6 min. Barcelona 20/01/2019 23:56\n651x366 Thibaud Simphal: “Posar un temps d’espera als VTC va contra el ciutadà” / MARC ROVIRA Thibaud Simphal: “Posar un temps d’espera als VTC va contra el ciutadà” / MARC ROVIRA\nThibaud Simphal arriba a l’entrevista amb l’ARA en bicicleta, amb la Gran Via col·lapsada per la vaga indefinida dels taxistes i poques hores després que Territori presentés la primera versió del seu decret per regular les VTC. És el director regional d’Uber per al sud i l’oest d’Europa i en cinc anys a l’empresa ha sigut testimoni de la seva pugna al continent amb el taxi i les administracions. També a Catalunya, on ara el Govern li exigeix un temps mínim de precontractació de 15 minuts.\nTambé heu entrat en els patinets i les bicis elèctriques - qüestionats per l’ocupació de l’espai públic - i la missatgeria - qüestionada pel model laboral - . Per què sempre sou en negocis que generen conflicte?


Les tres formes que usa la publicitat per vestir els productes de salut | Consumer\nLes tres formes que usa la publicitat per vestir els productes de salut\nExisteixen diferents tècniques per suggerir que certs aliments són més saludables o beneficiosos que la resta\nEn aquest article es tractava què requisits havia de complir un aliment per poder incloure una declaració nutricional en el seu etiquetatge. En tenir tota una llista de condicions legals contemplades, es pot afirmar que és un mètode “objectiu” per mesurar què aliments poden portar aquestes declaracions i quins no. Els aliments que compleixen amb els requisits podran anunciar-se com a “rics en fibra” o “sense sucres afegits”, mentre que els altres no. Però, què passa amb les declaracions de salut? Quan un aliment pot promocionar-se, per exemple, com “bé per al cor”? En el present article s’aborda aquest assumpte.\nEl mecanisme per determinar quan un aliment pot promocionar-se amb una declaració nutricional no és perfecte. Segueix suscitant certs dubtes al consumidor, que pot confondre un “aliment integral” amb un “ric en fibra” o entendre que un aliment és saludable gràcies a certs esments com “light” o “sense sucres afegits”. Encara que estan autoritzades i siguin correctes, no tenen per què ser sinònims d’aliment sa.\nSi aquesta situació, que és en principi fàcil d’avaluar, ja incita a confusió, quan s’entra en l’àmbit de la salut, l’assumpte es complica encara més. Les declaracions saludables són un reclam molt llaminer i, per tant, moltes empreses busquen incorporar-les als seus etiquetatges per augmentar les vendes.\nQuè és una declaració de salut\nLes declaracions de salut són frases que relacionen els aliments amb la nostra pròpia salut. És a dir, ja no es tracta de citar solament què conté un aliment (“ric en ferro”, “font de calci”, etc.), sinó d’assenyalar què efectes provoca en les persones.\nAbans, aconseguir una declaració de salut per a un aliment era un procés molt ardu, que implicava una dura avaluació per part de l’EFSA , d’acord amb l’organisme europeu que ho regula. Molt pocs aliments aconseguien demostrar que milloraven la nostra salut per si mateixos. Ni tan sols un 1% de les sol·licituds van arribar a traduir-se en realitat.\nNo obstant això, encara que aquest procés era extremadament prudent, avui existeixen dreceres o camins alternatius per presentar certs aliments amb un “vestit” de salut en la societat. El truc es basa en tres tècniques.\nTècnica 1: afegir nutrients a l’aliment\nEl Reglament europeu 432/2012, que legisla les declaracions autoritzades de propietats saludables dels aliments, té una llista de declaracions acceptades, relacionades sobretot amb diferents nutrients. El que fa part de la indústria és afegir la quantitat necessària de nutrient perquè aquest aliment es converteixi en “font de…”. D’aquesta manera, i com si d’un videojoc es tractés, queden desbloquejades les declaracions de salut vinculades a aquest nutrient.\nUn exemple pràctic: si al nostre aliment funcional li afegim un 15% de la nostra CDR (quantitat diària recomanada) de magnesi, es podrien al·legar frases com les següents:\n“Contribueix a una reducció del cansament i la fatiga”.\n“Contribueix al balanç electrolític”.\n“Contribueix al normal funcionament del sistema nerviós”.\nAquest aspecte, tan simplista i reduccionista, es fixa tan sol en nutrients. A dia d’avui, segueix sense estar contemplat un perfil nutricional mínim per evitar, per exemple, que un gelat es converteixi en “cardioprotector” amb la quantitat específica d’àcids grassos omega 3 o que unes patates fregides ajudin al trànsit intestinal solament amb tenir la quantitat requerida de fibra soluble.\nEn el blog Scientia i en el seu recent llibre ‘Anem a explicar mentides’, l’expert en bioquímica José Manuel López Nicolás recull diversos exemples de com diferents productes aconsegueixen declaracions de salut mitjançant la simple addició de vitamines o minerals en quantitats concretes. Casos molt famosos són les llets fermentades o productes de cosmètica.\nTècnica 2: donar a entendre el que no és\nMitjançant l’ús de frases que freguen el límit de la declaració de salut, moltes marques han creat eslògans perquè se’ns quedi gravat el seu efecte encara que no estigui provat.\nAfirmacions de l’estil “et cuida”, “panxes felices”, “es nota”, “ajuda a cuidar el teu cor”, “sentir-se lleuger”, etc. no són declaracions prohibides, però no s’haurien de permetre. De fet, la Llei General de Publicitat inclou un apartat de publicitat il·lícita en el qual recull el cas concret de la publicitat enganyosa. La definició és clara: “És enganyosa la publicitat que de qualsevol manera, inclosa la seva presentació, indueix o pugui induir a error als seus destinataris, podent afectar al seu comportament econòmic, o perjudicar o ser capaç de perjudicar a un competidor”.\nTècnica 3: inventar un nom comercial saludable\nFinalment, existeix un altre recurs que consisteix a canviar el nom comercial al producte. Resulten comuns noms com a “galetes digestive”, “batuts funciona”, “bo” o fins i tot productes adelgazantes com “ReduGras” o “XL-S”. Mostra clara que si des de les autoritats no s’actua amb fermesa, sempre es troba el mètode per acabar llançant a la ciutadania publicitat enganyosa.\naliments publicitat salut


