L’Hospital Provincial de Castelló va pagar 11 milions per càtering i pàrquing a firmes sospitoses de finançar el PP\nInstalaciones Turísticas Costeras (Intur) va facturar una mitjana d’1,6 milions d’euros pel servei d’àpats cada any entre el 2010 i el 2015\nLubasa Aparcamientos SLU va rebre més d’1 milió d’euros pel manteniment de l’aparcament subterrani els últims cinc anys\nAmbdues empreses pertanyen als grups Gimeno i Batalla (Becsa), investigats per presumpte finançament il\_·legal al PPCV\n17/06/2016 - 23:16h\nAparcament de l'Hospital Provincial de Castelló.\nEls pagaments de l’Hospital Provincial sota els governs del Partit Popular en la Diputació de Castelló i la Generalitat Valenciana continuen escopint dades torbadores. Les empreses Piaf, Telecso i Socetel Tecnológica, vinculades a l’empresari Alejandro Pons, investigat per la Fiscalia Anticorrupció, no són les úniques de la trama Gürtel que van facturar milions d’euros en el període 2010-2015. Instalaciones Turísticas Costeras (Intur), de l’hòlding Gimeno, i Lubasa Aparcamientos SLU, del grup Becsa (anteriorment Batalla), van rebre 11 milions d’euros pel servei de càtering i el manteniment del pàrquing subterrani.\nIntur va facturar una mitjana d’1,6 milions d’euros cada any pel proveïment dels cinc àpats diaris (des del desdejuni fins al sopar), la qual cosa va representar un desembossament total per al Consorci Hospitalari Provincial de 9.990.799,85 euros. Fins al 2013, la facturació va superar 1,7 milions per anualitat (1.751.718,71 euros el 2010, 1.801.667,61 euros el 2011, 1.737.778,15 euros el 2012 i 1.702.067,07 euros el 2013), i va baixar lleugerament el 2014 (1.547.452,61 euros) i el 2015 (1.450.109,70 euros).\nEn comparació, la minuta de Lubasa va resultar ínfima, encara que el concepte que hi figurava (manteniment de l’aparcament) ha donat pressa a la direcció del centre hospitalari per a negociar amb l’empresa la rescissió del contracte. No obstant això, i segons fonts del Provincial, sembla complicat l’anul·lació, atesa la complexitat del plec de condicions, signat per Carlos Fabra, com a president de la Diputació, el 15 de setembre de 2006, quan es va produir l’adjudicació del pàrquing i l’explotació corresponent per un termini de 50 anys. Posteriorment, i amb Javier Moliner al capdavant de la institució, va haver-hi una revisió en el ple del 28 de febrer de 2012, en què, a més, es va aprovar la permuta de places per als treballadors de l’hospital.\nDes que Alberto Fabra, en qualitat d’alcalde de Castelló, va inaugurar el pàrquing el 22 de febrer de 2010, el Consorci Hospitalari Provincial ha pagat a la firma del grup Becsa 1.094.974,42 euros pel servei de manteniment. Són especialment cridaneres les facturacions dels dos últims anys d’aqueix període 2010-2015. En el darrer exercici comptable, Lubasa Aparcamientos SLU va presentar rebuts per un import total de 375.340,82 euros, quantitat una mica baixa el 2014 (325.187,73 euros).\nFonts de la direcció de l’hospital castellonenc asseguren que, arran de la denúncia presentada per la Generalitat Valenciana davant de la Fiscalia Anticorrupció, estan revisant tots els contractes amb els proveïdors per a invalidar els que es consideren abusius o sospitosos. Entre aquests figuren els signats amb els empresaris de la trama Gürtel.


La primera edició del Pigfeet Solidari recaptar 2.130 euros per la Casa dels Xuklis – elgarrotxi.cat\nAquest passat divendres 2 de novembre els organitzadors de l’esdeveniment van visitar la Casa dels Xuklis (Associació AFANOC) per conèixer de prop el projecte i fer entrega de la recaptació.\nEls 4 impulsors i organitzadors del Pigfeet Solidari, el festival benèfic que es va dur a terme el passat 29 de setembre al Mas Corominas de Begudà, van anar a fer entrega de la donació recaptada que ha de suposar una petita ajuda al projecte que duen a terme des de l’Associació AFANOC pel càncer infantil.\nEls organitzadors van visitar la Casa dels Xuklis i van veure de prop les boniques i modernes instal·lacions que acullen a les famílies en aquests moments de les seves vides. La Maite Golmayo, cap de Comunicació i Relacions Externes d’AFANOC, els va rebre i els va fer un tour per la casa.\nEl projecte acompanya a pares i nens donant-los una llar a prop del centre hospitalari a més a més de totes les activitats o tallers que duen a terme en els diferents espais de la casa. Zones de jocs, sales polivalents amb llum natural, apartaments familiars… tot envoltat de zones ajardinades i un hortet particular.\nL’organització del Pigfeet Solidari publicava la donació aconseguida al seu compte d’instagram amb el següent escrit: “Avui hem visitat la Casa dels Xuklis. No hi ha paraules per descriure el gran projecte que duen a terme. És bonic, emotiu i sincer. Nosaltres hi hem deixat la nostra petita empremta… 2.130 euros de part de tots els que hem fet possible el Pigfeet Solidari #pigfeetsolidari”.


Georg Christof Florian Greve ( Helgoland , 10 de març de 1973 ) és un programador i hacker alemany , fundador i president de la Free Software Foundation Europe . Entre les seves responsabilitats hi ha la coordinació entre els assumptes europeus i mundials de la FSF (Europa) i la seva planificació, donar suport als representants locals, treballar en qüestions i projectes polítics i legislatius i intentar ampliar el coneixement del programari lliure a través de mitjans periodístics.\nPassa la major part del temps viatjant i, quan viatja per pronunciar un discurs, sovint es queda uns dies al país d’acollida per reunir-se amb membres d’organitzacions i comunitats locals de programari lliure.\nGeorg Greve està casat.\nGeorg Greve és llicenciat en biofísica per la Universitat d’Hamburg , a més d’ oceanografia física i astronomia com a camps d’estudi secundaris. Va escriure la seva tesi universitària interdisciplinària sobre el camp de la nanotecnologia .\nEl primer programa que Greve va desenvolupar va ser als 12 anys. La seva primera publicació d'un programa va ser en una revista professional el 1991, que va finançar parcialment els seus estudis quan va fer que aquest programari comprovés les dades del sensor SQUID al laboratori de biomagnetologia del Centre Mèdic Universitari Hamburg-Eppendorf (Alemanya) i Hamburg ( Alemanya) .\nEl 1993 va descobrir el programari lliure , el Projecte GNU i Linux . El 1998 va ser el popularitzador europeu del projecte GNU i va començar a escriure el "Brave GNU World"  , una columna mensual que tracta de programes informàtics gratuïts que parlen d'interessants projectes GNU . Després es va publicar a Internet en més de deu idiomes i en revistes impreses de tot el món, incloent-hi l'alemany Linux-Magazin. El nom Brave GNU World és una referència a la novel·la d’ Aldous Huxley Brave New World .\nA principis del 2001 va fundar la Free Software Foundation Europe (FSFE o FSF Europe), la primera Free Software Foundation fora dels EUA i, des del 2007, l’única Fundació transnacional de programari lliure. Greve va ser convidat com a expert a la Comissió de Drets de Propietat Intel·lectual (la Comissió sobre Drets d’Autor) creada pel Regne Unit per representar el cercle de coordinació de la societat civil alemanya durant la primera fase de la Cimera Mundial sobre la Societat de la Informació (CMSI) del Nacions Unides (ONU) com a membre de la delegació del govern alemany. També s’ha estès, juntament amb la Societat Civil, grups de treball a nivell europeu, així com grups de treball sobre el tema de les patents , els drets d’autor , les marques comercials ( Patent, Copyright, Trademark , PCT) i el programari lliure.\n^ Brave GNU World\nWikimedia Commons conté imatges o altres fitxers sobre Georg CF Greve\nLa pàgina de l’equip Georg Greve FSFE , a fsfeurope.org .\nPàgina d'inici personal de Georg Greve , a gnuhh.org .\nBlog de Georg Greve [ enllaç trencat ] , a fsfe.org .\nEntrevista en vídeo amb Georg Greve durant la Conferència contributiva de les CMSI de les Nacions Unides sobre les TIC i la creativitat , l’entrevista explica què és el programari lliure , com funciona el programari lliure comercial, els objectius de la FSFE sobre patents , drets d’autor i marques comercials , l’ OMPI , etc. Transcripció del que es diu al vídeo\nEnregistraments de vídeo i àudio de la introducció de Greve a la tercera conferència internacional GPLv3 , el 22 de juny de 2006\nEntrevista pre-FOSDEM 2007 , a fosdem.org . Consultat el 26 de setembre de 2008 (arxivat de l' original el 19 de febrer de 2007) .\nVIAF (EN) 66145911172827061944 · GND (DE) 1092673040\nObtingut de " https://it.wikipedia.org/w/index.php?title=Georg_C._F._Greve&oldid=105301134 "\nNascut el 1973\nNascut el 10 de març\nPersones relacionades amb el projecte GNU


Club Esportiu ESCOLETA BTT: Presentació C.E. Escoleta Btt\nPresentació C.E. Escoleta Btt\nAra fa uns dies, 6 de Juliol, es va fer la presentació del club Escoleta Btt, secció muntanya. Des de els companys federats, com a simpatitzants del club, assistiren a las 8 del mati a Castell d'Aro, per fer las fotos de rigor, a la plaça Lluís Companys.\nDesprés de compartir una estona entre foto i foto i saludar a companys que feia molt de temps que no veiem, es va preparar una sortida per les rodalies, sortint uns 60 km i gaudint d'un dia meravellós per la practica del ciclisme. Us deixem unes instantànies del moment.\nLa diumenge de la setmana següent es va fer la del equip de carretera amb una sortida fins a Sant Hilari Sacalm de uns 130 km, amb els components del equip i alguns amics que ens varen voler acompanyar.\nEn un futur no molt llunyà\nPublicat per Nava en 8:59 p. m.


diumenge, 16 de desembre 2018 - 15:00h\nHisenda considera que Shakira va defraudar 14,5 milions d'euros | València Diari\nDesprés de les últimes notícies on es parla que Shakira hauria estafat una quantitat de 14.5 milions d’euros a la Hisenda Pública, l’agència de comunicació de la cantant ha presentat un escrit on afirma haver resolt el deute, encara que no haja comès el delicte. D’aquesta manera s’entén que la cantant colombiana demana perdó però deixant clar que no ha passat exactament el que defensa la Fiscalia.\nLa cantant Shakira ha confirmat aquest divendres, 14 de desembre, a través d’un comunicat de la seua oficina de comunicació que «ja ha pagat fins l’últim euro exigit per l’Agència Tributaria i, que per tant, no deu res a l’Estat espanyol». La Fiscalia de Barcelona s’ha querellat contra ella aquest divendres davant els jutjats d’instrucció d’Esplugues de Llobregat per sis presumptes delictes contra la Hisenda Pública per un suposat frau de més de 14.5 milions d’euros en IRPF i Impost de Patrimoni (IP) a través de 14 societats en països com les Illes Caimans, Illes Verges Britàniques i Panamà.\nL’oficina de comunicació de la cantant ha indicat que ja ha pagat els 14.5 milions i que «no té cap sentit» que el ministeri públic li reclame una fiança, que la querella de Fiscalia xifra en una quantitat de 19.5 milions d’euros.\nEl seu equip es mostra convençut de que «s’inicia un procediment judicial amb l’objecte de que la resta de contribuents agafen por utilitzant Shakira com a exemple, ja que sempre ha sigut una persona que ha comptat tota la seua vida amb una reputació impecable».\nTambé critica que Shakira no ha rebut la querella formalment, sinó que se n'ha assabentat, «i el més greu de tot es que la Fiscalia ho ha filtrat repartint-la a la premsa inclús abans que al Jutge, extralimitant-se de la seua funció amb la finalitat de fer mal a la seua reputació, tant rellevant per una artista amb el seu estatus».\n"Mor el cantant Chiquetete als 70 anys" "FLIPA: La Coca-Cola té origen valencià i ara renaix amb la Malferida"


