El ritme de pèrdua de terres de cultiu a la Comunitat Valenciana es frena en els últims tres anys | Valencia Extra\nEl ritme de pèrdua de terres de cultiu a la Comunitat Valenciana es frena en els últims tres anys\nLa desaparició de camps de cultiu a la Comunitat Valenciana s’ha ralentit en els últims anys. Així ho reflecteixen les dades d’evolució de la superfície de terres de cultiu, recopilats i analitzats pel Servei d’Estudis de la Conselleria d’Agricultura i Medi ambient. L’Informe del sector Agrari Valencià que es publica hui en la web de la Conselleria, mostra com la variació anual d’hectàrees perdudes dedicades a l’agricultura és una de les menors de la sèrie històrica, amb un descens de tan sols 1.975 hectàrees.\nLa publicació de l’Informe coincideix amb el debat en les Corts Valencianes de l’avantprojecte de Llei d’Estructures Agràries, concebuda com “un dels nostres principals instruments per a facilitar l’accés a terres per part de joves i professionals que se sumen al sector”, assenyala la consellera d’Agricultura, Medi ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, Elena Cebrián.\nÉs un “instrument fonamental” que atén a les demandes i necessitats del sector, plantejades des d’anys arrere, afig la consellera, i que “es complementa amb accions que estem duent a terme en polítiques de qualitat, producció ecològica, incorporació de joves i transferència de tecnologia”, afig la consellera.\nLes últimes xifres de l’Informe del Sector Agrari Valencià llancen un augment de l’extensió dedicada al regadiu, d’1.812 hectàrees, i una reduïda pèrdua de terrenys de secà, que van disminuir en 5.762 hectàrees. D’aquesta manera, es ralenteix la tendència negativa que ve afectant al territori, ja que entre 1983 i 2017 es van perdre a la Comunitat Valenciana un total de 278.865 hectàrees de superfície de terres de cultiu, la qual cosa suposa un 29,8% del total.\nEntre els cultius que més terrè han guanyat en els últims tres anys, es troba el llimoner i l’olivera. A pesar que, des del començament de la sèrie històrica, la superfície de mandarí és la que més ha augmentat en 26.414 hectàrees. Precisament, de 1983 a 2017 la reducció de superfície de cultiu ha sigut de 105.874 hectàrees en vinyer, 40.382 hectàrees en ametler, 22.411 hectàrees en taronger, 7.908 hectàrees en llimoner i 1.120 hectàrees en olivera.\nD’aquesta manera, les dades de l’últim període analitzat, 2015-2017, són mes positives i difereixen d’altres èpoques on la desaparició de camps va tindre una gran intensitat. En aquesta línia, els dos quatriennis en els quals es va donar una major pèrdua de superfície van ser 1991-1995, amb una pèrdua de 66.746 Has, coincidint amb la primera gran Reforma de la Política Agrícola Comuna (PAC) i la del període 2003-2007, amb una pèrdua de superfície de cultiu de 92.885 Hes, la major de la sèrie, coincidint amb la bambolla immobiliària i la pressió urbanística.\nEn aquests 35 anys el descens de la superfície de terres de cultiu s’ha produït bàsicament en secà (-44,8%) i amb prou faenes s’ha notat en regadiu (-4,3%). Per províncies, la tendència decreixent entre 1983 i 2017 ha sigut més acusada a Alacant (-42,9%) que a Castelló (-24,5%) i València (-23,1%). Les desaparicions d’hectàrees més acusades s’han donat entre 2003-2007 a Alacant i Castelló, i entre 1991-1995 a València.


La Vall d'Uixó celebra el dia de la pau a la nova glorieta Mahatma Gandhi\nL'alumnat de tercer i quart de Primària dels 12 col·legis públics de la Vall d'Uixó han celebrat el Dia de la Pau amb la recuperació de l'arbre de la pau, situat en l'estació d'autobusos, concretament en la glorieta que des de hui porta el nom de Mahatma Gandhi. La regidora d'Educació, Carmen García, ha destacat que este arbre es posa en valor “com a símbol del que volem aconseguir amb el projecte de Ciutat Educadora, educar en la cultura de la pau”.\nEl PP de la Vall critica que l'Ajuntament perda una subvenció per no presentar la documentació a temps\nEl Partit Popular de la Vall ha denunciat que l'Ajuntament de la Vall d'Uixó ha perdut una altra subvenció per haver presentat la sol·licitud fora de termini. Així apareix en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana nombre 7900 del 20 d'octubre de 2016 que publicat que es desestima la petició de l'Ajuntament de la Vall d'Uixó per haver presentat la sol·licitud fora de termini tal i com ha afirmat, Óscar Clavell.\nEls escolars de la Vall d'Uixó celebren este matí conjuntament el dia de la Pau a l'Estació d'Autobusos\nEls alumnes de tercer i quart de primària de les escoles públiques de la Vall d'Uixó hui a les 11 del matí de manera conjunta el dia de la Pau en un acte que es realitzarà a la zona de l'Estació d'Autobusos on està l'arbre de la Pau que en el seu dia va dissenyar Pere Ribera. Hi haurà paraules, música i solta de coloms tal i com explica la regidora d'Educació, Carmen García.\nEl PSPV-PSOE demanarà al Congrés pantalles acústiques a l'A7 al seu pas per la Vall d'Uixó\nEl diputat per Castelló del PSPV-PSOE, Artemi Rallo, ha exigit avui al Ministeri de Foment que col·loque pantalles acústiques en l'autovia A-7 al seu pas per la Vall d'Uixó, per a reduir les molèsties de soroll aprofitant que el tram es troba de nou en obres, ja que està previst en els Mapes Estratègics de Soroll de la Xarxa de Carreteres de l'Estat elaborats pel Ministeri\nLa U.D. Vall d'Uixó consegueix un punt a la canxa del Benicarló (0-0)\nLa U.D. Vall d'Uixó ha lograt sumar un valuós punt després d'empatar a zero a un dels camps més complicats de la categoria com és el Municipal Pichi Alonso de Benicarló. Ha estat un partit complicat, disputat i amb poques ocasions de gol en general, però l'equip blanquiblau suma un punt més cara a afiançar el seus objectius. Per altra banda, ahir les xiques de la UD Femení guanyaren al Drac per 3 a 1.\nLa UD Vall d'Uixó Femení guanya 3-1 al Drac al José Mangriñán\nEl Club la Vall empata a 2 davant el Burriana a la Moleta\nL'Ajuntament de la Vall d'Uixó retira les pintades i cartells de caràcter xenòfob apareguts a la ciutat\nJosé Rodríguez dona més de 400 pel.lícules a la Biblioteca Municipal de la Vall d'Uixó\nPàgina 378 de 382


‘LA CLEMENZA DI TITO' DE MCVICAR AL LICEU\nDurant els mesos de febrer i abril amb especialistes mozartians\nEl 19 de febrer torna, després de gairebé 15 anys, La clemenza di Tito al Gran Teatre del Liceu, amb un repartiment d’especialistes en el cant mozartià, com el tenor Paolo Fanale, la mezzosoprano Stéphanie d’Osturac i la soprano Anne-Catherine Gillet. La darrera òpera de Mozart va ser durament criticada per algunes personalitats de l’època i ha sigut oblidada durant molt de temps. En aquesta ocasió podrem gaudir el drama mozartià en una versió estrenada al Festival d’Ais de Provença el 2011 que ja ha visitat Tolosa, Marsella i Chicago abans d’arribar a Barcelona.\nPer poder entendre una mica més aquesta òpera seriosa en dos actes cal viatjar en el temps fins el moment en què va ser composta: l’estiu de 1791. Mozart ja estava treballant en tres composicions en paral·lel: un concert per a clarinet, Die Zauberflöte i, a més, ja havia rebut el misteriós i summament conegut encàrrec del seu Rèquiem final. En aquest context, Domenico Guardasoni, director del Teatre Nacional de Praga, va proposar-li compondre una nova òpera per a la cerimònia de coronació de Leopold II com a rei de Bohèmia.\nMalgrat el poc temps del que disposava (es tracta d’una obra composta en menys de tres setmanes) i el volum de feina que ja tenia, Mozart va acceptar l’encàrrec segurament per motius econòmics. Cal apuntar que, prèviament, Guardasoni havia intentat contractar a Salieri, però l’etern rival del compositor austríac no va acceptar, desbordat per la feina que li comportava ser el director del Teatre Imperial de la Cort a Viena.\nPer contextualitzar l’obra, també cal assenyalar que el llibret de La clemenza di Tito, de Caterino Tommaso Mazzolà, es basa en l’obra homònima de Pietro Metastasio, llibretista de la versió original de 1734 d’Antonio Caldara (recordem que ens trobem més de cinquanta anys més tard). La dificultat amb la que es va trobar el poeta italià va ser la d’adaptar el text als gustos de l’època, respectant alhora els versos de Metastasio per les àries i recitatius, retallant els passatges que es poguessin fer massa pesats i, a la vegada, passant de tres actes originals als dos actes que demanaven els Estats de Bohèmia. Tot i aquest enorme esforç realitzat, recordem, amb molt poc temps, la rebuda per part del públic de les altes esferes va ser totalment de rebuig.\nLa clemenza di Tito fou estrenada el 6 de setembre de 1791 al Teatre de la Ciutat Vella de Praga a càrrec de la companyia del mateix Domenico Guardasoni. És aquí on citem les conegudes valoracions de Maria Louisa – «una porcheria tedesca» – i el compte Zinzendorf – «plus ennuyeux spectacle». A aquestes crítiques s’hi oposa l’opinió del primer biògraf de Mozart, Franz Xavier Niemetschek, que afirmava just tres anys després de l’estrena: «There is a certain Grecian simplicity, a still sublimity, which strikes a sensitive heart gently but none the less profoundly – which fit admirably to the character of Titus, the times and the entire subject, and also reflect honour on Mozart’s delicate taste and his sense of characterisation […] Connoisseurs are in doubt whether Titus does not in fact surpass Don Giovanni». Potser hauríem de culpar a les afirmacions d’aquestes poderoses personalitats l’oblit que ha tingut aquesta obra entre el 1830 i el 1974, quan la Royal Opera House va realitzar-ne una producció històrica amb una fitxa artística de primer ordre.\nL’acció té lloc a la Roma del segle I d.C, moment en què Tito acaba de ser nomenat emperador i planeja casar-se amb la reina egípcia Berenice (que no apareix en cap moment de l’òpera). Finalment i a causa de les pressions per casar-se amb una dona romana, decideix fer-se enrere. Aquest gest dóna un bri d’esperança a Vitellia, filla de l’antic emperador Vitellius, que aspira a ser ella l’escollida pel nou emperador. Resulta, però, que Tito escull Servilia, la germana del seu millor amic Sesto, que al seu torn està perdudament enamorat de Vitellia. Ella, encegada de gelosia, ordena a Sesto que traeixi l’emperador i el mati. Horroritzat, Sesto accedeix però fracassa i el protagonista de la trama sobreviu. Durant el transcurs de tot plegat, Vitellia descobreix que Tito ha abandonat el seu pla de casar-se amb Servilia, després que li diguessin que aquesta està enamorada realment d’Annio. Tito ara es casarà amb Vitellia i Sesto, corsecat pels remordiments, es confessa al promès de la seva germana. Vitellia, tement sortir esquitxada amb aquestes declaracions, persuadeix a Sesto per què no la impliqui. Finalment, Sesto no acusa a Vitellia i és declarat culpable però Tito, incrèdul i angoixat, es debat entre la condemna a mort i la clemència pel seu amic. En adonar-se que Sesto està disposat a morir per ella, Vitellia es confessa públicament i renuncia a tota possibilitat de poder. En un acte de clemència, com ja anuncia el títol de l’obra, Tito perdona tots els implicats en la trama.\nSegurament un dels moments més emotius d’aquesta història se situa al segon acte, “Deh, per questo istante”, quan Sesto li diu al seu amic Tito que recordi els orígens de la seva amistat: es fa petit i senzill com un nen per envoltar-se novament de realitat i afirmar que no té por de la mort, la seva única por és convertir-se en un traïdor en la mirada del seu amic. «Deh, per questo istante solo ti ricorda il primo amor. Chè morir mi fa di duolo il tuo sdegno il tuo rigor. Di pietade indegno è vero, sol spirar io deggio orror; pur saresti men severo, se vedessi questo cor. Deh per questo istante, [….] Disperato vado a morte; ma il morir non mi spaventa; il pensiero mi tormenta che fui teco un traditor!». Podem trobar en el principi d’aquesta ària alguna cosa molt pura, molt evocadora i genuïna de l’emoció humana.\nPensem que la trama no és especialment innovadora: amor frustrat, maquinació política, traïció, amistat noble i, finalment, la presència d’un governant benèvol, heroi protagonista i salvador. Cal tenir en compte, però, que un dels principals objectius era mostrar un governant savi, humil i humà: té sentit, així doncs, escollir aquesta obra. Entre línies, a més, també s’adverteix un toc d’atenció: ens situem a l’any 1791, poc després de la Revolució Francesa, i és necessari que els reis omnipotents governin amb prudència.\nTanmateix, el director musical Philippe Auguin afirma: “No sé si estem preparats per rebre aquesta òpera en ple segle XXI. És una òpera que et porta a molts llocs. Mozart la va escriure sota pressió”, referint-se així a la diversitat de “llocs on porta” la música d’aquesta òpera que Mozart va escriure per encàrrec, amb poc temps per fer-la. Pel director, aquesta opera seria de Mozart que sovint s’ha qualificat de difícil per l’extensió dels seus fragments recitatius dins de cada àrea, és també “una inauguració”, un títol “preromàntic”. Hi ha escenes “senceres”, ha exemplificat Auguin, “que podries extreure senceres i posar-les a Fidelio, de Beethoven; no hi ha cap diferència. I també hi ha certes melodies i harmonies que pots trobar en Schumann, que va escriure 50 anys després. Mozart hauria estat el gran compositor romànic”, ha aventurat.\nPer això el director musical opina que aquesta és una obra “que mira al futur, que ens ajuda a entendre”, allò que vindria després musicalment. Amb tot, ha recordat que és un títol força “contemplatiu”, “introspectiu” i, novament, basat en els recitatius.\nLa repositora de l’espectacle en el lloc de David McVicar, Marie Lambert, hi ha afegit que sí bé és cert que es tracta d’un títol “dens” pels seus recitatius, no ho és menys que resulta “un gran plaer” quan tens “temps i un gran repartiment”, com és el cas. “Perquè hi ha tanta complexitat en aquesta peça, però alhora és un drama tan meravellós, un drama polític que té tanta riquesa i calidesa”, ha argumentat.\nEl reparartiment està encapçalat per Paolo Fanale i Dovlet Nurgeldiyev com a Tito Vespasian, Myrtò Papatanasiu i Vanessa Goikoetxea com a Vitellia, així com Carmela Remigio també farà algunes funcions. Servilia ho seran Anne-Catherine Gillet i Sara Blanch, Stéphanie D’Oustrac i Maite Beaumont seran Sesto, mentre Lidia Vinyes-Curtis cantarà en el rol d’Annio, Publio serà Matthieu Lécroart i David Greeves encarnarà Lentulo.