Els bancs hauran de fer un altre sanejament de fins a 40.000 milions\nEl govern central també preveu aprovar la figura del 'banc dolent', que aprofitarà Bankia\nEls bancs hauran de provisionar entre 20.000 i 40.000 milions més. El govern aprovarà divendres el sanejament definitiu dels actius immobiliaris, que totalitzarà dotacions de 92.000 milions.\nT.G./J.F. BARCELONA. Actualitzada el 09/05/2012 00:00\n260x366 La vicepresidenta del govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, i el ministre d'Economia, Luis de Guindos, a la roda de premsa del 27 d'abril. / SERGIO BARRENECHEA / EFE La vicepresidenta del govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, i el ministre d'Economia, Luis de Guindos, a la roda de premsa del 27 d'abril. / SERGIO BARRENECHEA / EFE\nEncara no n'hi ha prou. La solvència bancària pot millorar, segons el govern. La reunió que van mantenir la setmana passada el president del govern, Mariano Rajoy, i el seu homòleg del Banc Central Europeu (BCE), Mario Draghi, i les recomanacions de fa 15 dies del Fons Monetari Internacional (FMI) han pressionat de tal manera l'executiu del PP que el consell de ministres d'aquest divendres preveu aprovar un nou paquet de provisions per al sector financer.\nLa neteja definitiva dels actius immobiliaris tòxics tindrà un cost addicional d'entre 20.000 i 40.000 milions d'euros, segons informa Efe de fonts financeres. Això vol dir que si hi afegim els 52.000 milions que el reial decret del febrer ja va demanar pel mateix concepte, els bancs es veuran obligats a treure dels seus beneficis i fons propis un total de 92.000 milions en el màxim supòsit. Altres fonts del sector van destacar que aquestes noves dotacions, en cas que es produeixin, abocaran el sector a les pèrdues. Els bancs espanyols van obtenir uns beneficis de 8.295 milions el 2011, amb una caiguda del 41% respecte a l'any anterior. Els sanejaments van créixer un 20%, fins als 27.533 milions, i van representar tres quartes parts de la caiguda del resultat consolidat.\nAmb tot, el capital de màxima qualitat del sector va augmentar en 104 punts bàsics, fins al 10,04%, segons dades de la patronal del sector (AEB). Aquest esforç de solvència no sembla suficient per al govern.\nLes mateixes fonts bancàries van denunciar el malestar del sector, que ha hagut d'interioritzar fins a nou reial decrets i ràtios de capital i liquiditat des del juny del 2009, coincidint amb la creació del Fons de Reestructuració Ordenada de la Banca (FROB).\nUna fórmula per al 'banc dolent'\nL'executiu també té previst aprovar el nou model de banc dolent aquest divendres. Així, el govern permetrà a les entitats financeres en un nou reial decret crear societats independents, en què tindran una participació minoritària, a les quals podran vendre -sempre que hagin complert les exigències de provisions de la reforma financera- els seus actius en totxo, que quedarien, per tant, sanejats dels seus balanços.\nLa decisió de crear aquests bancs dolents serà voluntària. Les mateixes fonts financeres van assenyalar que no es tractarà estrictament d'un banc dolent perquè no hi seria l'Estat ni seria una entitat financera en si, sinó de liquidació d'actius.\nEn tot cas, Banco Santander i el BBVA ja han anunciat que no veuen necessària la segregació dels actius immobiliaris. Pel que fa a Bankia, Rodrigo Rato no s'ha volgut pronunciar, tot i que la setmana passada va remarcar que amb les dotacions ja realitzades els actius immobiliaris ja estan perfectament sanejats. "Els habitatges acabats estan dotats en un 56%, mentre que la caiguda de preus dels pisos ha estat fins al moment de la meitat", va assegurar.\nSobre la dimissió de Rato de dilluns, els tres banquers més influents del sector, Emilio Botín (Santander), Francisco González (BBVA) i Isidre Fainé (CaixaBank), es van reunir divendres amb el ministre d'Economia, Luis de Guindos, per tractar sobre la situació de Bankia, segons el diari Expansión .\nEl ministre va convocar els presidents de les tres entitats davant les pressions rebudes el dia abans a Barcelona durant la reunió del BCE. En aquesta reunió s'hauria pactat el substitut de Rodrigo Rato, un càrrec que assumirà l'antic conseller delegat del BBVA José Ignacio Goirigolzarri.


2019 – Companyia Versus Teatre\nLa banda de ELS MÚSICS DE BREMEN arriba al Teatre Gaudí\nLa companyia Versus Teatre presenta ELS MÚSICS DE BREMEN, el clàssic infantil es transforma i dinamitza: tots els personatges sabran tocar instruments i acabaran fent ells mateixos el seu propi musical. El director i actor Joan Olivé dirigeix aquest espectacle familiar que parla de la llibertat, la lleialtat i l’amistat. Olivé assegura que “poques vegades s’ha\nPREMSA: Els Músics de Bremen\nResum de premsa i crítiques de l’espectacle ELS MÚSICS DE BREMEN (2019 -2020)\nPosted in Els Músics de Bremen (Premsa), Premsa\nMaterials Audiovisuals: ELS MÚSICS DE BREMEN\nArxius audiovisuals de ELS MÚSICS DE BREMEN: El clàssic infantil es transforma i es reinventa: tots els personatges sabran tocar instruments i acabaran fent ells mateixos el seu propi musical.\nPosted in Els Músics de Bremen, Mediateca\nLa violència de gènere torna als escenaris amb la segona temporada de KAREN\nLa companyia Versus Teatre presenta KAREN al Teatre Gaudí, un thriller on dues famílies es veuen obligades a prendre decisions transcendentals per a tots els personatges. El dramaturg Ever Blanchet ha creat un relat on el masclisme i la violència de gènere en són els protagonistes. Una tragèdia que obliga a l’espectador a obrir un\nTANCATS denuncia el racisme i el masclisme en una comèdia sobre la pèrdua dels escrúpols\nLa Cia. Versus Teatre estrena la seva nova producció TANCATS al Teatre Gaudí. Es tracta d’una comèdia àcida plena de sarcasme i cinisme sobre una família que amaga molts secrets. L’obra de TANCATS és l’opera prima del televisiu actor Gal Soler que també participa en l’obra encarnant a dos personatges oposats: un pintor homosexual i un\nMaterials Audiovisuals: TANCATS\nArxius Audiovisuals de l’espectacle TANCATS: Una comèdia àcida, plena de sarcasme i cinisme sobre la pèrdua d’escrúpols dins la família.\nPosted in Mediateca, Tancats\nPosted in Premsa, Tancats (Premsa)\nResum de premsa i crítiques de l’espectacle KAREN (2019)\nPosted in Karen (Premsa), Premsa\nMaterials Audiovisuals: KAREN\nArxius Audiovisuals de KAREN: Un thriller que t’atraparà. Faries qualsevol cosa pel teu fill?\nPosted in Karen, Mediateca