L’Ajuntament d’Artesa de Segre manté el pressupost de 30.000 euros en la Fira del Meló que se celebrarà els dies 24 i 25 d’agost – Comarques de Ponent\nL’Ajuntament d’Artesa de Segre manté el pressupost de 30.000 euros en la Fira del Meló que se celebrarà els dies 24 i 25 d’agost\nL’Ajuntament d’Artesa de Segre ja treballa per donar forma a la propera edició de la Fira de Sant Bartomeu, que se celebrarà els dies 24 i 25 d’agost i que enguany ha aconseguit dotar del mateix pressupost que en l’edició anterior, 30.000 euros. Aquesta xifra exigeix un gran esforç de contenció, ja que és molt inferior a la que era habitual fins l’any passat.\nL’alcalde, Mingo Sabanés, ha destacat la importància de mantenir la fira i ha tornat a descartar la possibilitat de convertir-la en bianual. «Si no la fem cada any, correm el risc que es perdi, i això no es pot permetre», ha assegurat. Sabanés ha afegit que tot i que l’agost sigui un mes «difícil» a nivell comercial, ja que molts expositors estan de vacances, en el cas d’Artesa, que té molts nuclis agregats i molt turisme de segona residència, és una de les millors èpoques de l’any. «La fira dóna molt nom a Artesa i s’ha de mantenir, sigui com sigui, estalviant en infraestructura i altres despeses, però estant aquí per quan vinguin temps millors», ha conclòs.\nA pesar d’aquestes restriccions econòmiques, que l’any passat van reduir el pressupost a la meitat, la fira ha mantingut el volum d’actes del programa i continua apostant pels eixos temàtics que l’han caracteritzat, el meló de secà, el vi, l’oli i la gastronomia autòctona en general. També van prenent cada any més força nous protagonistes com el formatge o el conill, a través dels concorreguts tastos i demostracions gastronòmiques, en el primer cas, i de la ja cèlebre Jornada de la Carn i la Cuina del Conill, que enguany arriba a la cinquena edició.\nEn aquesta voluntat de diversificar el protagonisme i d’incorporar el màxim possible de representants de la gastronomia autòctona, enguany es proposa una nova activitat, una jornada de maridatge de formatge i cervesa que tindrà lloc dissabte a 2/4 de 12 del matí a càrrec de Cerveses Ponent, de Seró, i Formatgeria Tòrrec. En coherència amb aquesta iniciativa, durant tota la fira hi haurà un espai dedicat exclusivament a parades de cerveses i formatges artesans, a l’avinguda Maria Anzizu, on es podran fer degustacions.\nA banda d’aquestes novetats, el programa inclou els clàssics de cada any, amb tastos de vi, la paella popular de dissabte al migdia, la festa del vi i sopar popular dissabte a la nit, les demostracions de cuina i la variada oferta de parades d’artesania. Entre els concursos destaca el de la cuina de conill, en el marc de la jornada dedicada a aquesta carn que té lloc dissabte a la tarda, així com l’ineludible concurs de productes estranys, amb fruites i hortalisses d’allò més sorprenents.\nLa paella manté el format dels últims anys, és a dir, es repartirà per endur a casa, i se’n prepararan mig miler de racions. Pel que fa a la distribució d’espais, enguany es mantenen els canvis incorporats l’any passat i se situarà el centre neuràlgic de la fira al Cubtural, on hi haurà l’estand d’informació, les parades de vins i l’espai dels comerciants. La resta d’atractius es repartiran pels carrers propers, Balmes i Avinguda Maria Anzizu, així com a la Plaça de l’Ajuntament.\nEl recinte té servei d’aparcament, de bar i WC.


Associació Comarcal d’Empresaris del Berguedà - En marxa el primer tram d’avals a empreses i autònoms\nEn marxa el primer tram d’avals a empreses i autònoms Destacats\nAhir el Consell de Ministres va aprovar les condicions de la posada en marxa del primer tram d’avals a empreses i autònoms amb una dotació de 20.000 milions d’euros, dels 100.000 milions anunciats pel Govern espanyol en relació amb aquesta mesura.\nAquest ajut de suport econòmic del Govern central per compensar els efectes de la caiguda d’activitat empresarial a causa del Covid-19 consta al RD 8/2020, de 17 de març, i es tracta d’una línia d’avals que depèn del Ministeri d’Afers Econòmics i Transformació Digital.\nA continuació, resumim els termes concretats:\nS’aplica tant a préstecs nous com a refinançament d’empreses i autònoms que s’hagin quedat o estiguin a punt de quedar-se sense liquiditat arran de la crisi causada pel Covid-19 i que no puguin afrontar pagaments.\nEs divideix d’aquesta manera: 50% per a pimes i 50 % per a grans companyies.\nL’aval per a pimes serà d’un 80% tant per a nous préstecs com per a renovacions.\nL’aval per a grans empreses serà d’un 70% per a nous préstecs i d’un 60% per a renovacions\nDarrera modificació el Dimecres, 25 Març 2020 18:46\n« Recomanacions per contenir el COVID-19 adreçades a les empreses agroalimentàries\tCom poden les empreses sol·licitar la prestació per desocupació en nom dels treballadors en els casos d’ERTO derivats del Covid-19? »


Bloc de notes de Josep Romeu: De la pornografia a Intereconomia\nDe la pornografia a Intereconomia\nPer si algú està desvagat i no té ganes de fer res seriós o que precisi un mínim d’atenció, hi ha diferents maneres d’evadir-se. Una podria ser comprar-se un llibret de sudokus i anar fent; una altra de més excitant podria ser navegar per webs de caràcter pornogràfic que n’hi ha molts i a més són gratuïts; i si algú està tan apurat que no sap com matar i perdre el temps alhora, sempre li queda el recurs de seguir determinats mitjans de comunicació espanyols, com ara Intereconomia o 13TV. Caldrà que s’ho prengui com això: com una bajanada que vista des del vessant còmic fins i tot pot ser divertida.\nEncara que parlin d’un tema ben quotidià i conegut, sempre ens semblarà que provenen d’una altra galàxia, que la Catalunya que mencionen no té res a veure amb la nostra. Tenen una estranyíssima habilitat en distorsionar i falsejar la realitat fins a fer-la irreconeixible. La seva pluralitat ideològica, concretament en el cas d’Intereconomia, va des de l’extrema dreta que enyora el franquisme a la dreta més conservadora de l’hipernacionalisme espanyol. Només en rares ocasions hi apareix algun socialista, sempre que sigui per fer pujar els colors al pobre Pere Navarro. La seva especialitat consisteix en inventar-se una mentida i a partir del seu invent construir tota l’argumentació per atacar el catalanisme. Es van inventar la història que a Catalunya era obligat oferir pa amb tomàquet als hotels, i creient-se les seves pròpies estupideses van construint tot l’argumentari per a demostrar el caràcter impositiu i coaccionador del catalanisme. És el mateix que va passar amb els cognoms dels ciutadans en la futura Catalunya independent; a partir d’aquell anunci ridícul i indecent del PP, ells ja ho donaven per fet i a partir d’aquí argumentaven les dificultats que passaven els pobres Garcia, Sánchez o López al nostre país.\nEl tema de les calúmnies abocades pel diari El Mundo, d’acord amb l’estratègia electoral del PP, n’és un altre exemple. No és que insistissin en insinuacions sense cap fonament, com han fet els membres del Govern espanyol, l’Alícia i altres perles, sinó que ja donaven per descomptat els fets i la seva argumentació partia d’aquesta realitat fictícia. Per més que es desmenteixin els fets, ells, a tot estirar, es limiten a no comentar més el tema. És l’estratègia més popular dels espanyols: primer es crea la mentida i, després, sobre aquella mentida es fonamenta tota l’argumentació per a atacar Catalunya. I després no entenen, està clar, que aquí passi el que està passant.


