Quinze anys de Correllengua - 1995 / 2010 - Homenatge a Enric Valor\nQuè és el correllengua\nL'Horta i València\nLa Flama continua recorrent les comarques del País Valencià\n19 h. Presentació del Llibre d'Enric Tàrrega “L'amant de la ciutat somniada".\n21 h. Concert FolkiFesta.\n22'30 h. Sopar de pa i porta.\nLocal El Montó d'Alcàsser\n20 h. La Flama del Correllengua arriba a la plaça Bisbe Benlloch de Torrent.\nDesprés de recórrer l'Avda del País Valencià, arribarà a l'Edifici Metro on es llegirà el Manifest.\nL'acte clourà amb un recital d'Albaes.\nOrganitza: Col·lectiu Safranar i ACPV\n18 h. Contacontes per als més menuts, amenitzat amb música.\n18'30 h. Trivial gegant i Karaoke amb música de la terra i versionada, també.\n21 h. Arribada de la torxa del Correllengua, parlament al balcó de l'Ajuntament i cercavila amb tabal i dolçaina i els cabuts.\n21'30 h. Tradicional sopar del Correllengua 2010. Enguany fem 15 anys!! Hi haurà ball, barra lliure i repartirem els Premis Jaume I a persones que han difós d'alguna manera la llengua i la cultura a nivell local i també els premis escolars de dibuix, d'auques i d'spots publicitaris sobre el 9 d'octubre. Actuarà el grup Rascanya.\n18 h. Dani Miquel el cantacançons presenta "Els barrets de Valor" en homenatge a Enric Valor.\nLloc: Biblioteca Infantil (Carrer Major, 10)\nCol·labora: Ajuntament d'Oliva i Regidoria de Biblioteques\n19 h. Primera Trotada popular pel Valencià.\nEixida des del Casal Jaume I de Crevillent. Recorregut de 3'5km pel centre de la població.\nOrganitza: ACPV, Casal Jaume I de Crevillent i el Club d'Atletisme de Crevillent.\nDel 5 d'octubre al 8 d'octubre la Flama del Correllengua acompanyada de dolçaines i tabals ha recorregut els següents centres de València i l'Horta:\nCol·legi Rei en Jaume de Tavernes Blanques; Col·legi Joan Comenius, Col·legi Santa Teresa, Col·legi Angelina Carnisser, Col·legi Sara Fernandez, Col·legi Ramiro Jover i Col·legi Ciutat Artista Faller de València; Col·legi Blasco Ibañez i Col·legi Lluís Vives de Beniparrell; Col·legi San Ignasi, Col·legi Verge de la Vallivana, Col·legi San Cristòfol i Col·legi La Nostra Escola Comarcal de Picassent; Col·legi Antonio Ferrandis de la Coma de Paterna; Col·legi Jaume el Conqueridor de Catarroja; Col·legi Sant Joan de la Ribera d'Alfara del Patriarca; Col·legi Lluís Vives de Massanassa; Col·legi La Patacona i Col-legi Cervantes d'Alboraia; Col·legi San Clemente de Sedaví; Col·legi 9 d'octubre d'Alcàsser; Col·legi Lluís de Santangel del Saler.\nCorrellengua a La Ribera\nCorrellengua a Riola\nVan ser molts els veïns i veïnes que eixiren al carrer en defensa de la nostra llengua i per reivindicar el seu ús a tots els àmbits de la vida.\nLa jornada començà amb l'actuació del contacontes Carles Cano que va delectar grans i menuts amb el seus contes. Després, per escalfar motors, un grup de joves coeters del poble ens feren una “passada de corda antiga” per commemorar una festa de llarga tradició a la localitat com és la cordà. Amb el so de la dolçaina i el tabal del grup Tabalaina, acompanyats pel grup de danses Les Moreres de Riola i la colla de coeters, s'inicià una cercavila que comptà amb la participació d'un gran nombre de veïns i veïnes del poble. La comitiva, arribà a la plaça de la Constitució on es van llegir els manifests del Correllengua de la mà de tres alumnes de l'escola de Riola i de la regidora de cultura, Rosa Franco. L'acte va concloure amb el so de la muixeranga.\nTots junts, marxarem en cercavila acompanyats pel grup de dolçainers Tabalaina i La Xara, i per la muixeranga de Sueca des de l'Ajuntament fins a la casa de Fuster. Allí, Guillem Ribes, membre del Casal Ribera Baixa va llegir el manifest general del Correllengua. La visita a ca Fuster acabà amb els balls del grup de danses Almogàver de Sueca i amb la Muixeranga. Després, la comitiva es traslladà de nou a l'Ajuntament on diferents col·lectius, associacions i partits polítics van retre un sentit homenatge a l'escriptor i il·lustre suecà, Joan Fuster. La diada continuà amb l'entrega anual de premis per part de l'Ajuntament. L'acte va concloure amb la baixada del penó de la conquesta des del balcó de l'Ajuntament i els balls del grup de danses Almogàver de Sueca.\nCorrellengua a Carcaixent\nEnguany el Casal ha tingut dos celebracions del 9 d'octubre. Primer el passat dijous 7 d'octubre estaguérem a Alzira, junt a l'Assemblea de Joves El Cau, recuperant després de molts anys d'absència a la ciutat veïna, el Correllengua.\nCorrellengua a El Campello\nTots els anys, des del Sud, a El Campello, celebrem la Diada del País Valencià. El 9 d'Octubre i com a cloenda dels actes del Correllengua, es representa al castell fester la presa de la ciutat de València pel Rei En Jaume I i el naixement així, del nostre País Valencià. La representació està a càrrec d'alumnes dels col·legis públics de El Campello, i de nombrosos festers que, vestits amb els trajes de moros i de cristians, donen vida i color a l'acte. A continuació, el Jaumet, càrrec que cada any l'ostenta una xiqueta o xiquet, dalt del seu cavall, encapçala la Processó Cívica nutrida de veïns i representants d'entitats cíviques que amb la seua presència reafirmen la seua identitat com a poble en el marc del País Valencià. La processó recorre els principals carrers del municipi, acompanyada en tot moment pel so de dolçaines i tabals.\nLa Flama del Correllengua arribà el dilluns 11 d'octubre a Morella\nNotícies relacionades: Avui+ElPunt, Avui+ElPunt, Comarques Nord, Comarques Nord (Foto Galeria), Levante, Mediterraneo\nCloenda dels actes del Correllengua a la Vall d'Albaida i el Camp de Túria\nEl passat divendres 8 d'octubre el Gran Teatre d'Elx es va quedar menut\nMés de 700 alumnes dels col·legis de primària d'Elx gaudiren amb l'arribada del Correllengua al Gran Teatre d'Elx. Felip Kervarec (Món d'animació) va ser l'encarregat d'interpretar l'obre "Va d'Enric Valor" L'amor de les tres taronges. A més l'Institut Municipal de Cultura de l'Ajuntament d'Elx va obsequiar als col·legis que van assistir a l’acte amb una col·lecció de 8 llibres de les Rondalles Valencianes d'Enric Valor, adaptades al públic infantil i juvenil per Rosa Serrano.\nNotícies relacionades: Elchedigital.es\n<<Anterior<< 1- 2 - 3 - 4 - >>Següent >>\nAcció Cultural del País Valencià © 2010 - Quinze anys de Correllengua al País Valencià


"El voluntariat té un punt, tu tens un punt" exposició al Centre Cívic Can Gili | Voluntariat Granollers\nInici › "El voluntariat té un punt, tu tens un punt" exposició al Centre Cívic Can Gili\n"El voluntariat té un punt, tu tens un punt" exposició al Centre Cívic Can Gili\nEn motiu del Dia del voluntariat, que és el proper 5 de desembre, el Centre Cívic Can Gili acull fins al dimecres 12 de desembre l'exposició "El voluntariat té un punt, tu tens un punt". L'horari en el qual la podreu visitar és de dilluns a dijous de 16h a 21h i els divendres 17h a 21h.\nEl Dia del Voluntariat té com a objectiu donar a conèixer el voluntariat i animar diferents persones a participar en projectes de voluntariat, així com reconèixer la tasca voluntària de milers de persones al món.\nA l'exposició el "Voluntariat té un punt, tu tens un punt" es poden veure diferents àmbits de voluntariat: comunitari, social, ambiental,..\nUs recordem que si esteu interessades a dur a terme un voluntariat en el Punt de Voluntariat de Granollers us podem informar i orientar sobre les entitats sense ànim de lucre de Granollers que busquen persones voluntàries, ens podeu trobar a Can Jonch. Centre de Cultura per la Pau (c/del Rec número 19), els dimarts d'11h a 13h i els dijous de 16h a 18h, a través del telèfon 93 842 68 38 o del correu electrònic voluntariat@granollers.cat.


Colònies d'Estiu 2015: Dimarts 7 de juliol\nSi la cadena de telèfons no ha fallat, i esperem que no, tots ja sabeu que hem arribat bé a la casa de colònies. Hem tingut un viatge molt tranquil i pel matí ens hem instal·lat a les habitacions. Hem tingut el temps just per desfer les maletes i ja hem anat a dinar.\nTots estàvem una mica nerviosos, com és normal. Després de dinar hem tingut una mica d'estona lliure, que hem aprofitat per acabar d'arreglar les habitacions, redescobrir les cabanes i començar a reconstruir-les, ja que després d'un any estaven una mica destrossades. Els més valents s'han acostat al camp de futbol, on han descobert les adquisicions d'aquest any: 2 ases catalans!!!! Per sort per nosaltres estan ben tancats...esperem!\nA la primera hora de la tarda hem fet un petit canvi d'horari. Sabíem que les temperatures serien altes, però han estat realment molt altes. Per això hem optat per estrenar la piscina de la Casa, ja que necessitàvem refrescar-nos una mica.\nDesprés de la piscina hem anat a berenar i hem anat cap a les dutxes. Un cop hem acabat hem anat a fer uns quants jocs al camp de futbol, ja que el sol ja no picava tant. Després hem anat a sopar i per la nit hem fet el joc de nit més clàssic del primer dia de les colònies: Polis i Lladres.\nTot i que ha costat una mica, els nens ja estan tots dormint i descansant, esperant el primer dia de colònies sencer!\nA partir de demà, el blog ja el començaran a escriure els nens i nenes de les colònies!\nEquip de Monitors de les Colònies d'Estiu 2015: Albert, Àlvaro, Ariadna i Carles.\nEmma Marti 7 de juliol de 2015 a les 17:13\nQue be! Segur que ha estat un principi de colonies fantastic! I que be tambe que encara resisteixin,any rere any,aquestes cabanes! Aquests colonierus son uns grans arquitectes! Un peto ben gran! PD: Oriol,el Kiku petit ha flipat amb el teu pollastre! :) "Records"\nMirindagreen 7 de juliol de 2015 a les 22:38\nBon dia! un any més estem escrivint en aquest blog i això és senyal que els nens s'ho passen piiiiiipa a les colònies! Aprofiteu la piscina tot el que pogueu, jo de bon grat em faria una capbuçada ara mateix!\nIvan, Gorka, estoy segura de que os lo estais pasando la mar de bien y que vais a disfrutar al máximo! Divertiros muchííííííísimooooooooooooooo. Por cierto, que sepais que hoy he dormido con la pistola de agua al lado porque Simba estaba guerrero!!!! jijijijijij.\nQue passeu un dimecres genial tots i totes! Monis....moltes gràcies un any més per fer possible aquesta estada!\nStéphanie Legavre 7 de juliol de 2015 a les 22:43\nQuin programa per un primer dia!!!!! Quina enveja !!!!!\nTinc ganes de veure fotos de tot aquesta aventura.\nMael: T'estimem moltíssim. Pensem molt amb tu. Te fem moltíssims petonets. Cuida't la teva angina. Passar-lo genial meu amorcito\nMarta Torrubia Fernández 7 de juliol de 2015 a les 23:10\nQue be un bon bany a la piscina!!\nSegur que el dia ha estat ple de nervis perque amb tantes ganes com teniau que arribesin les colonies...doncs ja estàn aqui.\nA fer bondat i pasar ho molt be!\nLaura Garcia Roig 7 de juliol de 2015 a les 23:59\nHeu començat unes colònies ben caluroses així que segur que la piscina serà més aprofitada que mai i no la trobareu freda com l'any passat.\nAmb ganes de veure fotos i seguir sabent de vosaltres.\nMolts petons per tooots.\nGerard: t'estimem infinit i ja et trobem a faltar (una mica només ehh)\nana macias 8 de juliol de 2015 a les 0:34\nVaja primer dia! No està malament començar així, jejejejeje\nPenjeu molllllltes fotos i disfruteu mooooooolt.\nMarc, David... Us estimem moltííííííssim, guapos!\nana casals 8 de juliol de 2015 a les 5:58\nHola Paloma!, disfruta de los amigos en estos días que seguramente serán inolvidables, te queremos mucho, besos de mamá y Diego.\nPilar W. 8 de juliol de 2015 a les 11:15\nHola Arnau i companys! Com esteu?...quina sort de colònies!!! esperem que gaudiu força d' aquests díes. Volem veure moltes fotos.\nUn petó molt gran de la familia.\nFrancesc Sanchez 8 de juliol de 2015 a les 12:40\nHola Iraultza i la resta de la colla!!! Disfrutant de les colònies? Quina sort!!!\nAprofiteu i disfruteu ara que ni teniu els pares aprop 😜.\nJa anireu explicant les aventures del dia.\nMolts petons guapa!!! T'estimem molt 😍😍😍.\nGerard Font 8 de juliol de 2015 a les 13:02\nGerard Font 8 de juliol de 2015 a les 13:07\nHola Artur, Sergi , companys i monitors. Esperem que us esteu passant d'allò més bé, Aquesta nit i la passada el vostre Germà s'ha quedat a dormir a casa els avis i es pot dir que la casa ha quedat buida. Trobem a faltar el so del violí del Sergi o el llum de l'escriptori de l'Artur mentre dibuixa els seus super còmics ii per acabar d'adobar-ho els cants del vostre germà Gerard.\nAprofiteu cada bon moment que tot passa molt ràpid.\nPetons per a tots i fins aviat !\nMari Creu Maltas 8 de juliol de 2015 a les 14:47\nHola Nuria L. I a tots!\nsembla que fa molta calor, aprofiteu bé la piscina! Ja ha actuat "el zorro"?\nUn petó ben fort i una abraçada!!\nAh i un marrameu d`el Mic\nDaniel Martí Lluch 9 de juliol de 2015 a les 8:44\nPasseu-ho genial. Petons!!!\nDavid 9 de juliol de 2015 a les 12:56\nQue guapos esteu tots i que divertits se us veu. Molts petons i disfruteu molt. Carla t'hem trobat a faltar a l'aniversari de l'Aina.\nOliver ATOM 9 de juliol de 2015 a les 13:29\nAdrik moltes petonets!\nsilvia ferrer 10 de juliol de 2015 a les 8:24\nels que estem a casa et trobem a faltar. La Dori t'espera cada nit al teu llitet.\nDori i Sílvia\nÀlex Pinell 13 de juliol de 2015 a les 7:38