La plaça de l'Estació de Vic, la millor opció per convertir-se en la del 1r d'Octubre | Osona.com\nLa plaça de l'Estació de Vic, la millor opció per convertir-se en la del 1r d'Octubre\nL'Ajuntament farà una consulta als veïns a finals d'agost | La plaça Major i l'espai de davant del Consell Comarcal han estat alguns dels candidats per portar el nom de la històrica data\nper Carles Fiter , Vic, 17 d'agost de 2018 a les 10:00 |\nLa plaça de l'Estació de Vic és l'opció que té més consens entre partits i entitats independentistes. | Josep M. Montaner\nVic busca un espai per dedicar al Primer d'Octubre de 2017, el dia del referèndum sobre la independència de Catalunya. Després de la negativa dels veïns del carrer Virrei Avilés de canviar el nom per aquesta data històrica, l'equip de govern (PDECat), ERC, CUP, Omnium i ANC han trobat una opció: la plaça de l'Estació. Així ho explica el regidor Toni Serrat a Osona.com.\nSerrat apunta que a finals d'agost està previst fer una enquesta als veïns de la plaça de l'Estació per veure si estan d'acord o no amb el canvi. Cal destacar que, durant les trobades, també s'ha contemplat donar el nom només al centre de la plaça de l'Estació. D'aquesta manera, passarien a dir-se "Jardins Primer d'Octubre" i no afectarien directament al veïnat. Aquesta és l'opció que des de l'equip de govern es veu amb més bons ulls. Tot i això, no és la primera. "Si tot va bé ho portaríem al ple del 17 de setembre i podríem batejar-la Primer d'Octubre", explica el regidor.\nUna dotzena de noms per l'U d'octubre\nVic té una llarga llista de noms que s'han demanat per posar als carrers i espais de la ciutat. Tal com explica Serrat encara "n'hi ha molts per assignar". Alguns d'aquests són, per exemple, Rosa Sensat, Guillem Agulló o Pacte dels Vigatans. El regidor explica que no se segueix un ordre a l'hora d'atorgar-los i destaca que n'hi ha més de masculins que de femenins.\nToni Serrat, durant l'entrevista amb Osona.com Foto: Josep M. Montaner\nDurant les reunions prèvies per decidir on posar Primer d'Octubre, se'n van plantejar una dotzena. El regidor apunta que hi ha molts espais de Vic que se'ls anomena d'una manera, tot i no tenir oficialment un nom. Entre els candidats per portar la data històrica hi ha, per exemple, la "mal anomenada" plaça de la Noguera o el parc dels alemanys (del davant de l'Hospital General).\nD'altres senzillament no en tenen, com el parc que hi ha als habitatges Montseny, algun tram de l'anella verda, el sender del barri de Sant Llàtzer o el pàrquing de sorra d'El Sucre. La llista també contemplava espais de nova creació com la futura ubicació de la Facultat de Medicina (al Prat d'en Galliners), en algun dels carrers que sortiria dins del nou equipament educatiu, o alguna rotonda de nova construcció.\nDe totes aquestes, finalment van quedar tres propostes: la plaça Major, la de davant del Consell Comarcal d'Osona, i la de l'Estació. Finalment, la balança es decanta cap a la plaça de l'Estació. A finals d'agost, es veurà què hi diu el veïnat. "La consulta als veïns no és vinculant, però té pes", conclou Serrat.\nEl carrer virrei Avilés està descartat. Foto: Josep M. Montaner\nEls imperdibles, Política, virrei Avilés, procés català, Ajuntament de Vic, 1 d'octubre\nPer @JFreixer el 20 d'agost de 2018 a les 12:16\nEl nom actual de la Plaça va ser una decisió personal de l'alcalde Ramon. Una alcaldada, vaja.\nPer @JFreixer el 17 d'agost de 2018 a les 17:50\nSeguint la tradició secular de la llengua catalana, la plaça s'ha d'anomenar PRIMER d'Octubre.\nPer Miquel S. el 17 d'agost de 2018 a les 15:39\nLa Plaça em que es fa el mercat a Vic des de fa potser un mil·leni oficialment hauria de dir-se del Mercat o del Mercadal. Per passat, per història, per actualitat, per us, perquè lliga amb Vic com a ciutat comercial i de mercats i sobretot perquè és el nom popular i usual. Major és un concepció castellana del espai central dels pobles.


A partir de diferents aplicacions, jocs i fitxes d’exercicis des de l’ordinador estimularem capacitats cognitives com la memòria, l’atenció, la concentració i el càlcul, entre d’altres. Del 14 de gener al 2 d’abril. Dimarts i dijous, de 17 a 19 hores. Les persones interessades a assistir-hi es poden inscriure, a partir del 2 de gener, al telèfon 868 025. Places limitades.\nMillorarem la utilització dels programes informàtics i descobrirem les possibilitats d’Internet, des de la navegació bàsica fins a la recerca d’informació avançada. Del 14 de gener al 20 de febrer. Dimarts i dijous, de 10 a 12 hores. Les persones interessades a assistir-hi es poden inscriure, a partir del 2 de gener, al telèfon 868 025. Places limitades.\nCurs d’iniciació d'informàtica\nConeixerem l’ordinador, ens familiaritzarem amb l’entorn de Windows i aprendrem a escriure amb el processador de textos Word. Del 14 de gener al 20 de febrer. Dimarts i dijous, de 10 a 12 h. Les persones interessades a assistir-hi es poden inscriure, a partir del 2 de gener, al telèfon 868 025. Places limitades.


El día que todo cambió és un llibre testimonial que presenta un conjunt de relats i entrevistes a pacients, familiars, amics i professionals que expliquen quina és la seva relació amb la diabetis tipus 1.\nEl llibre Sketching Diabetis, publicat per l'Institut d'Investigacions Biomèdiques August Pi i Sunyer (IDIBAPS), té l'objectiu de sensibilitzar a la població sobre la importància de la investigació i de la innovació en el tractament i prevenció de la diabetis.\nAna, un còmic per a perdre la por a parlar de diabetis\nSortir de festa amb amics, fer esport o lligar quan es té diabetis tipus 1 no sempre és fàcil. Aquest còmic, dirigit a adolescents amb diabetis tipus 1, explica la importància de parlar d’aquesta condició amb altres persones.\nMolts nens deixen l'esport als 12 anys. Coneix aquestes 3 maneres d'evitar-ho\nMolts nens que tenen l'hàbit de practicar algun esport l’abandonen quan arriben als dotze anys. Segueix aquests 3 consells per evitar que els teus fills "s'avorreixin" de practicar esport.\nDiabetes tipo 1 y deporte. Para niños, adolescentes y jóvenes\nUna guia per a realitzar exercici físic mantenint les glucèmies sota control amb casos reals i contingut teòric.\nÉs un llibre original i fàcil de llegir, de gran ajuda per a totes aquelles persones que estan vivint l'impacte del diagnòstic de la diabetis.\nUn llibre molt complet amb la informació que s'ha de saber sobre la injecció de la insulina, el maneig de l'alimentació, les descompensacions, els aspectes psicològics i les possibles complicacions.


El 30 de desembre de 2002 diverses organitzacions de l’àmbit social decidim constituir una plataforma de segon nivell per tal de fer presents i treballar pels drets i necessitats específiques de les persones amb intel·ligència límit. Per fer-ho decidim aglutinar-nos com a associació, sota la denominació jurídica d’Agrupació Voraviu.\nLa nostra missió: Defensar i promoure els drets de les persones amb intel·ligència límit en tots els seus àmbits i aglutinar i donar suport a les entitats que treballen per aquest col·lectiu.\nVicepresident: Sr. Jordi Pascual\nSecretària: Sra. Anna Sunyer\nTresoreria: Sr. Eduard Ballester\nEntitats Membres :\n(*) Càrrecs escollits a la darrera Assemblea General d’octubre de 2008\nA més, aquestes entitats individualment estem també representades per la FEDERACION EN LINEA. Es tracta d'una plataforma estatal que coordina el treball que es fa des de Catalunya amb el que s’està fent a Espanya.\nSeu de l’Agrupació: Carrer Siracusa 53, 08012 Barcelona


Com afegir períodes al final del contingut de les cel·les a Excel?\nAlguna vegada has confós amb afegir períodes al final del contingut de les cel·les a Excel? Aquest tutorial us pot ajudar a controlar ràpidament aquesta confusió.\nAfegiu períodes al final de la cel·la amb la fórmula\nAfegiu períodes per començar o finalitzar les cel·les amb Kutools per a Excel\nEn Excel, podeu utilitzar una fórmula senzilla per afegir períodes al final de la cel·la.\nSeleccioneu una cel·la buida al costat de les dades que necessiteu per afegir un període i escriviu aquesta fórmula = A1 & "."A ell, i premeu Enter , arrossegueu l'identificador d'emplenament automàtic per aplicar aquesta fórmula a les cel·les. Veure captures de pantalla:\nSi voleu afegir els períodes de començament o final de les cel·les a la ubicació original, podeu utilitzar-lo Kutools for Excel.\nTenir Kutools for Excel instal·lat a l'ordinador, podeu utilitzar el Afegeix text utilitat per afegir qualsevol text a qualsevol posició de les cel·les.\n1. Seleccioneu les dades que voleu afegir períodes i feu clic a Kutools > Text > Afegeix text. Mostra la captura de pantalla:\n2. A la Afegeix text diàleg, escriu el signe de període . en Text quadre i comprovació Després de l'últim personatge opció, ara podeu previsualitzar el resultat al panell dret del diàleg. Mostra la captura de pantalla:\n3. clic Ok or aplicar, i els períodes s'afegeixen al final de cada cel·la.\n1. Si voleu afegir un altre signe o text a la part frontal del contingut de la cel·la, escriviu el text a la casella i marqueu Abans de primer caràcter opció.\n2. Si voleu afegir text en diverses posicions de les cel·les, podeu escriure el text en el quadre Text i comprovar-ho Especificar, i introduïu les posicions separades per comes al Especifiqueu textbox. Mostra la captura de pantalla:\n3. Aquesta utilitat no pot afegir signe de període a les cel·les que només contenen un caràcter de número, com ara 1, 2, etc.\nFeu clic aquí per obtenir més informació sobre com afegir text de Kutools per a Excel.


