pissarro, Renoir i Degas. Tot i tenir moltes divergències i no conformar-se amb una mateixa visió de l’impressionisme si que van ser els exemples més clars d’un canvi significatiu a nivell estètic. Monet es podria considerar com el líder d’aquest nou moviment, ja que sempre va ser el més purista d’ells i el que li va donar nom gràcies a l’obra de l’any 1872 .Impressió: sol naixent, en la que submergeix el quadre a una boira blava en la qual quasi no es perceben les formes de les embarcacions del fons. A partir del 1881 quan s’instal•la a Giverny que començà a pintar sèries completes, com els 42 quadres de La Catedral de Rouen, pintats a diferents hores del dia. Amb el cicle de les catedrals l’artista indaga i reprodueix de manera sistemàtica la variació de la llum en l’arquitectura, en relació als diferents punts de vista i les diverses hores d’observació. Per altra banda Pissarro a diferència de la resta del grup d’artistes, va impregnar el seu treball d’implicacions socialistes conscients. L’any 1897 va pintar El bulevard dels Italians, matí a ple sol, un exemple clar de la imatge del parís del seu temps, de la haussmannització. Renoir l’any 1875 va pintar El Ball del Moulin de la Galette, obra en la qual reproduïa un aconteixement de la vida quotidiana de París dotada d’una gran harmonia de colors complementaris, en unes dimensions relatives a una pintura històrica. Buscava una nova manera de tractar el tema, una nota contemporània de color amb encant i novetat. Per últim, Degas tenia un gran interès per les manifestacions de la vida moderna, les quals observava des d’un punt de vista crític. Li agradava representar gests, estats de cansament, actituds i modes, buscant la intimitat d’un instant sorprès. Com ara en Dona sortint del bany de l’any 1879, en aquest quadre apareix una dona en una posició gents sensual, en el qual busca la veracitat de la imatge de la dona en una acció rutinària. Ara bé, el que més podria definir el seu estil és la tendència a la representació del moviment, un exemple en serien les seves ballarines, L’estrella o la ballarina en l’escena.A partir del 1880 es pot dir que els impressionistes ja no formaven un grup unit i cohesionat, les inseguretats cap els seus principis i la duresa de la crítica els havia desencantat. L’angoixa dels seus membres va ser decisiva conjuntament amb la pressió de l’aparició de nous moviments. La majoria va reprendre el treball d’estudi en la recerca de noves esferes de significació estètica. Un retorn a la importància de l’estructura de la composició, la solidesa i l’expressió. Provablement una reacció contra l’interès exclusiu cap a la llum en benefici de la sensibilitat malencònica d’una nova tendència clàssica imperant al 1880, que derivaria en l’anomenat simbolisme. La realitat deixava de ser exclusiva de la naturalesa i apareixia la necessitat d’assumir l’existència de l’extraconscient, entrant dins el camp de l’extrasensorial, del qual se’n deriva un art subjectiu. La història i la realitat es veien substituïdes per l’interès cap al mite i els somnis. Artistes com Puvis, Feuerbach i Moreau, conjuntament amb Seurat, Gaugain i Munch en van ser partícips. Moreau mantenint la tendència de la nova sensibilitat hi va introduir un desequilibri respecte a les llegendes de l’art. Les seves representacions semblaven fruit d’al•lucinacions psicotròpiques, que més endavant contribuirien a la formació dels moviments surrealistes del s. XX.Paral•lelament neix el naturalisme o pintura internacional, corrent enfrontada al simbolisme, anomenada així per la participació d’artistes d’arreu d’Europa i Estats Units, artistes que fins aquell moment no havien gaudit de massa rellevància. Arran de l’exposició Internacional de París del 1900, va destacar especialment la figura dels escandinaus per mostrar una nova tendència pictòrica de la realitat, el moviment que més endavant es denominaria com a naturalisme. Es basava en el tractament de la llum a partir de la pintura barroca, especialment la de Velázquez. Artistes com Zorn, Sorolla, Sargent, Kroyer i Corinth, en van ser alguns dels seus representants. Va ser molt important durant molt de temps, però finalment seria anul•lada per les modes artístiques i el moviment modern de principis del s. XX.\nLa llum: La influència dels avanços en el camp de la física, la química i l’estètica científica de l’impressionisme i del post-impressionisme\n"George Seurat- (Un dimanche après-midi à l'Île de la Grande Jatte)"Es sol sostenir que l’art i la ciència (física, química i estètica) constitueixen dues esferes clarament diferenciades, determinades per motivacions i objectius que no tenen res a veure entre si. Però cada cop s’està més disposat a admetre que la creació artística posa un component reflexiu i discursiu molt gravitant, i que en lloc d’oposar-se a la ciència, integra amb ella un sol camp.La cultura moderna, no pot sinó, beneficiar-se del diàleg obert entre l’art i la ciència.A partir de la 2na meitat del s. XIX sembla que aquesta relació entre l’art i la ciència s’accentua.La idea de que la matèria estava composta per partícules indestructibles havia interessat a molts científics des de principis del s. XIX. Des de Daltar passant a Ludwing Humann i Von Helmholtz. Comencem a veure com escrits científics influeixen en pintors, com és el cas de Helmholtz amb Seurat i molts altres post-impressionistes. Helmholtz concebia en el seu llibre “Els principis artístics de les belles arts: òptica i pintura.” Com la llum estava composta per una sèrie de fines molècules transparents, que omplien l’aire i sobre les quals incidia la llum.Per altra banda, Brüke, estudiava les ombres dels arbres, plenes de jocs lluminosos i difusos, els quals explicava com a conseqüència del moviment molecular.Un altre científic que també va influir molt en els pintors contemporanis fou Orgen Rood, el qual en les seves obres, com ara “Cromàtica moderna” citava algunes qüestions encarades cap al dinamisme. Rood es dedicava fonamentalment a experimentar amb la lluminositat dels colors quan és barregen amb la llum blanca. Els pintors del moment captaren aquesta idea per aconseguir produir la impressió d’un flux de llum.Un altre científic molt destacable per la seva influència en el món de la pintura va ser Eugène Chevreul, el qual va assentar les bases de totes les investigacions cromàtiques del segle XIX. Chevreul va influir n Delacroix, i va ser fonamental per a desenvolupament de l’impressionisme i del post-impressionisme. La seva gran aportació fou la llei de les bases del color, va descobrir que la llum és l’origen de la coloració, i que cal diferenciar uns colors primaris (groc, roig i blau) d’uns que va denominar secundaris, que són la suma de dos primaris (violeta, ataronjat i verd). Cada color primari s’intensifica quan es troba disposat al costat del seu color complementari, que és el secundari format mitjançant altres colors primaris. Tot això és resumeix en una sèrie de lleis que els artistes impressionistes aplicaven d’una manera molt intuïtiva.El grup de pintors construït al voltant de Seurat i Signac, posen les teories científiques al servei de l’art. S’interessen en els treballs sobre la llei del contrast simultani dels colors d’Eugène Chevreul, que explica com ja he dit abans, com tot color difon el seu complementari en el medi ambient, i transporten aquesta observació directament sobre el llenç, donant una major esplendor als colors que fent una mescla prèvia en la paleta de l’artista. Per últim, i molt important s’interessen en la psicologia de les sensacions desenvolupada per Charles Henry en la seva obra “Introducció a una estètica científica” en això es centra sobretot Seurat. Segons les teories de Henry, l’art, com les ciències , es regeix per lleis. Les ascendents susciten l’alegria, les descendents la tristesa, els colors vius estan relacionats amb l’eufòria, els colors obscurs amb la melangia.Amb aquest petit instrument, hi veia Signac un vehicle poderós per a l’emancipació cultural del proletariat industrial. Signac el va recomanar a Van Gogh, que sembla que l’utilitzà en alguna obra mentre estava hospitalitzat a Arles. Signac creia també que el transportador seria un instrument útil pel disseny industrial. Mitjançant el seu ús, els treballadors i aprenents, aprendrien a veure la correcció i la bellesa de les coses, en substitució de l’estètica empírica que tradicionalment se’ls donava barrejada amb consells confusos.En la relació entre les aportacions tècniques de Chevreul, Charles Blanc, i Chares Henry, observem que donen una base científica a la pintura. Els seus estudis tenen una total relació amb el naixement del puntillisme, el neo-impressionisme i el divisionisme. El puntillisme es refereix a la tècnica de petits punts de color pur que es fonen en la retina, i el divisionisme fa que el fonament del color vingui donat per la divisió dels tons. L’obra de Seurat està molt lligada a tota aquesta teoria del color, essent molt valorada per obrir nous camins. També estudia l’impacte dels colors en l’espectador, podent controlar el resultat final. Signac participa d’aquesta obsessió per arribar a un art objectiu i científic.Les idees de Charles Henry sobre l’estètica científica, el que realment pretenien era reestructurar la ciència. Les seves teories no només influïren en els artistes impressionistes i post-impressionistes, sinó també en Delaunay, Kupka, Van de Velde, Josef Albers, Kandinsky i Klee.Però, tot i això, la seva aportació més significativa va ser el desig de crear un ethos social i científica total. Considerava que la natura havia de ser concebuda com una cosa fluïda i dinàmica.Com hem pogut observar a partir de la segona meitat del s. XIX la relació entre els científics i els pintors s’accentua de manera molt considerable, la qual cosa no significa que abans caminessin per costats completament diferents sinó que a partir d’ara comencen a ser coneixedors de la seva unió i partidaris de la seva evolució.\nAUTODETERMINA EL TEU COS, LES DONES DECIDIM AVORTA...\nLa llum: La influència dels avanços en el camp de ...