Obren una línia d'ajuts de 19 milions per al sector turístic | Federació Hostaleria de Girona\nDiari de Girona. La Generalitat ha publicat aquest dimecres en el DOGC la convocatòria per tramitar a partir d’aquest dijous a les 9.00 hores la nova línia d’ajuts directes de la Conselleria d’Empresa i Coneixement per a autònoms i empreses del sector turístic afectats pel coronavirus, xifrats en 19 milions d’euros.\nEn un comunicat, l’administració catalana ha explicat que la tramitació d’aquests ajuts es podrà fer mitjançant del Canal Empresa seguint un procés simplificat que millora la usabilitat i permet fer la gestió en línia sense la necessitat de fer cap descàrrega.\nEs tracta de la tercera línia d’ajuts directes del Govern per garantir la continuïtat del sector turístic, que, juntament amb la primera (3,5 milions d’euros) i la segona (8,5 milions), sumen un total de 32,5 milions d’euros. La Conselleria preveu cobrir entre 3.000 i 4.000 sol·licituds d’aquestes subvencions i la convocatòria no es tancarà quan s’acabi l’import global de la línia, de manera que es podrà continuar formalitzant sol·licituds i es generarà una base de dades amb tots els sol·licitants.\nEls ajuts són d’un únic pagament destinat a guies turístics habilitats, titulars d’establiments d’allotjament turístic, agències de viatges, empreses explotadores d’habitatges d’ús turístic, i establiments i activitats d’interès turístic.\nAjudes per a l’oci nocturn\nAquest dijous també s’obre la línia d’ajuts dotada amb 10 milions d’euros per a locals d’oci nocturn i parcs infantils privats que estan tancats des de l’agost per la covid-19, segons ha informat aquest dimecres en un comunicat.\nL’objectiu d’aquestes subvencions és ajudar les empreses afectades pels tancaments derivats de les mesures sanitàries i contribuir a mantenir els seus negocis per la disminució «dràstica» de facturació. S’hi podran acollir autònoms, microempreses i pimes dedicades a l’oci nocturn (discoteques, sales de ball, sales de festes amb espectacle, sales de festes amb espectacle i concerts d’infància i joventut, bars musicals, karaokes i discoteques de joventut), com també els parcs infantils privats.


"Free the nipple": Melania Trump, viral marcant mugrons amb samarreta mullada\nLady Gaga, Cara Delevigne, Scout Willis... i ara Melania Trump. El moviment 'Free the nipple' (allibera el mugró) ha trobat en la dona del reaccionari president dels Estats Units la seva més inesperada aliada. Nascut amb voluntat de plantar cara a la censura i les restrictives normes d'Instagram de no publicar imatges on es vegin pits femenins, són moltes les celebrities que intenten burlar la xarxa amb imatges sense sostenidors on se les vegi marcant mugrons com a mesura de protesta. I ara la que han fet servir els seguidors d'aquest moviment ha estat una de la primera dama nordamericana.\nMelania i Donald van celebrar, com la resta de compatriotes, el seu 4 de juliol. El president, defensor de lleis conservadores, s'omplia la boca en el seu discurs davant la nació amb referències militaristes, apel·lant a l'esperit guerrer dels americans. Però els fotògrafs estaven més pendents de la seva dona. Melania va triar un outfit format per un vestit blanc de Carolina Herrera, de 3.000 euros. Sense sostenidors. Va començar a plovisquejar. I una de les coses que té l'aigua de la pluja és que et xopa i se't queda la roba molla i enganxada al cos. També a la dona de l'home més poderós del país.\nEl vestit blanc va deixar entreveure els mugrons de Melania en una imatge que s'ha fet viral i que encara ara continua comentant-se al seu país. Còmics nordamericans preguntant-se si Trump sap per què serveixen els sostenidors, d'altres convidant-la a participar en un concurs de samarretes mullades amb grans opcions d'èxits, i una mofa generalitzada de punta a punta del país. A Eslovènia, país de naixement de l'exmodel, estan desolats. Probablement estiguin buscant a corre-cuita l'autor de la grotesca escultura que li han dedicat a Melania, tamany natural, a la localitat de Rozno.\nMolts consideren l'obra una mena d'espantaocells estrambòtic, i pocs li veuen semblances amb la seva veïna més universal, tot i que l'hagin posat vestida com anava en la presa de possessió del càrrec el seu marit. És clar, falta un petit detall perquè se la reconegui. Bé, dos petits detalls. Segur que ja els estan cisellant oportunament.\nYoutubers Un famós youtuber, a cops de bat amb la mare: "Has puesto el aire, gilipollas" Marc Villanueva


PARC NATURAL DE LES TERRES DEL GAIÀ. PROJECTE\nAl llarg del 2007 la Coordinadora Salvem el Gaià ha continuat les seves accions de reflexió i denúncia de l'estat del riu per tal d'avançar cap a la declaració d'una figura que en protegeixi la conca. En aquest sentit, des de l’any 2004 treballen en el projecte de Parc Natural de les Terres del Gaià. En l’àmbit institucional, el mes d'octubre es constitueix la Taula d'Alcaldes del Baix Gaià per tal d'actuar com a interlocutor únic amb l'ACA i Repsol. El seu principal objectiu és garantir el cabal ecològic aigües avall de la presa del Catllar.\nLa conca del riu Gaià té una superfície de 424 km2 i està formada per vint municipis de les comarques de la Conca de Barberà, l'Alt Camp i el Tarragonès entre els quals destaquen Altafulla, Santa Coloma de Queralt i Tarragona. El riu, de 85 km de longitud, neix a la Baixa Segarra ―comarca natural inclosa a la Conca de Barberà― i desemboca al Mediterrani, a la platja de Tamarit (municipi de Tarragona).\nL'any 1975 es va construir la presa del Catllar per tal d'abastir les indústries de l'empresa petroquímica Repsol. D'aquesta manera, bona part de l'any el curs baix del Gaià resta eixut. Per tal de denunciar aquesta situació així com altres amenaces en el conjunt de la Conca ―grans creixements urbanístics al Baix Gaià, noves infraestructures, salinització dels aqüífers i abandonament d'activitats agrícoles... ―, l'any 1999 es va crear la Coordinadora Salvem el Gaià, formada actualment per una vintena d'entitats tant de caràcter ambientalista ―Grup d'Estudi i Protecció d'Ecosistemes del Camp (GEPEC), la Sínia d'Altafulla o la Xarxa per a una Nova Cultura de l'Aigua (XNCA) ― com també polítiques, juvenils i sindicals ―Alternativa del Baix Gaià (ABG), Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) del Catllar, l'Assemblea de Joves del Baix Gaià (AJBG) i la Confederació General del Treball (CGT) del Camp de Tarragona―.\nProposta de parc natural\nSalvem el Gaià va fer pública l'any 2004 una proposta de parc natural del massís i corredor del Gaià per tal d'implementar una figura legal de gestió que actués com a nexe d'unió entre els elements de protecció existents (la Reserva de Fauna del Gaià i el Pla d'espais d'interès natural, PEIN) i els de nova delimitació com la XARXA NATURA 2000, el PLA TERRITORIAL PARCIAL (PTP) DEL CAMP DE TARRAGONA, els CATÀLEGS DEL PAISATGE, el Pla de connexions biològiques... Segons la Coordinadora, la figura de parc natural hauria d'aconseguir dos grans objectius: assegurar el cabal ecològic aigües avall del Catllar i garantir la funcionalitat del corredor biològic que suposa el riu entre el mar i el Pirineu a través de la Baixa Segarra i el Solsonès.\nLa proposta tenia una superfície de 1.290 km² ―dels quals 420 formaven part de la conca del Gaià― i també abraçava l'àrea marina entre Tarragona i Segur de Calafell. El perímetre del parc limitaria amb bona part de les principals ciutats i viles del Camp i del Gran Penedès: Tarragona, Valls, Igualada, Vilafranca del Penedès, el Vendrell i Torredembarra. Entre altres espais singulars, s’incloïa la totalitat del paratge de Muntanyans, afectat per un pla parcial denominat MUNTANYANS II.\nA aquesta reivindicació s'hi va sumar el 2006 la Plataforma Salvem la Platja Llarga que demanava incloure aquest paratge al Parc de les Terres del Gaià per evitar-ne la urbanització (passeig marítim de la PLATJA LLARGA DE TARRAGONA.\nMobilitzacions per “un riu amb vida” i directrius per al futur parc\nEl mes de març de 2007 es van reproduir les accions per a sensibilitzar sobre l'estat del riu Gaià. En aquest sentit, membres de la Sínia del Grup d'Amics Toni Achón (GATA)-Associació Ecologista de Tarragona van realitzar una plantada d'arbres reivindicativa. Per al president del GATA, Lluís Gurrera, “el Gaià està segrestat per Repsol” que ha convertit un riu en un barranc.\nAixí mateix, es denunciava que caldria protegir el sòl agrícola de la desembocadura del riu Gaià, a fi d’evitar que els càmpings ocupessin cada vegada més terreny. Aquest parc agrari justament va ser una de les propostes que des del GATA es va llançar als partits polítics per tal que s'inclogués en els seus programes de les municipals de maig de 2007.\nEl 9 de juny de 2006 es va celebrar la quarta trobada del Fòrum de Treball per un Parc Natural de les Terres del Gaià a Tamarit. A la reunió ―organitzada per Salvem el Gaià― es va aprovar una proposta de directrius per a la creació de parc. La trobada arribava dies després que tres membres del Fòrum es reunissin amb Joaquim Margalef, representant del Departament de Política Territorial (DPTOP) a Tarragona, per sol•licitar que es fes una reserva de terrenys per al parc, a fi que es tingués en compte en la redacció del PTP del Camp.\nDies després es coneixia la resolució de les al•legacions en el procés d'ampliació de la Xarxa Natura 2000. En el cas del Gaià, el GEPEC en feia una valoració positiva ja que pràcticament se n'havia protegit tot el curs ―excepte tres quilòmetres― i s'havia incorporat part del terme de Querol inicialment afectat per la URBANITZACIÓ DE ROCACORBA de cinc-cents cinquanta habitatges.\nEl 17 de juliol Francesc Farré, alcalde d'Altafulla (ABG), i Hèctor Hernàndez, membre de la Sínia, van reunir-se amb els directors generals de Relacions Institucionals, Fèlix Alonso i de Medi Natural, Joan Pallisé (Esquerra Unida i Alternativa, EUiA), per tal de plantejar la necessitat “d'augmentar la protecció a les Terres del Gaià”. Per al batlle d'Altafulla, més enllà de la tipologia de figura era molt necessari buscar solucions de futur que, per exemple, permetessin recuperar el cabal ecològic del Gaià per sota de la presa del Catllar.\nAixí mateix, a començament de setembre, bona part dels alcaldes del Baix Gaià es van reunir en un acte organitzat per la coordinadora a la desembocadura del riu per a reclamar el cabal ecològic. En aquest sentit, i de manera simbòlica, els batlles van tirar amb galledes aigua de la conca al mar per simular una desembocadura “normal”. Per altra banda, l'alcalde d'Altafulla va anunciar la creació d'una taula d'alcaldes de la subcomarca per tal d'abordar la qüestió “amb una sola veu i de manera contundent” davant les altres administracions i davant de Repsol.\nAixí mateix, diversos municipis com Altafulla, Renau o Vespella van aprovar sengles mocions a favor de la recuperació del curs baix del Gaià. En els dos primers casos, també es va tirar endavant una resolució favorable a la creació del parc.\nPer altra banda, Salvem el Gaià pretenia que Repsol participés en un procés per a buscar solucions a la situació. En aquest sentit, el 6 d'octubre una trentena de membres de la Plataforma es van desplaçar a les oficines de l'empresa per a lliurar la proposta. Així mateix demanava a l'Agència Catalana de l'Aigua (ACA) que mogués fitxa i que els diversos municipis treballessin de manera conjunta a partir d'una taula d'alcaldes.\nAquesta demanda es va concretar amb la celebració de la primera taula el 16 d'octubre. Onze batlles conjuntament amb el president del Consell Comarcal del Tarragonès van unir esforços per a solucionar la qüestió del cabal i es van plantejar projectes com el Parc Agrari del Baix Gaià. Els alcaldes de Renau i la Nou de Gaià, malgrat mostrar-s'hi favorables, van advertir que una figura com aquesta “no podia esdevenir un fre al creixement”.\nEl cinquè Fòrum, celebrat a Santa Coloma de Queralt, va servir per a fer un manifest on es marcava com a clau el PTP del Camp i s'advertia que, de moment, dibuixava una “important fractura paisatgística i territorial”, ja que no oferia solucions globals per a la conca del Gaià.\nL'any finalitzava amb la convocatòria de noves mobilitzacions populars de cara al 2008: concretament una caminada reivindicativa a favor de l'anella verda de Tarragona (mes de febrer) i una “gran marxa per al riu i el Parc Natural de les Terres del Gaià” per al mes de març. De fet, la lluita a favor del parc es lligava a dos altres elements: el Parc Agrari i l'anella verda al voltant de la conurbació tarragonina.\nParc Natural de les Terres del Gaià. Projecte (2007)