Alerten que ja hi ha dos estacions de servei a la zona\nJavier Arilla | dijous, 18 de gener del 2018, a les 20.52\nA l’illa de cases ubicada entre els carrers del Maresme, Cristóbal de Moura, Puigcerdà i Veneçuela s’han de fer equipaments i habitatges dotacionals i per a joves. El projecte és del 2005, però encara no s’ha executat. Sí que han començat les obres per construir una nova benzinera que s’ubicarà al mateix solar. Representants veïnals de la zona asseguren que la nova estació de servei és innecessària perquè ja n’hi ha dues al barri i la ubicació, a tocar dels futurs equipaments i dels habitatges, no és la millor. “Justament la posen en un espai entre blocs d’habitatges, quan hi ha altres espais que es podrien estudiar i, a més, que no ens fan falta benzineres”, diu Santos Pérez, de l’Associació de Veïns del Maresme.\nLes entitats del barri demanen que l’Ajuntament aturi l’obra. “Si està dins del planejament del 22@, aquest permet canvis, que ho mirin, que es moguin. S’havia de fer un estudi d’ubicació en un altre lloc però no s’ha fet”, reclama Pérez. L’Ajuntament, però, diu que amb la llei a la mà no pot denegar les llicències, ja que les obres compleixen totes les normatives. La d’activitat es va atorgar l’octubre del 2016 i la d’obres, l’agost del 2017.\nEl que sí que preveu l’Ajuntament és executar els projectes d’habitatges protegits al més aviat possible i també començar actuacions a l’entorn del solar relacionades amb la conversió del carrer de Cristóbal de Moura en un eix verd.


Entre els anys 1967 i 1977, David Parkes va jugar a diversos equips del futbol irlandès, fins i tot va guanyar la Copa amb el Bohemians al 1970. També va jugar algunes temporades a les competicions europees. Ja retirat, al 2001, va viure una conversió a Medjugorje relatada recentment al portal marià Cari Filii:\nDavid Parkes havia estat futbolista professional a Irlanda. En el decurs de la seva carrera va arribar a participar en diverses competicions europees. Àdhuc en aquests anys com a esportista es va enfrontar a alguns dels més grans d’aquest esport com ara Pelé o George Best.\nPerò anys després li van detectar la malaltia de Crohn, que li provocava dolors terribles. Els metges li digueren que li quedaven dos mesos de vida. Era ateu, però atesa la insistència de la seva esposa, va decidir anar a Medjugorje. Allà va experimentar una curació física important en el transcurs d’una pregària de sanació i, tot seguit, una conversió molt forta. Des de 2001 viu una part de l’any en aquest indret marià, organitzant peregrinacions i dedicant-se a la música cristiana.\nA Fruits of Medjugorje, l’exfutbolista ha relatat tot aquest procés de conversió i sanació. “Des d’aquell dia, no he tingut mai més els dolors, nàusees, vòmits o la diarrea com a conseqüència de la malaltia de Crohn”, afirma.\nRecorda emmalaltir i arribar-li la proposta d’anar a Medjugorje. “Estava enfadat amb Déu i veritablement no hi volia anar, però com que semblava que serien les darreres vacances amb la meva esposa, hi vaig accedir. Hi vam anar sense fe, amb un mossèn molt especial de Chicago, es deia Peter Mary Rookey”, comenta.\nÉrem al 1989 quan va fer el viatge a Medjugorje amb la seva dona. Llavors era un llogaret i no s’hi volia estar. Volia tornar a Dubrovnik, ciutat de gran bellesa de la costa croata. “Jo volia acció, molta acció, però a cadascuna de les raons per marxar de Medjugorje, la meva dona tenia una resposta del perquè ens havíem de quedar una mica més”.\nLlavors ella li va dir que el pare Rookey celebraria una missa de sanació i que fóra bo anar-hi. En David li va contestar: “Marxo d’aquí, estic molt malalt, el dolor per la malaltia de Chron és insuportable”. Però la seva dona li va dir: “Pensa-t’ho David, si vens amb mi a la pregària de sanació, en acabar aniré a la pensió, faig les maletes i tirem cap a Dubrovnik”.\nEra el que volia sentir. Varen anar a la pregària de sanació. El lloc era ple a vessar. Eren el sacerdot estatunidenc i tres irlandesos.\nQuan van començar les imposicions de mans i va veure que hi havia persones que “descansaven en l’Esperit Sant” i queien a terra, el David es va escandalitzar. “Això es una histèria”, li digué a la seva dona, i va tocar el dos. Al cap d’un quart, va tornar.\nLlavors l’Anne, la seva dona, li va dir: “David, ¿per què no vas a rebre una benedicció?”. Es va queixar unes quantes vegades i finalment es va posar a la cua per rebre la benedicció. Els tres capellans irlandesos el beneïren però no va passar res de res.\nDesprés va arribar fins al pare Rookey, que li digué: “David, hi ha res que vulguis dir-me?”. Ell va accedir i li va explicar que estava molt malalt, que patia un dolor insuportable i que els metges li donaven dos mesos de vida. Llavors, el religiós es va treure de la seva butxaca una creu de la mida del seu palmell, que tenia set relíquies dels set fundadors de l’Ordre dels Servites.\n“Em va posar la creu a la mà dreta; després, amb el polze va tocar l’oli i em va consagrar al front. En aquell moment em va imposar les mans al cap i va començar a pregar, i em va agafar la creu de la mà”, recorda.\nEns explica que el següent record que te és “estar estès a terra de cap per amunt; vaig estar en aquest estat uns 20 minuts”. No era conscient del que havia passat excepte de l’escalfor que cremava el seu cos, de cap a peus.\n“No ho vaig tornar a experimentar mai més després de Medjugorje, ni tampoc mai abans, i des d’aquell dia, els dolors, malestars, vòmits i diarrea per la malaltia de Chron van desaparèixer completament”, confessa.\nPerò si la sanació física fou impressionant, no en parlem de la de l’esperit. Vivia sense pau ja que, a més, no podia acceptar que el seu fill Ken hagués nascut amb fibrosis quística. “No ho podia acceptar de cap manera i això provocava conflictes entre l’Anne i jo, per això, dues vegades vaig deixar l’Anne, però ella té una capacitat enorme de perdonar; em va perdonar els dos cops, vaig ser ben rebut en tornar a casa. Gràcies a Déu seguim plegats i celebrem 46 anys de matrimoni”, afegeix.\n“Però el que va succeir després de la sanació física va ser el desig de no abandonar Medjugorje. Cremava per dins, i l’església de Sant Jaume fou com un imant. No podia deixar d’anar a la església de Sant Jaume, així que anàvem a missa de 7 en croata, després esmorzàvem i tornàvem a la missa en alemany, i per descomptat, a la missa en anglès. De vegades també ens quedàvem a la que es fa en italià”, explica.\nVolia aquella pau que molts trobaven i van decidir pujar a la muntanya de les aparicions. El David conta que “volia pregar però no en sabia, no recordava com es pregava i recordo que em vaig dir que resaria un Parenostre, perquè era tot el que sabia”. De l’Ave Maria només em sabia el “Déu vos salve Maria”. Però n’hi va haver prou.\nAleshores, instintivament va apropar-se a la seva esposa, l’abraçà i “vaig demanar-li perdó per tot el mal que havia fet als nostres fills, als membres de la família. Ella va començar a plorar i em va estrènyer entre els seus braços; després d’aquest gest d’amor, em vaig posar a plorar. Vam plorar abraçats uns deu minuts, i quan vaig parar de plorar, vaig sentir aquella pau interior tan inexplicable. Ja no volia marxar de Medjugorje”.\nDes d’aquell moment vaig començar a veure el món d’una altra manera. Ningú no es podia creure el gran canvi que en David havia experimentat. La música a la que s’havia dedicat fins aleshores, la va començar a dedicar a Déu; Medjugorje seguia en el seu cor, fins al punt que s’hi va quedar a treballar. A Medjugorje va ser sanat de cos i ànima.\nArticle publicat a Cari Filii.


Actualitzada 22/05/2020 a les 12:37\nLes instruccions que el Departament d'Educació ha preparat per als centres educatius estableixen que la ràtio d'alumnes per aula de 3 a 6 anys serà finalment de 8 o 10 alumnes al juny, i no de 13, com s'havia previst inicialment en el pla de reobertura. Cada alumne haurà de tenir 4 metres quadrats. L'horari de l'acollida d'aquests infants, si els seus pares no se'n poden ocupar per feina, serà de 9 a 13 hores, el mateix que s'estableix per a les llars d'infants. En aquest cas, la ràtio és de 5 nens. Cada centre haurà d'elaborar el seu pla de reobertura amb la previsió d'alumnes que tindrà al juny, així com els professors. Es prioritzaran els menors en situació de major vulnerabilitat o que els seus progenitors treballin fora de casa.\nA infantil i primària es preveuen fins a 13 alumnes per aula a sisè, atenció personalitzada en qualsevol nivell, i atenció a l'alumnat desconnectat en l'àmbit rural. A més, també està contemplada l'atenció tutorial en grups reduïts d'alumnes en qualsevol curs o nivell si es considera necessari. L'acollida de 3 a 6 anys es preveu amb una ràtio de 8 nens a P3 i 10 a P4 i P5. Pel que fa als instituts, poden haver 15 estudiants per aula en cas de final d'etapa, però també es contempla atenció personalitzada.\nComenta el contingut : Es redueixen a 8 o 10 la ràtio dels alumnes de 3 a 6 anys que podran anar a l'escola al juny


Aplicació JW Library: Personalitza la teua lectura (Windows) | Ajuda de JW.ORG\nS’han afegit noves funcions a l’aplicació JW Library que et permetran disfrutar més de la lectura. Podràs trobar estes funcions fent click amb el botó dret o tocant el marge superior de la pantalla per obrir la Barra de menús.\nObri en la biblioteca en línia\nLes publicacions en els idiomes que encara no t’has baixat estan marcades per la icona d’un núvol. Polsa la icona per baixar la publicació en l’idioma que hages triat. Una vegada la publicació s’haja baixat en el teu dispositiu, la icona desapareix. Polsa l’idioma de nou per a llegir.\nPots ajustar el text al tamany que et siga més còmode per a llegir.\nPolsa el botó Obrir en la Biblioteca en línia per obrir la pàgina que estàs llegint en la BIBLIOTECA EN LÍNIA Watchtower.\nConsulta l’article «Baixa i utilitza bíblies amb el sistema operatiu Windows» per saber com aconseguir més bíblies a JW Library.\nCompartix Compartix Personalitza la teua lectura amb el sistema operatiu Windows