De catalans i tiquets de supermercat | es banc des vells\nÉs probable que molts de vosaltres us hagueu trobat alguna vegada en la situació d’haver de pagar un compte d’un restaurant, una factura o un tiquet de supermercat amb un grup de catalans. Açò és exactament el que me va passar a jo fa cosa de dues setmanes. De fet me passa amb regularitat, i és una experiència antropològica que vos recomano molt sincerament; vos ho explicaré:\nTot comença en el moment en què el grup de catalans decideix organitzar una sortida de cap de setmana en un refugi a prop d’una coneguda capital d’una comarca del Principat. Fantàstic; no, no, és fantàstic la manera com el grup s’organitza, un espectacle únic de la natura. Malgrat la diversitat dels individus que componen la comunitat de catalans en qüestió, tots arriben a un acord sense més incidents. Alguns individus participaran de l’esmorzar i uns altres del sopar. Uns tercers participaran del dinar del segon dia però no del dinar del dia anterior, mentre que n’hi ha que soparan i dinaran però no esmorzaran ni passaran nit al refugi… Altes d’últim moment, baixes imprevistes, tot, tot s’organitza de tal manera que hom no pot fer menys que observar amb estupefacció aquella capacitat única dels catalans, autèntica al·legoria dels moviments celestes, per a disposar i estructurar les seves necessitats.\nI quan aquella perfecció organitzativa sembla insuperable, arriba el moment de dividir aquell tiquet de supermercat. Aquell tiquet. Oh, la natura, sàvia i perfecte natura que atorga les aptituds que les espècies requereixen per a sobreviure! Un tiquet que s’omple de meravellosos colors que divideixen àpats individuals i col·lectius. Sumes, restes i divisions que amaguen fórmules que ens han de portar encara increïbles avenços de la ciència. Fletxes, requadres i números que contenen, qui sap, els secrets de l’alquímia i la pedra filosofal… Però tots pagaran allò que els correspon, ningú serà víctima de la injustícia, oh injustícia d’haver de pagar per aquell pa que no ha ingerit, aquell cafè que no ha pres o aquell sucre que no ha posat a aquell cafè que sí ha pres.\nEl moment de dividir un tiquet de supermercat per a una comunitat de catalans és sagrat, una litúrgia que serveix per a fer encara més forts els vincles que els uneixen. I és per açò que, abans de començar, en un excel·lent exercici de democràcia, es tria la persona amb millors dots comptables i que millor nota en matemàtiques va treure a Selectivitat del grup. Seguidament, es designa la persona que supervisarà cada una de les operacions fisicomatemàtiques que tindran lloc durant el procés de fissió del tiquet i, un cop asseguts al voltant de l’oracle numèric tots els components implicats en la divisió de la factura, comença la segmentació.\nTotes les mirades recauen en la persona que, entre suors de responsabilitat, agrupa conjunts d’articles i fragmenta si escau productes del tiquet a dividir entre el grup. Qualcú aixeca una mà que interromp el delicat procés en un intent de matisar algun aspecte que ha passat desapercebut: “jo he participat de l’esmorzar, però no he menjat formatge, només pernil, i la llesca de pa era molt petita”, diu el personatge des de la més absoluta educació. Un “oh” d’aprovació s’escampa per la sala d’operacions i el grup concorda amb l’aportació. Una vegada esmenat l’error, el líder de la comunitat dóna permís per a continuar amb el procés, i l’oracle numèric i el seu supervisor reprenen els càlculs tot omplint de polinomis i fraccions algebraiques aquell tros de paper.\nFinalment, després de no poca estona, l’oracle s’atura d’escriure. L’aire de la sala es torna de sobte pesat, costa respirar i els implicats en el procés es miren entre ells esperant el veredicte que ha de complaure a tothom. “Ja està”, diu la persona encarregada dels comptes, i la tensió entre els components del grup es fa ja insuportable. “Tu, 4,85€. Tu, 3,32€. Tu, 4,85 més 1,22 de l’amanida, 6,07€…” Quan tot ha acabat i l’acord és unànime, les cares angoixades desapareixen i el somriure torna als rostres dels catalans: no s’han hagut de lamentar incidents i la justícia dels númens ha tornat a imperar.\nPosted in Per a la família, Per a tots els públics, Política i societat on 20 Mai 2014 by S. J. Cardona. 2 comentaris\n← Codolada de s’escarabat\nLes mòmies dels pantans: registre en la reconstrucció de les societats cèltiques i les seves pràctiques rituals →\nRaül Quintana ha dit:\n22 Mai 2014 a les 6:04\nEs el comerç just de la micro-economia catalana, que s'aplica també a Menorca, durant l'estació estival, gràcies a tots els Menorquins que tornen de les nostres terres.\n23 Mai 2014 a les 15:57\n“jo he participat de l’esmorzar, però no he menjat formatge, només pernil, i la llesca de pa era molt petita”…\nI després dieu de mi…


Medicina popular maputxe | Articles català -\nMedicina popular maputxe\nTelesfora Pichilef, maputxe\nSóc indígena maputxe. Les meves àvies expliquen que els avantpassats conservaven el cos sa perquè tenien sa l'esperit el qual, al mateix temps, mantenia sana la ment. Això era gràcies a la vida natural que es duia; s'estimava i es respectava tant la naturalesa, perquè era l'essència de la qual es nodria l'esperit que, al mateix temps, forjava la salud.\nQuan les herbes ens curaven els mals, que mai no van ser greus, vivien plenament encarats a l'aire, al sol, a la vida. La comunitat es reunia i el "bruixot" cantava i ballava, en un cant a "Genechen" (Déu).\nPer a nosaltres, o més ben dit, per als nostres avantpassats, la machi era l'encarregada, la que tenia cura de la mare en el part; era, a més a més, la que coneixia molt bé les diferents herbes i els poders curatius corresponents, en quina mesura s'han de prendre, de quina manera, quant i per a què. Encara avui, gràcies a Déu, el nostre poble segueix amb la medicina popular, tot i que s'ha incorporat la medicina científica. Això passa perquè s'han incorporat malalties noves. Les hauria d'anomenar malalties científiques?