PATRIMONI I MUNTANYES: EL MARGE LLARG DE PICORB\nEL MARGE LLARG DE PICORB\nAl terme municipal de Sitges, entre aquesta població i Vallcarca, hi ha el Marge Llarg de Picorb. Des de la carretera, al punt de la Creueta, on acabava el terme de Sitges, abans d'incorporar Campdàsens i Garraf, el marge s'enfila per la carena.\nRealment és una construcció curiosa i molt remarcable, atès que podem veure un marge continu de 800 m de recorregut i que supera un desnivell de 159 m.\nVaig descobrir aquest marge en un butlletí de l'Agrupació Excursionista Talaia del darrer trimestre de 1991; hi havia un article signat per Vicenç Carbonell i Virella que en parlava. Segons ell, el marge, té la finalitat de ser la partió de propietats i anomena la famíla Falç com a possibles constructors i situa la possible data de construcció al segle XVI.\nRealment, després d'haver-lo visitat, coincideixo en que no pot ser altra cosa que una divisió entre propietats. Com ja he dit al principi, el marge fa 814 m de llargada i el podem dividir en dos trams. El primer, des dels xalets fins al Picorb, supera un desnivell de 159 m amb un recorregut de 292; això ens dóna un 30% de pendent. El segon tram és planer (té unes oscil·lacions de -8, +10 i -4 m, amb un recorregut de 322.\nEl marge, a la part més propera als xalets té una amplada de 80 cm i la mateixa altura. En anar pujant es veu com, en algun punt, aprofita la roca natural i arriba a 1,40 m d'altura. En entrar a la zona boscosa, l'amplada disminueix una mica (70 cm) i no arriba tampoc als 80 cm d'altura. En passar el Picorb, el marge planeja i està més desfet, però es conserva algun tram de més d'1,20 m d'altura. Per tant, veient l'altura que té en alguns punts i la quantitat de pedra que hi ha escampada i que pertanyia al marge, no crec equivocar-me en dir que el marge podia fer, sense problemes, 1,50 m. És una obra digna de conèixer.\nA la part de baix de la carena, també es veuen trams del marge. Un tram s'enfila des de la pista que vé del carrer de la Creueta, fins a la carena on comencen els xalets. Per sota de la pista també hi ha un tram que desapareix per sota una torre d'electricitat, quan ja som a sobre la carretera.\nEXCURSIÓ PER CONÈIXER EL MARGE\nUna petita excursió (2 h 14 min) ens permetrà conèixer aquest marge i, a més fer, la visita a la creu de Sant Isidre i a l'ermita de la Trinitat.\nHem d'anar a l'urbantizació Montgavina. Cal pujar pel carrer principal que fa un gran revolt i puja fins a una careneta (carrer de la Creueta). Allà s'acaba l'asfalt i els xalets. Si tirem endavant, en ser a la bifuració, prenem la pista de la dreta que ens situa a la veritable carena, on podem veure la part inferior del marge. Podem seguir-lo en direcció al mar fins a una torre elèctrica; aquí, desapareix, penjat sobre la carretera.\nTirem enrere i ens enfilem per un corriolet que ens fa sortir a la pista que no hem seguit abans. Veurem que el marge segueix carena amunt, però hi ha uns xalets a la carena, per la qual cosa, val més seguir la pista fins arribar al darrer xalet. Aquí veiem tot el marge. Hi ha un corriolet que el segueix per la dreta fins que arribem a la zona de bosc (20 min).\nEl marge poc després de deixar els xalets\nEn algun punt, el marge, presenta una bona altura\nEn arribar a la zona de bosc, el millor que podem fer és seguir el marge per dalt. Cal dir que és molt estable, però cal anar amb cura de no fer caure pedres. Després d'un tram de pujada forta, entrem en un sector més tapat i planer fins a trobar una pista transversal; és el punt que el mapa de l'Alpina indica com "penya del Llamp" (16 min). A l'altra banda de la pista el marge segueix, però està molt emboscat. És possible que el marge arribés fins a la Trinitat; de fet, es veu algun tros de marge al costat de la pista, però segurament, la construcció de la pista el va fer desaparèixer.\nEntrem a la zona de bosc i seguim el marge per dalt\nDetall del marge\nVista del marge en la zona alta i planera\nEl marge a la pista que baixa a la Trinitat\nUn cop som aquí, podem tirar cap a l'esquerra i pujar suaument per la pista. En un collet trobem el GR 92, que ens ve per l'esquerra. Voregem el turó de Sant Isidre i seguim pujant suaument tot passant un parell de collets. Trobarem un corriol (15 min), a l'esquerra, que ens portarà a la Creu de Sant Isidre (6 min).\nInformació sobre la creu: http://lovesitges.blogspot.com.es/2010/12/la-creu-de-sant-isidre.html\nSi baixem per un corriol, cap al sud, en un parell de minuts arribarem a una barraca amb una cisterna al costat. Podem observar el canal que omplia la cisterna. Segurament, la barraca es va consolidar en la mateixa època de la creu i es van afegir unes petxines al damunt de la llinda.\nSi desfem el camí i passem de llarg el marge, la pista, emprèn una forta baixada de cara al mar. Passarem pel costat d'una antena i la pista està formigonada, Una mica més avall cal prendre el trencall, a l'esquerra, que planerament ens portarà a l'ermita (32 min). Gaudirem de la panoràmica del mar, malgrat la proximitat de l'autopista.\nEl retorn fins a la urbanització el podem fer en 45 min.\nUs deixo el mapa de l'editorial Alpina per tal que pogueu veure el recorregut. El camí carener que puja des del carrer de la urbanització fins al Picorb és el Marge Llarg.\nXiruquero-kumbaià 10 de novembre de 2013, a les 19:10\nMolt interessant. Havia observat aquest marge des de baix, que ja crida l'atenció, però no m'imaginava que fos tant llarg.\nRacons de la nostra terra 12 de novembre de 2013, a les 12:04\nNo en tenia ni idea d'aquest marge, curiós i molt interessant!\nAnònim 22 de novembre de 2013, a les 0:08\nD’aquest marge, amb la construcció de la urbanització Montgavina, es van enderrocar prop de 160 m. en el tros de la Creueta. Sobre la barraca amb cisterna que expliques que està prop la Creu de St. Isidre (Puig d’en Boronet), es pot trobar més informació en la fitxa del codi 140 de Wikipedra. Efectivament es va construir per aixecar la Creu. Ramon Artigas\nJoan M. Vives i Teixidó 23 de novembre de 2013, a les 18:21\nGràcies per la informació complementària, Ramon\nSi el marge fos sencer faria més d'un quilòmetre!