El Drac Inca despatxa Jeff Chambers\nEl club el sancionà, el jugador demanà la baixa i li fou concedida\nJeff Chambers ja no és jugador del Drac Inca. La directiva del club inquer decidí solucionar els problemes que darrerament li estava causant el seu nord-americà donant-li la baixa i enviant-lo de tornada cap als Estats Units. Segons un comunicat emès per la directiva del Bàsquet Inca, el club informà Chambers que li havia imposat una sanció per haver abandonat la concentració de l'equip inquer en la darrera visita a Badajoz i no haver tornat a la nostra illa amb la resta de components de la plantilla dirigida per Paco Olmos.\nDavant això, segons la directiva inquera, el jugador es negà a acceptar la sanció i s'indignà de tal manera que demanà que li donassin la baixa de manera immediata, enmig d'una agra discussió entre l'aler-pivot de Maryland i els rectors del club del Raiguer. Davant això, els directius no volgueren sentir més les explicacions de Chamber i acceptaren la seva petició. Li donà la baixa i, l'horabaixa, el jugador ja s'acomiadava dels seus companys al vestidor del Palau Municipal d'Inca.\nAixí, Paco Olmos es queda sense un dels homes clau en el bon primer tram de temporada, a qui intentava recuperar mentalment i física de la davallada de rendiment que estava tenint. El tècnic valencià veu d'aquesta manera com ha de preparar el partit de diumenge contra el Múrcia, vital per les aspiracions inqueres de ficar-se als play-offs, sense parella estrangera, atès que el darrer i flamant fitxatge, Lou Roe, es troba lesionat i no podrà tornar fins la setmana que ve. Actualment, Olmos només pot comptar amb vuit jugadors per preparar aquest transcendental matx.\nMalgrat quedar-se amb només un estranger pel que resta de temporada (que pot ser més curta de l'esperat si no es classifiquen pels play-offs), la directiva inquera ha descartat realitzar un altre esforç econòmic per suplir la baixa forçosa de Jeff Chambers, per la qual cosa Roe, quan torni, es quedarà com a únic forani de l'equip.


Implicació personal, responsabilitat col·lectiva | Articles d'opinió | Plataforma per la Llengua\nTeresa Casals Divendres, 11 de febrer de 2011\nEls resultats de les enquestes alerten una vegada i una altra de la reculada persistent i preocupant de l'ús social del català, sobretot entre els joves. Per què es produeix aquest fet?. És una pregunta molt pertinent precisament ara, quan la sentència del Tribunal Suprem, pretén fer trontollar la metodologia de la immersió a les escoles catalanes.\nPel que fa a les llengües hem de diferenciar el seu aprenentatge del seu ús. La llengua inicial, la llengua primera o la llengua materna, com en vulgueu dir, és aquella que cadascú de nosaltres ha adquirit en el seu àmbit familiar, de petits. Ens serveix per comunicar-nos i cobreix tots els registres. És la llengua amb la qual hem donat nom a les coses i a través de les qual descobrim el món. Al llarg de la nostra vida podem aprendre altres llengües, però es pot donar el cas, de fet es dóna, que una persona estigui anys "aprenent" una llengua i que no sigui, capaç d'expressar-s'hi, d'utilitzar-la en un context de conversa normal. Per passar del coneixement a l'ús s'han de donar una sèrie de condicions: que el context ho faci necessari, que es perdi la por a l'error i que no es tinguin prejudicis negatius en relació amb la llengua que s'ha d'utilitzar.\nLa metodologia de la immersió no fa res més que fer de la llengua segona o tercera o de qualsevol altre que es vol aprendre, una llengua útil i de relació en tots els àmbits i reproduir el sistema d'aprenentatge per a l'adquisició de la primera llengua. Per això és tan important que l'ús de la llengua que es vol aprendre, traspassi les parets de la classe i ocupi el lloc de l'esbarjo, del menjador, del cinema, de la televisió, dels joves i de lectura.\nNo hi ha cap raonament pedagògic que demostri que aquesta metodologia no sigui l'apropiada per fer possible que un nen, un jove o un aprenent de llengües altres que la seva llengua inicial la pugui conèixer i utilitzar. És tan apropiada la metodologia de la immersió que les millors escoles d'ensenyament de llengües l'empren i les famílies paguen mensualitats i mensualitats perquè els seus fills assisteixin a aquestes escoles.\nEn començar aquest article plantejava una pregunta. Per què hi ha una reculada persistent de l'ús social del català?. La resposta és òbvia.\n. Perquè la metodologia de la immersió s'ha fet malament en molts casos i, sobretot, darrerament quan hi ha hagut una gran relaxació en la seva aplicació.\n. Perquè el català s'ha vist, progressivament, com una llengua que no és útil.\n. Perquè cada vegada subtilment o grollerament s'addueixen més motivacions polítiques en contra de l'ús del català.\nFa anys que els experts ens alerten del perill de substitució lingüística. En relació amb la llengua catalana, la responsabilitat de la perdurabilitat d'una llengua és dels seus parlants en primer lloc i dels governs que han de fer lleis i fer-les complir per assegurar la seva vitalitat. Ho fan tots els governs democràtics i avançats del món i amb llengües de gran abast que tenen al darrera grans imperis econòmics i polítics.


El fons Fra Andreu de Palma ara ja accessible en línia - Col·leccio Marull\nEl fons Fra Andreu de Palma ara ja accessible en línia\nManuel de Lete i de Triay (1869 – 1963), més conegut popularment com a Fra Andreu de Palma, va ser un sacerdot mallorquí amb dues grans vocacions: la religiosa i la intel·lectual. També va ser un col·leccionista entusiasta que es dedicà a recollir documentació sobre l’evolució de la història postal a la Corona d’Aragó, aplegant […]\nManuel de Lete i de Triay (1869 – 1963), més conegut popularment com a Fra Andreu de Palma, va ser un sacerdot mallorquí amb dues grans vocacions: la religiosa i la intel·lectual. També va ser un col·leccionista entusiasta que es dedicà a recollir documentació sobre l’evolució de la història postal a la Corona d’Aragó, aplegant cartes, manuscrits, plecs amb segells, etc. Va donar aquest fons de prefilatèlia al Museu del Gabinet Postal de Barcelona, conscient de la seva importància i de l’interès d’aquestes col·leccions documentals.\nPodeu accedir a aquest fons des de l’apartat Explora del menú principal del web.\nTambé podeu fer al consulta directe des d’aquí\nAmpliació del fons Carreras Candi\nHem ampliat el fons de la correspondència personal de Francesc Carreras i Candi amb targetes postals emeses entre 1851 i 1931 . Us recordem que hi trobareu enters postals de tot el món i de personatges de renom de l’època.\nPodeu fer al consulta directe des d’aquí


Puc enviar correus privats des del lloc de treball? - Dades i Serveis\nPuc enviar correus privats des del lloc de treball?\nHome General Puc enviar correus privats des del lloc de treball?\nPer admin General setembre 18, 2017\nAquests dies, arran d’un dictamen del Tribunal Europeu de Drets Humans, se n’ha parlat molt de quin és el control efectiu que una empresa pot fer sobre els correus dels seus treballadors. En aquest sentit des de DADES i SERVEIS et recordem que, segons aquesta mateixa institució, les empreses que controlin els correus electrònics professionals dels seus empleats, sense avisar-los prèviament i sense una justificació convincent, contravenen la protecció de la vida privada i la correspondència dels ciutadans.\nArribats a aquest punt es planteja una altra qüestió: Poden els treballadors enviar missatges privats en horari laboral amb el correu d’empresa? En aquest cas val a dir que el control de l’ús del correu electrònic i internet dels treballadors és un tema controvertit. L’Estatut dels Treballadors empara el control i vigilància de l’ús de les eines informàtiques posades a disposició dels empleats. Sempre que aquesta vigilància i control no suposi una violació de la dignitat i intimitat del treballador i el secret de les comunicacions.\nAl mateix temps, la jurisprudència estableix que l’ús professional de l’ordinador o del correu corporatiu pot ser controlat per l’empresari sempre que hi hagi un preavís. Per tant si existeix un protocol, un preavís, unes normes internes de com s’han d’utilitzar les eines de treball (ordinador) l’empresa pot controlar o vigilar el seu ús. Per tant sempre que una empresa vulgui accedir al correu d’un treballador li ha de comunicar que l’empresa pot controlar el seu correu electrònic. En cas contrari seria una vulneració del dret a la intimitat i al secret de les comunicacions vigilar els missatges enviats per un treballador a través de mitjans propis de l’empresa i accedir al contingut dels mateixos.\nSi necessites qualsevol aclariment sobre aquesta qüestió no dubtis en contactar amb nosaltres.