La carpeta: 2005\nLlegim a El Pati de la setmana passada que a la comunitat musulmana de Valls se li ha fet petita la mesquita que tenen al carrer Sant Magí i que busquen i no aconsegueixen trobar per a comprar un nou local. Llegeixo aquesta notícia i ràpidament em poso en alerta tot recordant la polèmica que es va originar a Reus i a altres ciutats quan la comunitat musulmana intentava trobar un nou espai per ubicar-hi la seva mesquita. Penso que a mi no m’agradaria que la meva ciutat sortís als mitjans de comunicació per un conflicte d’aquesta mena.\nTot plegat em fa venir a la ment les imatges de fa unes setmanes en les quals França vivia un daltabaix per no haver sabut resoldre correctament la integració dels immigrants. A França i en altres països d’Europa en porten almenys vint anys d’avantatge en aquestes qüestions ja que als anys cinquanta i seixanta ja rebien immigració magrebina. Per aquells anys la nostra economia no estava per acollir mà d’obra de fora de l’Estat. En tot cas la emigració es produïa de diverses zones de l’Estat espanyol cap a altres països estrangers o cap a altres comunitats del propi Estat. Catalunya va ser en aquests sentit una de les més importants comunitats receptores. En els darrers anys però hem vist com arribaven a les nostres ciutats i pobles persones immigrades d’altres estats i de cultures i costums religioses diferents. Per tant si no volem viure d’aquí a uns anys una convulsió similar a la que s’ha vist en terres franceses haurem d’analitzar com s’ha actuat a França des que va arribar la immigració, i haurem de detectar els errors que s’han comès tant per part de la comunitat autòctona com per part de la comunitat immigrant a fi efecte d’evitar-los.\nS’intueix que una de les qüestions que no ajuda gens a la integració dels immigrants és que aquests visquin en barris o zones apartades i que tinguin allà les seves mesquites, botigues, etc. Si fem la immigració visquí només en determinats barris difícilment aconseguirem que s’integri i dit d’una altra manera el que farem és començar a encendre la metxa que a la llarga provocarà que esclati un conflicte com el que s’ha vist a França recentment. Per tant, hem d’aprendre a conviure junts, i això requereix un esforç important per part dels nouvinguts, els qual han d’entendre que ara estan en un context amb costums, cultura i tradicions diferents i també requereix un esforç nostre per voler-los integrar i per defugir de les situacions de rebuig.\nEl repte de la societat del segle XXI, de la societat de la globalització, serà aprendre a conviure junts persones de diferents comunitats, cultures i religions, i aconseguir que ens entenguem i ens coneixem i que a més això ho sapiguem fer amb diàleg i sense estridències. I, finalment, a més a més, això ho hem de poder i saber fer tot mantenint el sentiment nacional que pugui tenir el territori receptor. Pel bon enteniment entre comunitats, els polítics hi tenen coses importants a dir (tot i que en aquests moments em pregunto com s’ho faran per treballar pel bon enteniment entre autòctons i immigrants si actualment veiem que a alguns no els importa fomentar l’enfrontament entre les pròpies comunitats de l’estat); però finalment facin que el facin els nostres dirigents la darrera paraula la tindrem tots individualment en funció de l’actitud que mantinguem en les situacions que ens trobem o ens trobarem al carrer, al lloc de treball, a la comunitat de veïns o a l’escola.\nPrecisament en aquesta darrer lloc, l’escola, és on hi trobem una de les claus més importants de la integració dels nouvinguts. Recordem que el conflicte a França s’ha generat amb els fills dels immigrats, o sigui amb joves nascuts ja en territori francès que tenen un greu problema identitari en no sentir ni francesos ni ciutadans del país d’origen dels seus pares. En aquest sentit, la concentració de molta població immigrant en un mateix centre escolar, cosa que a Valls succeeix, no és una bona mesura per afavorir la integració.\nUna altre qüestió relacionada amb aquest tema: aquestes dies estem immersos en un apassionat debat, massa crispat al meu entendre com tot el que té a veure amb la política espanyola, sobre la nova llei d’educació i sobre el paper que ha de tenir l’ensenyament de la religió a les escoles. Totes les opinions sobre aquestes qüestions són respectables i la llàstima és que no s’hagin debatut en un debat serè. El meu paper és que jo preferiria una escola pública laica. Penso que som els pares els que hem d’aportar als nostres fills els valors religiosos, si així ho desitgem. A més la comunitat a que tradicionalment pertanyem, la catòlica, disposa d’excel·lents catequistes a les parròquies on s’ensenya els valors del catolicisme als nostres fills si desitgem que aquesta sigui la nostra opció. Aquesta funció, doncs, penso que ha de ser responsabilitat de les famílies i no de l’escola pública. Ara bé, podrem tenir la nostre mainada preparada per entendre el món si no els ensenyem el paper que ha tingut i té la religió en les diferents societats? Personalment penso rotundament que no. Les religions al llargs dels segles i encara actualment ha marcat i molt, massa pel meu gust, els esdeveniments de la societat i per tant, per entendre el món hem de conèixer les seves religions. Em sembla que és imprescindible que s’ensenyi a la mainada de les nostres comunitats la tradició cristiana de la nostra societat i, entre altres coses importants, el perquè per exemple de les festes que es fan i la vinculació que aquestes tenen amb la nostra tradició religiosa. Ara bé, penso que això cal fer-ho sense fer doctrina i que ha d’anar acompanyat també de l’ensenyament dels costums i de les tradicions de les altres religions existents al món i amb més incidència amb les que hi estem en més en contacte. Em sembla que la nostra mainada siguin els seus pares creients o no han de saber què es fa a les esglésies, qui era Jesús o que significa la Setmana Santa o el Nadal, com també han de saber qui fou Mahoma i perquè els musulmans fan el Ramadà. I això mateix s’ha d’ensenyar a la mainada que no són de tradició cristiana, o sigui també els nens àrabs haurien de saber quines són les nostres tradicions religioses i quins són els principis del cristianisme i de les altres religions que hi ha al món, com la budista, etc. Per poder-nos entendre primer que tot ens hem de conèixer i el coneixement mutu tant d’autòctons com de nouvinguts ajudarà a la integració d’aquests i a evitar l’esclat de crisis socials. Per tant, a mi personalment m’agradaria una escola pública laica, en la qual no s’ensenyés doctrina però que hi hagués per a tots els nens i nenes una assignatura de cultura o història de les religions. Penso que amb el coneixement de les diferents realitats ens serà més fàcil aprendre a conviure diferents comunitats i aprendre a practicar el necessari diàleg entre cultures i religions.\nArticle publicat al setmanari El Pati, el desembre del 2005\nPublicat per Jordi Ferré a 6:46 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: El Pati, Religió\nPublicat per Jordi Ferré a 6:53 Cap comentari:\nFa una temporada que em pregunto perquè Valls, a diferència d’altres ciutats similars o fins i tot més petites a la nostra, no té zones escolars. Les zones escolars serveixen perquè la proximitat es tingui en compte, o sigui puntui, quan els pares matriculen a la mainada en un centre o en un altre. Valls és zona única i per tant una persona que viu als Blocs Alt Camp no té preferència per portar els seus fills a l’Eladi Homs respecte un que viu a Mas Clariana, per posar un exemple de dos barris molt allunyats entre ells. Tothom a Valls tria l’escola sense que es tingui en compte allà on viu i al final un sorteig en cas que hi hagi més demanda que oferta en una escola acaba decidint la preferència d’uns o altres per entrar als centres escolars. El resultat és que trobem que un xiquet o xiqueta que viu al passeig de l’Estació hagi d’anar al Baltasar Segú i un que viu a la Fraternal a l’Eugeni d’Ors. Això comporta que dia rera altre a les 9 del matí el trànsit a la ciutat s’incrementa fins arribar fins i tot al colapse amb desplaçaments que no caldria fer-los si la proximitat a l’escola puntués en el moment de decidir el centre escolar que ha d’anar la mainada. Una bona mobilitat d’una ciutat i per tant una ciutat més sostenible depèn de molts factors però un d’ells es que s’evitin els desplaçaments innecessaris. Facilitar que es pugui anar als centres escolars sense utilitzar cap tipus de vehicle és un estalvi de temps per a les famílies, un estalvi d’energia i un bona mesura per a millorar la mobilitat. Potser ara que s’acosten les inscripcions seria interessant que qui tingui competències en aquest camp -regidoria d’Ensenyament i Departament d’Ensenyament de la Generalitat, suposo- ho tinguin en compte i que es valori si val la pena que Valls segueixi sent com ho és ara una zona escolar única.\nArticle publicat al setmanari El Pati, el març del 2005\nPublicat per Jordi Ferré a 7:03 Cap comentari:\nObres al pas a nivell\nA vegades hi ha obres que duren tant que arriba un moment que ens acostumem a que aquella zona o indret estigui inutilitzable i que no sabem ja ni quan van començar, ni quan havien d’haver acabat. Un cas d’aquests és les obres del pas a nivell de la carretera de Montblanc. Jo a hores d’ara no recordo ni quan van començar ni quan s’havien d’acabar però del que estic segur és que el termini per a la seva finalització ja fa temps que l’hem superat. Trobo injustificable i incomprensible que un vial de circulació important per a la ciutat es talli alegremaent per un temps indefinit i que, lluny d’intentar fer les obres en celeritat per molestar el menys possible als ciutadans, aquestes s’allarguin molt i molt. El resultat d’aquest vial inoperant és que en hores puntes, a la carretera del Pla es produeixen colapses circulatoris dia rere altra. La responsabilitat de les obres no és del consistori vallenc, suposo que deu ser del Ministeri de Foment, pero a hores d’ara em pregunto si les institiucions vallenques han seguit les obres d’aprop i si han pressionat perquè es fessin amb rapidesa. En tot cas, si això s’ha fet o una de dues, o el Ministeri de Foment s’ha fet el sort o no s’ha actuat amb suficient eficàcia. En tot cas, hi ha vies a la ciutat de gran importància per la circulació viària que és desitjable que estiguin el menys tallades possibls. És de lògica que per exemple les entrades i sortides de la ciutat siguin vies imprescindibles com també ho són vials com el carrer Avenir, la carretera del Pla i naturalment les muralles. Per això em va estranyar que a causa d’uns imprevistos amb les obres de l’Hospital, cosa que va provocar que s’hagués de tallar la muralla del Carme, no s’aprofitessin fins i tot dies festius, com es fa en altres llocs, per avançar les obres i tornar a la normalitat un vial tant trascendental per a la ciutat. En fi, pel que es veu com en moltes altres coses la sol·lució passa perquè els ciutadans tinguem paciència, molta paciència.\nArticle publicat al setmanari El Pati, el febrer del 2005\nPublicat per Jordi Ferré a 7:05 Cap comentari:


Marsoc | Llarga vida al teatre de barra!\n#Teatre de Barra\nRedacció Marsoc - 18 de Maig de 2016\nQuatre escenaris, com sempre. Dos actors a cada espai, com sempre. Quatre funcions seguides al mateix espai, com sempre. Teatre de barra, com sempre.\nLluny de caure en la concepció monòtona que poden implicar certes rutines, hom s’omple la boca quan parla de la reiteració i quotidianitat d’aquests espectacles al poble. I és que suposa tot un honor el fet d’haver inclòs dins la rutina cultural de Vilafranca un experiment teatral en voga actualment. La Vila ha aconseguit de consolidar un model teatral que parteix del microteatre (obres breus i públic reduït), organitzant-ne cada primavera i tardor una nova edició.\nImatge de l’obra ‘Tens temps?’\nEl cap de setmana passat -divendres, concretament- va tenir lloc la quarta edició d’aquest format; una edició particular, ja que des del mateix cartell s’advertia l’espectador que els menors de 16 anys podien… malinterpretar les obres.\nS’encetava, així, a les 21 de la nit, l’edició ‘Pujats de to’.\nQuatre obres de teatre (Tens temps?, El cap de (la) fava, Urgències 24h, In crescendo), totes elles preparades amb una mixtura d’ingredients clau per tal d’arrabassar l’aplaudiment més fervorós del públic, que se n’anà cap a casa reflexionant sobre el rerefons d’uns arguments superficials a primera vista.\n‘El cap de (la) fava’ al bar Es Refugi\nPel que fa a la qualitat de les representacions val a dir que aquesta edició ha estat valorada molt positivament per part de\nls assistents. És criós, però ens sembla que és més fàcil gaudir de bon teatre de barra a un poble petit com pugui ser Vilafranca, que no assistint a alguna edició de les que tenen lloc per Ciutat. Serà la calidesa que transmeten els espais més reduïts, o serà la complicitat que es crea entre els actors i els espectadors més assidus,\nfidels a les seves cadires, als seus tamborets o als propis trossets de barra… Sigui com sigui, la foranitat actua de filtre i ens permet assaborir la millor microdramatúrgia mallorquina\n‘Tens temps’ al bar Sa Taverna\nFinal de temporada del futbol femení


El Prat ofereix múltiples propostes perquè el jovent gaudeixi de la ciutat a l'estiu\nInici » Actualitat » Notícies » El Prat ofereix múltiples propostes perquè el jovent gaudeixi de la ciutat a l'estiu\nMúsica, cinema, poesia, teatre, monòlegs, jocs, fotografia...\ndivendres, 6 juliol, 2018 - 10:30\nHa començat l’estiu i, amb ell, un gran número de propostes perquè la població jove gaudeixi del sol i del bon temps a la nostra ciutat. Concerts, teatre, cinema, poesia, tardes joves, cursos d’estiu i molt més formen part de l’ampli ventall d’activitats amb les quals les persones joves poden passar-s’ho d’allò més bé sense haver d’anar molt lluny.\nUn ampli repertori per a tots els gustos. La Capsa ens proposa el cicle de concerts #Demo amb bandes de diferents estils durant tot l’estiu i les sessions de #NoDJ. Al Centre Cultural Torre Balcells, diferents combinats de l’Escola de Música participen als Concerts al Porxo. Per la seva banda, al Centre Cívic Jardins de la Pau, en el marc de les Terrasses d’estiu, es podrà prendre a ballar Rock&Roll o dansa polinèsia, entre altres balls.\nEl món del cinema té moltes propostes com són el Cicle Cinema Social d’estiu, el Cinema lliure a la platja, el 7è Festival Internacional de Curtmetratges (Preview) i el cicle de Cinema & Música de La Capsa, on es poden redescobrir pel·lícules clàssiques de cinema mut amb noves bandes sonores creades per músics de la ciutat.\nEl Festival de Poesia ens ofereix l’oportunitat de sentir poetes interpretant la seva pròpia obra. Pel que fa al teatre, el parc del Fondo d’en Peixo es torna a convertir en un espai escènic on poder gaudir d’una amplia oferta de propostes escèniques d’allò més variades. Al Centre Cívic Sant Jordi – Ribera Baixa trobarem les Paraules a la fresca, on monòlegs, un karaoke o una sessió de micro obert ens amenitzaran les nits dels divendres.\nEl Lloro i Centre Cívic Sant Jordi Ribera Baixa ens proposen les Tardes Joves, oferint un espai per compartir les tardes de juliol jugant a jocs en xarxa o bé a una amplia oferta de jocs de taula.\nJa ha arribat una nova edició d’aquest concurs, on es premien les fotografies més divertides, boniques o insòlites que ens mostrin com gaudeixes de l'estiu al Prat i de totes les activitats que ofereix.\nTambé es valoraran les activitats virtuals dutes a terme durant el...