\nVull afegir que la dona índia savia perfectament quant tindria el seu nen. Tot i que no tenia un coneixement ple de la regla i data lunar, podia saber fins i tot l'hora, perquè es guiava per la sortida del sol i es marcava tots els dies a la terra, que significava un minut diari. D'aquesta manera també coneixia l'època de l'any, quant començava cada estació. Encara avui, gràcies a la nostra capacitat de supervivència, han sobreviscut moltes de les nostres coses, com ara el "Kamarracum", costums, cultura i llengua. I, per què no?, la recuperació de la medicina natural, les herbes. No podria ser aquesta la medicina del futur? Jo crec que sí. Al menys, si som capaços d'acceptar que no som els genis que ho saben tot, sinó que som uns éssers que hem d'aprendre entre tots.\nNomés vull dir el que és la medicina popular maputxe; de quina manera s'arriba a unir aquestes dues "medicines". D'una banda, la del passat; de l'altra la del present científic i la del futur, que gosaria a dir que serà la del passat. És clar que és molt difícil! La veritable medicina la farem entre tots els pobles.\nQuè ha passat amb tota la naturalesa, aquella naturalesa que va ser font de vida i que avui està amenaçada i gemega de dolor? La nostra mare naturalesa, violada, contaminada, gairebé rebutjada, i amb ella les nostres mateixes vides... Les nostres vides comencen a flaquejar, els fills se’ns moren, els aliments se’ns acaben. Apareixen malalties noves i greus, les nostres medicines ja no “valen”, no “serveixen”, la medicina popular és combatuda i cada vegada hi ha més malalties i menys medicaments als hospitals, i també menys metges.\nS’ha trepitjat una cultura i els costums d’un poble. Ara pareixen els fills en una llitera, sense tenir en compte que aquella mare té una cultura i uns costums propis. Ara hom beu, fuma, es droga. És culpa de cadascú? O bé existeix un motor que genera tot això? Serà que la “civilització” i el “progrés” generen l’abús i l’extorsió de l’ésser humà? Sí, vivim més còmodament, tecnològicament parlant, però són comoditats materials, que no asseguren una vida sana. Per què? Per què hi ha destrucció, malalties?\nPer què hi ha guerres? Per què matem? És casual tot això? Crec que no. No és casual que ni a les escoles, col.legis, universitats... es parli de temes com ara la dependència de l’alcohol, tabac o drogues; com tampoc no és casual que als metges no se’ls capaciti per a una medicina social popular, tot i que sí que n’hi ha alguns que es capaciten amb la gent mateixa, quan ja han deixat la universitat i es troben amb una realitat desconeguda, gairebé nefasta. Passa el mateix amb els mestres, amb els treballadors socials. Davant d’això, què fem? Tot ha canviat: sol per ombra, aire pur per tòxics, aliments naturals per aliments dubtosos, artificials.\nPer dormir: píndoles (drogues). Per estar tranquil: drogues. Per oblidar problemes: al.lucinògens (drogues). Per la falta de treball: alcohol (drogues). Per aparentar ser més home: alcohol, tabac (drogues).\nDesnutrició, manca d’aliments, problemes, malaltia social: per tal de solventar tot això es fa necessària una “medicina social”.


La crisi del coronavirus està provocant que vivim una situació desconeguda, nova i tensa per a molts de nosaltres\nLa meditació, el coaching o el mindfulness poden ajudar a combatre el confinament\nLa crisi del coronavirus està provocant que vivim una situació desconeguda, nova i tensa per a molts de nosaltres. El fet de romandre a casa durant un llarg període de temps pot alterar els hàbits de vida i crear un cert malestar psicològic. A més, les informacions negatives constants que ens arriben de l’exterior agreugen l’ansietat.\nUna alimentació saludable i equilibrada ajuda a sentir-se més actiu i amb més ànim. Potencia el consum aquests dies de fruita, verdura i llegums i evita els aliments rics en sucres i/o greixos i el menjar ultra processat. Intenta també mantenir una rutina dels àpats principals en horaris regulars i evita menjar entre hores.\nSer a casa no vol dir estar-se assegut al sofà sense fer res. A les xarxes podem trobar molta oferta amb diferents exercicis d’esport per a tots els gustos: fitness, ioga, zumba, Pilates, etc. A més, no únicament trenques el sedentarisme fent esport. La teva llar és plena d’oportunitats per mantenir-te físicament actiu: realitza tasques domestiques, endreça armaris, utilitza les escales, treballa el jardí o l’hort…\nPer aquells que no estiguin teletreballant, és important continuar mantenint un horari i una rutina diària. Sobre tot si a casa hi ha infants, és important limitar el temps davant de les pantalles, fer-los realitzar activitat lectiva, marcar un horari de menjars i de son.\nNo pensis que ets a casa perquè no et deixen sortir, sinó perquè fer-ho és un acte de responsabilitat per al bé comú. Realitza aquells hobbies que mai podies fer per falta de temps, gaudeix més de la companyia dels teus fills i aprofita per meditar, reflexionar i descansar. Si tens un mal dia i no saps com gestionar les emocions, durant aquests dies a Internet hi ha molta oferta de cursos gratuïts que ajuden a combatre aquesta situació, com per exemple de meditació, coaching, mindfulness…\nSabem que és complicat no estar atent a la informació durant aquests dies amb tot el que està succeint, però troba moments durant el dia per desconnectar i deixar de banda Internet, els ordinadors, els dispositius mòbils, la televisió… Conversa amb els teus familiars, cuina o llegeix un bon llibre. Realitza el que més t’agradi, però desconnecta per després tornar a connectar amb més força


Cinquanta anys de la Sala Pelaires - El Temps de les Arts\nLa Sala Pelaires, en el seu cinquantè aniversari. Foto: Bartomeu Sastre\n4 de novembre de 2019 16 de juliol de 2019 Pere Antoni Pons\nLa Sala Pelaires –avui rebatejada com a Pelaires Centre Cultural Comtemporani, situat al carrer Verí 3, de Palma– ha estat un dels principals motors de la modernitat artística a les Illes Balears. La seva presència –i les seves irradiacions i influències– també s’han fet notar positivament arreu de l’estat.\nFundada l’any 1969 per Pep Pinya (Palma, 1935), i avui dirigida pel seu fill Frederic, al llarg d’aquest mig segle d’existència per la Pelaires han passat molts grans noms del panorama artístic illenc –Canet, Garcia Sevilla, Carbonero, Menéndez Rojas…– i estatal –Tàpies, Saura, Guinovart, Hernández Pijuan, Chillida…– de l’últim segle. També, i això és el que més pot sorprendre d’entrada si tenim en compte el desavantatge de treballar des d’un indret que, com és Mallorca, funciona al marge dels grans centres de l’art, ha acollit molts artistes internacionals estel·lars. Estel·lars… El qualificatiu no és un ditirambe gratuït. Com podria ser-ho, si la llista de figures de l’art internacional que han exposat a la Pelaires inclou Alexander Calder, Henry Moore, Jannis Kounellis, Christo, Frank Auerbach, Robert Motherwell i John Ulbricht, entre altres?