Agost | 2011 | ENTRE VINYES I VINS\nCellers Baronia del Montsant, fundat l´any 1998, pertanyent a la Denominació d´orígen Montsant i ubicat a la bonica població prioratina de Cornudella de Montsant, obre un nou espai en la seva web anomenat “entre vinyes i vins” .\nAmb un disseny que ens evoca a la pel·lícula “Entre copas”, el celler vol posar a disposició de tots els enòfils, aquesta eina que ens ha de permetre tenir la oportunitat de publicar les nostres experiències de viatges que els amants del vi ens hem anat trobant en el transcurs de la nostra vida així com pensaments o escrits ficticis que engrandeixin la màgia del mon del vi.\nConvidem doncs a tothom que tingui alguna cosa que explicar i que faci referència a aquest mon tan apassionant que ho expliqui.\nPretenem que sigui un espai el mes interactiu possible per tant seran de gran valor els vostres comentaris.\nRebeu “entre vinyes i vins” una cordial salutació.\nXavier Canals i Parellada\nExperiència al celler\nMentre el Pol obria l’ampolla d’Englora, jo em quedava fascinada per les seves explicacions sobre la regió del Priorat i els seus vins. Era la primera vegada que m’endinsava dins d’aquests paratges tan propers a l’àrea metropolitana de Barcelona però alhora tan desconeguts i protegits per la bellesa de la serra del Montsant. El noi m’explicava amb tot detall la delimitació entre les dues denominacions d’origen, tenint com a peculiaritat la forma de croissant la denominació Montsant, una de les més joves d’Espanya i la denominació representada en aquest petit celler de Cornudella anomenat Cellers Baronia del Montsant. Un cop el vi servit en copa, vaig poder seguir escoltant la història d’aquest elaborador de vins. Amb varietats autòctones com la garnatxa i la carinyena s’elaboren gairebé tota la gama de vins d’aquesta bodega, amb la presència de 4 vins negres, un vi blanc i un vi dolç. Es tracta, doncs, d’un celler que crea vins selectes i exclusius, destinats a sorprendre el paladar més ambiciós. I la veritat, un cop tastat el vi que el Pol m’havia servit, no ho poso pas en dubte. Les notes especiades, torrades i la complexitat de fusta al nas fan d’aquest vi, un gran savi. No vull ser exagerada en les meves paraules, no vull crear malentesos. Simplement, he descrit la sensació d’un glop. Un tast que m’ha fet volar per la zona i apreciar l’encant del territori. Les muntanyes, les vinyes, el celler i les persones que treballen ho fan possible. Per no destacar la cura que han tingut al moment de vestir les ampolles! Unes etiquetes sofisticades, elegants i contemporànies alhora que et defineixen clarament el caràcter del celler i de les seves elaboracions. En aquesta bodega tot té un motiu, una manera de fer molt ben pensada. Des del logotip fins al nom dels vins, tot està pensat per mostrar i representar ja sigui de forma abstracta o conceptual la viva imatge del Priorat. I no és d’estranyar doncs, les bones crítiques tant a nivell nacional com internacional que protagonitzen aquests vins. Des dels vins més joves fins els de llarga criança han estat molt ben puntuats per crítics tan reconeguts com el senyor Robert Parker. En Pol se’n sentia ben orgullós i em descrivia fil per randa totes les medalles d’or que els hi havia otorgat concursos com el Berliner Wein Trophy. Tot un treball ben recompensat, deia ell. I és en aquest punt el qual em trobo ara, envoltada per l’essencia màgica d’una bodega com és Celler Baronia del Montsant, recordaré sempre el meu primer contacte amb els vins d’aquesta D.O. i els vins Clos d’Englora, ja que de ben segur que repetiré. Salut amics!


Aquesta iniciativa pionera que lidera la Gasol Foundation en coordinació amb l’Institut Hospital del Mar d’Investigacions Mèdiques, i que compta amb la Fundació Probitas com a col·laborador principal, té com a objectiu avaluar el nivell d’activitat física dels nens a Espanya. L’Estudi PASOS permetrà generar evidència científica sobre l’activitat física\nPracticar activitat física ens aporta incomptables beneficis, per això, participar en jornades com The Family Run o qualsevol carrera a l’aire lliure és una cosa molt bona per a la nostra salut. No obstant això, és necessari cuidar dels nostres músculs abans i després de l’exercici, ja que en cas contrari, podrem sofrir lesions.\nEl centre comercial La Maquinista ha llançat la campanya “Moving is fun” de promoció de l’esport i de l’activitat física, i ha decidit vincular-la a una fi solidària: la prevenció de l’obesitat infantil a través de la Gasol Foundation. Des del mes maig i fins a finals de juliol, La\nAquest diumenge, més de 2.000 persones van participar a les carreres per a adults i nens i van gaudir d’una jornada on els més petits van poder aprendre sobre hàbits saludables mentre es divertien amb les seves famílies. L’esdeveniment va tenir lloc entre el Parc de la Ciutadella i l’Arc de Triomf, el qual


Sortides a Muntanya: d’agost 2018\nAresta dels Tres Consellers al Pic de Neouvielle (3091 mts.)\nJa feia molt temps que anàvem darrere d'aquesta aresta, però no trobàvem mai el dia, finalment aquest diumenge l'hem pogut fer i la veritat és que ens ha agradat molt. Dificultat moderada (per no patir), molt bona roca i al matinar, poca gent a l'aresta.\nAquest cap de setmana el pronòstic de temps no és massa bo per dissabte però en canvi diumenge marquen un dia excel·lent com així va ser. Avui ens acompanyarà la Irene i així ens farà la logística amb el cotxe (sortim de Cap de Long i arribem al Lac d'Aubert). El dissabte a la tarda-nit només deixar el poble de Fabian, la boira ja cau sobre nosaltres i hem de fer tota la resta de la pujada amb una boira molt espessa, finalment arribem a Cap de Long (2150 mts.) quan falten pocs minuts per les 10 de la nit.\nDiumenge, 5 de la matinada, sona el despertador, miro a través dels vidres del cotxe i la boira s'ha dissipat, magnífic. Sortim direcció al final de la pressa, creuem per la part superior tota l'amplada de l'embassament i al situar-nos a l'altre punta, iniciem la pujada per un camí una mica confús en algun tram. No fa falta arribar a la part superior del Pas del Gat (2465 mts.), just en aquest punt iniciem un franqueig ascendent passant per sota de la cara sud del Pic Ramoung (3011 mts.), a l'arribar quasi a la vertical del cim del Pic de Neouvielle pugem per un pendent de pedra força inclinat i així poder arribar al peu de paret.\nLa congesta de neu la passem per la seva part posterior (entre la roca i la neu) i al sortir d'aquesta curiosa cova de neu ja ens trobem una placa llisa i mullada amb una corda fixe de color vermell en no massa bon estat. Grimpem aquests metres i hem de fer un petit franqueig fàcil però molt exposat amb la roca mullada (no rellisquis), just després del pas i a la part superior-dreta trobem un parabolt amb un maillon per rapelar si vens de baixada. Continuem sense cap dificultat fins a arribar a la Bretxa Neouvielle (2926 mts.) ens ha costat quasi 3 hores en arribar fins aquí des del mateix cotxe.\nDesprés de fer una bona parada per recuperar forces i equipar-nos iniciem l'escalada de l'aresta, nosaltres anirem fent tirades de 30 metres i alguna la fem en ensamble col·locant assegurances entremig. La tònica general és molt bona roca, en general III i el pas més complicat és el diedre de IV+ que està molt ben protegit amb un pitó i un parell de friends abandonats. Continuem un parell de tirades en ensamble i arribem a la proa que superem per la dreta III+, ara només ens queda uns metres horitzontals per assolir el Pic de Neouvielle (3091 mts.). Hem estat 3 hores i 50 minuts des del coll fins al cim i ens han sortit més de 13 tirades, ara un cop realitzada i veient la dificultat moderada de l'escalada, per anar més de pressa algunes tirades més es podien fer en ensamble i amb cordes de 40 metres.\nEstem una bona estona al cim fent fotos i menjant una mica, iniciem el descens i que diferent de l'hivern. Aquest cim l'havia fet dues vegades, sempre a l'hivern i amb esquís de muntanya (que bé que es baixa i que ràpid). Avui la baixada se'ns fa llarga i pesada, tot el primer tram consisteix a baixar entre blocs grans i sense sender, a l'arribar a la Breche Barris (2439 mts.) la cosa ja canvia i sense problemes arribem al Lac d'Aubert (2148 mts.) on ara a l'estiu no es pot pujar amb cotxe si no és a partir de les 18 hores i fins a les 9 el matí. Hem d'esperar un bus per baixar però ens trobem amb una parella simpàtica del Pais Vasc i ens baixen fins al Lac d'Oredon (1850 mts.) on ens esta esperant la Irene amb el cotxe.\nGran sortida amb un molt bon plat combinat a Ainsa per celebrar l'aresta.\nRecorregut: 11,04 Km.\nHorari: 11h 2m.\nA l'arribar a Cap de Long ( 2150 mts.) el dissabte a la nit, una espessa boira i "7º" de temperatura ens dona la benvinguda.\nFoto realitzada per la Irene, en aquest moment nosaltres estavem escalant a l'aresta.\nQuan es comença a fer de dia ja hem superat el Coll del Pas del Gat (2465 mts.)\nJust davant podem veure tota sencera l'Aresta Ferbos al Pic dels Tres Consellers (3039 mts.), a la dreta la Brecha Neouvielle (2926 mts.) on comença la nostra aresta.\nL'Aresta dels Tres Consellers en la seva totalitat.\nEncadenament de tots els cims de la zona del Pic Long.\nUfff, l'Aresta Ferbos:quina meravella.\nPassant per l'interior de la rimàia, en algun punt feia més de 6 metres d'alçada.\nAl sortir de la rimàia em trobo la corda fixe.\nCorda fixe en no masses bones condicions.\nMirada cap a la part superior: Brecha Neouvielle (2926 mts.) o inici de l'Aresta dels Tres Consellers.\nMirada enrere, de nit hem passat pel cami que franqueja el llac de Cap de Long (2150 mts.)\nFoto realitzada el juny 2010 per mi, després de fer la cresta Turón Neouville-Pic des Trois Consellers en solitàri\nInici de l'Aresta a la Brecha Neouvielle (2926 mts.)\nPrimera tirada III.\nPrimers metres de l'aresta, a la part inferior es pot veure la Brecha Neouvielle (2926 mts.)\nSortint de la segona reunió III+.\nEl Pic dels Tres Consellers (3039 mts.) vist des de la mateixa aresta.\nTascó per protegir un pas, granet perfecte per posar tascons o friends.\nA mesura que anem pujant Cap de Long queda més abaix.\nTirada força vertical amb roca molt bona.\nLa Carme amb el Pic dels Tres Consellers (3039 mts.) darrera seu.\nTot i que feia una mica de vent, el dia va ser magnífic.\nInici de la tirada del diedre, IV+\nLa primera asegurança és un pitó, després un parell de friends abandonats.\nSortint del pas més difícil de l'aresta.\nTram aèri abans d'arribar a "la proa".\nTaillon (3144 mts.) i Gabietous Oriental i Occidental (3036 mts.)\nEl Pic Ramougn (3011 mts.) vist des de la mateixa aresta.\nPodem veure el recorregut de l'aigua per arribar a la Central Hidroelèctrica de Pragnères.\nAl cim del Neouvielle (3091 mts.)\nMidi de Bigorre (2878 mts.): Observatòri astronòmic i repetidor d etelevisió.\nBrecha de Rolando (2804 mts.) de 40 metres d'amplada i 100 metres d'alçada.\nLlac d'Aubert (2150 mts.)\nPublicat per Josep Mª Moyà a 23:04 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Crestas-( Neouvielle-Pic Long ), Escalada, Tresmil\nMont Valier (2838 mts.) i Petit Valier (2737 mts.) des de la Maison du Valier (935 mts.)\nEl Mont Valier (2838 mts.) deu el seu nom a Valerius, primer bisbe de Couserans (territori situat a la part Occidental del departament de l'Ariège). Per arribar aquí hem de creuar Saint Girons (capital del Couserans), continuar fins a Les Bordes-sur-Lez i a la sortida del poble agafem una desviació a mà esquerra, direcció a La Maison du Valier, continuem per una carretera estreta i a uns 5 kilòmetres de la desviació arribem a l'aparcament. Les places estan ben delimitades per aparcar amb comoditat, tenim el riu al costat i fins i tot hi ha WC. La tarda-nit del divendres havien anunciat pluges com així ha estat, no ha estat continu però ha anat plovent tot el viatge, a l'arribar aquí encara continua plovent, anem a dormir d'hora i a veure quin temps ens espera demà al matí.\nPassades les 6 sona el despertador, a l'exterior encara és negra nit, em començo a preparar tranquil·lament, no hi ha pressa, tot i que el dia serà llarg, avui m'estimo més sortir amb la llum del dia i no fer servir el frontal. Quan passen uns minuts de les 7, m'acomiado de la Irene i deixo l'aparcament (935 mts.), camino un centenar de metres i puc veure a la meva esquerra, La Maison du Valier on hi ha un restaurant i una Gîte d'Etape.\nAquesta primera part el camí és força planer però a poc a poc comença a guanyar alçada, de moment no plou però a la llunyania puc veure unes boires que comencen a baixar, el límit de la boira deu estar a la cota 2000 més o menys. Travesso un parell de vegades el riu Riberot amb unes pasarel·les de fusta, hi ha trams del camí que la vegetació és tan espessa que sembla que sigui de nit. Arribo a la cota 1350 on puc contemplar davant meu la Cascada Nerech, baixa molta aigua per tot arreu. En aquest punt hi ha un pont metàl·lic per travessar el riu i per la part esquerra i fent unes zigazagues arribo a la part superior de la cascada.\nDesprés d'un tram força plar, el camí es torna a enfilar i així arribo al refugi des Caussis (1859 mts.), lloc on aprofito per fer una petita parada, uns metres més amunt puc veure un gran pluviòmetre. Just a partir d'aquest punt (començo a trobar les primeres persones que baixen després de fer nit al refugi) la boira ho comença a envair tot, segueixo pujant i de cop apareix entremig de la boira el refugi des Estagnous (2240 mts.), hi ha molta humitat en l'ambient, aprofito l'arribada al refugi per canviar-me la tèrmica i posar-me la de màniga llarga, després de beure i menjar una mica continuo que encara queda bastant per arribar al cim.\nA partir d'aquí deixo les marques vermelles i blanques del GR i segueixo uns punts grocs marcats a les roques, el camí surt de la part posterior del refugi i està molt ben senyalitzat. A poc a poc el camí guanya inclinació amb petits trams de tartera (molt còmode), passo un petit tram de neu i ara el camí comença a franquejar molt lleugerament cap a la dreta a buscar el marcat coll (Col Faustin), trobo un parell de trams equipats amb cables d'acer totalment nous. Arribo al Col Faustin (2655 mts.) on coincideixo amb tres persones del Bàges (Conchita, Josep i ??), després de parlar una estona continuo cap al cim al qual arribo en poc temps, Mont Valier (2838 mts.). Ja fa una estona que la boira s'ha quedat per la part inferior del Col Faustin però en algun moment sembla que vol arribar al mateix coll.\nDesprés de fer unes fotos al cim, inicio la baixada fins al Col, pujo direcció contrària i arribo a un petit tram de 6 metres equipats amb un cable d'acer, arribo a la part superior de l'aresta i ara només em queda seguir un tram caminant fins al segon cim del dia: Petit Valier (2737 mts.), just davant puc veure el Pic de Clavera (2721 mts.), cim que vaig pujar fa un mes. Després de fer les fotos de torn, començo a baixar, passo el Col Faustin (2655 mts.) i pel mateix camí de pujada, baixo fins al Refugi des Estagnous (2240 mts.) ja fa una bona estona que torno a estar dins de la boira, aprofito per beure i menjar una mica. No se estar massa bé amb la boira per tant decideixo continuar fins al cotxe, al qual arribaré 2 hores i 40 minuts després de sortir del refugi.\nDesnivell: 2110 mts.\nHorari: 9h 22m.\nAvui estreno botes, Lowa Renegade (a mala casa has vingut a parar, poc descansaràs)\nPassades les 7 del matí i a punt de ploure, surto. La Irene dorm plàcidament dins del cotxe.\nHe sortit de l'aparcament (935 mts.) per sota de la Maison du Valier, ara direcció al refugi des Estagnous (2240 mts.)\nVista cap a la part inferior, d'on he sortit fa una estona.\nCap a la part superior la boira ja comença a baixar.\nCascada de Nerech (1350 mts. a la part inferior de la cascada).\nVista des de la part inferior.\nPel mig del camí baixa un riu, cau aigua per tot arreu.\nRefugi des Caussis (1859 mts.)\nEl camí continua una mica a la dreta on trobaré la cruïlla.\nLa idea inicial (així ho he gravat al rellotge) era pujar per Les Estagnous i baixar per l'Estany Rond.\nPluviómetre (1890 mts.)\nEntre la boira apareix el Refugi des Estagnous (2240 mts.)\nDes de el cotxe m'ha costat 3 hores i 14 minuts arribar al refugi.\nCol de Faustin (2655 mts.)\nDes del coll ja es pot veure el cim del Mont Valier.\nPujant al Mont Valier es pot veure el Col Faustin i la pujada al Petit Valier que realitzaré després.\nAl cim del Couserans, Mont Valier (2838 mts.)\nEncara hem queda pujar al Petit Valier (2737 mts.)\nMont Valier (2838 mts.) també dit com "El senyor de Couserans".\nPujada al Petit Valier, a l'esquerra es pot veure el cable d'acer (no fa falta)\nÚltims metres abans de sortir a la part final del cim.\nPic de Clavera (2721 mts.) cim que vaig pujar fa unes setmanes.\nPanoràmica des del Petit Valier, a la dreta el Mont Valier.\nMont Valier (2838 mts.)\nAl cim del Petit Valier (2737 mts.)\nUn cop desgrimpada la fàcil xemeneia, a la dreta el cable, jo crec que pel centre es passa molt millor.\nA l'arribar al Refugi des Estagnous (2240 mts.) la boira continua igual.\nPublicat per Josep Mª Moyà a 20:35 2 comentaris\n▼ d’agost 2018 (3)\nAresta dels Tres Consellers al Pic de Neouvielle (...\nMont Valier (2838 mts.) i Petit Valier (2737 mts.)...\nTaillon (3144 mts.), Gabietous Occidental (3036 mt...