Xisca de Gardi: de juny 2013\nJa he fet el 100!\nLa setmana passada vaig entrar el meu escrit número 100 en aquest Xisca de gardi que tan amablement em va oferir el bon amic i excel.lent escriptor banyolí que és el que avui signa els seus xiscagardians articles com a Josep Oliveras , a qui haig d’agraïr que m’hagi donat la satisfacció de revifar-me i fer-me reviure records d’un passat, que vulguem o no, acabat de fer tot són històries reviscudes en el quefer diari a través dels temps de la gent de la nostra ciutat. Va ser ell qui amb la seva característica vena humorística va escriure un article amb el títol de “Fitxatge estel.lar” (no, no, que jo només sóc una estrella caiguda, d’aquelles que corren, passen i aviat desapareixeran, i que tu almenys hauràs “rexinxolat” una mica). Això del fitxatge estel.lar em va fer enrogir de cara, i molt més quan comentava que em presentava amb un article, com no podia ser d’altra manera, sobre el Teatre Principal de Banyoles, un article “cuinat a foc lent, piano-piano, que conté tots els gustos i les flaires de Banyoles” I entre altres coses l’acabava així: “Tant de bo, ens regali més articles, i més passatges de la nostra ciutat, i que sería sempre senyal de que ens ajudaria a tots plegats a ser una mica més feliços”. No ho sé si ho he aconseguit, però si que puc dir-li a ell i a tots els que m’heu anat seguint en aquests 100 articles a Xisca de gardi que he procurat revestir la meva clepsa amb els bons records que m’ha deixat la meva estimada Banyoles, i que si a Déu plau, tant com tingui seguidors i persones que m’animin, seguiré la meva ruta, -a voltes potser massa nostàlgica- d’uns temps passats, procurant encadenar-la amb el toc d’humor que sempre m’ha acompanyat. Si; sempre plens de nostàlgia (i tant!, així ho assevera un comentarista seguidor del bloc), i que Déu vulgui que aquesta m’acompanyi sempre, perquè el dia que m’abandoni i no pugui encadenar-la amb el meu bon humor serà senyal de que la força ja m’haurà deixat en aquesta singlotada vida que ja ha arribat a l’edat del “si no fos...”. Avui, per celebrar aquest centenari d’articles xisca-gardians, potser m’animaré a repassar-los. Si a algún lector també se li acudeix de fer-ho, s’afegirà a la meva nostàlgia i potser veurà el testimoniatge d’una persona que estima la seva ciutat, els seus habitants, les seves costums i les seves tradicions. I apa!, a recordar... enyorar....I riure!. Donar alegria, que és el que he procurat sempre en la meva vida. Gràcies a tots els que em tuitegen!. O em piulegen. No sé si ho he escrit bé. De totes formes, jo, encara piulo!. Gràcies a Déu!.\nPublicat per JOAN OLIVAS I COLL a 4:33 Cap comentari:\nLúltima pel·lícula que vaig veure al Victòria\nEn Joan Olivas va presentar el seu llibre sobre el cinema a Banyoles. I jo voldria regalar-li una anècdota perquè la col·loqués, més endavant, en el que ha de ser la segona entrega de la història del cinema. Sí, perquè d'aquí uns anys, en Miquel Torrent i ell, ens escriuran les properes deu mil pàgines del teatre a Banyoles, i una mica més tard, vindrà en Joan Olivas a escriure la segona part del cinema. I així anar fent. Bé, doncs al que anàvem, crec que era cap a meitats dels noranta, un estiu infernal, un d'aquells estius banyolins als que als de Banyoles ens agradaria ser noruegs i tenir una casa als fiords i no haver de dormir amb la finestra oberta i buscar en la imaginació una mica d'aire. Total que era un estiu que feia molta calor. No sé perquè se'ns va acudir anar al cinema. La pel·lícula que feien sabíem ben bé que era una porqueria. Passaven, i aquest verb s'hi escau molt més bé que pas l'exhibien, una seqüela de Viernes 13 que ni en Zamora s'atreviria a mirar. I vam anar cap al Victoria en el que va ser, de ben segur, una de les últimes vegades que vam trepitjar aquella sala. Mare de Déu quina calor que fotia allà dins. El cine bullia, les cadires cremaven, la gent s'aixecava i es posava al passadís com si esperés l'arribada d'una mica de marinada procedent de l'Escala. Les cadires, a més a més de ser bullents, ja estaven mig esparracades i es clavaven a l'esquena. La pel·lícula devia ser feta per algun afeccionat amb quatre amics i amigues i unes garrafes de ketxup. Els assassinats, n'hi havia tants que vam perdre el compte, eren tan grotescos que feien riure a la concurrència. De seguit, com que el personal tenia calor i s'avorria, van començar les bromes. Algú, des del fons, es fotia un rot o un pet. Altres rebentaven bosses de plàstic que havien estat inflant. Les riallades del personal, embogit per la calor i per la immundícia del film, es confonien amb els crits de les suposades víctimes. No sé perquè, mai ho he arribat a entendre, jo duia cinc o sis ciris a la butxaca. Què volia fer amb aquells ciris i com van arribar a les meves mans és una cosa que ni el meu veterinari ha pogut esbrinar mai. El cas és que aprofitant que el cine feia pendent i que el terra era de fusta, vaig asseure'm a l'última filera del cinema i vaig deixar anar aquells ciris que rodolant per sota les butaques va provocar un soroll grotesc. Algú va cridar "que é és això, collons? I la gent va seguir rient, petant, rotant, fent comentaris d'escàndol sobre aquells pobres estudiants assassinats per un dement del llac en un campament d'estiu. Vam passar calor, vam veure una pel·lícula horrible, però no recordo gaire vegades que en un cine hagi rigut tant. Trenta anys després ens podríem reunir tots els insensats que vam participar en aquell foll aquelarre i veure tota la tirallonga de Viernes 13. No, sabeu què? Jo ja em quedaré a casa. Aquella seqüela va demostrar que repetir una cosa no és gaire bona idea.\nPublicat per Josep Oliveras a 6:14 Cap comentari:\nDe sobte, la Consellera!\nSortint del supermercat, amb el carretó carregat de productes alimentaris, em vaig ensopegar, així, de sobte, amb la consellera Irene Rigau. Amb els dos guarda espatlles al seu costat. En veure’m, se’m va acostar i em va saludar com s’acostuma a fer avui dia, amb el típic galta a galta a l’estil “Cheeck tho cheek” del film “Sombrero de copa” dels anys 30 del segle passat i que fins ara no s’ha imposat pel nostre territori. Sempre em surt la cita cinèfila, i aquell dia no era res d’estrany perquè al migdia havíem fet la presentació del llibre “El cinema a Banyoles”, que vam escriure amb l’arxiver Josep Grabuleda. Així ho vaig dir a Irene Rigau, cosa que va complareu-la molt, i a qui jo haig d’agrair-li que estigui interessada a llegir-lo. Des d’allí on ens trobàvem, -davant del rec de l’Abeurador- Irene s’encaminà carrer Porta Turers amunt amunt contemplant pausadament les botigues obertes i tancades d’aquell bell i vell carrer estret que es remunta cap a la plaça dels Turers. M’hagués agradat acompanyar-la per anar-li recordant les velles i desaparegudes botigues d’aquells temps en que ella transitava per aquest carrer i que segurament haurà retingut en la memòria. –Mira – li hauria dit- aquesta botiga de comestibles de la cantonada del carrer de l’Abeurador, segurament que a la teva joventut hi havies entrat alguna vegada a comprar granussa, aquells cigrons o fesols que els Comerma et posaven dintre una paperina que havies d’aguantar fort per evitar que amb l’escalfor no s’esparraqués i et deixés tota la fesolada o cigronada per terra. I molt abans –potser no ho recordes- la “Teta Forra” hi venia camises, i un dia li van cremar la que tenia penjada davant la botiga, i des de llavors, un grup de cantaires li va dedicar l’alegre cançó de “La camisa de la Forra”. Potser si t´hagués seguit carrer amunt encara m’hauria vist en cor de cantar-te’n algun fragment. I aquí, on hi veus la porta ben tancada, potser hi havies entrat a comprar-te unes sabates o uns esclops emprovats pels de can Badosa, que el teu pare els deia “els de cal Negre”, ves a saber perquè. I aquí davant, hi havia una botiga plena de màquines de cosir, i al costat encara hi pots veure l’aparador de can Quera, estreta i llarga tal com era abans, si bé molt més modernitzada, i amb rellotges com els de la botiga dels teus avis a la plaça Major, i al costat, la botiga dels germans Vila que els deien els de “can Fontpudosa”, estreta i escanyolida, plena de granes i sacs de productes agrícoles entremig dels comestibles, i al seu costat l’aparador de can Boadella, amb les tortades i típiques cansalades dolces que tantes vegades havies tastat a la sortida dels mesos de Maria del Monestir.... I aquí davant, veus? –li hauria seguit dient- encara venen aspirines els de la farmàcia de can Masgrau, i al seu costat hi havia la botiga del gorrista, i la d’en “Pepet i Pepeta” que havia estat alcalde accidental en el temps de la joventut del teu pare, i ara, ja ho veus, ara hi ha estris per caça i pesca. I mira, a darrera d’aquesta porta tancada i barrada hi havia la carnisseria de can Pericus, amb aquell noi que li deien en Pere “Timàia” que era molt feliç cantant a la Schola Cantorum al costat dels millors cantaires banyolins, que això prou que el teu pare ho sabia, ja que n’havia escrit algunes cròniques, perquè l’Antoni Rigau sabia tots els noms de la gent de Banyoles i se’n recordava quan escrivia articles a la revista local en els anys en que vam salvar-la del naufragi. I mira! – assenyalant-li l’edifici de l’esquerra: “això que era l’hotel Flora, de tan bon record per a tots els banyolins, ara...ja ho veus!, aquells menjadors modernísims de l’hotel Flora s’han convertit en unes oficines d’aquell banc de les torres tortes madrilenyes...d’aquella capital del “Estado” on hi ha aquella gent que gosen dir-nos el que hem de fer i com hem de ser, d’aquells que ens etziven la lley Wert, que és la llei del PP, la llei de Rajoy, perquè – així vas tenir el coratge de dir-ho- “perquè en Wert pot cesar, però la llei queda i el problema contínua”. No tinguis por. Admirem la teva valentia, consellera Irene Rigau!. Més que mai, ara et necessitem! Sigueix endavant, Irene!. Sempre al teu costat!. Si l’hagués acompanyat fins als Turers li hauria dit: Veus aquests núvols que avui ens han portat una gran tormenta?, mira’ls com van desapareixent escampant la boira darrera la muntanya de Rocacorba. Veus com clareja el dia?. No tinguis por, Irene: Tard o d’hora, per a tots els catalans, haurà de sortir el sol!. I la nostra llengua seguirà expandint-se per les escoles, pels patis, per les cases i carrers del nostre país. Com ho fa avui la meva nèta, que només amb sis anys, està aprenent a parlar un català més perfecte que el del seu avi.\nPublicat per JOAN OLIVAS I COLL a 4:20 Cap comentari:\nSobre l'aigua escorradissa del rec major\nAmb el llampagueig allargassat del focus damunt l’aigua escorradissa, escric a la taula rodona del cafè de l’Ateneu. Sóc damunt el gruixut vidre on a sota s’hi esllavissa l’aigua corrent del rec major. És en aquesta raconada acollidora on algunes vegades prenc notes dels diaris que vaig llegint. Com abans, a la meva joventut, on repassava el vell Correo Catalán en aquest mateix lloc, que llavors era un espai darrera el taulell del bar del Cercle de Catòlics on hi havia pasat hores amb els meus companys de l’Agrupació Teatral, joves com en Pere Pagés, - l’únic que resta de la meva generació- i altres com l’Enric Tubert, Jaume Farriol,Anton Garcia de Palau, Jaume Oller, Xavier Vilanova i molts d’altres com,evidentment, les noies, les jovenetes que llavors eren Maria Colomer, Carme Quer, les germanes Geli, i posteriorment l’Anna Albertí i moltes altres que s’hi afegiren fins arribar a aquella munió del personal de La Passió dels anys 60 quan ens trobàvem en aquest mateix racó on ara escric, que llavors era ple d’amples taules vora la porta que ens portaria al pis de dalt per ajudar a fer quatre pinzellades en els decorats que pintaven Joan de Palau i Esteve Juncá barrejant pintura per brotxajar arbres, façanes, parets i columnes empaperades del palau del Sanedrí. Revisquent aquells llunyans temps em sembla veure-hi aquells joves que van començar a trobar-se al redós del fotògraf Josep Maria Mateu i que s’enfilaven cap a l’escenari que ara, escala amunt ens porta a l’Auditori de l’Ateneu. Sembla que hi veig pujar a Salvador Palmada (en Pol) que encara avui segueix la línia exemplar d’actor d’equilibrada veu sonora, flirtejant a la Teresa Garcia de can Barris envoltat de la seva tropa de malfactors, con en Lluis de la Parra i en Pinito planejant l’atemptat en el palau del Rei del país imaginari de Magnèsia, i per a raptar a la bella princeseta, una delicada Dolors Llach que només pensava en el seu princeset mentre mes enllà, l’Enric Tubert que havia flirtejat la delicada Ana Frank –una Josefina Julbe agafada de les mans d’un Joan Geli mentre tancaven els ulls ignorant que el barroer quiosquer venedor de revistes sexis s’hi apropava per seguir el joc de d’estrènyer mans, espantats tots per un canvi de “ronyons de recanvi”. I és en aquest mateix lloc on ara jo estic assegut, on el cafeter del bar del Catòlics va sentir un espetec horrorós a la nit d’un dilluns de Pasqua, que el va fer còrrer espantat cap a la vella sala on hi contemplà el paorós espectacle de l’enssorrament del sostre. Aquell sostre i aquella vella platea que en el pas del temps havia aplegat milers d’espectadors dels cinematògrafos Vila, Sindicat, Ateneu Republicà i Cercle de Catòlics. Plego. Tot ha anat endoina. Acabo de beure el meu cafetet i la meva típica aigua tònica, i passa pel meu davant la Josefina Julbe. “Hola, Joan”, em diu, I parlem una estona. De què?. Ho podeu endevinar: de teatre. D’aquest teatre que ha estat part de la nostra joventut i ara de la nostra vellesa, i que segueix encara refulgent com aquesta aigua bellugadissa del rec Major que va tirant avall avall sota el vidre del nou Ateneu, aigua escorredissa sota el llampant focus, que segueix viva, viva, com les nostres vides reviscolades pels nostres remots records.\nPublicat per JOAN OLIVAS I COLL a 6:31 1 comentari:\nEl cinema a Banyoles\n“Actualment, Banyoles no té cap local de cinema. L’última projecció en un local de cinema a Banyoles va ser el 25 de maig del 1997 al cinema Mercantil. Tanmateix, durant bona part del segle passat sempre n’hi va haver algun, sovint més d’un. El llibre “El cinema a Banyoles” que es presentarà al migdia del proper dissabte dia 8 de juny al Museu Darder tracta d’això, de com es va implantar el cine a Banyoles, dels diversos locals que van existir al llarg de gairebé un segle, de les pel.licules que s’hi projectaven, de les persones vinculades a les sales de cinema, dels rodatges de pel.licules a la ciutat, dels banyolins i banyolines relacionats d’alguna manera amb el món del cinema i, en definitiva de com el cinema va ser acollit i viscut per la societat banyolina durant aquest temps”. Aquest és el resum informatiu que figura a la solapa del llibre. Alguns m’han dit que la presentació del llibre s’hauria de fer en el teatre Municipal i a l’auditori de l’Ateneu, lloc on anys enrera hi havia hagut els cinemes Victoria, el del Catòlics i el Canigó. Tanmateix, però cal aclarir que la petita sala del Museu Darder també fou un lloc on s’hi rodaren un bon gruix de pel.licules terrorífiques dirigides per un enamorat de la ciutat com era el director cinematogràfic Miquel Iglesias que signava les seves pel.licules amb el pseudònin de M.I. Bonns, que foren exhibides arreu del món i que gairebe totes foren protagonitzades per un actor especialista en aquest gènere de pel.licules “de por” com era Jacint Molina més conegut com a Paul Naschy. Les càmeres es passejaren per tots els racons del Museu, amb la presència sempre vigilant de la “cuidadora” Lola Marín, no fos cas que els pel.liculeros s’emportessin algunes de les relíquies momificades del nostre Museu. El dia de la presentació del llibre, els assistents podran veure en un aparell de televisió algunes escenes de pel.licules rodades pels amateurs banyolins en els anys 50 i 6o del segle passat, però no cal aturar-s’hi gaire, perquè els que compreu el llibre podreu veure aquests films en el DVD que s’hi adjunta. En el llibre parlem d’aquells vells cinemes que tenien un gran encant, dels temps en que hi havia llargues cues en espera de que s’obrissin les taquilles, dels cinemes de velles butaques on els espectadors podien portar-hi llaminadures, cacauets i avellanes comprades a les parades de la Graua i la Roqueta a la plaça dels Turers. I recordem també els cinemes nous i flamants de pantalles panoràmiques. I dels cinèfls que tenien la possibilitat de veure les pel.licules d’autor en sessions de cine club. Fins que van desaparèixer. Els nostàlgics recordaran moltes pel.licules, però també podran seguir tota la trajectòria del cinema local, de les primeres sales amb el cinema mut i de quan arriba el sonor a l’any 1930, del cinema en els anys de la guerra civil, del de postguerra, del que es feia en els “primeros años de la victoria”, de la censura, del dels últims anys del franquisme, dels cinèfils i el Cine Club, del rodatge de pel.licules, del cinema amateur banyolí i de la gent de cinema. Hem procurat que hi hagi una mica de tot. Amb en Josep Grabuleda hem passat molts estones repassant les revistes banyolines que ens informaven des dels primers temps de l’invent dels germans Lumière fins al moment actual. I molt especialment de la paperassa del meu arxiu cinematogràfic que he anat guardant a través dels anys. És gràcies als programes que he anat guardant durant anys i anys i als records de la meva cinefília personal que aquest llibre s’ha pogut publicar gràcies a l’edició que ha anat a càrrec de l’Ajuntament de Banyoles i la Diputació de Girona.\nPublicat per JOAN OLIVAS I COLL a 7:12 Cap comentari:


10 de setembre – CESC\n“Estimar els qui ens afavoreixen, serveixen i consolen és cosa fàcil i no requereix cap virtut; però estimar, servir i acariciar els qui ens ofenen i ens són molestos, sense cap altre motiu que complaure Déu, és amor veritablement sobrenatural; això és estimar-los en Déu i només per Déu, diu San Francesc de Sales”\n(Carta ascética… al presidente de uno de los coros de la Academia de San Miguel. Barcelona 1862, p. 9).\nPERDONAR ELS ENEMICS\nNormalment considerem amics els qui ens estimen, perquè parlen bé de nosaltres o perquè ens ajuden. Qui no és agraït i bondadós amb qui t’afavoreix o et presta un servei? Això, com estimar els qui estimes i saludar els teus amics, ho fan fins i tot els pagans, diu Jesús.\nPer altra part, a tots ens sembla normal que qui comet un delicte ho pagui, i que ho pagui en la mesura proporcional al mal causat. És l’ “ull per ull i dent per dent”. És el que es considera just d’acord amb la justícia humana. Fins i tot pot ser la manera d’impedir que la resposta al mal desfermi una venjança desproporcionada i causi més mal que el que hom intenta combatre.\nL’ensenyament de Jesús va més enllà. Diu als seus deixebles: “Estimeu els vostres enemics, pregueu pels qui us persegueixen” (Mt 5,44). Però, és possible? Com puc sentir simpatia pel meu enemic, com puc estimar qui m’ha fet mal, com puc controlar els meus sentiments davant de qui em fereix o davant de qui m’ha arruïnat la vida? Jesús no parla de sentiments d’amor, sinó de veritable amor. És a dir, fes sempre el bé, fins i tot al teu enemic, perquè el que és bo per a ell ho és per a tu també. Si el teu enemic és un malvat que t’ha fet el mal, no ho siguis com ell, fent el mal també. Series com ell, abdicaries de l’amor, perdries la teva dignitat per l’odi o el ressentiment, enverinaries el teu cor.\nAquest és el comportament de Déu, que fa ploure sobre justos i pecadors, que estima tothom perquè tot ésser humà és fill seu. Déu no pot fer el mal a qui no l’estima, no destrueix aquell que el menysprea, perquè és Pare. És el que Jesús no tan sols predica, sinó que ho viu i ho expressa en el moment crucial de la seva mort: perdona, estima, dóna la vida per tothom, fins i tot pels seus botxins.\nHas pensat alguna vegada en les teves reaccions davant de qui t’ha perjudicat o et segueix perjudicant? T’has posat al seu nivell retornant mal per mal?


Les deixalleries faran recollida selectiva de CD i DVD - somMollet\nPrimer, els discos es passen per un aparell que impedeix la lectura de les dades personals que contenen. Després s'introdueixen en el contenidor, on s’emmagatzemen fins que està ple i l'empresa basca Cederika, amb seu a Catalunya, inicia el procés de recollida i tractament per transformar el policarbonat amb què es fabriquen, i que constitueix el 98% de la seva composició en diferents components per a la indústria de l'automoció (fars, manetes o parafangs...); l'electrònica (carcasses d’impressores o mòbils...), i fins i tot en plàstic, per crear pantalles de l’enllumenat públic.\nEls suports òptics quan arriben a la planta de reciclatge són objecte de diferents processos. Primer es trituren. Després, passen per una sèrie de processos químics per eliminar, per un costat, la pintura i, per l'altre, l'alumini que els protegeix davant el lector informàtic. Després, s'assequen, es fonen i es fragmenten en trossos de la mida d'una llentia, que ja és la matèria primera necessària per a la fabricació de nous productes.\nA Espanya es fabriquen 570 milions de discos compactes, dels quals la meitat són gravables. A tot el món se'n produeixen cada any 36.000 milions d'unitats.\nL'any passat a tot Espanya se'n van recollir dos milions d'unitats, que es van transformar en 30 tones de material.


La UOB crida els docents a no col·laborar amb els comissaris polítics de Vox\nSegons publica el rotatiu Diario de Mallorca, Martí March obrirà les portes dels centres educatius a l'extrema dreta i pretén que els inspectors els faci de 'cicerones'. «Si la cosa tira endavant, la irrupció dels feixistes de Vox a les aules començarà pel gener», ha avisat la Unió Obrera Balear.\nRecordam que Unió Obrera Balear va instar Educació a no permetre la entrada dels ultres a escoles i instituts, en aplicació de l'article 15.5 del Reglament del Parlament, pel qual el Govern pot denegar als diputats «per raons fonamentades la visita a determinades dependències». «Les raons estaven més que fonamentades, atesa l'alarma que ja va generar dins els centres educatius el simple anunci de les intencions de Vox. Martí March, emperò, ha decidit que els centres educatius se sotmetin a la humiliació de ser fiscalitzats pels comissaris polítics franquistes de Jorge Campos i companyia», ha remarcat la UOB.\nSi finalment tenen lloc les visites, la Unió Obrera Balear fa una crida als docents a «no col·laborar, ni contestar cap pregunta, ni permetre la ingerència dels feixistes dins la tasca educativa, i els ofereix suport sindical si és necessari».\nJo diría alt i clar que aquests seran els que xeperan España, per on passan INTENTEN sembrar la por.\n¡ Mestres no vos arrufeu ! son cuatra fantasmas faxistas franquistas, son "la triple F ". AAArrruuuuuuiiiixxxxx\nEs indignant que les escoles tinguin que suportar la visita d' aquells feixistes per les seves doctrines que no s' en amaguen, que volen tornar a la dona a "cosir botons", cuinaf i posar les espardenyes al maridet.que volen matar la nostra llengua i menysprear als diferents.colonialistes: fora!\nQue si hi han de comen\_ar . a anar diputats de cada partit ho tenen fotur, no podran frer les classes normalment> avui un de VOx, dema un del PP.. passat/dema un de Podemos, s-altre dia un del Pi i s,altre dia un el PSM, i s-altre un de Mes per Menorca, i s,altre dia es diputat d-Eivissa, i llavors es del PSOE ... quin desastre i quin desgavell.\nS,haurien de comen\_ar a mobilitzar els claustres, els consells escolars i els equips directius, per fer comunicacions dient que no accepten la inger[encia de cap partiti politic en els seus centres i que no acceptaran la presencia de diputats de cap partit politic. Que les inspeccions ja les fa la inspeccio educativa i no han de mester comissaris politics a fer de Pere Mateu per dins les escoles.


León de Aranoa: "La classe treballadora no està de moda"\nEntrevistem el director d''El buen patrón', un film interpretat per Javier Bardem que ofereix una sàtira sobre la realitat del mercat laboral\nLa cartellera | Redacció programes | dilluns, 29 de novembre del 2021, a les 11.26\n‘El buen patrón’, de Fernando León de Aranoa ha rebut 20 nominacions dels Goya i també ha estat seleccionada per l’Acadèmia de Cinema per representar Espanya als Oscars en la categoria de millor pel·lícula internacional.\nBásculas Blanco, una empresa de producció de balances industrials en una ciutat de províncies, espera la visita d’una comissió de la qual depèn l’obtenció d’un premi local a l’Excel·lència Empresarial.\nTot ha de ser perfecte per aquest moment. No obstant això, tot sembla confabular-se en contra. En el poc temps de què disposa, el propietari intenta retornar l’equilibri perdut però, per resoldre-ho, haurà de creuar totes les línies imaginables.\nEntrevistem l’actriu Almudena Amor, protagonsita d”El buen patrón’ i ‘La abuela\nLa trajectòria de Fernando León de Aranoa\nFernando León Aranoa va enlluernar el 1996 amb la seva primera pel·lícula, ‘Familia’. Amb la segona, ‘Barrio‘, va guanyar la Concha de Plata a la millor direcció al Festival de Sant Sebastià del 1998. Quatre anys més tard, ‘Los lunes al sol‘ va aconseguir la Concha d’Or i, gairebé 20 anys després, amb una filmografia compromesa que alterna la ficció i el documental, el director ha tornat al certamen basc amb el seu vuitè llargmetratge, el tercer que fa amb la col·laboració de Javier Bardem.\nTraçant un fil invisible amb ‘Los lunes al sol’, però també amb la seva primera pel·lícula ‘Familia’ a través del to de comèdia negra, ‘El buen patrón’ arriba a un equilibri molt difícil entre l’humor i la denúncia social d’una situació injusta.\nEscrivint el guió vaig veure que el to era un humor bèstia per explicar una situació laboral terrorífica ”\nUna de les millors interpretacions de Bardem\nJavier Bardem, en una de les seves millors interpretacions, és Blanco, un home que representa el present i el futur d’una societat sense ètica ni sentit de la justícia, convençut en el seu paternalisme de tenir dret a tot. Ell troba, en la jove Liliana, interpretada per Almudena Amor, un mirall i una enemiga a la seva altura.\nEnfront d’ells, els personatges que interpreten Manolo Solo i Oscar de la Fuente són la imatge derrotada d’un passat perdut, quan la dignitat i el respecte tenien importància.\nLa classe treballadora ara està en desús, només apareix en alguns sectors concrets i sembla que ja no existeix, que no està de moda… i el perill és caure en l’individualisme”\nBásculas Blanco és una fàbrica familiar com tantes d’altres que es poden trobar als polígons industrials de moltes ciutats i pobles. Pràcticament tota l’acció succeeix en el seu interior o en el seu exterior, per això era molt important aconseguir un espai industrial amb personalitat que tingués la bellesa d’allò lleig.\nMés de la meitat de la història transcorre a la fàbrica… El treball de César Macarrón i l’equip d’Art és impressionant, li van donar vida en només un mes ”\nEl millor film de Fernando León de Aranoa\nEs pot considerar ‘El buen patrón’ com el contraplà de ‘Los lunes al sol’, en una mostra molt evident de com han canviat els temps. Potser, per això mateix, quan temes com la solidaritat i el compromís no semblen estar de moda, encara que segueixin sent necessaris, el cineasta recorre a l’humor per explicar aquesta sàtira àcida i mordaç.\nIrònica i cínica, ‘El buen patrón’ és una gran pel·lícula tan entretinguda com corrosiva i tan divertida com esgarrifosa. La millor de Fernando León de Aranoa i, sens dubte, un dels títols espanyols d’aquest any. Una gran aposta en la carrera dels Oscars.\n‘Maixabel’: el valor del perdó i el penediment, segons Icíar Bollaín\n— cine — laboral — pel·lícules\nÀrtic: Javier Bardem i un productor de cinema a la ruïna, a la cartellera.\nSean Penn i Javier Bardem roden escenes de ‘The Gunman’ a Barcelona