\nPelaires 50 anys\nCarrer Verí 3, Palma\nL’explicació pel fet que Pep Pinya hagi pogut comptar amb una nòmina tan galàctica d’artistes té nom i cognom: Joan Miró. “Jo no seria ningú sense Miró”, sol repetir Pinya. A finals dels 60 i principis dels 70, Miró, que feia anys que vivia a Mallorca en un autoexili rigorós i pletòricament fecund (treballant incansable als seus estudis de Son Boter i Son Abrines), va ajudar de manera generosa moltes de les iniciatives artístiques que sorgiren a Mallorca amb la intenció de modernitzar l’art que s’hi feia. Així és com va entrar en contacte amb Pinya. Abans de parlar de la relació entre el galerista i l’artista, però, cal explicar els inicis professionals de Pinya.\nFill del segon violinista de l’Orquestra Simfònica de les Illes Balears, l’adolescent Pep Pinya tenia pensat estudiar medicina i fer-se metge. La seva mare, però, va tenir la pensada d’enviar-lo a Londres a viure amb uns amics de la família perquè hi acabés el Batxillerat i conegués el gran món. Ell tenia divuit anys i, després d’estar-s’hi un any i mig, encara va viure sis mesos més a París, també a casa d’uns amics de la família que tenien una casa al Port de Pollença. Aquell parell d’anys de la primera joventut viscuts en les dues grans ciutats europees del moment –de sempre– van canviar del tot la mentalitat, la manera de ser i les perspectives del futur galerista.\nEll mateix m’ho explicava així en una llarga entrevista que li vaig fer fa anys per a la revista Lluc: “A París, vaig anar molt de museus. Em passava dies sencers al Louvre. Tant París com Londres eren ciutats modernes, on hi havia un ambient d’obertura total. Al contrari d’aquí, on tot estava controlat per l’església… Allà, em vaig trobar com si durant anys hagués anat cavalcant un cavall agafant-ne fort les regnes i, de cop, les hagués pogudes amollar i el cavall hagués sortit disparat. Quan vaig tornar a Mallorca, parlava anglès i francès, i el meu horitzó s’havia eixamplat enormement”.\nL’home de la família amb qui va viure a Londres tenia molts amics dins el món de la televisió, la música i la moda. D’una manera indirecta, per tant, el jove Pinya va poder introduir-se dins aquell món, sobretot el de la moda. Va conèixer fotògrafs, escriptors… “Quan vaig tornar a Mallorca vaig dir als pares –em va explicar a la citada entrevista– que no volia seguir estudiant, que tenia ganes de posar-me a fer feina. Jo tenia molt clar que Mallorca era una terra amb tan poca cosa que, per poc que jo fes, sortiria endavant. Em vaig dedicar a la moda –tenia una botiga on veníem complements: encara existeix– i em va anar molt bé”.\nAls trenta anys i amb el negoci consolidat, a Pep Pinya li revingué la nostàlgia per l’art. De petit, havia anat a classes de pintura i dibuix amb el pintor i crític d’art Pere Quetglas “Xam” i amb l’aquarel·lista Erwin Hubbert i, de més gran, continuava pintant quadres al seu aire –i fins i tot en venia algun de tant en tant–. A més, tots els grans museus parisencs i londinencs que havia visitat li havien permès veure en viu moltes de les grans obres d’art de la història, que li havien deixat una impressió inesborrable. La passió per l’art hi era, per tant, i era genuïna, forta, insidiosa, perdurable. Com que tenia els recursos i l’atreviment, va obrir la Pelaires. Aquí és on apareix Miró.\n“Quan vaig obrir la galeria, mai em vaig plantejar ser un galerista. El que passava és que els meus negocis anaven vent en popa i em podia permetre distreure uns quants diners per a la meva passió per l’art. Un dia, quan feia poc que havíem obert, Miró va entrar a la galeria. Em vaig quedar de pedra, quan el vaig veure. Ell es va interessar per tot i em va fer la pregunta clau: I per què has obert aquesta galeria? Jo li vaig dir: Idò perquè m’encanta l’art, perquè és més que un hobby, és una passió. Ell va dir: No, no, no, no… Aquesta galeria ha de ser per jo i els meus amics. El primer que va fer Miró va ser escriure’m tres cartes: una per al director del MoMA, que era William Rubin, una per al director del Guggenheim de Nova York i una altra per a Pierre Matisse. I jo, amb tota la meva inconsciència, vaig fer la maleta i me’n vaig anar a Nova York. Vaig veure el MoMA i el Guggenheim acompanyat pels seus directors. I ens vam fer amics. Miró aglutinava un món cultural ocult que, aquí, ningú coneixia a part de nosaltres. El director del MoMA venia a Mallorca, visitava Miró, venia a la Pelaires… Miró ens deia: Hauríem de fer una exposició de Calder, que aleshores no havia exposat mai a Espanya. Agafava el telèfon i, efectivament, al cap de poc, fèiem una exposició de Calder, que generava una gran expectació. És clar, quan n’has fet deu, d’exposicions d’aquestes, ja no és Miró qui t’impulsa, sinó que ets tu mateix que t’ho vas muntant. Ara bé: t’ho vas muntant perquè, a Joan Miró, el respecten molt i, si tu hi tens relació, et tracten millor del que et tractarien”.\nEn termes estrictament de negoci, els primers anys no van ser fàcils. Les vendes eren magres i la galeria s’aguantava gràcies als rèdits de la botiga de roba i altres negocis. A més, l’ambient artístic –en general estantís i provincià– que imperava a la Mallorca dels primers 70, dominada per crítics i artistes antiquats, acomodats al franquisme i enemics declarats de la modernitat, feia que Pinya hagués de sentir habitualment frases de l’estil com “això ho fa un al·lot”, o “això és cosa del comunisme organitzat”, o també “tot això és una presa de pèl”. A còpia de resistir i perseverar, però, la galeria va sobreviure i es va convertir, aviat, en imprescindible. I, amb alts i baixos, amb moments d’esplendor i períodes de crisi, ha sobreviscut durant cinquanta anys, una proesa.\nPer celebrar aquest mig segle d’existència, el Pelaires Centre Cultural Contemporani ha muntat l’exposició 50 anys Pelaires, una mirada selecta i retrospectiva a l’obra d’alguns artistes vinculats amb el passat de la galeria. La idea és que la present exposició sigui complementada amb una segona mostra, aquesta dedicada a artistes nous i emergents i més projectada cap al futur.