Crea Dance Company by Maria Rovira | Centre Cultural\nCentre Cultural - Programació - Crea Dance Company by Maria Rovira\nMaria Rovira estrena el seu Carmina Burana de\nCarl Orff al Centre Cultural Terrassa amb un elenc\nd’excel·lents ballarins i música en directe.\nNominada als Premis Max al Millor Espectacle de Dansa 2018\n‘Carmina Burana significa ‘cançons populars de Beuren’: es tracta d’un conjunt de 228 textos goliards (probablement del s.XIII) que inclouen poemes, petits quadres escènics, cançons, etc. escrits en llatí, tret d’alguns en alemany medieval. El manuscrit va ser trobat el 1803 al monestir bavarès de Beneditkbeuren. Els goliards eren una mena de trobadors, sovint empraven el llatí per fer broma, per cantar a la primavera, cançons d’amor i enamorament, o per fer befa de reis i papes. Els textos es poden agrupar en tres blocs: la Primavera, la Taverna, i la Cort de l’Amor, amb un pròleg (el conegut O Fortuna…) i un final. El resultat és una música espectacular. La versió que us proposem és la reducció –magnífica!- per a dos pianos, percussió, solistes i cor.’\nFormada en dansa clàssica, contemporània i fl amenc, va començar els seus estudis de dansa a l’Institut del Teatre de Barcelona. Va estudiar dansa contemporània al Conservatori Internacional de la Danse a París i a l’escola de Merce Cunningham i Martha Graham a Nova York. També va estudiar a la Folwang Shule a Essen, on treballava Pina Bausch. El 1985, Rovira crea a Mataró (Barcelona) Trànsit Dansa, una de les companyies pioneres en la dansa moderna a Espanya amb repercussió internacional.\nEl 1998 se li va concedir el Premi Nacional de Dansa per la seva gran trajectòria artística nacional i internacional. L’any 2012 es converteix en la directora artística del Ballet Folklòric d’Antioquia a Medellín (Colòmbia).\nA més de les creacions de Trànsit Dansa, Rovira combina una carrera com a coreògrafa independent que l’ha portat a treballar amb diverses companyies internacionals com el Ballet Hispànic de Nova York, el Ballet Nacional de Cuba, el Ballet Nacional d’Uruguai, el Ballet Nou Món de Caracas, la companyia Els del Medium de Costa Rica, el Ballet Nacional de Paraguai, el Ballet Concert de Puerto Rico, la companyia Nacional de Dansa de Puerto Rico, la companyia Maximiliano Guerra d’Argentina, la Bauhaus, el Ballet de l’Òpera de Dessau, el Ballet de Magedemburg i l’American Dance Festival.\nDurant els últims anys ha creat múltiples coreografi es per a la companyia de Carlos Acosta, i ha coreografi at la pel·lícula Yuli, basada en la vida d’Acosta i dirigida per Íciar Bollaín. També amb la companyia d’Acosta Dansa i els seus nous ballarins de Barcelona, se li va encarregar la producció d’un fragment d’El salt de Nijinsky pel Festival Grec, on va obtenir un gran èxit i se li va concedir la millor crítica de dansa de l’any 2017. Actualment treballa per la nova companyia Crea Dance Company amb la seva primera producció Carmina Burana.\nCos de ball: Keyvin Martinez (protagonista de la pel·lícula d’Icíar Bollaín Yuli basada en la vida de Carlos Acosta), Aina Gargallo, Alberto Serrano, Anna Vila, Borja Fernández, Daniela Rojas O’Farril, Gleyner Delgado Nápoles, Glòria Llevat, Javier Monier, Laia Vancells, Marc Fernandez, Roberto Seller i Úrsula Mercado\nDirecció: Pep Prats\nPianistes: Pep Surinyac i David Malet\nSolistes: Ulrike Haller (soprano), Germán de la Riva (baríton), Toni Gubau (contratenor)\nPercussió: Percussionistes de Barcelona\nCorals: Cantiga (Pep Prats), Cor Montserrat (Rosa Ribera), Cor infantil Sant Esteve i Cor Vine de Terrassa (Jaume Sala), Massa Coral (Reinaldo Osorio), Coral Nova Ègara (Lars Isdahl)\nProducció: Crea Dance Foundation, formada per Sebastián de Pascal (president), Andrés\nMorte (vicepresident), Lourdes de Pascal (secretaria) i Marta Antich (tresorera)


Laura, presidenta - Les aigües turbulentes\nEstic molt satisfet que la Laura Borràs hagi esdevingut presidenta del Parlament de Catalunya, i quedi clar que no soc un entusiasta de la seva persona, a la manera de com la concep el seu nombrós i sorollós, a vegades una mica infantil, club de fans. S’ha d’entendre que a la que algun polític destaca una mica per la seva intel·ligència, preparació o naturalitat (i no costa gaire, vist el nivell de la cosa pública dels darrers anys), aquest polític o aquesta política siguin encimbellats per l’opinió pública ideològicament propera, fins a la mitificació o, com és el meu cas, com el senyal d’un futur esperançador.\nSe li ha criticat molt que no esmentés en el seu discurs d’inauguració de mandat (molt bon discurs, per cert) el seu predecessor Roger Torrent. El detall, que no se li escapà a ningú ja al primer minut, entrà a formar part ben aviat del gruix de discussions gallinàcies a què ens tenen acostumats (avorrits, més aviat) les diverses faccions de l’independentisme real, sincer o presumpte, via xarxes socials. No en faré sang, naturalment, però quan el partit del senyor Torrent contraataca dient que durant la presidència d’aquest la dignitat de la cambra també es va preservar (una dignitat que Borràs vol convertir en pal de paller de la seva actuació), podríem recordar-li les seves rendicions en els moments més significatius de la legislatura passada, començant per la nonada re-investidura del president Puigdemont. I si ERC replica que les decisions de Torrent obeïen a un exercici de pragmatisme o d’humana prudència, vistes les conseqüències amb què se l’amenaçava, podríem treure a col·lació un famós vídeo que corre per les xarxes on el nostre personatge assegura que aniria a totes, comminant tothom que no ho tingués clar a apartar-se del camí. Clar que això ho deia abans de l’1 d’octubre.\nTornem a Laura Borràs. És nova en política de fa ben poc, no és per tant una professional, no està contaminada. Té un carrerón d’estudis, publicacions i (bona) gestió en organismes relacionats amb la cultura. Va tenir un record per l’aranès i per la llengua de signes, per Joan Solà i per Simone de Beauvoir. Ara que esmento la famosa feminista francesa, durant el discurs no va usar el desdoblament de gènere i això em va sorprendre agradablement: el seu feminisme és sincer, no de formes vàcues. Prometé tornar al capteniment i el compromís de la seva predecessora Carme Forcadell. El diputat Lluís Puig podrà (naturalment!) delegar el seu vot. S’endevina, per la seva manera de ser i de fer, que superarà amb èxit la difícil tasca de dirigir uns debats amb vuit grups polítics, inclosos la prescindible extrema dreta i els molestos Ciudadanos. La Borràs combina hàbilment la seguretat i la tenacitat amb les bones formes sense perdre el somriure. No la superaran els nervis com inevitablement li va passar a Forcadell, però tampoc exhibirà l’altivesa de Torrent.\nJa tenim un flanc, el de la cambra parlamentària, en bones mans, crec, i una certa idea que les coses estan canviant, a bé, s’ha instal·lat en l’imaginari col·lectiu, almenys al que jo percebo. Veurem.