✅ JUSTÍCIA: Condemnat per un horrible maltractament animal a Tarragona\nLa justícia condemna un home per un horrible maltractament animal a Tarragona\nS'enfronta a una pena de tres mesos de multa amb el pagament de 5 euros diaris per cadascun dels delictes\ndimecres, 12 de febrer 2020 - 12:43h\nLa justícia condemna un home per un horrible maltractament animal a Tarragona | Miguel Cabrerizo\nEls Advocats de Defensa Animal de Tarragona celebren la primera victòria en un judici defensant animals. La sentència ha condemnat a A.F.G. com a autor de dos delictes lleus de maltractament animal i la pena de tres mesos de multa a raó de cinc euros diaris per a cada un d'ells, a més d'un dia de privacitat de llibertat per cada dues de les quotes no satisfetes; la inhabilitació especial per exercir la professió, ofici o comerç que tingui relació amb els animals; i la privació per la tinença d'animals amb animals, i la privació per la tinença d'animals durant sis mesos.\n«Justícia per als cadells»\nEl primer judici dels Advocats de Defensa Animal de Tarragona ja té sentència. Els fets es remunten el març de 2018, quan el condemnat va agredir molt agressivament dos cadells que portava lligats amb corretja al Camp de Mart de Tarragona. La resposta de l'home, a les recriminacions dels que van presenciar l'acció, també va ser agressiva.\nDes de l'ADAT s'han mostrat «descontents» per considerar-se un delicte lleu, ja que ho han recorregut «intentant valorar la gravetat del dany psicològic causat i les conseqüències físiques que la por crònica pot portar als animals». Així mateix, celebren que no es tracti com un únic delicte, sinó d'un per cada cadell maltractat.\nEls advocats han volgut agrair als testimonis i denunciats, ja que sense ells «res d'això seria possible i els cadells, probablement, no estarien vius». També afegeixen que la sentència no es ferma, ja que pot ser recorreguda, però destaquen que si torna a succeir, «tornarem a lluitar per allò que creiem just».\n"📺 🇼🇫 Tarragona, protagonista d'un reportatge a la televisió francesa" "🚔 OFERTA DE FEINA: Convocades vuit places d'agent de la Guàrdia Urbana de Tarragona"\ninformació judicial animals


Comprar: Promoció Glaciar Ciutadella, Menorca (35041)\nRef. 35041 Promoció Glaciar Ciutadella, Menorca Preu: 159.000 €\nPromoció - Inmoglaciar Ciutadella\nLa promoció d'habitatges que s'esperava a Ciutadella, a pocs metres del port antic. Bona comunicació i fàcil aparcament. Entorn residencial tranquil i familiar, a escassos minuts de la platja i altres espais per a l'oci, com parcs, supermercats i restaurants. L'edifici disposarà d'ascensor i piscina comunitària. Totes les estances principals són exteriors. Tant els materials com els detalls, estan dissenyats amb la finalitat de crear espais agradables per gaudir de la seva llar. S'ofereixen habitatges d'1, 2 i 3 dormitoris. Compten amb traster. Habitatges des de 112.000'- €. Local comercial en planta baixa d'uns 200m², ideal per a activitats nàutiques per la seva ubicació.\nPlanta segona d'uns 72m² construïts amb uns 10m² de terrassa coberta. Ampli saló/menjador amb sortida a la terrassa. Cuina equipada amb forn, placa vitroceràmica i campana extractora. La zona de nit ofereix dos dormitoris i dos banys, un en suite al dormitori principal.\nConegui millor Ciutadella


Girona Emprèn va acollir el passat 19 de novembre una nova sessió dins el cicle ‘A Girona Emprèn parlem de...’ per tractar del cas d’èxit d’una farmàcia gironina que va decidir fer el pas a la venda online.\nFarmaisntant (http://www.farmainstant.com/ca/) és el projecte d’Anna Jubero, farmacèutica qui fa dos anys va decidir obrir una plataforma de comerç electrònic per a la venda de productes de parafarmàcia i obrir mercat a tota la península.\nL’experiència de l’Anna en el moment d’arrencar el negoci, el dia a dia del projecte i els reptes de futur que es planteja d’allò que va sorgir com un complement i ha esdevingut una nova línia de negoci, van ser alguns dels aspectes tractats durant la sessió.\nLa impulsora d’aquest projecte va explicar al públic assistent, a partir de la seva experiència, els aspectes que ella considera més importants d’una botiga online per tal de poder posicionar el negoci en un mercat molt ampli, però també molt competitiu i amb pocs marges de benefici.\nSegons Jubero la clau de l’èxit es troba bàsicament en fer bé la feina aportant qualitat al client, ja sigui en la descripció dels productes, l’atenció personalitzada, etc.


L'Osca serà el primer dels sis rivals directes que han de visitar Montilivi - Diari de Girona\nL'Osca serà el primer dels sis rivals directes que han de visitar Montilivi\nA més a més dels aragonesos (4ts) dissabte, el Girona ha de rebre a l'estadi els tres primers classificats: Saragossa, Almeria i Cadis; el Ponferradina (9è) i el Numància (7è) d'aquí a final de temporada · El feu blanc-i-vermell pot tenir la clau de l'èxit\nmarc brugués 05.02.2020 | 23:55\nPer intentar assolir l'objectiu, el Girona haurà de disputar, i guanyar, una bona colla de finals fins a final de temporada. Des del club, l'aposta és ara la d'anar partit a partit i a veure si s'arriba a l'èxit. Al mateix temps hi ha la sensació que la victòria de diumenge passat a Fuenlabrada ha suposat el punt d'inflexió que necessitava l'equip.\nEn aquest sentit, als tres punts del Fernando Torres se'ls ha de donar continuïtat amb una ratxa positiva i el següent pas és dissabte contra l'Osca a Montilivi.\nEl conjunt aragonès, quart a la classificació amb 5 punts d'avantatge respecte al Girona, és el primer dels sis rivals directes que han de visitar l'estadi d'aquí al final del curs.\nEl Girona s'ha mostrat molt fiable com a local de moment però ara arriba l'hora de la veritat i és el moment de demostrar fins on vol arribar l'equip. Superar l'Osca confirmaria que l'equip ha fet el clic i que torna a creure-s'ho. Per contra, una ensopegada faria dir adeu, pràcticament definitivament, a l'ascens directe i probablement trauria els gironins altre cop dels llocs de play-off.\nJa sigui directament o bé mitjançant la promoció, si el Girona vol pujar haurà de jugar partits de màxima tensió. Tant a casa com a fora. Ara bé, en el llistat de rivals que han de passar per Montilivi n'hi ha sis que actualment es mouen entre els primers classificats: Osca, Ponferradina, Numància, Saragossa, Almeria i Cadis. El primer serà l'Osca dissabte (16.00) en un partit que pot definir les opcions d'entrar a la lluita per l'ascens directe o bé conformar-se amb intentar l'ascens a través del play-off. D'aquí a quinze dies, a la 29a jornada (dissabte 22 de febrer), serà el Ponferradina qui visitarà l'estadi. Ni de bon tros, els del Bierzo tenen l'ascens com a objectiu, tanmateix els bons resultats després del retorn a la categoria els situen en una òptima posició (9è), a només 3 punts del play-off que marca el Girona.\nDesprés de rebre l'Osca i el Ponferradina, els següents rivals dels de Martí a Montilivi seran l'Albacete i el Racing, dos equips que actualment ocupen llocs de descens. Serà després, en el darrer tram de Lliga, quan el calendari s'empinarà fort. Així, les darreres quatre jornades a l'estadi seran contra Numància (35a jornada), Saragossa (37a), Almeria (39a) i Cadis (41a). És a dir, el setè classificat i els tres primers posaran a prova el Girona en el moment més determinant del curs. Caldrà veure aleshores si el Girona ha anat fent els deures a domicili on fins ara els seus registres són insuficients (11 punts). Millorar el balanç de visitant i continuar fent de Montilivi un fortí és, sens dubte, la recepta cap a l'èxit.\nEls rivals directes del Girona a Montilivi fins a final de temporada. Girona FC


Per què la Meridiana es diu com es diu? – El blog del TERMCAT\n09 setembre 2015 xarxesDeixa un comentari\nUn dels punts en què se situa l’actualitat informativa de la Diada d’enguany és l’avinguda Meridiana de Barcelona. Meridiana és la forma femenina de l’adjectiu meridià, que fa referència al migdia o als meridians. En el cas de Barcelona rep el nom a partir d’aquest segon sentit, el que el relaciona amb els meridians terrestres. Sabeu que aquesta avinguda segueix molt aproximadament el traçat d’un meridià terrestre?\nRecordem de les classes de geografia a l’escola que la Terra està dividida en semicercles imaginaris que volten la Terra passant pels pols, anomenats meridians, i cercles imaginaris paral·lels a l’equador, anomenats paral·lels. Meridians i paral·lels, amb les seves referències principals (el meridià de Greenwich i l’equador, respectivament), conformen una xarxa de línies convencionals que són la base per a calcular les coordenades geogràfiques (latitud i longitud) de qualsevol punt sobre l’esfera terrestre i, d’aquesta manera, obtenir-ne la situació amb exactitud.\nConcretament, bona part del traçat nord-sud de l’avinguda Meridiana coincideix amb el meridià mesurat des de Dunkerque fins a Barcelona, i també, de manera aproximada, amb el meridià de París. La Meridiana, com a gran avinguda d’entrada a la ciutat de Barcelona, no va ser projectada fins a mitjan segle XIX, en el marc del Pla Cerdà, però la zona que ocupa té una importància geogràfica anterior. Certament, a final del segle XVIII el meridià Dunkerque-Barcelona va servir per a mesurar la longitud precisa del metre segons la definició que n’havia establert en aquell moment l’Acadèmia de les Ciències de París. Ho vam explicar en aquest Apunt terminològic.\nUs convidem a conèixer la terminologia relacionada amb meridians i paral·lels, i molts altres aspectes de cartografia, geografia, teledetecció, fotogrametria, etc., en el nostre diccionari en línia titulat Diccionaris cartogràfics, que aplega en un sol producte els quatre diccionaris de la sèrie Diccionaris Terminològics de l’Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, elaborats amb l’assessorament del TERMCAT.


GVA.ES: El Consell aprova un conveni amb el Centre Criptològic Nacional en matèria de ciberseguretat\nEl Consell aprova un conveni amb el Centre Criptològic Nacional en matèria de ciberseguretat\n- Els dos organismes col·laboraran en l'intercanvi d'informació, la formació especialitzada i el desenvolupament de projectes tecnològics\n- El CCN i el CSIRT-CV, un dels primers equips autonòmics de resposta davant de ciberatacs, treballen coordinadament des de fa anys\nEl Ple del Consell ha aprovat un conveni en matèria de ciberseguretat entre la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic, a través del Centre de Seguretat TIC de la Comunitat Valenciana (CSIRT-CV), i el Centre Criptològic Nacional (CCN), dependent del Centre Nacional d'Intel·ligència (CNI), per a garantir el desenvolupament de la societat de la informació en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.\nL'objecte del conveni és que els dos organismes impulsen, en l'àmbit de les competències respectives, la ciberseguretat mitjançant l'intercanvi d'informació, la formació especialitzada i el desenvolupament de projectes tecnològics.\nTant el CSIRT-CV com el CNI-CCN manegen informació que pot ser útil per a l'altra part. En aquest sentit, els dos organismes intercanviaran informació referent a l'allotjament de sensors desplegats en organismes i punts d'interconnexió, capacitats de monitoratge d'aquests i accés a la informació per a la detecció d'incidents i l'elaboració d'estadístiques.\nTambé es compartirà informació i procediments de resolució d'incidents de seguretat per a aplicar-los en els entorns d'actuació del CNI-CCN i el CSIRT-CV, així com sobre iniciatives de seguretat que desenvolupen les dues entitats a fi de millorar-ne la coordinació i, en la mesura que siga possible, donar un missatge comú.\nAixí mateix, el CNI-CCN proporcionarà les guies que desenvolupa per a adaptar-les als entorns de la Generalitat i els dos organismes col·laboraran en la realització d'auditories tècniques o de compliment sobre sistemes d'informació.\nLes noves tecnologies juguen un paper clau en la millora de l'eficiència. Per aquest motiu, les administracions públiques han d'utilitzar el seu potencial per a millorar la productivitat, la competitivitat i l'ocupació, però sempre amb plenes garanties que l'elaboració, la conservació i la utilització de determinada informació es faça de manera segura per a garantir-ne el funcionament eficaç al servei dels interessos generals.\nEl CCN té entre les seues funcions garantir la seguretat dels sistemes de les tecnologies de la informació de l'Administració encarregats de processar, emmagatzemar o transmetre informació en format electrònic, que normativament requereixen protecció, i que inclouen mitjans de xifra i la seguretat dels sistemes de les tecnologies de la informació que processen, emmagatzemen o transmeten informació classificada.\nPer la seua banda, la Generalitat, a través de la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic, compta amb el CSIRT-CV, que assumeix la funció de donar resposta als incidents de seguretat informàtica en l'àmbit de les administracions públiques, les empreses i els ciutadans de la Comunitat Valenciana.\nJa que les funcions dels dos organismes relatives a la seguretat de les tecnologies de la informació estan en consonància, aquest conveni afavorirà que les dues entitats col·laboren a millorar el monitoratge, la detecció i la prevenció de les ciberamenaces, conscients de la necessitat de garantir la protecció de la informació pública, els seus sistemes i serveis i les xarxes que els suporten.\nEl finançament d'aquest conveni es durà a terme per cada part amb els seus propis pressupostos ordinaris de funcionament. No implica, per tant, increment del gasto públic, ni disminució dels ingressos, ni comporta cap mena de compromís pressupostari addicional per a les parts.\nEl conveni tindrà una vigència de quatre anys des de la data de la signatura, i es podrà prorrogar, de manera expressa, per un nou període de quatre anys, amb l'acord previ de les parts.\nLa col·laboració entre el CSIRT-CV i el CNI-CCN va començar fa més d'una dècada, quan el CSIRT-CV era l'únic CERT autonòmic d'Espanya. Durant tot aquest temps, s'ha anat instrumentalitzant a través de convenis successius que l'han fet cada vegada més fructífera.