Vic posa en marxa les càmeres de control de l’illa de vianants del Portalet - Alcaldes\nInici NOTÍCIES Vic posa en marxa les càmeres de control de l’illa de vianants...\nVic posa en marxa les càmeres de control de l’illa de vianants del Portalet\nDesprés de dos mesos d’accions informatives per part d’agents cívics i de la Guàrdia Urbana es començarà a sancionar a qui circuli indegudament\nDesprés d’un parell de mesos d’habilitar-se la nova illa de vianants del Portalet, i d’informar a peu de carrer i en sessions telemàtiques del seu funcionament, el dilluns 3 de maig es començarà a sancionar a qui hi circuli indegudament.\nPer controlar el correcte funcionament de la quarta illa de vianants de la ciutat s’ha activat el sistema de càmeres lectores que reconeixerà aquelles matrícules que no tenen permís per circular per aquest punt.\nA la nova illa de vianants del Portalet només hi pot accedir qui estigui empadronat a la rambla del Bisbat, rambla dels Montcada, plaça de Santa Elisabet, carrers de les Adoberies i dels Aluders o qui disposi d’una plaça de pàrquing dins de l’illa de vianants del Centre Històric, la rambla del Passeig o la plaça de Santa Teresa, i les persones amb mobilitat reduïda que tinguin el certificat de reconeixement de diversitat funcional. Així ho han informat en les últimes setmanes agents cívics i de la Guàrdia Urbana a peu de carrer, i també en diverses reunions informatives telemàtiques amb comerços i veïnat de la zona.\nVic segueix avançant cap a una ciutat encara més saludable amb trànsit pacificat i on es guanyi espai per a les persones, tal com recorda la regidora d’Urbanisme i Mobilitat, Fabiana Palmero. Per això, si no hi ha imprevistos, la propera tardor començaran les obres a la rambla del Bisbat i dels Montcada per transformar les rambles en una via de plataforma única i sense barreres arquitectòniques.\nL’illa de vianants del Portalet se suma a les ja existents del Centre històric, la de l’Eixample Morató i la del carrer de Gurb, “apostant per un canvi d’hàbits a la ciutat i per passar a una vida més saludable on es prioritza la mobilitat activa com anar a peu o amb bicicleta”, destaca Palmero.\nNormes de circulació a l’illa del Portalet\nA l’illa de vianants del Portalet (rambla del Bisbat, rambla dels Montcada, plaça de Santa Elisabet, carrers de les Adoberies i dels Aluders) s’hi ha establert noves normes de circulació:\nAquest canvi per continuar desplegant la ciutat saludable, que es recull al Pla d’Actuació Municipal, s’ha treballat transversalment per tenir en compte tant el veïnat com el teixit comercial de la zona.\nAccés per càrrega i descàrrega de mercaderies\nDe dilluns a divendres, de les 5 a les 11 del matí i de les 3 a les 5 de la tarda, camions, furgonetes i vehicles mixtos de dos seients podran accedir-hi per càrrega i descàrrega de mercaderies sempre que no estacionin en punts on dificultin el pas a la resta de persones.\nArticle anteriorLa Jonquera tindrà el seu propi Pla d’Acció per a l’Energia Sostenible i el Clima\nArticle següentLa Diputació de Barcelona col·labora activament en els debats al territori per a l’elaboració del “Compromís Metropolità 2030” impulsat pel PEMB


A quina edat cal portar als nens a l’odontopediatra? – Clínica Dental Anoia\nA quina edat cal portar als nens a l’odontopediatra?\nenero 2, 2020 Health Tips\nL’edat mitjana per a acudir per primera vegada a l’odontopediatra és de 5 anys, quan el recomanat és al complir el primer any, i un de cada dos adolescents reconeix anar al dentista només quan detecta algun problema, segons dades de l’Estudi de Salut Bucodental de Sanitas.\nSegons dades extretes de l’Estudi de Salut Bucodental de Sanitas, un de cada quatre adolescents reconeix anar al dentista només quan detecta algun problema. D’igual manera, el percentatge de pares que afirma portar al seu fill al dentista únicament en descobrir alguna anomalia és elevat, a pesar que la xifra continua reduint-se. A més, l’edat mitjana per a acudir per primera vegada al odontopediatra és de 5 anys, depassant en quatre anys el recomanat per la Societat Espanyola de Odontopediatría.\nTal com afirmen des de Sanitas, la prevenció és essencial per a gaudir d’un bona salut bucodental i mantenir les dents sanes i fortes. Per això, i especialment, “la cura de les dents de llet és molt important, ja que una boca lliure de càries a la infància està relacionada amb una boca sana a l’edat adulta”, han afirmat els dentistes.\nPer això, és imprescindible que els nens acudeixin al dentista almenys una vegada a l’any per a dur a terme una revisió rutinària. “En aquest sentit, la tornada de vacances és el moment idoni per a sotmetre’s a una revisió mèdica, de cara a afrontar les classes amb una boca sana”, ha assenyalat Manuela Escorial, odontòloga de la Direcció Assistencial de Sanitas Dental.\nPer a aconseguir-ho, abans de l’inici del curs els experts de Sanitas Dental han assenyalat que l’obturació, l’aparell dental, els segelladors de solcs i fissures, la pulpectomía i pulpotomía i l’aplicació de fluor són els tractaments per a nens més demandats en aquesta època de l’any.\nEl sucre augmenta el seu protagonisme en la dieta dels nens, la qual cosa pot donar lloc a l’aparició de càries. Si no es tracten adequadament, les càries acaben afectant el nervi, la qual cosa pot generar greus molèsties i futurs problemes de salut oral. Per a solucionar-les es duu a terme l’obturació. Es tracta del popularment denominat ’empastament dental’, l’objectiu del qual és erradicar les càries.\nL’ortodòncia transparent ha guanyat popularitat en els últims anys i és igual d’efectiva que la de ‘brackets’.\nL’ortodòncia invisible és igual d’efectiva que la de ‘brackets’?\nLes ortodòncies en nens estan dissenyades per a aconseguir un correcte desenvolupament dels ossos maxil·lars i de les dents. És un mètode dirigit a corregir qualsevol alteració o anomalia del desenvolupament ossi o dental i la volta a la rutina després de les vacances es presenta com el moment idoni per a començar amb aquesta mena de tractaments, que requereixen revisions periòdiques.\nEls segelladors de solcs i fissures són un tractament emplena les fissures que poden aparèixer en la superfície de les dents, evitant que s’acumulin, per exemple, restes de menjar. Es tracta e un mètode indolor que protegeix als nens de les càries.\nQuan hi ha una afectació en la polpa, es realitza una pulpectomía i una pulpotomía. Aquests tractaments es realitzen en dents de llet quan hi ha una afectació de la polpa, el sistema d’aportació sanguínia i innervació de cada dent. Són tractaments l’objectiu dels quals és preservar la dent de llet i evitar la seva extracció. En alguns casos l’afectació i el procés infecciós associat farà necessària l’extracció i la consegüent valoració d’un mantenidor d’espai.\nFinalment, es pot completar el tractament amb l’aplicació de fluor, que té l’objectiu de protegir l’esmalt i permetre que els nens tinguin unes dents fortes i sanes.\nOrtodòncia en adults: preguntes i respostes\n0 comments on “A quina edat cal portar als nens a l’odontopediatra?”


Barrera, Vilaplana i Julià guanyen els premis literaris d’Altea - À Punt\nBarrera, Vilaplana i Julià guanyen els premis literaris d’Altea\nEls guardons reconeixen la trajectòria de la pintora Joana Francés amb l’Estela d’Honor\nModest Barrera, Silvestre Vilaplana i Jordi Julià, guanyadors dels premis literaris d'Altea en les diferents modalitats / À Punt NTC\n09 d'abril 2022 - 23:30\nLa novel·la Com és de gran el meu voler!, de Modest Barrera, en la modalitat de narrativa i prosa creativa; La marca del temps, de Silvestre Vilaplana, en la categoria de literatura infantil i juvenil; i l’assaig Perdre l’escriure. Cròniques particulars del món de les lletres (2006-2013), de Jordi Julià, són les obres guanyadores dels Premis Altea de Literatura i Investigació d’enguany. Els guardons es van lliurar en una gala celebrada aquest dissabte per la nit i que va conduir la presentadora d'A Punt Media, Vanessa Gregori.\nA més, el Premi Estela d’Honor, que reconeix i posa en valor la trajectòria dels creadors o els escriptors alteans que, ja desapareguts, han destacat en l’àmbit artístic o en la investigació, s’ha atorgat a la pintora alteana Joana Francés.\nEls organitzadors del certamen han volgut recordar la memòria de l’artista, de la qual es mostra aquests dies una exposició al Museu Carmen Thyssen de Màlaga.\nPel que fa a l’obra guanyadora del premi Carmelina Sánchez-Cutillas de novel·la i prosa creativa, Com és de gran el meu voler!, reflecteix els estralls de la guerra i recull la relació d’amor que mantenen els protagonistes, que es veuen obligats a mantindre a través de cartes a causa de la repressió franquista.\nSilvestre Vilaplana ha obtingut el guardó Altea de literatura infantil i juvenil per una novel·la d’intriga i misteri adreçada a joves lectors. Els seus personatges travessen diferents èpoques buscant retrobar-se.\nMentrestant, l’obra guanyadora del guardó Francesc Martínez i Martínez d'assaig i investigació, Cròniques particulars del món de les lletres (2006-2013), recopila més de huitanta assajos amb les reflexions personals de l’autor sobre les obres literàries que anava llegint, la llengua i la cultura.


Jonker Holiday Home Malacca Malàisia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTé alguna pregunta per a Jonker Holiday Home?\nMés informació sobre Jonker Holiday Home\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Malacca, Jonker Holiday Home és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Ferry Malacca, Port de Malacca, Museu Marítim són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants.\nEl Jonker Holiday Home, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Servei de taxi, express check-in/check-out, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que Jonker Holiday Home sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nEntri en una de les 3 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com televisió de pantalla plana, habitacions per a no fumadors, aire condicionat, balcó/terrassa, ventilador. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Jonker Holiday Home.\nTots els tipus de viatgers (13)Famílies amb infants petits (3)Famílies amb infants grans (2)Grups (8)


Apartment Dunja Serget Vranjica Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 312 allotjaments a Serget Vranjica.\nVukovarska 7, Seget Vranjica Centre, Serget Vranjica, Croàcia, 21218 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartment Dunja és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Serget Vranjica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Apartment Dunja, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix instal.lacions de barbacoa per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Apartment Dunja no troba competidors en cap categoria.


Una empresa lleidatana necessita per a aquest any incorporar uns 170 tècnics\nEl grup BonÀrea necessita per a aquest any incorporar uns 170 tècnics\nActualitzada 20/03/2019 a les 11:18\nEmpresa i Educació aposten per generar més oferta específica de formació per a les companyies del territori || El 80% d’alumnes de formació dual, col·locats\n© Un moment de la intervenció del responsable de BonÀrea, Antonio Condal.\nEl director de recursos humans del grup BonÀrea, Antonio Condal, va explicar ahir a Guissona que l’empresa requereix per a aquest any fins a 170 tècnics de formació professional dual. Concretament 50 especialistes en electromecànica, 20 informàtics, 90 amb el cicle de logística i transport, a banda d’un nombre que no va determinar de tècnics superiors en processos i qualitat de la indústria alimentària.\nCondal va explicar, en la presentació del conveni marc de la formació dual, que aquesta col·laboració entre empresa, institut i Ensenyament que ja va ser pionera a Guissona el 2005 amb el grau d’electromecànica, amb el temps ha anat sumant altres centres educatius del pla de Lleida com és el cas de l’Alfons Costafreda de Tàrrega l’any 2008 i ara també l’Escola del Treball i el centre Guindàvols de Lleida, que oferiran respectivament estudis sobre Transport i Logística i sobre Manteniment d’Instal·lacions Tècniques i de Fluids.\nBonÀrea aposta perquè es pugui brindar una oferta educativa per a totes les empreses de Lleida\nSegons Condal, en el cas de BonÀrea la formació dual brinda un sou per als estudiants becats i a més garanteix un lloc de treball ja que “el 80% dels estudiants es queden a treballar a l’empresa”.\nPer a Condal, aquesta col·laboració a tres parts ha sigut molt útil, per la qual cosa advoca que “en el futur s’estudiï en profunditat poder brindar una oferta educativa amb convenis concrets per a totes les empreses del territori de Lleida, atès que és una garantia tant per al futur de les empreses com per als treballadors”. En l’actualitat, només a l’Institut de Guissona s’imparteix formació dual per a BonÀrea per a gairebé un centenar d’estudiants, segons va explicar la seua directora, Maria Pampalona.\nEn l’acte, el responsable d’Ensenyament de Lleida, Carles Vega, que ja va estar de delegat el 2005 quan es va iniciar la col·laboració entre BonÀrea i l’Institut de Guissona, es va reafirmar amb la proposta de Condal i va manifestar que l’objectiu del seu departament és ajustar l’oferta acadèmica a la necessitat real de treball. En aquest sentit, va recordar que el conveni marc estableix una reunió anual per debatre precisament aquestes necessitats.\nD’altra banda, en l’acte, que va tenir lloc ahir a la tarda a l’institut de Guissona presidit per l’alcalde Xavier Casoliva, van ser presents responsables dels quatre centres educatius i estudiants dels cicles de formació dual.