Una toxina demostra ser la causant d'alteracions similars a l'Alzheimer a l'illa de Guam. | afabaix\nUna toxina demostra ser la causant d'alteracions similars a l'Alzheimer a l'illa de Guam.\nS'espera que obri una nova línea d'investigació i fructifiquin els estudis amb el compost que l'elimina.\nPodria una alga que es troba en embassaments, llacs i estuaris del Regne Unit -i d'altres llocs- ser una pista per a la malaltia d'Alzheimer i proporcionar un nou enfocament per abordar la devastadora malaltia?\nAquest és el suggeriment fet pels científics que han estat estudiant una misteriosa malaltia semblant a l'Alzheimer entre el poble Chamorro a l'illa del Pacífic de Guam.\nDurant dècades, el poble Chamorro ha estat colpejat per una malaltia cerebral progressiva i misteriosa que els natius anomene 'lytico-bodig'. Els primers símptomes apareixen a mitjans dels 40 anys d'edat, principis dels 50. Els seus cossos es debiliten i comencen a ensopegar. En el moment en que arriben als 60 anys, comencen a patir el tipus d'agitació i falta de coordinació que es veu en el Parkinson. A continuació, apareixen els problemes de memòria i el comportament típic de la malaltia d'Alzheimer.\nDes de la dècada de 1960, els experts han sospitat que una substància química anomenada BMAA podria ser el culpable.\nAquest compost tòxic és produït pels cianobacteris, comunament conegudes com algues blau-verd, creix a les arrels d'una planta cícada de Guam i es troba en les seves llavors, que les persones molen per fer-ne farina. La substància també s'acumula en la carn de les guineus voladores, que s'alimenten de les llavors, i que al seu torn són menjats pels habitants de Guam com una menja.\nA la Gran Bretanya, la toxina de vegades es crea com un subproducte de les floracions d'algues blau-verdes que creixen cada vegada més en els seus llacs i embassaments.\nEl Dr. Paul Alan Cox, de l'Institut de Ethnomedicine a Wyoming, ha estat investigant si la BMAA podria explicar la incidència de molts més casos de malaltia semblant a l'Alzheimer a tot el món. En el marc d'una dieta experimental, els científics van administrar en 140 dies la mateixa dosi de BMAA que la que un habitant de l'illa de Guam pot ingerir durant tota la seva vida a micos nadius d'Àfrica. Com a resultat, i encara que els micos no van mostrar problemes cognitius, els animals van desenvolupar signes típics de la malaltia neurodegenerativa: plaques entre les neurones amb cabdells neurofibril·lars al seu interior.Anormalitats cerebrals anomenades cabdells de tau - fils retorçats de proteïnes dins les cèl·lules nervioses - i dipòsits de placa amiloide, que són perjudicials acumulacions de proteïnes en els espais entre les cèl·lules nervioses. Tant els cabdells com les plaques es consideren característiques de la malaltia d'Alzheimer, i la seva densitat i la ubicació és similar a l'observada en el poble Chamorro. "L'estructura de la patologia és gairebé idèntica" diu el Dr. Cox. "Ens vam quedar impressionats."\nEls defectes cerebrals observats en els micos també van ser similars als trobats en les persones amb les primeres etapes d'Alzheimer que encara no han mostrat cap símptoma. Per combatre aquests defectes, el Dr. Cox esperava que un suplement anomenat comunament L-serina - ques'ha demostrat que protegeix les cèl·lules cerebrals danyades per la toxina BMAA en una placa de laboratori- pogués bloquejar l'acció del compost tòxic, i, potencialment, altres toxines del medi ambient que poden causar malalties semblants a la demència. El Dr. Cox i el seu equip va donar a un altre grup de micos dosis iguals de tots dos compostos, BMAA i L-serina, i els cabdells de proteïnes en aquests micos van resultar molt menys densos i, per tant i en teoria, molt menys perjudicials.\nPerò aquesta investigació en etapa primerenca deixa lloc a moltes preguntes.\nUna d'elles és si el BMAA trobat en les algues de llacs i embassaments del Regne Unit podria estar alimentant l'epidèmia de demència que afecta més de 800.000 britànics.\nSegons la Fundació per a la Recerca de l'Aigua, amb seu al Regne Unit , les escumes superficials de tòxics algues blau-verdes s'han convertit en un problema creixent. Creixen ràpidament quan llacs i embassaments es contaminen -una altra vegada efectes perniciosos de la contaminació-pel nitrogen i el fòsfor de fertilitzants de les granges, i per les aigües residuals tractades.\nHauriem d’estar capficats per si estem ingerint toxines BMAA a través del consum d'aigua de l'aixeta dels embassaments amb algues, o fins i tot no menjar musclos cultivats en estuaris 'infectats'?\nExperts britànics són molt escèptics. Dr. Doug Brown, el director d'investigació de la Societat d'Alzheimer, diu: "Si bé aquest estudi revela que una toxina en la dieta dels illencs està causant aquesta malaltia rara, no proporciona cap evidència de que la toxina contribueix a la malaltia d'Alzheimer en altres poblacions. '\nLa Dra Clara Walton, gerent d'inestigació de la ong, afegeix: "Hem tingut ensurts ambientals abans. Quan es va dir alumini en cassoles per causar la malaltia d'Alzheimer en els anys 1970 i 1980, més investigació va mostrar que no tenia la culpa'.\nDe fet, les investigacions fins ara certament no indiquen que haguem de beure aigua embotellada o evitar els mariscs.\nTemors de contaminació a part, la qüestió més urgent és si la L-serina podria ser una nova arma global contra l'Alzheimer i altres malalties cerebrals.\nEl Dr. Cox i els seus col·legues així ho esperen. Estan a punt d'iniciar un procés per 120 persones amb esclerosi lateral amiotròfica, que ataca les cèl·lules del cervell que controlen el moviment muscular. La malaltia progressa ràpidament i és invariablement fatal.\nPerò no és la primera vegada que el potencial de la L-serina per combatre la demència ha estat provat. El 2010, investigadors japonesos van informar que un suplement de L-serina va ajudar a millorar la funció de la memòria de la gent que s'havia estat queixant de la manca d'memòria, un clàssic signe d'alerta primerenca de la malaltia d'Alzheimer.\nUn altre equip d'Estats Units està investigant els efectes de la L-serina en afectats amb les primeres etapes d'Alzheimer. Però encara no hi ha cap estudi concloent al respecte.\nFont original: The Daily Mail.


LA CÀTEDRA CERVERA IMPARTEIX EL CURS DE MÚSICA AMPLIANT LES MESURES DE SEGURETAT\nAquest dilluns té lloc el concert inaugural del Festival Internacional de Música amb el programa “París, llum per a un nou segle”\nCervera viu la quarta jornada de la Càtedra Emili Pujol amb l’arribada d’una nova tongada d’alumnes. Enguany, les diferents disciplines s’han esponjat en diversos dies per no acollir els 111 alumnes inscrits en el mateix moment i repartir las seva arribada i assistència al llarg de deu jornades.\nD’aquesta manera, el mestratge de guitarra ha finalitzat i s’ha donat pas a nous instruments com la flauta travessera, l’oboè, el clarinet i el contrabaix. Per garantir els protocols de seguretat arran del Covid 19, els alumnes i professors de vent -que evidentment s’han de treure la mascareta per tocar l’instrument- han passat un test d’antígens abans d’impartir la classe. De la mateixa manera, les classes s’han repartit en diferents grans espais de Cervera com el Conservatori, l’Auditori o l’Església de Sant Joan Degollat.\nEl Festival de Música viu set concerts de diferents formats i estils\nEl Paranimf de la Universitat acull aquest dilluns a les 22 hores el concert “París, llum per a un nou segle”. El concert, que ja compta amb totes les localitats exhaurides, estarà interpretat per alguns professors del Curs de música com C. Farroni, flauta; J. Fuster, clarinet; E. Martínez, Oboè; i J. Castellà, piano. S’hi podran escoltar diverses peces considerades com grans tresors de la música de cambra i serà el concert inaugural del Festival, amb l’assistència de diverses autoritats.\nEl proper concert del Festival també tindrà lloc el proper dimecres, dia 14, a les 22 hores al Paranimf amb el programa “Els tresors de la música de cambra per a corda”.\nAbans però, el dimarts a les 20 hores, els amants dels concerts també podran assistir a l’actuació del final de curs dels alumnes de contrabaix que tindrà lloc l’Església de Sant Joan Degollat.


Un llibre recull la cultura i patrimoni dels principals cementiris de la demarcació de Tarragona - EbreDigital.cat\nEl títol, ‘Avui per mi, demà per tu’, sorgeix d’una inscripció que figura a l’entrada del cementiri de Vilallonga del Camp. La periodista i doctora en comunicació, Tate Cabré, està al darrere d’aquest recull dedicat als cementiris de la demarcació de Tarragona. L’obra repassa els aspectes més interessants dels principals recintes funeraris des del punt de vista arquitectònic, escultòric o literari. Al mateix temps, fa un recorregut per les personalitats que hi reposen, a més d’aportar dades històriques inèdites fins ara, fruit de la investigació duta a terme per l’autora. L’edició va a càrrec del Servei de Cultura de la Diputació de Tarragona, dins la seua col·lecció ‘Difusió Cultural’.\nLa publicació s’introdueix amb textos de l’escriptora Olga Xirinacs i de la presidenta de la Diputació de Tarragona, Noemí Llauradó. Després, l’obra s’endinsa en els cementiris dels diferents municipis de la demarcació de Tarragona, amb especial incidència en els de les deu capitals de comarca, per passar a fer un recorregut històric sobre els recintes funeraris, des de l’antiguitat fins als nostres dies.\nA través de les 130 pàgines que componen el llibre, hi podem descobrir el patrimoni funerari més destacat. A les Terres de l’Ebre, l’obra ens apropa a l’escultor Julio Antonio, a Móra d’Ebre, o les vistes panoràmiques que s’albiren des del cementiri de Tortosa, un recinte dissenyat al segle XIX en forma d’estel pentagonal. D’altra banda, també s’esmenta pel seu valor històric els memorials històrics vinculats a la Guerra Civil o les capelles de diversos estils arquitectònics que es conserven en molts dels espais funeraris.\nA més, el llibre inclou de nombroses fotografies, amb el disseny de la il·lustradora Ana Gómez, exalumna de l’Escola d’Art i Disseny de la Diputació a Tarragona. La tasca de documentació ha anat a càrrec d’Axel Baiget i Núria Moral. L’obra incorpora, també, un complet glossari a la part final, un diccionari visual de símbols i una cronologia dels cementiris de la demarcació, tant els existents com els ja desapareguts.\nEl diputat de Cultura de la Diputació de Tarragona, Joanjo Garcia, destaca la vàlua de llibres com aquest per “catalogar i difondre la riquesa patrimonial del nostre territori, també pel que fa a espais que habitualment passen desapercebuts des del punt de vista cultural, però que contenen un llegat artístic i històric enorme i molt divers”.\nAixí, ‘Avui per tu, demà per mi’ esdevé una autèntica guia per resseguir els cementiris, un recurs emergent en l’àmbit del turisme cultural i del que avui ja es coneix com a necroturisme. El llibre, del qual se n’han editat 2.000 exemplars, es pot adquirir a través del web de la Biblioteca Ramon Berenguer IV de la Diputació o del correu electrònic, al preu de 5 €. També es pot trobar en algunes llibreries de Tarragona i de Reus, i en altres punts de venda que ho sol·liciten.\nTate Cabré Massot (Reus, 1965) és doctora en comunicació i diplomada en Traducció i Interpretació. Ha treballat com a periodista cultural des de 1987 en diferents mitjans. També ha estat docent a la Universitat Autònoma de Barcelona i a la Universitat Internacional de Catalunya, a més de col·laboradora a la Universitat Rovira i Virgili, a la Universitat Pompeu Fabra, a la Paul Valery de Montpeller i a la Universidad de la Habana. També és guia oficial de Turisme de la Generalitat. Com a investigadora s’ha especialitzat en patrimoni arquitectònic històric, que difon en guies, articles de premsa, conferències, ponències i documentals.


Nabokov i Véra: una història d’amor llarga i intensa (Jordi Nopca)\nRBA publica en un volum les cartes de l’autor de ‘Lolita’ a la seva dona\nJORDI NOPCA Barcelona 19/08/2015 00:00\n“Mixeta, Mi-mixe-ta meva: sóc aquí, i he sobreviscut el meu primer dia sense tu. Acabo de sopar. Sempre t’escriuré a aquesta hora. I cada vegada m’adreçaré a tu amb una salutació diferent, encara que no sé si trobaré prou bestioles”. Vladimir Nabokov escrivia aquesta carta a Véra Ievséievna Slonim el dia 2 de juny del 1926. Aquell any publicaria la seva primera novel·la, Màixenka, però ja feia un any que estaven casats. Amb 27 anys, Nabokov “era l’estrella literària de l’exili”, segons recorda Brian Boyd, biògraf de l’escriptor i responsable de l’edició de Cartas a Véra (RBA), que compta amb un excel·lent pròleg seu.