Els cinc eurodiputats d'Unides Podem votaran 'no' a aixecar la immunitat de Puigdemont\nEls cinc diputats de Unides Podem al Parlament europeu votaran a última hora d'aquest dilluns en contra d'aixecar la immunitat de l'expresident de Catalunya i eurodiputat de Junts Carles Puigdemont, tal com ha sol·licitat a la institució europea el Tribunal Suprem i ha avalat la comissió d'Afers Jurídics de l'Eurocambra.\nPuigdemont demana a l'Eurocambra no acceptar la "pressió espanyola" per aixecar-li la immunitat\nCarles Puigdemont (EP)\n"A Catalunya hi ha un conflicte polític que requereix de política, no de judicialització", ha escrit Miguel Urbán a les xarxes socials per avançar el sentit del vot d'UP, que votarà també en contra dels suplicatoris remesos pel Suprem per als dos exconsellers que ocupen escó per Junts, Toni Comín i Clara Ponsatí.\nLa delegació de Unides Podem al Parlament europeu està formada per dos eurodiputats d'Esquerra Unida, Sira Rego i Manu Pineda, i tres de Podem, Eugenia Rodríguez Palop, Idoia Villanueva i Miguel Urbán, i estan integrats en el grup de l'Esquerra europea, de què també forma part l'eurodiputat d'EH Bildu, Pernando Barrena, que també ha dit que votarà en contra dels suplicatoris.\nEl ple de Parlament europeu vota a última hora d'aquest dilluns si accepta suspendre la immunitat europarlamentària de Puigdemont, Comín i Ponsatí perquè puguin ser jutjats a Espanya, encara que el resultat no es farà públic fins al dimarts a les 09:00 hores, quan sigui llegit a l'inici de la sessió.\nSi el vot de ple confirma la posició de la comissió jurídica, llavors quedarà suspesa la immunitat de Puigdemont i podrà reactivar-se el cas al Tribunal belga que ha de decidir si executa l'ordre europea de detenció i entrega perquè l'expresident català sigui extradit a Espanya .\nDe la mateixa manera es reactivarien els processos que afecten Comín i Ponsatí, el primer a Bèlgica i el segon al Regne Unit, ja que en ambdós casos els tribunals que examinen els seus extradicions van optar per esperar a la posició de l'Eurocambra.


Artà (Mallorca), 1897 - Felanitx (Mallorca), 1983\nÀrees de treball: Pintura renaixentista / Pintura del segle xvii / Indumentària i arts tèxtils / Iconografia / Gravat\nJeroni Juan Tous és un assagista i fotògraf mallorquí. Al llarg de la seva vida va formar un dels arxius fotogràfics d’obres d’art més importants de Mallorca, on inclou imatges seves i d’altres fotògrafs a partir del darrer quart del segle xix, en una innegable finalitat de defensa i protecció de les obres fotografiades.\nNascut a Artà, per circumstàncies familiars el 1919 es va instal·lar a Palma, on va estudiar humanitats i filosofia al Seminari Conciliar de Sant Pere (1920-1929). Va treballar com a delineant amb els arquitectes Gabriel Alomar i Josep Ferragut fins que va entrar a formar part del Patronat de la Ciutat Antiga com a fotògraf.\nLes seves relacions amb el capítol de la Seu i la xarxa parroquial de l’illa, amb la Societat Arqueològica Lul·liana —de la qual era soci—, amb Josep Costa Picarol i la seva galeria d’art (Galeries Costa), i amb l’editor Lluís Ripoll el van ajudar a tenir accés a una gran quantitat d’obres d’art de col·leccions privades, religioses, civils i públiques, que sempre que podia fotografiava amb detall, i va arribar a recollir un important conjunt d’imatges d’objectes artístics i del paisatge insular. No perdia cap ocasió per a fotografiar qualsevol element d’interès que es trobava en el camí (segons conta l’historiador Gabriel Llompart, tenia accés al món de les monges tancades i als seus tresors patrimonials gràcies al fet que els feia les fotos de carnet). En els seus estudis reuneix dades històriques i imatges d’edificis i objectes d’art poc coneguts, de manera que contribueix al coneixement, la valoració, la difusió i la preservació d’aquests.\nCompromès amb la defensa i la divulgació de l’art mallorquí, va intervenir en nombrosos cursos, conferències i publicacions sobre art, història i iconografia local, i va participar en associacions que defensaven els valors patrimonials, com ara la Comissió Provincial de Monuments Històrics i Artístics del Ministeri de Educació i Ciència de les Illes Balears, i la Comissió de Defensa del Patrimoni Artístic Històric i Cultural Diocesà de Mallorca. Va ser soci numerari de l’Acadèmia de Belles Arts de Sant Sebastià de Palma. Col·laborava en l’organització d’exposicions d’art, com ara «Mallorca vista por los pintores (1957)» a la Llotja; «Exposició d’art sacre» al convent de Sant Francesc, amb motiu del Primer Congrés Eucarístic Diocesà de Mallorca (1957), i l’exposició antològica «Guillem Mesquida» en el tercer centenari del seu naixement al Casal Solleric (1999).\nEntre els seus estudis, destaquen el recull La pintura mallorquina (siglos xvi al xviii) (1972), que forma part dels volums de la Història de Mallorca, coordinada por Josep Mascaró Passarius, en el qual fa una documentada relació d’autors corresponent a cada segle, classificats per ordre alfabètic, amb il·lustracions pròpies, i Guillem Mesquida (1982), una àmplia investigació sobre aquest important pintor mallorquí (Palma, 1675-1747), que inclou la primera catalogació de la seva obra. Altres publicacions són Iconografia del venerable Pere Borguny (1956), amb motiu del quart centenari del martiri a Argel d’aquest fill il·lustre de Palma; Los candelabros de la catedral de Mallorca (1957); Las vírgenes sagrario de Mallorca (1965), amb Gabriel Llompart, en la qual els autors fan una recopilació de dades de les imatges que han pogut trobar a l’illa; Breve historia del convento de San Jerónimo de Palma de Mallorca (1973), en la qual dona a conèixer dades d’aquesta comunitat tancada, oculta al públic fins aleshores, gràcies a la troballa d’uns manuscrits que descrivien la vida conventual; El traje mallorquín (1974), en la qual ofereix dades sobre la vestimenta popular anterior al segle xix, i Grabadores mallorquines (1977), que recull un important conjunt de dades dels gravadors locals més rellevants.\nEl 1981 el Ministeri de Cultura va comprar bona part dels negatius de vidre i de plàstic que integraven el seu arxiu, amb la finalitat de catalogar-los i conservar-los al Museu de Mallorca. Entre les més de trenta mil imatges, destaquen, com ja s’ha esmentat, la reproducció d’objectes artístics, que és el tema més abundant i motiu principal de la compra per part del Ministeri (retaules d’esglésies i privats, pintures, mobiliari, orfebreria, manuscrits, ceràmica, etc., amb un elevat valor documental) i paisatges urbans i rurals, sobretot arquitectura civil i religiosa de Palma, vistes de la badia palmesana i de la costa nord de l’illa, moltes d’aquestes relacionades amb les propietats de l’arxiduc Lluís Salvador. El Consell de Mallorca conserva, a més, prop de dues mil fotografies i diapositives sobre temes d’arquitectura popular i civil, escultura i pintura mallorquina. Finalment, el 2012 la família de Jeroni Juan va firmar un conveni de col·laboració amb la Universitat de les Illes Balears per mitjà del qual va donar a la institució una altra part de la col·lecció de fotografies sobre vidre, per tal que es poguessin catalogar, digitalitzar i consultar.


Una cadena de supermercats obligarà a portar màscara per a comprar a partir del dilluns\nLes persones que per raons de salut no puguen portar màscara estaran exemptes encara que hauran de presentar un certificat mèdic per a accedir\nLa Cooperativa Consum ha anunciat la obligatorietat de l’ús de màscara per a fer la compra. Segons la cadena de supermercats valenciana, la mesura començarà a aplicar-se aquest dilluns 18.\nEl comunicat s’ha fet per mitjà de Twitter i s’ha explicat que seran els mateixos consumidors els qui hagen d’acudir amb la màscara ja posada.\nNo obstant això, hi haurà una excepció. Aquelles persones que no puguen usar màscares per raons mèdiques sí que podran accedir sense ella. En aquests casos, hauran de portar un certificat mèdic al supermercat que hauran d’ensenyar abans d’entrar.\nLa iniciativa cerca protegir la salut de tots els compradors de Consum a més dels propis treballadors. La possibilitat d’obligar els clients a portar màscares està arreplegada en la Guia de Bones Pràctiques del Ministeri de Sanitat sobre higiene i prevenció del COVID-19.\nEl mateix Consum ja disposa de venda de màscares a les seues botigues que són reutilitzables i llavables. Es venen en packs de cinc unitats amb un cost de 9,95 euros. A més, estan confeccionades per una empresa alacantina: Comersan.\nDurant la pandèmia són moltes les mesures de seguretat posades en marxa per Consum. Entre elles ha sigut l’equipament de els seus treballadors de supermercats amb ulleres protectores .A més, ha destacat el repartiment constant de guants, màscares i gels desinfectants.\nTambé es va procedir a la instal·lació de mampares de seguretat en la línia de caixes de tots els seus supermercats amb l’ús de caixes alternes per a respectar la distància de seguretat i el control de l’aforament a les botigues per a evitar aglomeracions.\nFinalment, cal destacar que la cooperativa va obrir recentment el procés de selecció de 5.000 persones per a cobrir llocs d’ocupació aquestes vacances estivals.