\nL’exposició, que està formada per vint-i-sis obres –pintures, instal·lacions, escultures, peces híbrides–, és desigual però interessantíssima. Permet constatar, per exemple, que la manera de relacionar-se amb la tradició és una pedra de toc quasi infal·lible a l’hora de posar a prova el talent i la potència creativa d’un artista. N’hi ha prou de comparar, en aquest sentit, les peces dels italians Giulio Paolini i de Fausto Melotti. Mentre que l’escultura de Paolini, titulada Intervalo (Hermes) –una escultura de guix i fusta d’aires clàssics que està tallada per la meitat, amb una part que penja d’una paret i l’altra part d’una altra paret– és un exercici purament obvi, mimètic i epigonal, que fa servir el llegat del passat sense imaginació ni intel·ligència, només amb un esperit vulgarment bandarra, l’escultura titulada Bassorilievo Lance de Melotti és un exemple formidable –una reinterpretació sintèticament abstracte i molt suggestiva– de com es pot agafar un format creatiu tan antic i venerable com és el baix-relleu i retreballar-lo des dels patrons de la modernitat més exigent.\nUn dels artistes que té més presència a l’exposició és Jannis Kounellis, amb qui Pinya i la Pelaires van mantenir durant anys una estreta relació. Les obres de l’artista grec, un dels màxims exponents de l’art pobre, que s’hi poden veure són de les darreres que va crear (del 2015 i del 2016) i destaquen per la ductilitat i la subtilesa que confereixen a uns materials tan agressivament severs com són el metall i l’acer, entre altres. Un altre veterà de renom amb dues obres a la mostra és l’italià Mario Merz, que hi té l’escultura –filferro, acer, neó i cavallets– Tincta Purpura Tegit Fuco Roseo Conchyli i una pintura sobre paper de dimensions considerables i d’una expressivitat robusta i ostentosa, molt pròpia dels anys 80, que és quan va ser feta. També italià, i també representant destacat de l’arte povera –igual que Kounellis–, és Michelangelo Pistoletto, present a la mostra amb l’obra Colori serigrafici, que representa un prestatge ple de pots de pintura bruts i serigrafiats sobre un mirall, un exemple de la relació directa, primària i deliberadament barroera dels artistes povera amb la realitat. També relacionat amb l’arte povera, tot i que d’una creativitat més versàtil i substanciosa i d’una ambició més exhaustiva i profunda, hi ha Antoni Tàpies, aquí present amb una pintura del 1973, Creu i xifres, un exemple menor –més interessant que bo– però representatiu del seu univers plàstic.\nL’exposició també inclou diversos artistes que eren emergents durant els opulents i molt caòtics anys 80 i que amb el temps s’han acabat convertint en figures de renom, autors d’obres cotitzades i presents en els millors museus d’art contemporani del planeta. És el cas de Richard Long –autor de Small Alpine Circle, una instal·lació de pedres negres, grosses i cantelludes que ja està molt vista però que té una força ancestral o primitiva considerable– i de Rebecca Horn, aquí present amb l’elegant i reflexiva La philosophie dans le boudoir. Altres noms presents són Marisa Merz, Pier Paolo Calzolari, Günther Förg, Mimmo Paladino i Thomas Schütte, autor d’una sèrie de tres dibuixos en acrílic sobre paper titulada Patata que és d’una gràcia deliberadament terral i vulgarota, la mar de fascinant.\nCom no podia ser d’una altra manera, una de les millors obres de la mostra –potser la millor– és de Joan Miró. És una escultura de bronze titulada Souvenir de la Tour Eiffel, va ser feta el 1977 i és d’una gràcia constructiva –meitat moble i meitat monstre, amb una forca coronant l’estructura– francament sensacional. Miró ja tenia prop de 90 anys, quan va fer-la, però és d’una ferocitat imaginativa que desborda l’espectador. Mentre la mirava, em va venir al cap el que, a l’esmentada entrevista per Lluc, Pep Pinya em va contar sobre Miró. “Quan feia feina, Miró, un home discret i callat, es transformava del tot –va dir-me–. El veies, a casa seva, amb espardenyes, i, de mite o de geni, no en tenia res. Ara bé, després baixava al taller i s’engrandia. Quan ens va fer la Sèrie Mallorca, anàrem al seu taller perquè ens volia mostrar com feia la primera planxa. Era un tipus de gravat que consistia a omplir la planxa amb un vernís negre que, a l’hora de gravar, s’havia de treure, així quan es feia la impressió quedava el que havies fet i el vernís tapava tota la resta. Amb un petit utensili que va trobar pel taller, Miró va començar a rascar el vernís, ras, ras, ras, ras, i de cop –és una imatge que m’ha quedat gravada per sempre–, es va tornar enorme, enorme, i tot per l’energia que desprenia, la potència, per la cara d’intensitat que posava. Era un monstre. Un altre dia el vaig anar a felicitar pel seu aniversari –continuava Pinya–. Em va dir que pujàs a l’estudi per parlar de feina; no anava de copetes d’aniversari, volia xerrar de feina, només… Era al taller de Son Boter, i em va mostrar els projectes d’escultures, de pintures, amb teles de quatre metres, amb les quals estava fent feina. El recordo que es movia amunt i avall, que pujava i baixava, i que tornava a pujar i a baixar… Al cap d’una hora, em vaig preocupar. Joan, li vaig dir, no et canses de fer tanta feina? I ell em va agafar del braç i em va dir: No, Pep. És que he de fer molta feina ara perquè quan sigui gran ja no en podré fer. Aquell dia feia vuitanta anys”.\nEl moble medieval segons el Museu de Mallorca Toni Socias, els 80 i la llibertat desordenada i polifacètica\nEtiquetes Palma, Sala Pelaires Navegació per les entrades


el ventilador per Tavernes: NINGÚ ASSUMIX LA CULPA?\nPublicado por el ventilador de Tavernes en 6:44\nAnónimo 21 de noviembre de 2012, 12:18\nOn esta l'encarregat del bloc de la neteja? On esta l'alcalde que ho permet? No saben gestionar elpoble\nI el civisme de cadascú, on està? Sempre estem mirant cap amunt i no sempre plou merda.\nAnónimo 22 de noviembre de 2012, 6:54\nI cada quant de temps buiden les papereres? Perque per on pase jo, fins que no sen ix per dalt no la buida ningú. I el tema dels gosos, ja m'agradaria que la campanya fora efectiva perque no es pot caminar pel carrer sense anar mirant a terra, i a cada quatre pases, una merdeta.