Tria el teu Tortell de Reis favorit. - Mercadona\nAixí que ja saps, si et toca la figureta, et posaran la corona de rei; si, al contrari, t'ix la fava, et tocarà pagar el Tortell. Així ho mana la tradició!\n5 tipus de Tortells de Reis per a triar en Mercadona\nPerò el millor del Tortell de Reis de Mercadona és el seu sabor. Siga quina siga la varietat o el farciment, fa les delícies dels majors i els menuts. Només has de triar el teu favorit.\nPer això, posem a la teua disposició cinc tortells per a triar el dia de Reis:\nTortell farcit de Crema: tot un plaer disfrutar d'un tortell farcit amb crema pastissera a l'interior. L'acompanyament perfecte! Brioix amb mantega farcit de crema, decorat amb fruita confitada, ametla laminada, sucre i ou.\nPer a un consum òptim del producte s'aconsella:\nDescongelar dins de l'envàs a la nevera durant 8 hores.\nMantindre el producte a temperatura ambient durant 1 hora abans de consumir-lo.\nMantindre dins de l'envàs a la nevera i consumir-lo abans de 3 dies.\nTortell farcit de Nata: el sabor de la nata combina molt bé amb la massa del tortell. Una aposta segura! Brioix amb mantega farcit de nata, decorat amb fruita confitada, ametla laminada, sucre i ou.\nDescongelar dins de l'envàs a la nevera durant 5 hores.\nTortell farcit de Nata i Trufa: per als qui busquen una combinació infal·lible per a acompanyar la massa del tortell. Irresistible! Brioix amb mantega farcit de nata i trufa, decorat amb fruita confitada, ametla laminada, sucre i ou.\nDescongelar dins de l'envàs a la nevera durant 5 hores. Mantindre el producte a temperatura ambient durant 1 hora abans de consumir-lo.\nTortell sense gluten i sense lactosa: el tortell que no falla mai, apte per a tots els públics. Farcix-los amb el que tu preferisques o acompanya'l amb un xocolate calent.\nDescongelar 3 hores a temperatura ambient.\nUna vegada descongelat, s'ha de conservar al frigorífic en l'envàs i s'ha de consumir en 2 dies. No s'ha de tornar a congelar.\nQuin és el teu tortell?\nEls més llépols encara poden apurar estos dies de festa: posem al seu abast un ampli assortiment de Postres i Dolços de Nadal de Mercadona: torrons, polvorons, troncs de Nadal…\nDesdejunis amb xocolate calent, calfar i servir!


Entrevista Ca la Lola | Memòria sobre rodes: memòria local al bibliobús\nEntrevista Ca la Lola\nEl dia 10 de març vam anar a entrevistar a la senyora Lola de Ca la Lola. La Lola va treballar-hi durant molts anys, al llarg de la seva vida. Malauradament aquest any tancaran la botiga perquè ningú de la família continuarà en el negoci familiar.\nCa la Lola sempre ha estat al mateix lloc? Sempre ha estat situada al mateix lloc, a la plaça Major d’Olost.\nQui va crear ca la lola i a quin any? La va crear la Miquela Salvans fa uns 65 anys, concretament l’any 1950 i la Lola va anar-hi per jove. Abans de casar-se la Lola havia treballat en una botiga situada al carrer de l’Embut a Cal Gaja.\nCom era la botiga per dins? Ha canviat? SEGUIA HAVENT-HI UN TIMBRE AUTOMÀTIC? Antigament la botiga era més petita i diferent. La que coneixem actualment va ser renovada fa uns 25 anys. La Lola ens va explicar que el timbre de la botiga no era automàtic com els d’ara sinó que si volien entrar a la botiga i estava tancada els clients havien de tocar-lo.\nQuin horari tenien? Feien vacances? Tenien un horari continu, és a dir, la Lola obria a les 9 del matí i no tancava fins al vespre. Al migdia no tancaven mai ja que aprofitaven les hores que els nens anaven a l’escola o en sortien perquè algú comprés alguna cosa. Obrien tots els dies de la setmana i no feien vacances.\nQuins tipus de productes es venien? Es venia de tot menys comestibles. La part de diaris i revistes ho van vendre més tard quan la Pepita Buixó ho va deixar. Els productes els compraven amb viatjants que arribaven en unes grans maletes i s’havien fet una gran amistat entre ells perquè tota la vida havien sigut els mateixos.\nSempre hi treballava la mateixa persona? Sempre havia treballat la Lola i la seva família.\nÉs veritat que el metge i la infermera hi deixaven encàrrecs? Normalment la gent de fora d’Olost, de Perafita, Sant Bartomeu,… trucava a Ca la Lola Per demanar si hi anava al metge i llavors ells els hi donaven el número que tenien. Això mateix també passava amb la infermera, o la comadrona.\nTenia alguna competència Ca la Lola? No tenien massa competència, però hi havia cal Rossinyol que venien alguna cosa igual que ells i els hi podien fer una mica de competència amb els preus.\nLa Lola ens va explicar anècdotes i experiències de dins i fora la botiga. Gràcies Lola per col·laborar amb nosaltres.\nPer Roc i Roger\nPagesia; Coure; Indústria metal·lúrgica entrevista casa L'escola Mineria Matança del porc;


Dieta sense sal per pèrdua de pes: ressenyes i resultats, un menú de mostres i receptes | Notícies digerir\nSi mireu detingudament les revisions disponibles i els resultats de la dieta sense sal per baixar de pes, podeu dir que és un dels mètodes més eficaços i senzills de perdre l’excés de pes. Anteriorment, es considerava més terapèutic, ja que ajudava a fer front a diverses malalties cròniques, però aviat es va adonar que, encara que s’adherís a una dieta no molt estricta, els quilograms simplement desapareixien. En aquest article es parlarà de què és una dieta sense sal per a la pèrdua de pes, les revisions i els resultats simplement sorprenen la imaginació i obligarà a cada cop més persones a passar a un pla de dieta similar.\nActualment, la dieta sense sal per a la pèrdua de pes durant 14 dies es reconeix universalment com a força efectiva, però alhora és un pla de nutrició senzill d’utilitzar que pot perdre significativament entre 4 i 10 kg d’excés de pes. La seva popularitat es deu principalment al fet que una persona no ha de limitar-se especialment fortament en productes que es poden consumir. De fet, només hi ha una limitació: haureu d’eliminar tota la part o part de la dieta de la dieta.\nPer descomptat, serà força difícil eliminar-lo completament i afectarà negativament la salut, ja que el clorur de sodi és necessari perquè el cos funcioni normalment. Tanmateix, per funcionar, una persona no necessita rebre més de 5-7 ml d’aquesta substància al dia, i la majoria d’aquesta norma pot provenir exclusivament de productes i no salar d’aliments.\nEls resultats i les revisions de la dieta sense sal per a la pèrdua de pes són tan bons que alleugerint el cos en excés de clorur sòdic, una persona pot restablir l’equilibri normal. És a dir, la seva violació provoca l’aparició d’edema i l’excés de pes, així com diversos problemes. Així doncs, podem afirmar amb seguretat que l’essència d’aquesta nutrició és la minimització del clorur de sodi que entra al cos a la norma diària.\nAbans de parlar del menú de mostra d’una dieta sense sal per a la pèrdua de pes, cal definir clarament les regles nutricionals que haureu d’adherir per obtenir el resultat. Són bastant simples:\nTots els aliments caldran cuinar-los sense sal ni, en casos extrems, afegir-los a menjars preparats.\nEls aliments han de ser fraccionats. Es recomana dividir tot el menjar en 5-6 recepcions amb porcions petites.\nEls mètodes de cocció recomanats són el vapor, l’ebullició o la cocció.\nTambé es recomana limitar el consum d’oli afegint-lo en petites quantitats a un plat ja preparat.