Bombolla turística a Barcelona: el cas de l'hotel del Deutsche Bank\nCarambola urbanística quan falten pocs mesos per a les eleccions: fons d'inversions, interessos turístics especulatius i el vistiplau de CiU i del PP\nEl 19 de gener, el líder del Partit Popular a Barcelona, Alberto Fernández Díaz, com si fos un regidor de Cultura, va convocar els periodistes davant l’edifici conegut per Taller Masriera —un antic obrador artístic en forma de temple neoclàssic construït a finals del segle XIX— per anunciar que la capital catalana recuperaria aquest immoble singular com a equipament públic. L’equip de govern de Xavier Trias i el PP havien arribat a un acord per promoure una modificació puntual del Pla general metropolità (PGM) que facilitaria un canvi de qualificació del taller i faria possible obrir-lo per a ús veïnal. Tal com va afirmar aquell dia l’edil del PP, l’operació era gairebé un regal caigut del cel per a la ciutat: “Barcelona guanya patrimoni públic i una nova zona verda, obté un ingrés de 9,5 milions del promotor privat de l’operació, que es pot destinar a polítiques socials, i la fundació Pere Relats —una entitat dedicada a l’atenció de la gent gran, actual propietària de immoble— obté un ajut molt important per a les tres residències que gestiona”.\nLa realitat —no tan idíl·lica—, que el regidor popular tan sols va deixar caure com qui no vol la cosa al final de la seva compareixença, és que la requalificació del Taller Masriera i el seu pas a mans públiques és solament una de les peces d’una complexa carambola urbanística a tres bandes que té com a finalitat prioritària la construcció d’un gratacel de quasi 100 metres a la cruïlla del passeig de Gràcia amb la Diagonal (on hi ha l’edifici que havia acollit Deutsche Bank), una operació cuinada per un fons d’inversió immobiliària amb domicili a Luxemburg que opera a Barcelona. De fet, el canvi d’usos de l’antic obrador del carrer de Bailèn, juntament amb la d’un altre solar propietat dels Lluïsos de Gràcia, no semblaria la prioritat que motiva la modificació del PGM, sinó tan sols la torna que ha de fer possible que la torre de Deutsche Bank guanyi 10 plantes al cel barceloní.\nL’origen del cas de l’hotel de Deutsche Bank\nCantonada del passeig de Gràcia amb la Diagonal, a la ciutat de Barcelona / JOAN MOREJÓN / CARRER\nAl juliol de l’any passat, el fons d’inversió KKH Property Investors adquiria l’antic edifici bancari del passeig de Gràcia amb la Diagonal, que des del 2002 era propietat de la inversora andorrana Maria Reig i era ocupat pel bufet d’advocats Cuatrecasas. KKH és una societat de capital de risc dirigida per l’exconseller delegat de Renta Corporación Josep-Maria Farré, que va irrompre a Barcelona l’any 2013, on s’ha dedicat bàsicament a adquirir grans edificis emblemàtics per transformar-los en hotels de gamma alta. És a dir, a explotar això que se n’ha dit la bombolla turística de la capital catalana. Fa dos anys en van adquirir cinc, entre els quals, la seu de l’Agrupació Mútua a la Gran Via. I el 2014 va arribar la cirereta del pastís: la torre de Deutsche Bank va ser comprada per KKH (associat en aquest cas amb el fons nord-americà Perella Weinberg Partners) amb la mateixa finalitat: reformar l’edifici a fons per reconvertir-lo en un enorme complex hoteler i una zona comercial a les plantes baixes, implantant a l’altra banda de la Diagonal el model d’oferta turística exclusiva de la part baixa del passeig de Gràcia.\nErigida el 1960 com a seu del Banc Comercial Transatlàntic, la torre del passeig de Gràcia tenia prop de 90 metres d’alçada. Però, com altres edificis d’aquella època en què l’alcalde Porcioles va apostar pels blocs de gran format en cruïlles cèntriques de la ciutat, com el Banc Atlàntic o la Torre Colom, la construcció es va atorgar sense dotar-la d’una qualificació urbanística específica, de manera que el solar de Deutsche Bank encara avui està qualificat amb la clau pròpia dels blocs d’habitatges de la Vila de Gràcia, que com a màxim preveu edificacions de cinc plantes.\nPal·liar aquesta anomalia era l’excusa inicial per demanar una modificació puntual del Pla general metropolità, però en el fons hi havia una raó més oculta: KKH va fer números i va concloure que, per rendibilitzar els 95 milions que han invertit per a l’edifici en un termini per a ells raonable, necessitaven un hotel amb més habitacions de les que permetia la volumetria actual, encara que en la memòria del projecte presentada a l’Ajuntament pel promotor, a la qual la revista ‘Carrer’ ha tingut accés, aquest guany d’alçada es justifica d’una forma bastant més eufemística: “Per actualitzar les prestacions tècniques de l’edifici i preservar una proporció raonable de superfície útil destinada a l’activitat, esdevé imprescindible revisar a l’alça la superfície construïda, per planta i global. Per aconseguir l’esveltesa adequada a aquest volum emergent de major empremta, cal també ajustar-ne l’alçada adequadament. Aquesta alçada singular s’inscriu en la seqüència d’edificacions en alçada que puntuen i subratllen, al llarg de la Diagonal, les cruïlles i places més significatives”.\nFoscos bescanvis d’edificabilitat\nEdifici del Taller Masriera, un antic obrador artístic en forma de temple neoclàssic, a l’Eixample / OH BARCELONA\nPer uns quants mesos es va deixar de parlar del projecte del nou hotel, durant els quals el promotor es va dedicar a pentinar discretament la ciutat a la caça i captura dels metres quadrats d’edificabilitat que li feien falta per aconseguir la nova alçada desitjada. Com en un mercat d’intercanvi. Aquí és on apareixen en escena el templet neoromà del carrer de Bailèn i el solar dels Lluïsos de Gràcia.\nEl 24 de desembre passat, KKH firmava una opció de compra per uns 8 milions d’euros de l’antic taller artístic amb la Fundació Pere Relats, entitat del Poblenou vinculada a l’Església, que n’és propietària des de l’any 2009 producte d’una donació religiosa. L’edifici, que des que va funcionar com a teatre als anys trenta del segle XX pràcticament ha estat tancat i semiabandonat, està inclòs en el catàleg d’immobles d’interès local. Com que és un edifici protegit, no es pot modificar, però curiosament la finca està qualificada com a zona d’habitatges, amb una edificabilitat estimada de 4.376 metres quadrats. Com que el promotor hoteler no vol per a res l’immoble, i només li interessaven aquests metres quadrats de cel, el cedeix a l’Ajuntament, que, mitjançant la modificació del PGM, el podrà tipificar com a equipament públic i alhora recuperar l’interior d’illa que ara roman ocult rere l’antic taller fet construir pels germans escultors Francesc i Josep Masriera el 1882. L’equip de govern de l’Ajuntament de Barcelona, amb el suport del PP, avala l’operació tot i que no té cap projecte definit per al futur ús públic de l’edifici.\nUn germà del gerent de l’Ajuntament\nEl gerent de la Fundació Pere Relats, Raimon Serrallonga, valora l’operació com a “excel·lent” per a aquesta entitat assistencial, que gestiona tres residències de gent gran: “Nosaltres no podíem donar cap ús a la finca vinculat a la nostra activitat; ens feia més nosa que altra cosa, perquè, poc o molt, també ens ocasiona despeses; ho teníem tancat i s’estava degradant.” Però també en defensa les bondats en l’àmbit de la ciutat, ja que, a parer seu, “tard o d’hora estàvem condemnats a vendre’ns-ho, i ens fa més feliços que en pugui gaudir tota la ciutadania que no pas que s’ho hagués quedat un privat per a ús particular”. Curiosament, Serrallonga és germà del gerent de l’Ajuntament de Barcelona des de l’any 2011, Constantí Serrallonga, encara que assegura que no ha tingut res a veure amb la negociació, i que el contacte entre l’entitat i KKH es va establir a través d’un membre del patronat que era company d’escola d’una persona que treballa per a aquest promotor immobiliari.\nAlguns dies més tard, el 14 de gener passat, els Lluïsos de Gràcia, històrica entitat dedicada a promoure l’esport i l’esbarjo juvenil, també arribava a un acord amb els impulsors de l’hotel per vendre’s l’edificabilitat d’un local de 151 metres quadrats adjacent a la seva seu al barri de Gràcia. Tal com reconeix el president dels Lluïsos, Oriol Hosta, “era una opció que ja ens plantejàvem des que, l’any 2008, l’entitat va fer un ambiciós pla de posada al dia de les seves instal·lacions”. La reforma, que encara està en marxa, està pressupostada en 3 milions i les subvencions públiques només en cobreixen 1,3. “Vendre l’edificabilitat és complex perquè no hi ha un mercat públic —explica Hosta—. Nosaltres ho vam preguntar a l’Ajuntament, però en aquell moment, en plena crisi, ens van dir que era impossible. La qüestió va tornar a sortir fa uns quants mesos en una reunió amb el tinent d’alcalde Antoni Vives, i ell ens va parlar d’aquest possible comprador. Dies després ja rebíem la visita d’unes persones de KKH i negociàvem. L’única condició que posaven era que tenien pressa”. L’acord es va tancar, segons confirma Hosta, en 800.000 euros —dels quals els Lluïsos ja n’han cobrat 100.000— a canvi d’endur-se els 398 metres quadrats de sostre edificable de la finca, que continuarà sent propietat de l’entitat gracienca.\nPer què tenen tanta pressa? Les eleccions\nManifestació a Gràcia contra la construcció de nous hotels / ELOI LATORRE\nEn resum, aquests 398 metres quadrats dels Lluïsos més els 4.736 de l’obrador del Taller Masriera proporcionaran al promotor KKH 5.000 metres quadrats extres i 30 metres d’alçada més per al seu futur hotel del passeig de Gràcia. La pressa del promotor, segons totes les fonts consultades, podria respondre a un motiu: poder tramitar tota l’operació abans que la legislatura municipal s’esgoti i una correlació de forces polítiques diferent de l’actual pugui no ser tan receptiva al projecte.\nAixí doncs, l’acord CiU-PP ha anat per feina i en la Comissió d’Hàbitat Urbà del passat 21 de gener es va votar l’aprovació inicial de la modificació del PGM amb els vots en contra del PSC i d’ICV-EUiA (ERC-Unitat per Barcelona s’hi va abstenir, però l’actual regidor republicà Jordi Portabella va assegurar que presentaria al·legacions a “quasi tot el projecte”). Dues setmanes després també s’aprovava en el plenari municipal del mes de febrer, on el grup d’ICV-EUiA va reclamar que el període d’al·legacions s’allargués fins a tres mesos, en comptes del mes previst.\nPer compensar la diferent valoració del sòl entre els diversos espais objecte de transvasament d’edificabilitat, KKH pagarà a l’Ajuntament 9,5 milions, una quantitat que la regidora ecosocialista Janet Sanz considera “molt inferior al benefici que n’obtindrà l’inversor”. L’edil ecosocialista justifica l’oposició al projecte perquè “moure edificabilitat d’un lloc a l’altre, fet a mida perquè totes les peces acabin quadrant, a benefici de la rendibilitat econòmica d’un fons voltor, s’inscriu en la lògica de l’especulació”. La mateixa, curiosament, que hi havia darrere del cas de l’hotel del Palau.\nGràcia, en alerta davant l’allau d’hotels\nLa notícia de la tramitació d’aquest gegant hoteler a l’extrem sud-oest del districte de Gràcia ha causat mala maror en diversos sectors veïnals del barri, on durant els últims mesos s’ha posat en marxa un procés participatiu per debatre el nou Pla d’usos de la Vila de Gràcia, en el qual un dels aspectes clau ha de ser la regulació dels establiments d’hostaleria, que estan proliferant en un barri que rep de forma molt directa l’impacte del turisme massificat. Els veïns, aplegats a l’entorn de la plataforma Gràcia, Cap a On Vas? —creada justament per promoure la participació ciutadana en el Pla d’usos—, van demanar al Districte una paralització de totes les llicències d’establiments turístics mentre duressin els debats. Les entitats veïnals han convocat una roda de premsa avui als Jardinets de Gràcia, davant Deutsche Bank, per valorar el projecte i presentar-hi al·legacions.\nLa regidora de CiU Maite Fandos s’hi va avenir a fer una moratòria al barri de Gràcia, però es va limitar als albergs i als establiments de menjar, no als grans hotels. Actualment hi ha cinc llicències d’hotels en tramitació a Gràcia, entre les quals, una a la plaça del Sol, molt discutida per part del veïnat. “Ens preocupa haver-nos assabentat per la premsa d’aquest nou projecte, i que no se’ns n’informés en el marc del procés participatiu on tots estàvem treballant. Ens fa replantejar si la feina ha tingut sentit”, apunta un portaveu de Gràcia, Cap a On Vas? El passat 12 de març, la Comissió de Govern de l’Ajuntament sí va aprovar finalment la suspensió durant un any de noves llicències hoteleres al nucli antic de Gràcia reclamada pels veïns, però la moratòria ja no afectarà ni el projecte de Deutsche Bank ni els altres quatre que ja s’estan tramitant.\nAquest reportatge d’investigació surt publicat originalment a la revista ‘Carrer’ del mes de març.