Wikiloc | Tivissa, Catalunya (España)中的171102 Recorregut de la cursa Expres Tivissa 2017路线- GPS track\n171102 Recorregut de la cursa Expres Tivissa 2017\n125,869 1435 12606\n160114 Muntanyes de Tivissa. Recorregut del PR-C 182. Barrancs de Capcir, Mussefres, Coma d'en Ginebre i de la Mafla (健行)\n191013 Trail de Tivissa exprés 2019 . 7a Prova (darrera) del campionat de curses de Muntanya del Camp de Tarragona 2019 (山地赛跑)\nTivissa - ermita de sant blai- coves de la vilella- la tossa (100 cims)8 (健行)\nTivissa - Cova Gralla - Serra Meliques - La Tossa - Font de Sant Blai - Tivissa (健行)\n浏览次数： 654次 , 下载次数： 33次\nRecorregut Cursa Expres Tivissa 2017 ( 02-11-17 )\nVALORACIÓ GLOBAL : El track és correspon amb el recorregut de la Cursa de Tivissa ( exprés ) 2017 feta el passat 8 d’octubre. En opinió de molts corredors la cursa més tècnica del circuit de Curses de Muntanya Camp de Tarragona.\nPer un caminador, aquesta ruta la podríem catalogar-la fins i tot de molt difícil. El tipus de terreny, molt pedrós, la dificultat d’orientació i el llarg tram aeri de les crestes en són el motiu. En el cas de persones més acostumades a la muntanya o de competitius corredors la valoració tècnica no pot passar de difícil o moderada +.\nDe fet hi ha dues petites variants respecte al recorregut del dia de la cursa. Nosaltres ens vam apropar a la Roca Verdura ( wpt 03 ) per gaudir de la vista i també en arribar al wpt 15 ( pal indicador ja a prop de les piscines ) , vam seguir recte ja que no vam saber trobar el camí que seguia el track ( fa un dibuix una mica estrany ) i que sembla anar cap a la caseta de Marc. En tot cas, mínimes diferencies.\nORIENTACIÓ i GPS : ( Difícil ) El dia de la cursa tot resta senyalitzat, qualsevol altre dia sense track impossible de seguir el recorregut.\nPASSOS PERILLOSSOS : ( Moderat ) Crestes força aèries, molt perilloses en cas d’estar mullat. Un cop passades, baixem per un curt pas amb una corda imprescindible .\nTIPUS de CAMÍ : Un cop fora del poble, trobem algun curt tram planer de pista per recuperar. De la resta la major part per terreny “llaganya” molt pedrós i aeri en el cas de les crestes.\nMENJAR : Hem anat al Missamaroi al mateix Tivissa . Correcte i econòmic menú feiner.\nDADES TÈCNIQUES : El GPS ( Oregon 600 ) m’ha donat un desnivell de 775+. Dada que coincideix amb el sedàs del Garmin Connect, . Temps en moviment 4h 40’.\n01 Aparca piscines TIVISSA\n01 Aparca piscines TIVISSA 02-11-17\n02 Coves Llena\n02 Coves Llena 02-11-17\n03 Roca Verdura\n03 Roca Verdura 02-11-17\n04 Coll Montnegret 02-11-17\n05 Troba pista 02-11-17\n06 Deixa pista 02-11-17\n07 Carena 02-11-17\n08 Foradada Missamaroi\n08 Foradada Missamaroi 02-11-17\n09 Crestes 02-11-17\n10 Pas Equipat\n10 Pas Equipat 02-11-17\n11 Punta Melica\n11 Punta Melica 02-11-17\n12 Coll Monetze\n12 Coll Monetze 02-11-17\n13 Grau Pinangleres\n13 Grau Pinangleres 02-11-17\n14 Garita Cabells\n14 Garita Cabells 02-11-17\n15 Retol perdedor 02-11-17\nTot un plaer de comptar com a seguidor amb un super Wikiloquero com tu.\nSalutacions Gerca i força salut i cames!!!\ngràcies tremenduuuu ....