\nMarc de temps\nSi us fixeu en les revisions sobre la dieta sense sal per a la pèrdua de pes, els resultats i el resultat final d’aquesta nutrició són més notables en les dues primeres setmanes. És per això que els metges no aconsellen adherir-se a aquesta restricció durant més de 14 dies. Serà força difícil suportar els primers dies, ja que el cos simplement no està acostumat a les sensacions gustatives, però aleshores comença a desenvolupar-se un hàbit i el menjar no sembla tan insult.\nTanmateix, resistir durant més temps a la negativa de la sal serà força perillós: la substància és molt necessària per a l’organisme, de manera que la seva absència pot provocar una interrupció de l’equilibri de l’electròlit i del sistema digestiu.\nLes regles per a una dieta sense sal ja s’han donat anteriorment, però, per obtenir el millor resultat, podeu utilitzar diverses recomanacions:\nJa que heu de renunciar a la sal, podeu substituir-la per una varietat d’espècies. Si escolliu els gustos adequats, podeu fer que el menjar no sigui tan fresc, de manera que mantenir una dieta serà molt més fàcil.\nDurant una dieta sense sal, heu de consumir gran quantitat d’aigua. Un dia es recomana beure d’un i mig a tres litres. L’alcohol està totalment prohibit durant aquest període.\nEn cap cas heu de menjar menjar després de les 19 hores, i les fruites i els cereals, en general, no es recomana menjar després de les 16:00.\nEls principals desavantatges\nCom s’ha esmentat anteriorment, no podeu seguir aquesta dieta durant molt de temps, ja que pot provocar problemes al cos. Tanmateix, a més d’això, un pla nutricional d’aquest tipus té també molts altres desavantatges:\nNo es recomana una dieta sense sal en casos en què una persona té obesitat. Realment ajuda a baixar de pes, però en el fons de massa pes, no és tan eficaç com per ajudar realment a solucionar el problema.\nEls aliments que s’hauran de consumir al cap d’un parell de setmanes, per falta de sal, apareixeran sense sabor i, per tant, pràcticament no s’hi saturen. De manera que la probabilitat de patir una dieta és molt alta. És per això que, per a la pèrdua de pes, els nutricionistes no aconsellen abandonar completament la sal, sinó que limiten la seva quantitat al mínim.\nLlista de productes permesos i prohibits\nEn primer lloc, la majoria de les persones que decideixen baixar de pes es pregunten què menjar en una dieta sense sal per perdre pes. Entre els productes molt recomanables es troben:\nfruites i baies, excloent síndries, plàtans, mànecs i raïm;\nverdures al forn i crues que no siguin les patates;\ncarns i peixos baixos en greixos i marisc;\nPerò la llista de productes prohibits de la dieta sense sal per a la pèrdua de pes inclou carns fumades, marinades i escabetxs, menjars picants, fregits o grassos, brous de carn o peix cuits i dolços. En general, és millor comprar verdures i carn fresca a les botigues, i cuinar els plats tu mateix, limitant la quantitat de productes acabats, perquè sovint les empreses afegeixen una gran quantitat de substàncies diverses, inclosa la sal, per millorar el seu gust.\nPla de menús de mostra\nActualment, hi ha diverses opcions diferents per a dietes sense sal, que varien de durada i dels productes utilitzats. A continuació, es mostra un menú de mostra del dia. Tanmateix, si ho desitgeu, podeu pensar de manera independent en la vostra dieta, basant-vos simplement en les normes i recomanacions, així com en una llista de productes permesos.\nEn general, si us ateneu a aquest pla durant dues setmanes, podeu netejar significativament el cos de toxines i toxines, així com millorar el metabolisme, que ajudarà a perdre pes.\nQuan redacteu un menú, heu d’adherir-vos al màxim a productes familiars i no experimentar. Només heu de cuinar els plats correctament i limitar el salat.\nAixí doncs, per esmorzar, la millor opció seria bullir un ou dur i afegir-hi uns 200 grams d’amanida fresca de pomes ratllades i pastanagues. Com a beguda, podeu prendre te verd sense sucre.\nEl dinar ha de ser més sòlid. Per a la primera, la sopa de puré de verdures és perfecta i, com a segon plat, el pit de pollastre sense pell bullit. El seu contingut en calories és bastant baix, només 95 kcal per 100 grams, de manera que no afectarà el pes. Al migdia, podeu prendre un got de kefir.\nEl sopar hauria de ser força lleuger perquè, en aixecar-se de la taula, senti una lleugera sensació de fam. Així que podeu fer una amanida de col blanca i, aproximadament, uns 200 grams de formatge cottage fresc.\nReceptes per a una dieta sense sal per baixar de pes\nAquesta dieta és força universal, per la qual cosa, si voleu, podeu adaptar-hi una varietat de plats sans. Només us heu d’adherir a l’ebullició i la cocció, així com utilitzar els productes adequats. Ara considera alguns d’ells:\nPrimer, parlem de com cuinar puré de patates amb llet. Això és bastant simple. Primer cal pelar 1 kg de patates, i després tallar-les a daus (això ajudarà a que la verdura es cuini més ràpidament). A continuació, s’aboca les patates amb aigua i es posa a la cuina. Després d’això, es recomana posar la ceba sencera i diverses fulles de llorer a la cassola, perquè aportaran a la puré un gust addicional i la faran fragant. Un cop cuites les patates, s’han de treure de la cassola i escórrer-les. Després, en una paella amb cubs de verdura bullida, heu de posar una mica de mantega i 150 ml de llet. Tot és batut amb empenta i puré. Després d’això, el plat es pot servir a taula.\nAra que hem parlat de com cuinar puré de patates amb llet, podem considerar l’opció del segon plat. Poden ser peixos cuits en paper. Per exemple, prengui pollock. Per crear un plat deliciós, heu de tallar el filet en porcions porcionades, i després marinar-les a rodanxes de llimona i empolsejar-les amb llavors d’anet. Al paper cal posar el peix directament amb llimones i, a continuació, coure-ho tot durant uns 20 minuts a una temperatura de 180 graus.\nPer no tornar a guanyar ràpidament l’excés de pes, heu de sortir de la dieta sense sal per perdre pes. Les revisions i els resultats es basen en el fet que això requerirà aproximadament el mateix temps que es va utilitzar per a l’alimentació dietètica. Durant aquest període, haurà de complir les següents regles:\nQualsevol menjar gras, fumat i dolç, s’ha d’introduir gradualment i en petites porcions amb el seu augment gradual, de manera que el cos s’hi pugui acostumar. Tot i això, els metges encara recomanen abandonar l’ús freqüent de productes nocius.\nQuan surts de la dieta, no pots començar a salar immediatament els aliments en quantitats estàndards; l’aliment ha d’estar moderatment salat.\nEn cap cas haureu de menjar massa en excés, especialment la farina o els productes de rebosteria; això només comportarà un augment de pes.\nA jutjar per les ressenyes, una dieta sense sal amb un ús adequat ajuda realment a desfer-se d’uns quants quilograms. Tot i això, el seu paper és més significatiu. Al cap i a la fi, amb la seva ajuda es pot normalitzar l’equilibri aigua-sal del cos, així com desfer-se de l’edema. Tot i això, s’ha d’utilitzar només durant un temps limitat, ja que l’absència de clorur de sodi a la dieta pot afectar negativament l’organisme.\nKirill Anisimov: vida segons les regles de les muntanyes