Francisco Ibáñez al Museu del Còmic de Sant Cugat. FOTO: Bernat Millet\nFrancisco Ibáñez visitava el Museu del Còmic de Sant Cugat, que li dedica una exposició a la seva trajectòria\nFrancisco Ibáñez visitava Sant Cugat del Vallès al mes de setembre per assistir a la inauguració de l'exposició que el Museu del Còmic li dedica durant aquests mesos. Ibáñez parlava amb el TOT Sant Cugat sobre la situació de la historieta.\nMés info: El Museu del Còmic ret homenatge a Francisco Ibáñez amb una exposició monogràfica\nQuè li sembla la iniciativa del Museu del Còmic, i l'exposició en reconeixement a la seva trajectòria?\nUna iniciativa com el Museu del Còmic, sempre és una iniciativa magnífica dins de la professió, sobretot en aquests moments. Hi va haver un moment en què no hi havia res més que el còmic, i els nens, i els grans també, compraven cada setmana el seu còmic, els seus tebeos... Últimament, compten amb moltes diversions, sobretot els nens, que han trobat una altra sortida, i gairebé es fabriquen ells la seva pròpia historieta amb això dels ordinadors i les pantalletes... Llavors, el còmic sembla que tendeix a baixar. I sí que ha baixat una mica la població lectora infantil, però, en canvi, ha augmentat la població d'adults que els segueix agradant; que el van llegir quan eren petits, i el continuen llegint ara.\nHa canviat el tipus de públic.\nHa passat que, quan jo he anat a signar exemplars arreu del país, la cosa va començar en què eren tot nens. Després, la cosa va canviar, van començar a ser els adults els que cada cop el llegeixen més, i ara gairebé hi ha més adults que nens. Però bé, la qüestió és que hi ha lectors, que és el que interessa.\nL'exposició sobre Ibáñez es troba al Museu del Còmic. FOTO: Bernat Millet\nÉs un públic molt fidel pel que m'explica...\nFidel completament. Fins i tot hi ha algú que em diu "jo et llegeixo perquè el meu pare em va aficionar al que fas, i al meu pare el va aficionar el seu pare". Que t'han llegit tota la vida, i això és d'agrair.\nCom a autor que fa gairebé setanta anys que crea historietes, com fa que sobrevisquin uns personatges durant tantes dècades?\nTenint-ho al dia, senzillament. Passant dels primers números, amb la cosa clàssica d'aquells temps que sempre eren uns polis i uns cacos, i sempre acabava la historieta amb el poli perseguint el caco, o el caco perseguint el poli... Es fa mantenint-ho d'acord amb els temps, posant coses que siguin de pura actualitat. Per exemple, jo vaig començar posant a les historietes les olimpíades, el mundial de futbol... Últimament, posant coses de política, fins i tot a molts polítics els he fet sortir i han rebut de valent a les meves historietes. Però bé. Són les coses que el lector, quan agafa una pàgina meva, veu alguna cosa que al mateix temps ho està escoltant a la ràdio, veient-ho a la televisió, llegint als diaris... està molt posat al dia, i això fa que es mantingui.\nDefensa que "la conya sempre és la conya". Això també ajuda que la historieta sobrevisqui?\nUna historieta pot ser magnífica. Poden ser uns dibuixos dignes d'estar al Museu del Prado, a la National Gallery o al Louvre. Però si aquesta historieta, si el guió no té interès, si la historieta còmica no té conya, doncs a la paperera, perquè ja no va enlloc.\nEncara no s'ha cansat de dibuixar aquestes historietes, de crear aquests mons?\nHi ha moments de tot. Hi ha moments d'estar amb el paper davant, et sorgeix la idea, i "mira que feliç"; hi ha altres moments que veus el paper, estàs davant i dius "què poso, què poso", i són moments horribles. Moments que dius "si això em dura tres dies, agafo tots els papers, els poso un damunt de l'altre, hi poso el llapis al mig, i un llumí a sota". Però aquest moment, afortunadament, encara no ha arribat. Les idees segueixen sorgint, i espero que segueixin.\nA l'exposició es poden veure diferents publicacions i originals. FOTO: Bernat Millet\nÉs una feina reconeguda la seva?\nDoncs sí. Els meus personatges s'han publicat pràcticament a tota Europa, i en alguns llocs, fins i tot, amb més èxit que aquí a Espanya. A Alemanya, tot i tenir un nom estrany, i aquella gent que pensen molt diferent de nosaltres, ha tingut un èxit molt gran. I a tota Europa, i a alguns països de Sud-amèrica també s'han publicat. Han tingut un èxit del qual no me'n puc queixar.\nUn desig de futur per al món del còmic?\nHo comentava no fa molt. Estic al segon cinquantenari, i estic pensant ja en idees revolucionàries per quan comenci a treballar amb elles al tercer cinquantenari, per veure què faig llavors. Alguna cosa faré.


Què fer i visitar a Vila-Sana (El Pla d'Urgell) - Fuet i Mate - Turisme Actiu\nVila-Sana (El Pla d’Urgell)\nPost last modified:febrer 18, 2022\nVila-sana és un petit poble del Pla d’Urgell, la visita del qual et servirà de porta d’entrada a l’espectacular estany d’Ivars d’Urgell i Vila-sana. No et perdis un poble autèntic de Ponent.\nVila-sana és un municipi de la comarca del Pla d’Urgell a la província de Lleida. D’una població de 717 habitants, 359 són dones i 358 homes, d’aquestes, 115 són nens i nenes menors de 15 anys, 464 es troben en edat laboral, 102 persones tenen entre 65 i 84 anys i els 36 restants, més de 85 anys. Segons les dades d’Idescat la població, si bé entre el 2014 i el 2016 ha decreixent lleugerament, portava un fort creixement des del 2000, aproximadament.\nMirant les dades del sector econòmic, Vila-sana té 1.664 hectàrees de terres llaurades, dedicades en gran majoria als herbacis i en menor als fruiters.\nLa ramaderia és un sector fort, tenen 1.633 caps de boví, 2.708 d’oví, 24.761 de porcí, 260.130 d’aviram i unes 390 conilles mare.\nDescobreix Vila-sana al Pla d’Urgell i l’estany d’Ivars, una zona natural única a Catalunya.\nCompleta la teva vista a Vila-sana descobrint què visitar al Pla d’Urgell.\nLa zona on avui en dia hi ha Vila-sana va ser un dels pobles reconquerits per la baronia dels Anglesola, tot i que el municipi de Vila-Sana no va ser creat fins al 1933 quan es va separar del de Castellnou de Seana.\nQuè visitar a Vila-Sana, el Pla d’Urgell\nL’església del poble és la de Sant Miquel, una de les esglésies més senzilles de la comarca. Adossada a l’església hi ha la rectoria.\nA la plaça Major del poble hi trobem l’ajuntament i a l’entrada, a la plaça de l’Ajuntament hi ha la Casa Vella, que data de finals del segle XVII, i on al seu pati hi trobem l’Ermita de la Mare de Déu de la “Cabeza”.\nVila-sana és un poble tranquil, ideal per passar-hi un cap de setmana de descans en alguna de les seves cases rurals.\nEl paisatge de Vila-sana\nVila-sana juntament amb gairebé tots els altres municipis del Pla d’Urgell, alguns de l’Urgell, de la Noguera, del Segrià i de les Garrigues comparteixen característiques paisatgístiques comuns a les zones de regadiu.\nEl Canal d’Urgell és la principal raó de que en aquests territoris el paisatge sigui de camps de conreu i que pràcticament no quedi cap bosc.\nQualsevol ruta que poguem fer pels voltants del poble ens servirà per comprobar les característiques de la Plana d’Urgell, segons l’Obervatori del Paisatge.\nSense cap mena de dubte, un dels indrets més característics del paisatge de Vila-sana és l’Estany d’Ivars i Vila-sana. L’excusa perfecta per visitar Vila-sana, al Pla d’Urgell.\nEstany d’Ivars i Vila-sana, el Pla d’Urgell\nL’estany d’Ivars és una de les zones humides més importants de Catalunya i l’atractiu natural principal de la comarca del Pla d’Urgell.\nBreu història per parlar al bar de l’estany\nLa formació de l’estany és d’origen natural, si ens remuntem més de 50 milions d’anys, la conca de l’Ebre era una extensa badia que s’obria a l’oceà Atlàntic.\nAl llarg del temps, en aquesta zona es van anar acumulant, de manera natural, un seguit de materials impermeables, que sumat al moviment de les plaques tectòniques va fer que la conca quedés aïllada de l’oceà i provoqués l’evaporació de l’aigua i la salinitat de la zona.\nUns quants milers d’anys després les aigües del riu Corb van deixar graves i arenes a zona del Pla d’Urgell, materials permeables que permetien la formació d’aqüífers. Axiò va ser el principi de la llacuna endorreica, és a dir, una àrea on l’aigua no té sortida cap al mar. Això vol dir que l’aigua només en sortirà per evaporació o per infiltració.\nInteracció amb les persones\nHumanament parlant, l’estany apareix en escrits del s.XI i fins i tot, el 1079, el comte Ermengol IV va fer entrega del lloc al monestir de Gualter, d’allí va passar al comtat d’Urgell i posteriorment a la propietat de Berenguer Arnau d’Anglesola, quan va fundar el senyoriu de Bellpuig.\nL’estany, a causa de la seva característica endorreica, tenia una gran concentració de sal i això era aprofitat, ja en l’època medieval, per al comerç de la sal, de fet el 1414 la zona era coneguda com les “salines d’Ivars”.\nLa salinitat de l’aigua va canviar quan s’hi va fer aportacions de l’aigua d’un moli de la zona, fet que també va comportar l’aparició d’assentaments al voltant de l’estany. Antigament era una zona dedicada tant a l’esbarjo com a la pesca i a la caça. Un dels animals més ben considerats era l’anguila, avui en dia, pràcticament desapareguda a les nostres aigües.\nA l’antic estany se’n caçaven a milers per a la seva comercialització però per culpa de les represes, ara els hi costa molt remuntar el riu des del delta de l’Ebre.\nAbans, per la poca profunditat de l’estany, una mitjana d’1,9 metres, hi havia èpoques que s’assecava naturalment, de fet aquesta és una de les característiques dels aiguamolls, zones de terres planes i amb superfície inundable de manera temporal o permanent.\nMalauradament, el 1948 es va començar el dessecament de l’estany, com a resultat d’una llei comarcal. Per una vegada, Franco va canviar la creació de pantans pel dessecament de la zona humida del Pla d’Urgell, evidentment, les obres les va dur a terme una empresa favorable al règim Locomoción y Transportes S.A.\nEl 1951 es van requalificar les terres de l’estany per l’agricultura, que a causa de l’alta salinitat era una zona ideal per al conreu de l’arròs.\nA partir del 1975 es duen a terme una serie de campanyes socials i populars per recuperar l’estany. Finalment, el 2003 es van començar les obres i dos anys més tard, el reompliment. Actualment l’estany d’Ivars i Vila-Seca rep les aigües del Canal d’Urgell fins a formar una bassa de més de 2.300.000.000 litres, que ocupen una superfície de 126 hectàrees.\nQuè podem fer a l’Estany d’Ivars\nAvui en dia s’ha recuperat tant com a espai natural i hàbitat per un gran nombres d’espècies animals, com per a l’esbarjo de les persones, amb un seguit de camins per passejar, àrees de descans i zones d’observació de la flora i la fauna.\nSi avui l’estany manté el seu volum d’aigua gràcies al Canal d’Urgell, en temps passats ho feia amb l’aportació de les aigües d’un molí i d’un curs d’aigua de la zona de Castellnou de Seana i Bellpuig.\nNo gaire lluny de l’entrada a l’estany pel costat de Vila-Seca hi ha Cal Sinén, el centre d’interpretació de l’estany, on a través d’un seguit de panells informatius podrem aprendre molt més sobre la història i la vida a l’estany.\nActualment, l’entrada és gratuïta, s’hi poden llogar bicicletes o concertar visites guiades. Si us agrada l’obervació de les aus han preparat una guia d’ocells d’hivern i d’estiu.\nQuan visitar Vila-sana\nEl poble es vesteix de festa per Sant Miquel, a finals de setembre, quan celebra la seva festa major, també celebren la Festa de la Mare de Déu de la Cabeza, la patrona de Vila-Sana. El segon diumenge de maig quan celebra la festa de Sant Miquelet amb el concurs de cassoles.\nAl web de l’ajuntament tindreu tota la informació de l’agenda cultural de Vila-sana, al Pla d’Urgell, actualitzada.\nHas participat d’alguna de les seves fires? La del concurs de cassoles té potencial, veritat? Deixa’ns un comentari i explica’ns la teva.\nEls Omellons (Les Garrigues)\nLinyola (El Pla d’Urgell)