Inicio > Historias > Son Servera: l’Ajuntament de Son Servera suspendrà llicències a quatre urbanitzacions de la zona costanera\nSon Servera: l’Ajuntament de Son Servera suspendrà llicències a quatre urbanitzacions de la zona costanera\n(Diari de Balears, 20/09/2007)\nDurant un any no es podran construir habitatges plurifamiliars com una mesura cautelar\nL’Ajuntament de Son Servera ha decidit ampliar la suspensió de llicències per a habitatges plurifamiliars a quatre urbanitzacions de la zona costanera i al carrer Ciutat del nucli urbà de Son Servera. Així ho va confirmar el regidor d’Urbanisme, Joan Riera, que va explicar que la moratòria es perllongarà durant un any, mentre espera l’aprovació de les noves normes subsidiàries de la localitat, que en aquest moments s’estant redactant.L’equip de govern, a finals del mes de juliol, va aprovar la suspensió de llicències al Port Verd i al casc antic de Son Servera, com a mesura cautelar.\nAra, amb l’objectiu de donar més garanties, s’ha ampliat la suspensió a una sèrie d’urbanitzacions de la zona costanera com el Baladres, Califòrnia, Los Almendros o González Servera i altres petites urbanitzacions del nucli costaner. En aquestes zones, durant un període d’un any, no es podran construir habitatges plurifamiliars, encara que la mesura no afecta en cap cas a l’edificació d’habitatges unifamiliars.El responsable municipal d’Urbanisme va explicar que «suspenem llicència a les zones J, que són aquelles urbanitzacions que tenen com a clàusula que si es dota de clavegueram està oberta la possibilitat de fer plurifamiliars. Mentre esperam que s’aprovi la nova normativa, prenem aquesta mesura per a major seguretat».\nRiera va explicar que, a petició del PP, partit a l’oposició, la moratòria s’estendrà al carrer Ciutat on hi ha dos habitatges catalogats. «Quan vàrem fer la primera suspensió no ens assabentàrem que en aquest carrer hi havia dues cases protegides. Per això ara ampliarem la suspensió en aquesta zona, acceptant el suggeriment del partit Popular». La nova suspensió de llicències per a plurifamiliars es debatrà en el ple d’aquest vespre.\nPer la seva part, el batle de Son Servera, Josep Barrientos, va defensar la necessitat de restituir l’ordre urbanístic i posar en marxa un pla d’ordenació, que reguli l’activitat de la construcció en el terme municipal. El batle recordava que en els darrers temps, sobretot al Port Verd, hi ha hagut un allau de construccions. De fet, la Sala no descarta emprendre mesures judicials davant les irregularitats a la concessió de llicències. La moratòria pretén garantir els serveis mínims que corresponen a tota urbanització. Cal afegir que la suspensió en el casc històric obeeix que a qualsevol punt del poble poden créixer els plurifamiliars, fet que afecta negativament a la imatge del municipi.L’equip de govern en aquests moments està treballant en la redacció de les noves normes subsidiàries, ja que actualment el planejament urbanístic s’ha quedat molt desfasat. La intenció és aprovar el més aviat possible la nova normativa.\nURL de trackback de esta historia http://disurbia.blogalia.com//trackbacks/52284


«Tinc la sort d'haver nascut en un bon lloc, amb uns pares excel·lents» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n«Tinc la sort d'haver nascut en un bon lloc, amb uns pares excel·lents»\nEl manresà Josep Cuello inclou els records de la seva infantesa al poemari «La pols que calla»\ntoni mata i riu 20.04.2017 | 00:06\nJosep Cuello és un biòleg que sempre ha cultivat el gust per la lectura i l´escriptura\nBiòleg de formació, aquest manresà resident des de fa molts anys a Barcelona ha publicat el darrer temps llibres de ficció, poesia i divulgació científica\nHi ha imatges que són tan potents que es fan velles però mantenen intacte el seu vigor a la memòria. Josep Cuello (Manresa, 1948) rememora encara amb lucidesa les olors i les pudors de l'estació del nord de Manresa les tardes de diumenge que agafava el tren per tornar a Barcelona, on va estudiar la carrera de Biologia i, després, es va quedar a viure. Aquell record i molts altres que arrelen en la Manresa dels anys 50 i 60 són un dels eixos argumentals del poemari La pols que calla (Stonberg), el nou llibre d'un home de ciència apassionat per les lletres. El dia 25 de maig el presentarà al Casino, amb la companyia del també poeta Francesc Parcerisas.\nPels poemes de «La pols que calla» hi veiem passar escenaris tan manresans com el passeig Pere III, la farola i el nucli antic. Ha volgut evocar, descriure...?\nEl meu propòsit ha estat fer unes escenes viscudes, unes fotografies d'uns anys que van ser molt feliços.\nSom davant d'un exercici d'introspecció?\nLa tria dels temes té a veure amb el fet que són escenes que em produeixen una emoció. El record és un pouar interior, i el punt de partida dels poemes és la satisfacció d'haver nascut en un bon lloc, la Manresa que jo vaig conèier, i haver tingut uns pares excel·lents. A El goig retret escric: «aquella gent, mai no es van deixar comprar/-tenien tot el món!- i, per ells, sóc ric».\nAlgú li dirà que la Manresa dels anys 50 i 60 era molt grisa.\nNo ignoràvem que passaven coses, i les sabíem, però jo estic content d'aquells anys. El primer poema del llibre és titula D'aquella llum sense mesura, perquè per a mi va ser una època extraordinària. «Quin atrevir-s'hi a viure!, quin tan clar/record d'aquella llum sense mesura/que, dins del vers, avui se'm fa més pura», dic.\nEn diferents moments del poemari hi fa aparèixer la paraula «lluny» i alguns dels seus derivats. Per què?\nA Manresa, sempre m'agrada anar-hi, però des de la mort del meu pare ja no hi vaig tant. Sí que vinc a vegades per participar en les trobades que encara fem amb els que anàvem plegats a l'institut Lluís de Peguera. La meva visió de Manresa és aquella. A vegades, quan hi pujo, passejo pels Drets, Sobrerroca, el Pont Nou... i m'a-turo per veure la ciutat.\nHi ha elements icònics que la següent generació també va viure, com la 'farola' de Crist Rei. No pas pocs manresans hi van celebrar les victòries del Barça.\nI tant!, aleshores s'hi podia circular en cotxe al voltant, i hi havia un guàrdia urbà al mig per dirigir el trànsit. També recordo quan van posar el primer semàfor de Manresa, a Sant Domènec, i posaven multes als vianants que travessaven en vermell.\nQuin va ser l'escenari quotidià de la seva infantesa?\nVaig néixer al 69 de la prolongació Guimerà, cantonada amb Car-rió, allí hi tenien la casa els avis. Quan tenia set o vuit anys vam anar a viure una mica més amunt, al número 18 d'Alcalde Armengou, davant d'on hi havia Mobles Fitó. Vaig estudiar al Peguera, on l'Ignasi Bajona, que fa molts anys que no veig, em va fer estimar la literatura. Era un professor que hi posava sentiment.\nA casa seva escrivien?\nNo, però hi havia molts llibres.\nUn dia va deixar Manresa i ja no hi va tornar.\nEstudiava a Barcelona i hi vaig conèixer l'Antònia, amb qui encara estem junts.\nEl poemari no és exclusiu de Manresa. No va tenir la temptació de dedicar tots els poemes a la seva ciutat natal?\nHi ha altres temes que emocionalment també m'interessen. Parlo de Menorca, que és el lloc on va néixer la meva dona. I també componc sobre les meves experiències als Pirineus, on sempre m'ha agrada anar. I s'hi nota el meu gust pel món natural, que em ve tant de la formació acadèmica com de l'interès dels pares per la naturalesa. Quan vivia a Manresa, anàvem sovint d'excursió.\nDe fet, dedica un poema a la meganeura blanca...\nÉs el nom d'una libèl·lula que ben bé podria haver volat pel Bages durant el carbonífer. Les meganeures vivien a l'aigua i tenien un sistema d'aparellament ben curiós: s'aparellaven al vol, el mascle es corbava i l'aparença del conjunt era com d'un cor; no el cor humà, sinó la figura típica de l'amor.\nLa major part de la seva vida l'ha passat a Barcelona, però no n'inclou records en el poemari.\nTambé faré un llibre de poesia sobre la meva vida a la ciutat, encara hi estic donant voltes.\nLa quotidianitat li proporcionarà prou material poètic?\nEl pare, a partir d'un cert moment, em deia que a Manresa ja no li quedava ningú. A mi, encara no m'ha passat això, però a Barcelona se m'hi han mort amistats, tres o quatre de properes, els dar-rers mesos. I vull parlar dels llocs, els carrers, que contenen el record d'aquests amics. Quan et fas gran, veus la vida en perspectiva.\nTé alguna altra cosa al calaix?\nTinc avançada una novel·la sobre la vida d'un botànic català del segle XIX, un personatge real del qual ara per ara prefereixo no dir el nom.