Els Nens del Vendrell provoquen terror amb finalitat solidària | Ràdio i Televisió El Vendrell\nInici Notícies Els Nens del Vendrell provoquen terror amb finalitat solidària\nEls Nens del Vendrell provoquen terror amb finalitat solidària\nUna de les sensacions del cap de setmana de Tots Sants ha estat el túnel de terror dels Nens del Vendrell, ubicat en un terrorífic manicomi. La iniciativa ha estat d’un grup d’adolescents de la colla. Els diners recollits, 530 euros, es destinen al projecte Fem Pinya. Pel túnel han passat 280 persones.\nArticle anteriorEvoluciona favorablement el nen ferit en un atropellament divendres a Sant Salvador\nArticle següentEl CDR del Vendrell convoca joves de la ciutat i de la comarca


El Puig d’Almisrà, el reconeixement del Consell a la nostra història diplomàtica - Diari La Veu\nEscriba el número 170834\nFa tan sols uns dies el DOGV publicava la Resolució de 3 de novembre de 2015, de la Conselleria d’Educació, Cultura i Esport, amb què es va acordar incoar l’expedient per a la declaració de Bé d’Interés Cultural, amb la categoria de Lloc Històric, a favor del Puig d’Almisrà, situat al terme municipal del Camp de Mirra, delimitant-lo, descrivint els immobles que s’hi associen des de temps immemorial, articulant la corresponent normativa protectora i sotmetent-se l’expedient incoat a tràmit d’informació pública.\nLa Resolució atorga a la Generalitat la responsabilitat de protegir-lo i vetllar pel patrimoni, alhora que serà la responsable, a través de la Conselleria d’Educació, Investigació, Cultura i Esports d’emetre autoritzacions per a les possibles intervencions que calguen fer sobre el conjunt patrimonial.\nAixí, en la Resolució s’indiquen diferents graus de protecció, mitjançant diversos reconeixement, (Article 9), béns de rellevància local adscrits en tres categories: a la categoria de monuments d’interès local: l’ermita i l’ermitatge de Sant Bartomeu, casa de les Monges. Les Penyetes número 5, casa del Batlle o de la Batllia. Les Penyetes núm. 6, Casa a les Penyetes números 7, 8 i 9. Amb la categoria d’espais etnològics d’interès local: la Séquia Major. Amb la categoria d’espai de protecció arqueològica: el jaciment arqueològic situat al paratge de la Fantasmeta, on es troben restes de murs i d’una possible torre.\nTanmateix, és la justificació erudita que adjunta la Resolució, expressada en l’annex, aquella que posa en rellevància una de les ubicacions històriques més significatives del nostre territori. “El Puig de Mirra va ser l’escenari de l’històric tractat d’Almisra en què Jaume I el Conqueridor, rei d’Aragó, i el futur Alfons X el Savi de Castella delimitaren l’expansió territorial de l’una i l’altra corona entre els regnes de València i Múrcia, després dels avanços en la reconquesta del Regne de València, en 1238, i del Regne de Múrcia per Castella, en 1243, arran dels tractats de Cazorla i de Tudellén (o Tudilén)”.\nSeguint per l’annex, podem llegir detallades les avinenteses i esdeveniments que tingueren lloc al Puig d’Almisra. “Diu la Crònica de Jaume I que després d’haver-se vist al Camp el rei i l’infant, aquest se’n vingué al paratge del Real per veure la reina, i que el rei va manar desembarassar el castell i la vila d’Almirra perquè Alfons s’hi instal·lara, però que l’infant no va voler i es va allotjar fora, al peu del puig d’Almirra, on havia manat muntar les tendes. Entre els possibles paratges on Alfons es va assentar estan el conegut com les Graelletes, pels abundants signes incisos, probablement heràldics en forma de graella. Els petroglifs es localitzen sobre una gran llosa natural, en un tàlveg que separa el Puig d’Almirra, on s’emplaça el castell i un altre pujol més a l’est anomenat la Fantasmeta. Igual de probable és el vessant nord anomenat el Real, per la planura i proximitat a la séquia. Segons el tractat, van quedar per a Alfons, Alacant, Aigües, Bussot, Villena, Sax, Capdets i Bogarra, i per a Jaume, Castalla, Biar i Almirra. En la Crònica de Jaume I s’esmenten, en el domini castellà, Almansa, Sarafull (Jarafuel) i el riu Cabriol, i en l’aragonés, Enguera, Moixent, Relleu, Xixona, Alarc (partida dels Arcs, al terme d’Altea), Finestrat, Torres (partida de la Vila Joiosa), Polop, la Mola (prop d’Aigües) i Altea. La trobada va tindre lloc des del dia 23 de març fins al 26 de març de 1244. Les negociacions es van dur a terme entre el mateix rei Jaume, d’una part, i d’una altra, el mestre d’Uclés i el senyor de Biscaia, com a emissaris de l’infant”.\nConvé recuperar, per tindre una visió ampliada dels fets diplomàtics que tingueren lloc al Puig d’Almisra, la presentació que llegí el professor José Ferrándiz Lozano i que publicà La Veu, a propòsit del famós Tractat d’Almisrà, representat en 1976 a la població a partir del text de Francisco González Mollá i la posterior millora escènica de Salvador Doménech, arran de l’èxit recollit, estrenat en 1982.\nEl mateix professor i actual director de l'Institut Alacantí de Cultura Juan Gil-Albert, a més autor del llibre Data Almizrano, José Ferrándiz feia una valoració per a La Veu, del que suposa aquest reconeixement “és com posar una xinxeta en el mapa històric de la Comunitat Valenciana, és una manera de destacar la seua rellevància. En rigor, la declaració de l'entorn del vell castell com a Lloc Històric no és més que la protecció legal d'un espai i un patrimoni. Però això seria poca cosa per a un esdeveniment amb ànima: un moment de tensió política salvat pel diàleg, per la pau, que a més ens connecta amb les nostres arrels. Des dels anys setanta la difusió d'aquest succés s'ha enriquit amb distintes accions –la representació teatral en El Camp de Mirra, la investigació i divulgació històrica– a les quals ara se suma aquesta declaració”.\nEscriba el número 109123


Actualitzada 11/06/2022 a les 06:09\nEl model de relacionar-nos ha canviat i el canvi ha estat exponencial els darrers anys. Els models de parella han canviat i evolucionat. Les formes d’establir lligams amb altres persones són tan diverses com acords entre elles. Les famílies han deixat de ser també les clàssiques formades per una parella heterosexual per tenir models ben diferents. Des de monoparentals, parelles del mateix gènere, fluids, parelles obertes, o singles...\nEls estereotips han quedat enrere perquè convisquin tot tipus de models en societats híbrides i mal·leables. Les separacions i els divorcis, que tants prejudicis aixecaven només 40 anys enrere, augmenten any rere any i els arquetips clàssics han quedat enrere. La dependència de gènere, molt sovint motivada per una dependència econòmica, es va trencant mentre les dones s’empoderen. Viure des de la llibertat sense cadenes ni econòmiques ni sentimentals sembla una prioritat per a la majoria. Entenent l’amor com una cosa sana, deixant enrere les aparences i les conveniències, que no fan més que restar i empobrir qualsevol vincle sobre una base tan poc solida.\nL’amor no entén ni d’edat ni de gènere i la felicitat, tampoc. Perdre el temps en un entorn fosc des de la por ens empresona en una gàbia de la qual volem fugir. El mateix serveix per a les amistats i altres relacions, no té cap sentit aferrar-se al que no ens fa feliços ni deixar escapar el que realment volem. Així que apostem per la carta que volem i a vibrar.\nHem passat d´un extrem a un altre. Ara massa llibertat ...\n…i els 10 manaments? va dir..Em sembla molt bonic el Credo del que és politicament correcte.\nAhira cal recitar-lo sense raonament i titllar d'heretge a qui no se l'empassi de seguida.\nQue cadascú faci el que millor li sembli a casa seva i al seu dormitori. Així de senzill. Ni manaments ni tradicions arcaics.\n#1 …i els 10 manaments?\nEm sembla molt bonic el Credo del que és politicament correcte.