No te n'escapes ~ Ona Llibres\nInici ~ Botiga ~ No te n'escapes\nUnivers publica una obra inèdita d'aquest geni del segle XX l'any que es compleix el centenari del seu naixament. Ellen Brewster, esposa divorciada d'un ric banquer de Black River, assassinada.» Amb la notícia a crits d'un venedor de diaris arriba Frank Bolton, un excombatent de 35 anys ferit a la guerra de Corea, a l'estació de Black River (a l'estat de Nova York). Durant el viatge en tren havia estat recordant l'Ellen, el seu primer amor. Torna amb la seva mà proteica i amb ganes de retrobar-se amb els seus pares i la seva cunyada, vídua del seu germà Mark que va morir fa cinc anys a la guerra. Frank tem que la mort de la seva antiga amant no es vulgui aclarir i contacta amb en Narcissus Rose, un amic estrafolari i detectiu privat a qui vol encarregar la resolució de l'assassinat. El detectiu li avança que el pare de l'Ellen ja l'ha contractat. La investigació confirma que Ellen va ser abatuda d'un tret amb una arma del calibre 38 i van carbonitzar el cos. I no és l'única morta que investiga en Narcissus. Fins aquí arriba l'argument que va escriure Boris Vian i en aquest punt comença el repte que va acceptar el moviment de l'Oulipo, un grup d'experimentació literària creat l'any 1960, de completar la novel·la. L'edició ve acompanyada de textos dels majors experts de l'Oulipo. Un llibre únic per entendre Boris Vian i la seva obra.\nMés de l'autor/a Boris Vian,Oulipo


Mirador de Sant Elm | Blog Costa Brava\nEl promontori on es troba l’Ermita de Sant Elm (nom que es correspon amb Erasmus en llatí) és un lloc molt especial per la Costa Brava. Primer, per les impressionants vistes que ens ofereix sobre la Mar Mediterrània, segon pel propi valor arquitectònic de l’ermita en si, datada originalment el 1452 i tercer perquè, en l’univers de la Costa Brava, Sant Elm ha esdevingut quelcom així com la seva ‘pila baptismal’.\nErmita i mirador de Sant Elm\nEfectivament, el 1908 el periodista català Ferran Agulló (1863-1933), en una visita a aquest lloc, va pronunciar les paraules ‘costa brava’ per referir-se a aquests paisatges rocosos i a d’altres similars de la costa de Girona. El va deixar escrit a més en un article el 12 de setembre d’aquell any, publicat al diari La Veu de Catalunya. Un monolit a l’esplanada del mirador ens recorda aquest origen.\nL’ermita i el mirador es troben sobre una fortificació. Potser per això l’exèrcit francès la va destruir el 1696. La construcció actual data de la seva restauració, el 1723, quan es va dedicar a la nostra senyora del Bon Viatge, tot i que després de la Guerra Civil Espanyola també va tornar a ser restaurada.\nMonòlit conmemoratiu del baptisme de la Costa Brava, el 1928\nLes vistes que proporciona aquest mirador són realment extraordinàries. Al nord, una perspectiva que cobreix des de Tossa de Mar fins Palamós. Al sud, la platja de Sant Feliu de Guíxols.\nLa vista del mirador de Sant Elm vers el sud de la Costa Brava és espectacular\nL’ermita només obre al públic durant la festivitat de la Verge del Bon Viatge, i també amb ocasió de les visites guiades que Turisme de Sant Feliu pugui organitzar.\n« Illes Formigues\nCastell de Benedormiens »


Biblioblog – Fora del prestatge » Fahrenheit 451, Ray Bradbury\n« Col·lecció Local: Tradicions\nEl amante japonés, per Allende i Manicka »\nHi ha un ambient diferent, avui, al nostre Club de Lectura: és l’última sessió del curs, hem preparat un pica-pica per a celebrar-ho, i, a més, ens acomiadarem tot comentant un clàssic indiscutible de la ciència ficció: Fahrenheit 451 de Ray Bradbury.\nComença la sessió la Neus, tot dient que el llibre se li ha fet una mica feixuc, potser perquè no li agrada el gènere, i també perquè el tema de la crema de llibres li ha resultat antipàtic.\nLa Marta coincideix en el fet que el llibre no li ha agradat, és més, se li ha entravessat fins al punt que ha estat incapaç d’acabar-lo. Reconeix que és una obra on hi ha un gran component de crítica social, però per a la seva sensibilitat ha resultat excessiu.\nEn Manuel, en canvi, trenca la tendència tot afirmant que és un llibre que li ha agradat moltíssim, fins al punt que el final l’ha arribat a emocionar, i el compara amb el de poderoses simfonies musicals, com la 9ª de Beethoven, amb els cors de l’alegria, o la 2ª de Mahler, “Resurrecció”. Admet que hi ha una crítica molt forta de la societat de l’època, però creu que Bradbury és un autèntic visionari, un profeta (com també Orwell), en el sentit que moltes de les coses que anuncia han acabat passant: la felicitat publicitada, viscuda al dictat; la societat programada, que potser no arriba a cremar els llibres, però que els ignora, com n’ignora els valors; els televisors cada cop més grans, tant en la mida com en la intensitat amb què ens condicionen llurs lissatges. Destaca alguns fragments que ha rellegit due si tres vegades, per poder copsar-ne el missatge, i el final: “Hi haurà arbres de 22 espècies i donaran fruit per a tothom”.\nPel·lícula de François Truffaut basada en la novel·la de Bradbury:\nL’Evelia coincideix amb la lectura entusiasta d’aquesta obra que, ho anem comprovant, no deixa indiferent, per bé o per mal. En destaca la concentració del tema, i el fet que hi hagi tantes frases dignes de ser rellegides, plenes de metàfores. Així com en la primera part apareix el tema de la felicitat, en la segona veiem com el protagonista, Montag, reacciona a aquesta pregunta tot capgirant el sentit del seu ofici, de la seva existència fins aleshores: de cremar llibres, passa a amagar-los i a llegir-los, i això el fa canviar. En la tercera part, quan es converteix en fugitiu i, posteriorment, en guia gairebé messiànic d’aquesta humanitat en fuga, escolta l’intens homenatge que un dels homes refugiats fora de la ciutat, un dels “homes llibre”, fa al seu avi: un home capaç, diu, de fer coses. Aleshores Montag recorda la seva dona, Mildred, i no és capaç de recordar-la fent res, sempre amb les mans plegades, mirant la televisió.\nLa Maricarmen (que després ens obsequiarà amb un cava esplèndid) admet que, a ella, el llibre se li ha fet pesat, sobretot en la primera part, mentre que la segona l’ha trobada més interessant, amb la trobada d’en Faber, l’home savi, i també li ha agradat el final.\nL’Anna Maria reconeix que el tema en si no li agrada, però que el llibre l’ha entusiasmada pel que té d’intemporal. Hi veu un retrat molt crític de la societat americana (els governs, els governants) que està ple de consells i on s’exalta el significat de la paraula: la formulació de les emocions, dels records, la recerca de la felicitat més profunda, molt més enllà del simple benestar, una mica ximple, de qui aconsegueix no pensar res a còpia de veure la televisió, de creure tot el que li diuen. Així, en el llibre es recomanen llibres de filosofia, es cita la Bíblia, es parla dels cinc sentits reals i de cinc més de diferents. Finalment, l’Anna Mª recorda una frase de la seva àvia: “L’´última paraula mai no es diu”. Alguna cosa ha de quedar sempre en el silenci, en el misteri.\nLa Dolors reconeix que és la segona vegada que llegeix aquest llibre. La primera, fa molts anys, li causà un gran impacte; en la segona, ha pogut extreure noves conclusions d’allò que intuí temps enrere: el tema autèntic de l’obra és la felicitat de la inconsciència. En un món progressivament artificial, els poders governants ens volen sotmesos a una felicitat inconscient: els qui la tenen no accepten que els altres no la tinguin. Aquesta novel·la és una lliçó, un crit escrit amb la finalitat que perduri. Al final, el que salvarà la humanitat serà la natura, la tornada als orígens; acompanyats, això sí, del pensament i de la literatura.\nLa MªTeresa està de part dels qui no es mostren massa entusiasmats amb la novel·la. Troba que no enganxa, que és una lectura densa, basada en un món estrany. Li ha agradat, però, l’elogi que fa de la saviesa.\nPer a la MªJesús, després d’un inici fred, aquest llibre es converteix en una obra de referència, plena de missatges plenament vigents en el món actual: rebel.lar-se contra la incomunicació, per exemple, o contra la ignorància. El personatge protagonista, Montag, i la noia que el fa despertar, Clarisse, representen un homenatge a la llibertat, així com el professor Faber, mentre que l’estrany giny mecànic, el “Sabueso”, pot identificar-se amb algun dels robots o aparells moderns. Hi veu, també, la influència de les explosions atòmiques d’Hiroshima i Nagasaki, així com dels inicis de la televisió.\nLa Mercè clou la nostra darrera sessió d’aquest curs afirmant que, encara que ja ho hem dit gairebé tot, ella troba que estem davant d’un llibre visionari, original, on la humanitat es troba sotmesa als missatges de “no pensar”, “no sentir” que no estan pas tan allunyats de molts anuncis actuals, sobretot dirigits a la joventut. La intoxicació informativa, per exemple, característica dels nostres dies, mou a la indiferència envers els més terribles fets. També destaca el retrat que fa dels joves que, embriacs, corren vers la mort en els seus cotxes cada matinada, i la idea que cal memoritzar els llibres perquè no es perdin.\nFinalment, acabem la sessió provant de dirigir una mirada esperançada cap al que representem les lectores, el lector i jo mateixa: un club de lectura, un grup de gent seduïda per la paraula que mai no acceptaria de lliurar els seus llibres, la seva llibertat, al foc destructor de la ignorància acomodatícia. Per més que ens l’embolcallin de pretesa modernitat.\nNascut el 22 d’agost de 1920 a Waukegan, Illinois, es graduà a la Universitat de Los Angeles el 1938. Tot i que la seva educació formal acabà aquí, es convertí en un “estudiant de la vida”, venent diaris a les cantonades dels carrers de Los Angeles del 1938 al 1942, passant les nits a la biblioteca pública i els dies a la impremta. Es convertí en escriptor a temps complet el 1943, i contribuí en nombroses històries curtes per a diaris abans de fer-ne una col·lecció: Dark Carnival, el 1947.\nLa seva reputació com a escriptor de coratge i visió s’establí amb la publicació de Les cròniques marcianes el 1950, que descriu els primers intents de la Terra de conquerir i colonitzar Mart, i les conseqüències inesperades. A continuació vingué L’home il·lustrat i després, el 1953, Fahrenheit 451, la que molts consideren l’obra mestra de Bradbury, una mordaç acusació a la censura realitzada en un món futur en què la paraula escrita està prohibida. En un intent per salvar la seva història i cultura, un grup de rebels memoritzen obres senceres de literatura i filosofia a mesura que els llibres són cremats per l’estat totalitari. Altres treballs inclouen: The October Country, Dandelion Wine, A Medicine for Melancholy, Something Wicked This Way Comes, I Sing the Body Electric!, Quicker Than the Eye i Driving Blind.\nEn total, Bradbury va publicar més de trenta llibres, prop de sis-centes històries curtes i nombrosos poemes, assaigs, i peces de teatre. Les seves històries curtes van aparèixer en més de mil currículums d’antologies de “lectura recomanada” en escoles.\nFahrenheit 451 és una novel·la de Ray Bradbury ambientada en una distopia futurista i publicada el 1953. El títol ve de la temperatura a la qual crema el paper, ja que una de les característiques dels líders al relat és cremar els llibres per controlar el que aprèn la població. El llibre ha esdevingut una obra de culte a la ciència-ficció i les referències al seu títol o personatges abunden al cinema i els videojocs. La història va ser portada al cinema el 1966 per François Truffaut.\nAquest títol va inspirar a més el del documental de Michael Moore Fahrenheit 9/11. Bradbury va protestar per aquest fet.\nEls temes principals que apareixen a la novel·la són la censura, el poder, la importància de la literatura i de la paraula com a font i vehicle del pensament, la tecnologia i la responsabilitat col·lectiva enfront dels abusos dels governants o el rumb de la societat. Els crítics també han vist una al·lusió a la caça de bruixes dels EUA als anys 50 i un atac a aquells que menyspreen l’anomenada alta cultura o són addictes a la televisió i un lleure alienant. Al final de la novel·la es compara la humanitat amb l’Au Fènix, ja que pot destruir-se i renéixer cada vegada, aprendre dels errors passats. Així, es convida a l’optimisme, sempre es pot refer la societat.\ndijous 28 de maig de 2015 | Categoria: - LA CRISÀLIDE,CLUBS DE LECTURA\t| Enllaç permanent


L'alcalde de Valladolid compara les denúncies a fumadors amb el nazisme\nL'alcalde de Valladolid, Javier León de la Riva, ha comparat aquest dimarts les denúncies als fumadors que no respectin la llei antitabac, propostes per la ministra de Sanitat, Leire Pajín, amb les delacions als jueus durant el nazisme a Alemanya.\nEl popular León de la Riva ha assenyalat sobre aquest tema que "així van començar coses molt terribles en la història de la humanitat, amb denúncies d'uns a uns altres" i posteriorment ha posat l'exemple de la persecució dels jueus durant el nazisme.\nSegons informa el Mundo, l'alcalde de Valladolid ha citat al pastor luterano Martin Niemöller: 'primer van agafar als comunistes, i jo no vaig dir res perquè jo no era un comunista. Després es van portar als jueus, i no vaig dir res perquè jo no era un jueu', per afegir "aquí comencem per denunciar als fumadors".\nLeire Pajín s'ha convertit en l'objectiu de les crítiques de Javier León de la Riva, qui ja ha protagonitzat diverses polèmiques amb l'actual ministra de Sanitat, i fins i tot ha arribat a afirmar que aquestes li donaran rèdits, malgrat el to masclista d'elles, provocant el rebuig de molts dels seus veïns.