Institucions col·laboradores - Màster de Matemàtiques per als Instruments Financers\nMàster de Matemàtiques per als Instruments Financers\nMMIF 2021-2022 UAB\nLes institucions col·laboradores que donen suport a les pràctiques proporcionen el component necessari per a l’aprenentatge pràctic. D’aquesta manera, establim una línia directa de col·laboració entre el món acadèmic i professional, que ens permet desenvolupar i ensenyar les tècniques més recents en la valoració de derivats financers, les estratègies de cobertura i l’avaluació i el control de riscos.\nLes institucions que participen al Màster de Matemàtiques en Finances tenen una molt bona opinió de les competències adquirides al final del curs.\n“La nostra percepció és que aquest màster afegeix un valor singular i específic que cobreix, amb rigor i professionalitat, un espai sense atenció fins ara. Aquest màster ha aconseguit desenvolupar el vincle entre els mons acadèmic i bancari amb una idoneïtat particular, generant una rendibilitat per tot amb un particular interès de futur. “\n“Destaquem principalment la formació i el coneixement quantitatiu dels mercats que ja tenen dels cursos de màster. Des de la nostra àrea, lligats a l’anàlisi dels mercats financers, s’avalua l’agilitat que han demostrat els estudiants per desenvolupar tasques i la voluntat de fer front als reptes associats amb aspectes quantitatius. ”\n“El Màster en Matemàtiques per als Instruments Finances ens ofereix una formació de gran valor, donant resposta a una necessitat de perfils professionals en àrees com la gestió de riscos financers, la gestió de carteres, la gestió de fons i la valoració d’inversions en productes financers.”\nCaixaBank i VidaCaixa\n“Els estudiants de màster han estat i esperem que puguin continuar sent un dels principals elements dels nostres equips especialitzats en tasques com a valoració d’instruments financers, quantificació, seguiment i gestió de riscos. Experiència combinada en l’àrea financera i rigor matemàtic, grans habilitats analítiques i una forta motivació, fan que siguin molt valuosos en aquest àmbit, molt dinàmics i exigents, sent una aposta segura per a l’entitat”.\n“Les institucions financeres necessiten cada cop més perfils quantitatius per adaptar-se a les noves regulacions i a un mercat ambiental ràpidament canviant i exigent. El MMIF és un programa adaptat a aquestes necessitats i creiem que les pràctiques són un element clau per donar una visió general de la indústria als estudiants.”\n“Els estudiants del MMIF col·laboren amb els nostres mercats de capital de pràctiques anuals. Normalment tenen una gran quantitat de coneixements i tenen bones habilitats analítiques”.\n“Estem molt satisfets amb el nivell dels estudiants que provenen del màster, la nostra empresa sempre aposta per aquests estudiants per la seva trajectòria quantitativa”.\nAIS – Aplicacions d’Intel·ligència Artificial, SA\n“Estem molt satisfets amb els resultats. Els estudiants han demostrat que tenen coneixements extensos i sòlids, que s’ajusten perfectament al nostre camp de treball”.


MIDES I PES: 4936mm llarg / 1868 ample / 1479 alt. 1615 quilos.\nProvem la nova Sèrie 5 de BMW, un prodigi tècnic i tecnològic que porta més enllà la berlina bavaresa\nQuan vaig provar el BMW Sèrie 7 vaig convenir que, ras i curt, era la millor berlina que havia pogut provar mai. Però la Sèrie 7 és un cotxe superlatiu i exclusiu, un autèntica obra d'art sobre quatre rodes. Els bavaresos tenien un gran repte a l'hora de renovar la Sèrie 5 aquest mateix 2017, i és que algunes berlines de la competència (Audi A6, Volvo S90, Jaguar XF i Mercedes Classe E) s'havien posat al nivell o fins i tot superat el model de Munic. Calia fer que la nova Sèrie 5 fos més pròxima a la Sèrie 7 que no pas un Sèrie 3 gran, com en alguna ocasió ens havia arribat a semblar. Per solucionar-ho, els enginyers i dissenyadors de BMW han creat la millor Sèrie 5 fabricada mai fins ara: un autèntic Sèrie 7 en miniatura nascut per marcar les diferències amb els seus competidors.\nBMW 520d / Ferran Vital\nEstèticament, la nova Sèrie 5 conjuga a la perfecció elegància, distinció i el característic punt d'esportivitat propi de qualsevol BMW. La calandra amb el característic doble ronyó s'associa amb uns grups òptics davanters de leds adaptatius que culminen un capó poderós, afilat i allargat, amb nervadures marcades que conflueixen sobre la lluna davantera i el pilar A.\nTot i ser un cotxe que arriba als 4,93 metres de llarg i 1,86 d'ample, la línia de cintura elevada i les marcades nervadures laterals fan que el resultat estètic d'aquesta Sèrie 5 emfatitzi el seu caràcter dinàmic. En la zona posterior, la caiguda del pilar C i les línies del maleter dialoguen amb els fars posteriors, i el resultat és un sedan esportiu i amb caràcter.\nVista posterior 520d / Ferran Vital\nA més, cal sumar-hi el fet que la nostra unitat de prova portava el paquet estètic M, que inclou unes precioses llandes negres de doble radi de 19 polzades, un para-xocs posterior específic amb difusor i doble sortida de tub escapament, faldons laterals i diversos acabats cromats que atorguen encara més caràcter a la berlina bavaresa.\nDetall llandes 19 polzades / Ferran Vital\nL'habitacle de la nova Sèrie 5 creix per oferir cinc places reals (gràcies als 142 centímetres d'amplada de la segona filera de seients) i un maleter de 530 litres de capacitat. Els acabats de la berlina bavaresa són pràcticament perfectes, i acullen un interior tecnològic i sofisticat. Per exemple, la nostra unitat de prova disposava del sistema de control gestual que tant ens va agradar en la Sèrie 7, o una clau de comandament més semblant a un 'smartphone' que ens permet programar la climatització del vehicle o fins i tot aparcar o treure remotament el vehicle d'espais reduïts.\nSeients posteriors 520d / Ferran Vital\nI és que, ens agradi o no, el futur ens aboca a la conducció autònoma. De fet, el nostre 520d ja disposava de sistema de detecció de carrils, control adaptatiu de la velocitat i assistent d'aparcament automàtic, entre altres dispositius –càmeres lateral, davantera i posterior i radars de proximitat, per exemple–, que fan que el cotxe sigui cada cop més intel·ligent, estigui connectat i, sobretot, sigui més segur.\nUn gegant amb ànima d'atleta\nPosar-se al volant del nou Sèrie 5 és tot un plaer per als sentits. La posició de conducció, molt estirada i lleugerament girada a l'esquerra, és senzillament fantàstica, i l'habitacle i la qualitat dels materials utilitzats (interiors de cuir, motllures d'alumini, ús de plàstics tous, etc.) convida a sumar quilòmetres sense cansar el conductor ni la resta d'ocupants de l'habitacle. De fet, la nova Sèrie 5 està per sobre dels seus rivals pel que fa a nivell d'acabats i qualitat dels materials usats.\nLa qualitat de materials i la seva comoditat és espectacular / Ferran Vital\nLa nostra unitat era el 520d, la versió dièsel d'accés a la gamma, impulsada per un motor de quatre cilindres que distribueix 190 cavalls de potència en posició longitudinal per garantir un repartiment de pesos gairebé perfecte i associat a una caixa de canvis automàtica de vuit velocitats. La plataforma de la nova Sèrie 5 és de propulsió, és a dir, la potència s'envia al tren posterior, tot i que també hi ha variants de tracció integral xDrive.\nMotor BMW 520d / Ferran Vital\nTot i les grans dimensions del 520d i el pes que fa (homologa un pes de 1.635 quilos en buit), aquest bavarès es mou amb molta agilitat en pràcticament totes les condicions. A més, el conductor pot escollir diversos modes de conducció, anomenats EcoPro, Sport i Comfort, que varien la gestió de la caixa de canvis i la resposta del motor. Menció a banda mereix el mode Adaptive, que ajusta la suspensió a les característiques del ferm en què es troba i gràcies al tren de rodatge adaptatiu és capaç d'eliminar la inclinació de la carrosseria i aconseguir així un pas per corba neutre i còmode que elimina inèrcies i moviments de carrosseria.\nDetall quadre comandament 520d / Ferran Vital\nUn cop en marxa, l'habitacle del 520d queda perfectament insonoritzat, i la qualitat del bastidor és tan gran que pràcticament ens sembla que estem viatjant en una catifa voladora. Malgrat que la nova Sèrie 5 és molt polivalent i capaç en diverses situacions d'ús, és a l'autopista on la berlina bavaresa mostra les millors qualitats: suma quilòmetres sense despentinar-se i oferint una comoditat excepcional homologant xifres de consum reals que oscil·len entre els 7 i els 8 litres –en funció de la quantitat d'ocupants del vehicle, el mode de conducció seleccionat i la nostra afició a la conducció eficient.\nEl mode EcoPro permet la possibilitat de circular a vela, és a dir, avança aprofitant la mateixa inèrcia del cotxe quan les condicions són favorables posant punt mort per no castigar el motor o fer reduir la marxa del cotxe per la mateixa retenció del motor\nLa ciutat no és l'escenari favorit de la Sèrie 5 (¿hi ha cap berlina del segment E pràctica per a un ús urbà?) però els assistents de proximitat, els assistents d'aparcament i les càmeres davantera, posterior i lateral –entre altres extres de la nostra unitat de premsa– faciliten molt els petits entrebancs urbans, com ara els aparcaments, circular per carrers estrets o fer girs complicats per cantonades criminals.\nDetall llums LED adaptatius / Ferran Vital\nOn la nova Sèrie 5 ha fet un salt endavant considerable és en la capacitat dinàmica per carreteres revirades de muntanya: a falta de provar el futur M5 (l'esperem amb candeletes!), ja podem aventurar-nos a dir que aquesta nova generació és també la més dinàmica i esportiva del segment, prenent com referència aquesta unitat impulsada pel modest motor dièsel de 2 litres de cilindrada. El 520d en mode esportiu i amb el canvi en mode seqüencial (per la palanca o mitjançant les lleves) mostra bones aptituds, amb un xassís amb bona rigidesa torsional –el cotxe queda literalment enganxat a l'asfalt–, una direcció molt comunicativa, una suspensió EDC amb amortidors de duresa variable sorprenentment eficaç i un bon sistema de frenada, que permeten bellugar-se amb una agilitat i alegria que esdevenen referència del segment.\nÉs el nou referent del segment E / Ferran Vital\nA més, si portem seleccionat el mode esportiu, el Sèrie 5 no engrana immediatament una marxa superior quan arribem a la zona del tall d'injecció, sinó que si volem permet aguantar l'agulla a la part alta del tacòmetre. Ara bé, dubto que sovint supereu les 4.000 rpm amb aquest 520d, ja que en aquest rang de revolucions el motor ja ens ha ofert el millor que podia donar-nos.\nDetall maleter 520d / Ferran Vital\nPer tant, ¿tot és perfecte en aquest 520d que hem provat? Gairebé. Només li podem criticar el funcionament del sistema de reconeixement de senyals, que projectava velocitats errònies, o el sistema d'aparcament autònom, que mantenia criteris diferents dels nostres a l'hora de trobar un lloc apropiat per aparcar. I sincerament tampoc ens ha acabat de conquistar el sistema de conducció semiautònom, ja que no es manté dins els carrils amb la precisió que nosaltres hauríem volgut per confiar-hi plenament.\nLa nova Sèrie 5 de BMW conjuga l'esperit dinàmic de la marca amb un arsenal tecnològic espectacular, amanit amb els millors materials de construcció per oferir al conductor una experiència al volant difícil de superar. Si vols, però, també introdueix la conducció autònoma.\nLa gamma de preus de la Sèrie 5 arrenca en els 49.400 euros de la nostra unitat de prova (520d) i arriba fins als 96.550 euros de la versió M550d Touring xDrive, a l'espera del pròxim M5 xDrive, que veurem d'aquí a pocs mesos. Com sempre, la llista d'equipament opcional de què disposa la nostra unitat és llarga: paquet M, Head-up Display, càmeres d'aparcament, control gestual del sistema multimèdia, sistema de so i altaveus Harman Kardon, climatitzador de quatre zones, clau digital, seients regulables electrònicament amb memòria i control autònom de carril, entre altres, cosa que eleva la factura fins als 71.619 euros.