El Suprem demana als polítics que rebaixin el to\nEl Suprem recomana als polítics rebaixar el to del debat públic\nL'alt tribunal rebutja una querella contra la diputada de Vox que va relacionar la mort d'avis per Covid amb l'eutanàsia\nDiu que les seves paraules no tenen rellevància penal, però sí que seria desitjable que «els tons del debat fossin més correctes»\nMadrid 21 de de setembre del 2020. 18:56\nLa sala penal del Tribunal Suprem considera que «seria desitjable que els tons en el debat públic fossin més correctes», però «l’excés no és suficient per cobrir les exigències del Dret penal» i admetre a tràmit les querelles presentades per les manifestacions de polítics. Amb aquest criteri, l’alt tribunal ha rebutjat la querella presentada pel PSOE contra la diputada de Vox Macarena Olona per relacionar la mort de gent gran durant la pandèmia amb la intenció de l’Executiu de regular l’eutanàsia.\nLa querella contra Olona, per injúries, calúmnies i coaccions greus, responia a la següent afirmació: «Aquest Govern social-comunista va voler introduir a Espanya la regulació de l'eutanàsia i per desgràcia i per l’evolució dels fets ho ha aplicat de la manera més ferotge». La gravetat de l’acusació fa que el Suprem consideri «comprensible la queixa de la part querellant», però no la veu suficient com per «subsumir en la norma penal l’excés verbal amb finalitats polítiques», que es va produir «enmig d’una entrevista en relació a la pandèmia».\nEmmarca les paraules de la diputada de Vox en «la queixa per l’activitat i la gestió pública», i dins de «la llibertat de crítica en la contesa política». Afegeix que, tot i que és «veritat que les formes són importants, i moltes vegades poden ser inadequades i excessives, d’acord amb la línia que ha d’imperar en aquest tipus de confrontació pública, en l’ordre penal han de valorar-se en aquest entorn de crítica política davant una concreta gestió més que amb una voluntat de calumniar».\nContext més mesurat\nEntén que, tot i que «l’ànim de censura pública de la gestió política ha de fer-se en un context més mesurat», el seu «excés no ha de comportar sempre i en qualsevol context el retret penal», perquè tot i que no sigui «aconsellable en la pau i tranquil·litat que ha de presidir també la vida pública, el principi d’intervenció mínima del dret penal comporta la no admissió de l’acció penal».\nLa sala segona recorda que «la Constitució espanyola, a l’articular un sistema de valors, on s’introdueixen la llibertat d’expressió i opinió, va establir un control, potser sense voler-ho, dels governs i d’administracions públiques», que precisament es desenvolupa gràcies a l’exercici d’aquestes llibertats. Afegeix que amb «la crítica política i la denúncia pública de fets irregulars en les administracions es pot arribar a realitzar un control», que condueixi a obrir investigacions penals o donar resposta des d’elles mateixes.\nTribunal Suprem Partits Polítics VOX


Hi ha algú a Madrid? | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nHi ha algú a Madrid?\nEl president català es llança a capitalitzar el 9-N\n11 NOV 2014 - 18:48\tCET\nFa un parell de setmanes, Artur Mas era un president abocat a la dimissió davant la impossibilitat de dur a terme la consulta sobre el futur polític de Catalunya que constituïa el seu principal compromís polític de legislatura. Ahir va comparèixer com un líder llançat a l'explotació de l'èxit assolit el diumenge passat, quan 2,3 milions de ciutadans van acudir a la cita fixada per ell però anul·lada pel Govern de Mariano Rajoy a través del Tribunal Constitucional.\nHoms, després del 9-N: “La batalla internacional està per guanyar”\nRajoy veu antidemocràtica la consulta i resta qualsevol validesa a les dades\nMas busca un acord ‘in extremis’ amb ERC per salvar la legislatura\nQuè ha passat? Per què es va poder presentar ahir Mas davant dels mitjans de comunicació com el polític que té la iniciativa, tant en l'escenari català com en la difícil partida d'escacs que juga des de fa dos anys amb el Govern central? El que ha passat és que el president català es va arriscar, va jugar fort, i la resposta ciutadana va ser més que suficient per avalar la seva aposta. Era un risc mantenir la cita als ciutadans malgrat l'oposició del Govern central i tot i que els seus socis parlamentaris d'Esquerra el van abandonar. Però el va córrer i va aconseguir una cosa que la premsa internacional de referència, que segueix el conflicte català amb més fredor que la manifestada a la capital d'Espanya, la qualifiqués com a consulta simbòlica d'alt valor polític.\nLa partida continua. Mas espera ara un moviment de Rajoy, el Govern del qual veu sumit en el desconcert. Li va advertir que el recurs als tribunals és inútil. La seva frase “menys tribunals i més política” connecta de ple amb la fracció més intel·ligent i assenyada de l'opinió pública espanyola i catalana, la que no reacciona als problemes polítics amb l'estómac. L'oposició al Govern de Rajoy podria adoptar-la com a eslògan per a una moció de censura.\nL'operació continua oberta perquè s'ha votat, s'ha llançat un missatge polític potent, però la veritat és que el propòsit de consultar a la ciutadania a través d'un referèndum segueix pendent. I si fa unes setmanes Mas era un president abocat a la dimissió i a l'avançament d'unes eleccions autonòmiques, ahir era un líder que, malgrat que està en minoria al Parlament, podia argumentar que només convocarà eleccions fora de termini si les forces polítiques que donen suport al procés posen tots els ingredients per convertir-les en un referèndum. És a dir, si actuen com van fer amb la cita del 9-N: posant-se darrere d'ell, en fila, sense dir ni piu, amb un programa únic d'un sol punt, i donant un cop de mà. De moment, ell és el triomfador. Potser el procés desembocarà algun dia en un fracàs, el futur és per definició incert, però, ara, ell exerceix com a líder. Això val per a Oriol Junqueras, per a Duran Lleida i per al PP. Per al Govern de Madrid, la carta a Rajoy és com tornar-li la pregunta: Hi ha algú allà, a la capital? Tinc interlocutor?