SOM FAMÍLIA | lacoma21\nALIANÇA ENTRE FAMÍLIA I ESCOLA\nEl punt de trobada entre els educadors i els pares és inqüestionable que són els fills. Són la nostra gran preocupació perquè ells no només són el futur ni el "mentrestant", en paraules de papa Francisco; ells són l'aquí i l'ara.\n"L'educació necessita una gran aliança entre els pares i tots els educadors per proposar una vida plena, bona, rica en sentit, oberta a Déu, als altres i al món." Educar avui i demà, una passió que es renova. 2014. Congregació per a l'Educació Catòlica.\nPer tot això, i seguint l'esperit de família que ens va llegar Madre Carmen, des del nostre Col·legi volem caminar i aprendre junts, família i Col·legi, en aquesta bonica tasca d'acompanyar als "nostres" nens i joves en l'aventura de la vida amb:\nMoments que se centren en l'atenció individualitzada a través de les tutories.\nMoments compartits: tutories conjuntes "tutor-famílies", celebracions i trobades de fe, festes, activitats conjuntes amb els fills.\nLa nostra familiaritat\nlla nostra formació cristiana\nUn ambient de respecte, disciplina i bona educació\nMoments per la Creativitat\nUn espai d'assessorament psicopedagògic\nUn alt nivell educatiu.


La Conselleria d’Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball ha creat el Dia del Comerç Local, efemèride que se celebrarà el proper 25 d’octubre. Aquest matí, la secretària autonòmica d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Consum, Rebeca Torró i la directora general de Comerç, Artesania i Consum, Rosana Seguí, han visitat l’Ajuntament de Xàtiva per a presentar aquesta campanya als mitjans de comunicació.\nL’alcalde Roger Cerdà ha agraït l’elecció de Xàtiva com a marc de la presentació d’aquesta campanya de promoció del comerç, al qual ha qualificat com al «sector econòmic més important de la ciutat». Cerdà ha recordat el «moment complexe que ha passat el comerç com a conseqüència de la pandèmia» i ha fet menció a les mesures de suport desplegades «a nivell local i a nivell autonòmic, amb programes d’ajudes com el Reactivem Xàtiva o el Pla Resistir, que a Xàtiva van arribar als 1,2 milions d’euros».\nL’alcalde ha aprofitat la presència de la secretària autonòmica i de la directora general per a destacar algunes accions a nivell local, com ara els bons de consum «que han suposat la injecció directa de fins a 1,6 milions d’euros en el circuit comercial», en paraules de Cerdà. Com a reptes de futur, l’alcalde ha citat la necessitat d’avançar en la digitalització del comerç. En aquest sentit, Cerdà ha comentat que «tenim oberta una línia de treball amb les associacions empresarials de la ciutat, per a la creació de plataformes d'e-commerce dirigides als establiments locals».\nPer la seua banda, Rosana Seguí ha explicat que la creació del Dia del Comerç Local respon a una iniciativa conjunta de la Generalitat, Confecomerç i Unión Gremial per a posar en valor «tot allò que el comerç local ha estat fent en favor de la societat, de l’economia i del territori». Seguí ha dimensionat el sector comercial valencià en la xifra de 60.600 establiments oberts a la Comunitat Valenciana, que generen ocupació per a més de 120.000 persones, «una ocupació de qualitat i molt estable», en paraules de la directora general. Seguí també ha valorat que el comerç aporta beneficis mediambientals, ja que «aposta pel producte de proximitat, per un comerç urbà que no necessita agafar els cotxes per anar a comprar». Finalment, la directora general ha exposat els diversos materials i suports que es faran servir per a la difusió d’aquesta campanya, consistents en audiovisuals, cartelleria i elements de marxandatge.\nPer últim, Rebeca Torró ha agraït «l’aposta de l’Ajuntament pel comerç de la ciutat i per adherir-vos a les distintes iniciatives que des de la Generalitat hem anat convocant en aquest període de tanta dificultat, doblant les quanties d’aquestes convocatòries». Per a Torró, «la pandèmia ens ha fet més conscients de la necessitat que tenim de comprar en el comerç de baix de casa, a les tendes que omplin carrers i que regeneren ciutats i pobles». La secretària autonòmica ha manifestat que «el comerç local és sinònim de sostenibilitat, de reducció d’emissions de CO², sinònim de tracte directe; per això, des de la Generalitat Valenciana, estem convençuts que cal estar al costat del nostre comerç».\nTorró ha avançat que els pressupostos de la Generalitat per a 2022 incrementaran els fons destinats al comerç: «venim d’una època molt complicada i 2022 serà l’any de la recuperació econòmica; per això anem a continuar apostant pels bons al comerç que incentiven el consum». Així mateix, la secretària autonòmica ha anunciat increments pressupostaris en línies d’inversió en mercats municipals i establiments comercials, recuperant les subvencions a les obres de millora en aquestes instal·lacions, ja que «necessitem que el comerç continue modernitzant-se», segons Torró, qui també ha anunciat noves línies pressupostàries per al foment de la transformació digital del comerç.


‘Rule Britannia’, l’himne que clou l’estiu al Regne Unit\n"La música obra miracles, ja ho veuen. I els Proms, malgrat la nit de les banderetes, n’és un més de l’estiu britànic, que ja fa dies que té aspecte de tardor avançada"\n5 min. Londres 27/08/2019 21:01\n651x366 La Union Jack és present arreu en l’últim concert dels Proms. / JOHN PHILLIPS / GETTY La Union Jack és present arreu en l’últim concert dels Proms. / JOHN PHILLIPS / GETTY\nVaig obrir aquest recorregut per l’estiu del Regne Unit al cercle màgic de Stonehenge i el tanco en un altre cercle, el del Royal Albert Hall, de Londres, gens màgic i molt pompós. Seguint una tradició que, amb alguna interrupció, es remunta al 1941, en plena Segona Guerra Mundial, el segon dissabte de cada setembre té lloc el concert final dels Proms, el festival de música més extens del món, que dura vuit setmanes i en què el dia 20 van actuar l’Orfeó Català i el seu Cor Jove. A la Gran Bretanya l’estiu s’acaba quan s’acaben els Proms: la música governa voluntats i el calendari, i aquest any la fi de l’estiu és el 14 de setembre.\nAlgun director ha qualificat els Proms com el certamen musical “més democràtic” del món. Els preus són assequibles -amb oferta des de les cinc lliures- i l’enorme varietat del programa fa que sigui molt difícil no trobar-hi res que no vingui de gust escoltar en directe. A casa en som fans.\nCada estiu, especialment a partir del moment en què l’Adrià i la Júlia van començar la seva formació musical i es van acostumar a estar quiets i asseguts en una cadira sense muntar cap pollastre, sempre trobem tres o quatre espectacles per anar a alguna vetllada. No només al Royal Albert Hall, també al Cadogan Hall, una església desconsagrada i convertida en sala de concerts que hi ha a Chelsea.\nMai hi hem anat l’última nit, però sí que l’hem seguida per televisió sovint. Si bé els Proms (Promenade Concerts) van començar com una iniciativa privada el 1895, des de mitjans del segle XX els organitza la BBC. I, primer a través de la ràdio (1927) i després per televisió (1947), The last night of the Proms és un dels grans esdeveniments culturals -cultura de masses- del país. Particularment, però, em causa un sentiment a cavall entre l’admiració i una gran incomoditat. Salvant les distàncies, la mateixa que li causava al meu amic Paco Candel sentir el Caral al sol quan era una criatura .\nM’explicaré millor. El 1991 l’autor d’ Els altres catalans va publicar Crònica informal, sentimental i incompleta (1936-1986), menys que una novel·la però més que unes memòries. En xerràvem al seu barri del Port i, en algun moment, parlant de com el franquisme havia desbaratat l’escola republicana que ell havia conegut i estimat, em va confessar com se sentia de culpable quan sentia el Cara al sol. “No podia evitar que m’agradés la música i la lletra”, em va dir, lamentant-ho tants anys després. Era conscient de tot el que el franquisme havia anorreat, però aquell maleït himne feixista li agradava, quan era petit.\nLa música de l’última nit dels Proms no és feixista, però algunes de les peces que s’hi interpreten, des del God save the Queen fins a Jerusalem, land of hope and glory o el Rule Britannia, tenen una càrrega patriòtico-imperial que m’esvera. Malgrat tot, no puc deixar d’admetre que m’agrada.\nTampoc m’ajuda gens a pair-la el fet que moltes de les cinc mil persones que s’apleguen al Royal Albert Hall, o de les desenes de milers que ho fan en parcs d’arreu del país -Hyde Park, a Londres; Glasgow Green, a Glasgow; Colwyn Bay, a Cardiff, i el Titanic Slipways, a Belfast-, on es televisa el concert en pantalles gegants, facin onejar la Union Jack.\nÉs cert que els aficionats també porten altres banderes, les dels seus països: en alguna ocasió m’ha semblat veure-hi senyeres. En els tres últims anys la de la Unió Europea també hi ha estat ben present. Però quan escolto la lletra, per exemple, del Rule Britannia, em remoc a la butaca. La tornada diu: “Governa, Britània! Britània governa les ones [els mars]: els britànics mai, mai, mai no seran esclaus.” De fet, van ser els amos, ells, de tots els que l’imperi va sotmetre!\nA primers de juliol, l’escola en què s’ha estat l’Adrià, Chetham’s, a Manchester, va celebrar el concert de final de curs, que coincidia amb el del 50 aniversari del moment en què el centre va passar a especialitzar-se en ensenyament musical. Hi va assistir el príncep Eduard, president del patronat. Va ser rebut amb el God save the Queen. Els maleïts el van tocar tan bé que en moments així no m’importaria ser anglès, noble i ric.\nLa música obra miracles, ja ho veuen. I els Proms, malgrat la nit de les banderetes, n’és un més de l’estiu britànic, que ja fa dies que té aspecte de tardor avançada. El problema bàsic és l’estovament del cervell d’una societat extremadament desigual basada en l’imperi de la injustícia a casa i en uns tractes comercials abusius i l’explotació de les colònies i dels súbdits colonials a fora. Intento no oblidar-ho quan, a cor què vols, canto “ Rule Britannia, Britannia rules the waves…”


Cop de calor | Clínica Veterinària Prat de la Creu\nEl cop de calor és la forma més greu de lesió per calor i requereix tractament d’urgència ja que el cervell, el cor, els ronyons i la musculatura es fan malbé ràpidament i, ocasionalment, de manera irreversible.\nPot passar a qualsevol època de l’any, sobretot en èpoques estiuenques i en ambients tancats amb poca ventilació. Un exemple clàssic passa quan deixem la nostra mascota tancada dins del cotxe, encara que deixem la finestra lleugerament abaixada i a l’ombra, o sigui que… ALERTA!!!\nHauríem d’evitar també situacions de risc com ara el passeig en les hores de més calor o fer un exercici excessiu durant aquestes hores.\nTots els animals són susceptibles de patir aquest transtorn però és més freqüent en races braquiocefàliques ( Bulldog, Shihtzu, Boxer, etc. ), animals obesos o d’edat avançada i els que tinguin patologies cardíaques.\nPRECAUCIÓ!!! No s’ha de submergir ni humitejar al gos amb aigua molt freda ni aplicar-hi gel. Encara que sembli incoherent, aquestes mesures poden agreujar el pronòstic de la nostra mascota ja que els vasos sanguinis es col·lapsen impedint així la dissipació de la calor.\nL’ús de ventiladors i tovalloles humitejades en aigua tèbia milloraran l’estat de l’animal fins que arribi a la clínica. També podem posar alcohol als coixinets de les potes, així com sota les aixelles i als engonals.\nÉs, sense cap dubte, una URGÈNCIA VETERINÀRIA, per tant s’ha d’anar ràpidament a la clínica vetrinària.


Més de deu perruqueries d'arreu de Catalunya van participar a la jornada solidària de Vilanova i la Geltrú, en la qual van participar dones, nenes i homes\nRedacció Vilanova i la Geltrú 05-06-2019 13:18 Lectures 3711\nMarinada, l'associació d'autoajuda per a les dones amb càncer de mama del Garraf, ha recollit a Vilanova i la Geltrú més de 10 quilos de cabell gràcies a una jornada de conscienciació social en el marc del National Cancer Survivors Day. Marinada va convidar tota la ciutadania a fer donacions de cabell per conscienciar sobre la malaltia. Segons l'entitat, amb el cabell donat es podran confeccionar entre 10 i 15 perruques per a dones amb càncer i renovar el banc de perruques de l'associació.\nMés de deu perruqueries d'arreu de Catalunya van participar a la jornada solidària de Vilanova i la Geltrú, en la qual van participar dones, nenes i homes. La jornada també va incloure un taller de confecció de perruques a càrrec de l'Equip Jessús de Barcelona.\nDurant l'acte es van sumar les donacions rebudes de vuit noies de l'Institut Rovira Forns de Santa Perpètua de Mogoda que van decidir tallar-se el cabell per a donar-lo a les dones malaltes de càncer de l´Asociació Marinada.\nMarinada és un grup d'autoajuda de dones que pateixen o han patit càncer de mama de la comarca del Garraf. Va iniciar l'activitat en 2005 i des de llavors ha mantingut una presència continuada, donant suport a dones de tota la comarca. És un grup molt actiu que vetlla constantment per la salut física i mental de les seves associades i de les dones que sofreixen aquesta malaltia.