2021 PH27, un asteroide acabat de descobrir amb l'any més curt conegut.\nClic per engrandir. Recreació artística que mostra l'asteroide 2021 PH27 al passar per Mercuri\nen el seu camí al voltant de Sol. Crèdit: CTIO/NOIRLab/NSF/AURA/J. da Silva (Spaceengine.org)\nEls astrònoms han descobert un nou i estrany asteroide. Anomenat 2021 PH27, orbita al voltant del Sol en l'òrbita més curta mai vista per a un asteroide, portant-lo més a prop del Sol que Mercuri i només una mica més lluny que Venus.\nEn la seva màxima aproximació es troba a 20 milions de quilòmetres del Sol, el que suposa menys d'una setena part de la distància de la Terra i menys de la meitat de la distància solar més propera de Mercuri. En el punt més llunyà de la seva trajectòria el·líptica es troba a uns 118 milions de quilòmetres del Sol.\nEls astrònoms caracteritzen una òrbita pel que anomenem el seu semieix major, que és la meitat de la seva dimensió més llarga. En aquest cas, el semieix major de 2021 PH27 és d'uns 70 milions de quilòmetres, fet que suposa un rècord; mai s'ha vist un asteroide amb una òrbita tant curta.\nClic per engrandir. L'òrbita de l'asteroide 2021 PH27 el porta més a prop del Sol que Mercuri,\ni una mica més enllà de l'òrbita de Venus. La seva òrbita està inclinada respecte al pla dels\nplanetes en uns 30° (vegeu el requadre inferior esquerre), de manera que una col·lisió és\nextremadament improbable. Crèdit: CTIO/NOIRLab/NSF/AURA/J. da Silva (Spaceengine).\nEl seu període orbital (el temps que triga a fer una volta al Sol, en altres paraules, el seu "any") només dura uns 114 dies, el que també és un rècord. Els anteriors posseïdors del rècord, 2019 LF6 i 2020 AV2, tenen períodes orbitals d'uns 151 dies.\nAixò és el que anomenem un asteroide de la classe Atira, que tenen òrbites completament dins de l'òrbita de la Terra. Només se'n coneixen uns 20, incloent els altres dos que acabem d'esmentar. Això fa que el 2021 PH27 sigui important per si mateix; com només tenim un grapat d'aquests objectes, qualsevol nova addició pot dir-nos coses noves.\nPer exemple, com es conserva un asteroide quan s'acosta tant al Sol? La temperatura de la superfície pot arribar als 500 °C (930 °F), suficient per fondre l'estany, el plom i molts tipus de roques. És molt poc probable que hi hagi alguna cosa semblant a l'aigua a aquestes temperatures, sobretot perquè només té un quilòmetre d'ample.\nTambé sabem que els asteroides d'aquesta mida tendeixen a ser munts de runa, només col·leccions soltes de roques més petites unides per la gravetat. Com afecta a la seva forma, la seva estructura i la seva estabilitat interior el fet d'apropar-se tant al Sol?\nI realment, en primer lloc com va arribar a aquesta òrbita? A més de la gravetat del Sol, altres forces actuen sobre un asteroide, com l'anomenat efecte YORP: La llum de el Sol té moment, i amb el temps els fotons que colpegen la roca poden fer-la girar més ràpid o més lent, i fins i tot canviar la seva òrbita. Això limita el temps que podria haver estat en aquesta òrbita, per la qual cosa és gairebé segur que es va formar en un altre lloc i va ser mogut a aquesta òrbita, potser per un ajut gravitacional de Venus.\nClic per engrandir. Dues imatges preses amb tot just tres minuts de diferència mostren el\nmoviment de l'asteroide 2021 PH27 (en vermell i blau) el 13 d'agost de 2021, la nit del\nseu descobriment. Crèdit: CTIO/NOIRLab/NSF/DOI/Decam/AURA/S.S. Sheppard\n(Carnegie Institution of Science).\nPot apropar-se decentment a Venus; a l'octubre de 2022 passarà a poc més de 2 milions de quilòmetres del nostre planeta bessó. Això no canviarà gaire l'òrbita, però mostra que la viabilitat a llarg termini d'un asteroide així és qüestionable. Cal tenir en compte que l'òrbita de 2021 PH27 està inclinada més de 30º pel que fa a les òrbites dels planetes interiors, de manera que quan creua les òrbites de Venus i Mercuri està molt per sobre o per sota dels seus plans orbitals. Això fa que una col·lisió sigui extremadament improbable. També fa preguntar-nos si es tracta d'un cometa extint, un que es va quedar sense gel fa molt de temps. Tot i que la pròpia òrbita estranya segueix sent un problema, els cometes poden tenir inclinacions orbitals elevades, de manera que el fet que sigui un cometa antic explicaria al menys això.\nHi ha molt per aprendre d'aquestes roques, però el seu estudi és molt difícil. Des del nostre punt de vista a la Terra, mai s'allunyen del Sol en el cel; el mateix passa amb Mercuri i Venus, que sempre es veuen millor després de la posta de sol i abans de l'alba, quan és el crepuscle (i de fet és quan es va descobrir l'asteroide). El Dark Energy Survey escombra el cel a la recerca de transitoris -objectes que canvien de brillantor o posició al llarg del temps- i 2021 PH27 va aparèixer en imatges crepusculars preses el 13 d'agost de 2021. S'havia mogut visiblement en dues preses realitzades amb només tres minuts de diferència. Realment s'està movent.\nI per això es coneixen tan pocs Atiras. Trobar-los és difícil contra el resplendor del cel crepuscular. No obstant això, aquest descobriment demostra que és possible, la qual cosa és encoratjadora. A més, durant molts anys ens ha fascinat la idea que podria haver-hi una classe de petits asteroides orbitant al Sol completament dins de l'òrbita de Mercuri. Anomenats vulcanoides, són totalment teòrics ja que mai se n'ha vist cap. Però si alguna vegada es veu algun, ens dirà molt sobre la dinàmica de sistema solar interior.\nAmb el temps es trobaran més roques com aquesta, i quan ho facin aprendrem molt més sobre el nostre barri. És curiós, aquest asteroide està molt més a prop de la Terra que qualsevol del cinturó d'asteroides entre Mart i Júpiter, i no obstant això, només va ser descobert fa una setmana! Això ens diu que de vegades les coses més properes a nosaltres poden ser les més difícils de trobar, i mirar cap enfora pot ser molt més fàcil de mirar cap a dins. Sembla una metàfora decent.\nEtiquetes de comentaris: asteroides, astronomia, Mercuri, Sistema solar, Venus\n2021 PH27, un asteroide acabat de descobrir amb l'...


Els Mossos en el punt de mira altre cop - El triangle\nDos morts a les actuacions policials a la plaça Molina i a Salou que queden en entredit i sota investigació interna\nLa mort d’Alfons Bayard desprès de ser emmanillat pels cossos de seguretat en una cafeteria al districte de Sarrià-Sant Gervasi de Barcelona ha tornat a despertar sospites entre la població. Encara es recent el cas de l’empresari Juan Andrés Benítez mort al Raval a conseqüència dels cops dels Mossos d’Esquadra entre altres factors.\nL’actuació policial que segons els veïns, va ésser correcte en tot moment, torna a estar en el punt de mira. El conegut actor català, moria a conseqüència d’una parada cardiorespiratòria mentre era reduït per tres mossos d’esquadra dels set que es van presentar, a la terrassa d’una cafeteria.\nLa Montserrat, propietària de la botiga de perfums contigua a la terrassa, ens comenta que “abans que vinguessin els mossos, una patrulla de la Guàrdia Urbana no va poder reduir-lo i per aquesta raó van demanar reforços” i aclareix que ” van venir set mossos en total i no feia falta tanta gent per un sol home”\nLa Sònia, dependenta d’un comerç adjacent, ens indica que “l’home anava més que ebri i segurament sota els efectes d’alguna droga” i continua: “Només veure la policia va arremetre amb cadires i taules contra ells”\nLa víctima que segons el cambrer del forn que va trucar a la policia, duia més de tres hores ingerint alcohol, molestava els clients i es mostrava violent en tot moment. Tampoc va voler abandonar el local quan ell li va demanar. Una vegada reduït i amb clars símptomes d’ansietat va caure a terra, llavors els agents li van treure les manilles i el van intentar reanimar durant més de 30 minuts sense èxit. Quan va arribar el servei d’emergències mèdiques (SEM) se’l van endur cap a l’Hospital Clínic.\nD’altra banda a Salou va morir ahir a la nit un altre home en circumstàncies molt similars a les anteriors, desprès d’una trucada d’emergència als mossos d’esquadra on una dona demanava auxili. Els mossos van intervenir per separar-los i un temps després d’estar emmanillat, l’home va perdre la consciència, motiu pel qual els agents i efectius SEM van iniciar la reanimació però l’home va morir.\nSegons el comunicat oficial dels Mossos D’Esquadra, el director general de la policia ha ordenat a la Divisió d’Afers Interns l’obertura d’una informació reservada arran d’aquests fets.\nPrev#6abril per una #Catalunyasocial\nQuè farà Jordi Martí un cop fora de la segona volta de les primàries?


Els primers actes del nou rei són per a Mallorca - El PORTAL - Catalunya Nord Digital\nEls primers actes del nou rei són per a Mallorca\nJoan Villanove avui nos relata els primers passos, les primeres decisions del rei JAUME II\nPoc després de la mort del seu pare, Jaume II és coronat a Palma el 12 de setembre de 1276; la població cristiana, que viu a l'illa des de fa ja uns quaranta anys, participa amb joia a la inauguració d'aquest nou regne independent. Amb la coronació del primer rei s'inicia una era molt prometedora, i es viu realment un impuls espontani per bastir un «nou món». El model musulmà ja s'ha suprimit, i el sentiment d'innovació és permanent a l'illa, sobretot tenint en compte que al Rosselló i la Cerdanya ja hi funciona una organització vella.\nDiguem-ho clar. En el regne de Mallorca no hi haurà cap assemblea de diputats, és a dir, no hi haurà cap organisme consistorial. El que manté la unitat del regne és la persona del rei i del seus representants: els veguers (per a la justícia) i els batlles (per a l'administració); el veguer té jurisdicció sobre una diòcesi, imparteix la justícia gratuïtament, no pot condemnar a tortura, supervisa les èpoques de pau i treva i dóna comptes al bisbe, només pot estar assessorat per persones d'una moralitat excel·lent, etc. El batlle reial és el delegat administratiu i fiscal del rei, signa les transaccions immobiliàries, controla els comptes reials (deutes, rendes, etc.), i pot condemnar certes persones per afers de poca importància; el batlle senyorial té els mateixos drets locals, però no pot pronunciar càstigs corporals. El procurador reial és l'encarregat de l’administració del patrimoni reial i cobra els diners corresponents als lloguers, impostos i drets relatius a aquest patrimoni. Gràcies a nombroses cartes i privilegis acordats pel rei, l'autoritat de la noblesa està limitada i és moderada.\nEl repartiment de l'illa es realitza entre el rei i els inversors que han armat els seus vaixells i els seus soldats en el moment de la conquesta – església, noblesa, burgesia - L'illa queda dividida en quinze districtes, nou a la plana i sis a la muntanya: Palma, Montuïri, Canarrossa, Inca, Petra, Muro, Felanitx, Manacor, Artà, Andratx, Santa Ponça, Bunyola, Sóller, Almalutx, Pollença. Cada districte inclou un o diversos pobles; i a partir d'aquí començarà una frenesia de construccions: cada poble tindrà la seva església, les seves fortificacions i, en alguns casos, el seu castell. Com a home visionari vinculat als negocis, Jaume II decideix que una tercera part dels impostos es dedicarà als programes de desenvolupament i de creació d'infrastructures (ponts, ports, construccions, camins, etc.). Les mesures econòmiques són molt clares: foment de la indústria, expansió del comerç, unificació de la moneda, organització financera i administrativa. Tot ha de concórrer al prestigi i a la riquesa de la nova dinastia. I, evidentment, el nou rei manté i sovint amplia les franquícies i els privilegis acordats per Jaume I, el seu pare.\nI ara us vull parlar d'una novetat que fa referència a l'educació. L'endemà de la seva coronació, Jaume II rep la visita del seu amic Ramon Llull; el nostre filòsof proposa al rei que edifiqui una escola destinada a l'aprenentatge de les llengües orientals. Fou així que nasqué l'escola de Miramar, aprovada pel Papa Joan XXII per la butlla del 16 de novembre de 1276; tretze frares franciscans aprendran l'àrab. Ramon Llull dirigirà l'escola durant dos anys.\nNo obstant, pel fet que Mallorca és una illa, corre el risc, en tot moment, de ser atacada per mar: és vulnerable. El rei decideix arranjar la fortalesa musulmana de Palma, construir castells, bastir talaies.\nEl 9 de febrer de 1277, a Montpeller, la seva ciutat natal, el rei rep una acollida commovedora; pel fet d'haver acordat i mantingut la carta municipal i els seus privilegis, és acollit per una «multitud agenollada». El rei crida llavors Ramon Llull per tal que presenti a la facultat alguns dels seus escrits: el Llibre de contemplació i el Llibre del gentil. Instal·lat durant un temps a la ciutat, Ramon Llull escriurà en català algunes de les seves millors obres, bàsicament el seu famós Blanquerna, de 1283 a 1285.\nDe tornada a Perpinyà, el rei celebra una reunió general on hi participa una impressionant cort de barons i de cavallers arribats d’Aragó, de Catalunya, de Gascunya i del Llanguedoc. Tots volen conèixer i estar prop del nou sobirà.\nTexts i fotografies: Joan Villanova\nCoronació de Jaume II de Mallorca en el Llibre de Privilegis.\n(Arxiu del Regne de Mallorca. Foto de l’Arxiu).\nPalma. A partir de 1230 es fa l'inventari de Palma de Mallorca. La ciutat té 4.200 cases, que es reparteixen entre els vencedors. Aquestes construccions àrabs s'aniran substituint de mica en mica per cases d'estil català; normalment es construiran en pedra. Actualment encara poden veure's algunes cases senyorials dels primers anys 1300, en el centre de la ciutat, a prop de les esglésies de Santa Eulàlia i Sant Francesc. Tal com precisa l'historiador Marcel Durliat: «Les cases urbanes mallorquines reprodueixen amb una fidelitat perfecta façanes de carreus del seus models catalans». Durant els primers anys es limiten a mantenir el recinte musulmà, i serà així fins al segle XVI.\nPalma. Els edificis de l'ajuntament actual es coneixen actualment com a Cort. Després de la conquesta del 31 de desembre de 1229 es forma un govern municipal; aquest inclou: el jurat en cap (conseller principal), normalment un cavaller; aquest està assistit per dos jurats de la noblesa militar; també l'ajuden dos comerciants; i finalment també hi ha un artesà. L'any 1230, Nunó Sanç, comte honorífic del Rosselló, funda l’hospital de Palma. És en aquest lloc on s'ha construït l'ajuntament.