La llei de ferro de les oligarquies (Miquel Capellà)\nLa llei de ferro de les oligarquies\n4 min. 28/01/2014 00:00\nÉs obvi que és injust que hi hagi quatre o cinc milions de ciutadans sense feina al nostre país. Al voltant d'un 26% de tots els espanyols en edat de fer feina. I, si parlem dels més joves, el percentatge puja fins al 50%. Podem fer-ne altres distincions que encara agreugen més el problema: com és el cas de tots aquells aturats de llarga duració amb edats superiors als cinquanta anys i amb formació limitada. ¿Quines són les seves expectatives de trobar una feina que els permeti recuperar una vida digna? I no entrem ja en totes aquelles situacions puntuals que els titulars dels mitjans ens mostren contínuament: gent que no es pot pagar el cost de les medicines i que posa en perill les seves vides; desnonaments que són vertaders drames per a famílies senceres; coes mai vistes davant els menjadors socials; la desesperació dels que han perdut la feina i l'angoixa de tots els que estan pensant que a ells també els poden acomiadar; els discapacitats abandonats a la seva impotència; els petits empresaris a qui ja no els queden recursos ni per pagar el seu propi funeral jurídic; els malalts que han de fer coes de dies, setmanes i mesos per poder ser degudament atesos; els investigadors que no troben espai per als seus projectes i, com a teló de fons, els que, cansats de no veure més futur que la indignitat i la misèria, acaben suïcidant-se.\nMentrestant, algunes de les veus més autoritzades del país ens diuen que doblers n'hi ha que sobren; que els inversors fan coa; que els bancs tornen a guanyar tants diners com abans de la crisi; que els rics són més i més rics cada dia que passa i que alguns dels homes més rics del món viuen a Espanya. Els que realment pateixen la crisi i que de cada dia que passa són més pobres són, precisament, els pobres. És obvi que és injust que tot això estigui passant. Però jo crec que no solament és injust, sinó que és quelcom de molt pitjor: és estúpid, profundament estúpid. ¿És sostenible que en un país on el percentatge de gent que viu amb dificultats molt serioses per atendre les seves necessitats mínimes supera el 40% de tota la població hi convisquin persones amb ingressos que superen milers de vegades els salaris mínims? Aquest és el gran drama de la crisi, l'eixamplament brutal entre l'encletxa dels pobres i els rics, allò que alguns estudis socioeconòmics descriuen com una greu fractura social. Potser no ens importaria tant que els rics continuassin sent de cada cop més riscs si no fos perquè els pobres són, de cada cop, més pobres.\nÉs un greu error pressuposar que qualsevol conjuntura crítica greu, la crisi que estem patint n'és un supòsit evident, ens conduirà cap a una revolució política o un canvi social que ens permeti millorar els principis de la solidaritat i, per tant, la convivència. De fet, el que està succeint és, una vagada més, el compliment de la llei de ferro de les oligarquies que el sociòleg alemany Robert Michels va descriure com aquell cercle viciós que fa que les oligarquies polítiques i econòmiques, just els que han fet malbé les economies d'algunes societats abans de les crisis, facin més evident, després de la crisi, el seu poder econòmic i polític a costa dels que ja havien estat les víctimes a l'etapa anterior, aprofitant-se, si més no, de l'estat de debilitat i pànic que provoca la proximitat de la misèria. Sembla creïble que estiguem davant un nou gir d'aquest cercle viciós, tot i que no hi estaria de més que tant els oligarquies polítiques com les econòmiques tinguessin en compte que tot, absolutament tot, té un límit i que, per tant, res no fa impossible que aquesta o la propera volta el cercle, per molt viciós i de ferro que es pretengui, acabi rompent-se.\nPodrem o no


Quadrat Negre, una carta blanca per a l’art | Cultius Culturals Quadrat Negre, una carta blanca per a l’art – Cultius Culturals\nK. Malèvitx: Auto-retrat, 1912. Font: Tate.org.uk\nEl 1913, però, la seva trajectòria va veure un canvi radical amb la creació de la primera obra suprematista: Quadrat Negre. Una senzilla forma geomètrica amb un fons de color blanc trencat que esdevingué una de les obres d’art icòniques de l’art contemporani i que encara avui dia té tant defensors com detractors. La primera mostra suprematista va veure la llum el 1915 a l’exhibició col·lectiva L’Última Exhibició de Pintura Futurista 0.10 (zero-deu). A partir d’aquest punt d’inflexió la carrera artística de Malèvitx continuà lligada al Suprematisme, portant-lo fins i tot a les aules a l’Escola d’Art del Poble a Vitebsk, fundada per Marc Chagall el 1918.\nK. Malèvitx: Quadrat Negre, versió del 1915. Font: Tate.org.uk\nPodria semblar que Malèvitx hagués embogit en declarar que aquestes formes de color eren art, però en l’art tot és evolució i context. Cada moviment artístic neix de l’evolució del moviment anterior i de la necessitat d’innovar. En el cas del Suprematisme, tot evoluciona a partir de l’òpera futurista Victòria sobre el sol, en la qual Malèvitx va participar creant vestuaris i decorats basats en formes geomètriques de colors. Aquestes formes el van ajudar a crear el seu nou llenguatge per expressar-se. Quant al context del Suprematisme, ens trobem a la dècada de 1910: Europa s’embarca en una guerra mundial que tindrà conseqüències desastroses per culpa d’unes aliances gairebé aleatòries, però al mateix la Rússia on viu Malèvitx comença a fer trencadissa envers l’Imperi Tsarista i es comença a gestar la Revolució de Febrer de 1917.\nK. Malèvitx: Composició Suprematista: Aeropla Volant, 1915 Font: MoMA.org\nNo és tan estrany, doncs, que amb la perspectiva que oferia el món en aquell moment Malèvitx volgués fer servir el seu art per crear una realitat alternativa incorruptible. En una nova realitat on tot són combinacions de colors i formes geomètriques no hi ha lloc per a la política, la guerra, la fam o els estrats socials. La seva obra allibera l’espectador de les interpretacions del món material per centrar-se en l’art de manera més subjectiva. És un diàleg entre l’espectador i l’art en sí, sense referències a la realitat externa. Ell mateix definia el Suprematisme com a “la supremacia del sentiment pur o percepció en les arts pictòriques”, el qual no ha de tenir res a veure amb la natura.\nL’art esdevé art per ell mateix i no per la seva relació amb el món.\nSi l’art és creat per l’home, perquè hauria d’imitar la natura, que no és creació humana?\nK. Malèvitx: Composició Suprematista: Blanc Sobre Blanc, 1918 Font: MoMA.org\nMalèvitx no només creà escola. El seu Quadrat Negre esdevingué tan distintiu que passà a substituïr la seva firma en moltes de les seves obres fins i tot després que el 1928 Stalin, ja al poder de la URSS, condemnés el Suprematisme com a forma d’art elitista no accessible per a la majoria del poble rus. Afortunadament per a Malèvitx, en aquell moment el seu art ja havia tornat a evolucionar cap a una etapa més figurativa. Tot i així sempre va continuar sent recordat pel Suprematisme i molts assistents al seu funerari van presentar banderoles amb el quadrat negre.\nPer Ricard Gispert\nEntrada anterior#2anysCultiusSegüent entradaNaghib Magfuz, literatura mediterrània


CHP Sant Feliu » temporada 2016-2017\nPosts Tagged‘temporada 2016-2017’\nBones Vacances! Ens retrobem a finals d’agost!\n31 de juliol de 2017\t· Lluís · Calendaris i Horaris\nAra si ja ha acabat la temporada i comencem tots unes ben merescudes vacances, esperem que les gaudiu i aprofiteu per viatjar, descansar i agafar forces i inspiració per la propera temporada!\nLa nova temporada 2017-2018 s’iniciarà amb els entrenaments el proper dilluns 28 d’agost. Ja hem preparat els equips (Equips_17-18), horaris (HorarisEquips_17-18) i calendaris provisionals (2017-18 Calendaris), que us adjuntem, però pot ser que més endavant tinguin ajustos.\nTambé hem preparat un nou règim intern del club (reglament regim intern REV 2017), en el que us destaquem la necessitat de uniformitat de tots: durant els entrenaments s’haurà de portar la samarreta d’entrenament i per anar als partits s’haurà d’anar amb el xandall o combinació de dessuadora i pantaló de xandall.\nEn quan als entrenaments específics, tots els porters tindran tecnificació específica els dilluns. Segurament és faran dos torns. Un de petits a primera hora i mes grans a segona.\nAixí mateix hi haurà preparació física específica a partir dels alevins en endavant en endavant hi haurà preparació física. Dimarts 18:30 – 19:30 Juvenil i Júnior / Dimecres 18:30 – 19:30 Aleví i Fem1era.\nUs recordem també que del 21 al 24 d’agost els jugadors de Aleví a Júnir tenin la oportunitat de fer el “Training David Cáceres” que pot ser una molt bona arrencada de temporada que pels jugadors que vulguin iniciar el màxim el nou any i que recomanem a tots que el facin. La inscripció la podeu fer:\nInscripció training David Càceres 2017\nTot plegat pot tenir algun ajust al inici de la temporada, però ara el que toca és gaudir de les vacances, Bones Vacances i Fins aviat!\nDimecres 12 d’octubre Presentació Equips 2016-2017\n10 d'octubre de 2016\t· Lluís · Calendaris i Horaris, Notícies\nAquest proper dimecres 12 d’octubre presentarem tots els equips del Club per aquesta nova temporada 2016-2017.\nUs esperem a partir de les 16:00h al pavelló. El programa previst serà:\nDe 16:00h a 17:30h podreu veure els equips de base fent partits amistosos entre ells, partits de 15 min. Fins a categoria Aleví.\nDe 17:30h a 18:30h Farem la presentació dels equips amb la corresponent foto d’equip i de club.\nA les 18:30h Xocolata i coca per tots els assitents.\nA les 18:30h Hola HIMNE\nI finalment de 18:30h a 20:00h tindrem triangular entre els nostres equips seniors masculins. 3 partits de de 30 min (es faran 2 parts de 15 min).\nAdjunt podeu trobar arxiu amb el programa detallat.\nSOM-HI TOTS AL PAVELLÓ A LA PRESENTACIÓ!


Associació d’Afectats 1-O.\nTag: Associació d’Afectats 1-O.\nAamer Anwar, Anna Arqué i Virgínia Martínez\nAquest proper dijous 12 de juliol, a les 13 hores, al Col·legi de Periodistes de Catalunya, tindrà lloc l’acte de presentació de l’Associació d’Afectats de l’1-O.\nUn dels objectius de l’Associació és aglutinar l’acció de totes les persones que varen ser víctimes de la violència de l’estat espanyol durant la jornada de l’1 d’Octubre i, conseqüentment, exigir les responsabilitats civils i penals derivades d’aquesta ignominiosa i intolerable repressió estatal.\nTambé es donarà el tret de sortida de la campanya #AraParlaTu, orientada a fomentar un testimoniatge col·lectiu i obert en dos col·lectius:\nTots els afectats per la violència exercida per les forces de seguretat de l’estat espanyol contra els votants del referèndum d’autodeterminació de primer d’octubre, tant si van ser directament agredits o no.\nTots els ciutadans internacionals que se solidaritzen amb els demòcrates catalans i ens diuen que “no estem sols”.\nLa presentació anirà a càrrec de Virgínia Martínez, presidenta de l’Associació d’Afectats 1-O, de l’Anna Arqué, portaveu de l’International Commission of European Citizens i de Joan Badia, alcalde de Callús. També es comptarà amb la participació d’Enric Majó. Farà de moderador el secretari de l’Associació, Alexandre Solano.


El PSM de Pollença deplora la falta de sensibilitat de la majoria del Ple cap al Patrimoni\nEl regidor de l'agrupació, Tomeu Cifre, dóna comptes de l'actitud de l'equip de govern municipal en el darrer plenari on s’ha rebutjat la sol•licitud de declaració del sistema hidràulic de Ternelles com a Bé d'Interès Cultural\nEl Ple de l'ajuntament de Pollença va debatre aquest dijous l'adhesió de Pollença a la candidatura de la Serra de Tramuntana com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. El PSM està completament a favor d'aquesta candidatura i esperam que tingui èxit com ja l'ha tinguda la de la Sibil·la. La proposta d'adhesió es va aprovar per unanimitat, cosa que celebrem.\nNo podem, emperò, deixar de posar en evidència la "profunda hipocresia" en la que incorren l'equip de Govern (UM-UNPI i PSOE) acompanyats des de l'oposició pel PP-UMP. Minuts abans de debatre l'adhesió s'havia debatut la sol·licitud de declaració del sistema hidràulic de Ternelles com a Bé d'Interès Cultural. En el debat de la moció aquests tres grups varen exposar la seva oposició a la protecció d'aquest bé patrimonial arribant a expressar-se en el sentit de que "valdria més no protegir res", "val més que els elements protegits caiguin de vells", i tota una sèrie de perles que posaren de manifest el seu profund menyspreu cap a qualsevol cosa que suposi protegir i posar en valor el nostre patrimoni. Aquest fet és coherent amb altres mostres de menyspreu que durant la legislatura han exposat aquests tres grups municipals com son la oposició a que el Centre Històric de Pollença es declari BIC o la incapacitat de l'Equip de Govern per aprovar un Catàleg de Patrimoni per Pollença. Desprès d'aquests antecedents crida l'atenció que s'apuntin al carro de demanar que la Serra de Tramuntana sigui Patrimoni de la Humanitat.\nEspecialment decepcionant és la postura del batle Joan Cerdà, que ha estat Conseller Insular de Patrimoni i demostra un enorme falta de sensibilitat i desconeixement de la llei, així com l'actitud del PP, ja que la protecció del patrimoni emana d'una llei, la 12/1998 de Patrimoni Històric de les Balears, aprovada al 1998 per un govern popular. La protecció del patrimoni pollencí hauria d'esser una prioritat en un municipi com el nostre que viu del turisme, amb una oferta que pretén esser de qualitat per afrontar la crisi que patim.\nAquests fets ens mostren que no hi ha alternativa de govern per la dreta a l'actual equip de govern i que tan el PP com el PSOE estan supeditats a allò que se'ls dicti des d'UM.\nFinalment deplorar també que no s'aprovés el compliment de la Llei Contra la Morositat que hauria servit perquè els proveïdors de l'Ajuntament cobressin en uns terminis més raonables i que tot el procés de pagament de factures es fes d’una manera més transparent i sense sospites de favoritismes en els pagaments.