Diputació posa en valor el paper dels museus amb un ampli programa cultural i lúdic\nEls nens de l'Unitat de Pediatria del General d'Alacant, protagonistes d'un dels actes amb la presentació d ' "Un Hospital de Conte"\nJulia Parra, diputada de Cultura, presentant "Un Hospital de Conte"\nLa Diputació d'Alacant ha celebrat esta setmana un ampli programa d'activitats amb motiu del Dia Internacional del Museu (DIM). més de una trentena de propuestes dirigides principalment a promocionar l'art, la literatura i el coneixement de la història entre tots els públics.\n«Un Hospital de Conte», projecte social amb nens ingressats a l'Hospital\nDes de l'àrea de Cultura, han volgut fer partícips també als menors amb patologies de llarga durada, ingressats a l'Hospital General d'Alacant.\nMitjançant el projecte «Un Hospital de Conte«, desenvolupat pel MARQ i amb col·laboració amb el Servei de Pediatria i la Unitat Pedagògica Hospitalària, han realitzat tres contes il·lustrats dirigits a un públic infantil i juvenil. La vicepresidenta i diputada de Cultura, Julia Parra,, els ha presentat a l'Aula Hospitalària de centre sanitari alacantí, dins de les iniciatives programades amb motiu de l'DIM.\nLa titular de Cultura va voler donar tot el protagonisme a l'autora de la mascota que ha donat nom a la trilogia, Lucía Guirao, Amb el seu dibuix 'Chispita'. El treball va ser elegit entre les més de 100 propuestes, creades pels nens hospitalitzats en el Servei de Pediatria. El dibuix representa una flama de foc que viatja a través de la història per transmetre els seus coneixements als lectors dels tres contes guanyadors de el concurs d'este any.\nLa trilogia inclou els títols «Chispita viatja a la Prehistòria», «Chispita viatja a l'època ibèrica» i «Chispita viatja a el món maia». Estan disponibles ja en el MARQ. La Fundació MARQ donarà els ingressos que s'obtinguin de la venda per a l' adquisició de material per a l'Aula Hospitalària i com ajuda a l' investigació de malalties infantils.\nJulia Parra ha assenyalat que l'objectiu de el projecte és "reconèixer el talent i la creativitat dels alumnes de l'Aula Hospitalària i plasmar-ho en tres llibres il·lustrats per ells mateixos, que expliquen la història d'una forma fàcil i entretinguda. També s'ha fet una gran feina per ajudar a que adquireixin coneixements sobre el nostre llegat patrimonial i cultural a través de tallers, contes, vídeos o teatre".\nCol·laboració conjunta entre Diputació, Hospital d'Alacant i MARQ\nA l'acte celebrat a l'Hospital d'Alacant van assistir a més el director d'Infermeria de l'Hospital, Juan Félix Coello, el cap de Servei de Pediatria, Javier González de Déu, la professora de la Unitat Pedagògica Hospitalària, Marisa Ibáñez, el director gerent de la Fundació MARQ, Josep Albert Cortés, el director de l'MARQ, Manuel Olcina, i la coordinadora de l'àrea de Didàctica i Accessibilitat de la Fundació MARQ, Gemma Sala.\nEl Mubag obre «La Finestra de l'art«\nEl Museu de Belles Arts Gravina (MUBAG) ha commemorat el Dia Internacional del Museu amb l'estrena de l' nou espai anomenat «La Finestra de l'Art». Un aparador obert als vianants dedicat, en esta ocasió, a l'artista María Chana de el Castell, on s'exposa la seua peça «Sense Títol». L'obra, de recent creació, s'ha incorporat als fons de la Diputació d'Alacant.\nLa diputada de Cultura, Julia Parra, ha agraït a Maria Chana la donació d'una destacada peça "que aporta molta llum i frescor a un espai que fins ara estava infrautilitzat i ha recuperat tota la seua esplendor, donant un nou aire a el Museu de Belles Arts Gravina ".\nMaria Chana, artista (Imatge: Cultura Diputació)\nLa titular de Cultura ha assenyalat a més la rellevància de el nou cicle que s'obre al MUBAG sota el títol «La Finestra», una iniciativa per donar més projecció a artistes amb una trajectòria destacada i que formen part de la col·lecció de la Diputació d'Alacant ".\nEl director del Museu, Jordi Soler, ha explicat que «la iniciativa pretén a més recuperar la porta d'accés antiga de Palau de segle XVIII, Mitjançant la instal·lació d'un vidre que comunica l'interior amb l'exterior. Des del carrer es pot contemplar un retrat d'esquena de Maria Chana, obra de Xavier Soler, i un vídeo elaborat pel departament d'Imatge de la Diputació d'Alacant, gravat en l'estudi de l'artista que relata la seua trajectòria i la seua tècnica.\nVisita guiada al Gil-Albert\nPer descomptat, el Institut Alacantí de Cultura Gil-Albert s'ha sumat a la commemoració de l'DIM amb una visita guiada i una trobada amb Luisa Pastor i Pilar Tébar, artista i comissària de l'exposició DMD, respectivament. La mostra es pot visitar fins al 4 de juny a la Casa Bardín. La proposta expositiva gira entorn de l' trinomi DMD, Diners-Mercaderia-Diners, que l'artista utilitza per desenvolupar este treball d'investigació i de reflexió plàstica.


Ampa Escola Ignasi Iglesias: Nous preus acollida matinal curs 2011/2012\nNous preus acollida matinal curs 2011/2012\nTal com us varem informar a la passada reunió, hem fet els números per ajustar els preus pel servei d’acollida matinal, en vista que aquest any no s’ha ofert la subvenció que atorga la Generalitat per aquest servei.\nEls nous preus pels alumnes fixos son:\nTambé hem rebaixat els preus pels usuaris esporàdics:\n1 HORA: 3,00 €\n1/2 HORA: 2,00 €\n1/4 HORA: 1,00 €\nAquests preus son aplicables des del mes de Novembre de 2011 pels alumnes fixos i des del mes de Desembre pels alumnes esporàdics. Les famílies dels alumnes fixos que facin ús del servei i que ja hagin fet l’ingrés, podeu descomptar l’import corresponent del següent rebut.\nVolem agrair la seva comprensió i confiem que amb l’esforç de tots puguem aconseguir una millor conciliació de la vida familiar i l’escola.\nPublicat per AMPA IGNASI IGLESIAS a 20:40


Avís per ona de calor i forts vents\nMedi Ambient Avís per ona de calor i forts vents\ndimecres, 28 de juny de 2017 06:46\tBD\nEl Centre de Coordinació d'Emergències recomana extremar les precaucions davant l'ona de calor prevista, que vindrà acompanyada per vents forts de component oest. Aquest organisme indica que les temperatures podran superar els 39 graus, acompanyades de vents de component oest de fins a 80 km/h i tempestes seques a l'interior de la Comunitat Valenciana. La previsió ha quedat fixada des del dimarts 27 de juny fins al dijous 29, i és extensiva a la totalitat del territori valencià.\nEl CCE assenyala en aquest avís especial que la situació meteorològica prevista suposa l'increment del risc d'incendis forestals que pot arribar a nivells extrems. De fet, el dimarts ja va quedar establert nivell 3 en molts punts de les tres províncies valencianes, i per al dimecres 28 s'amplia a la pràctica totalitat del País Valencià.\nD’aquesta forma, s’insta a tots els organismes amb competències en matèria d'incendis forestals a extremar les mesures preventives i de vigilància que corresponguen en el seu àmbit d'actuació, així com a complir les recomanacions emeses per les autoritats.\nEl director general de l'Agència Valenciana de Seguretat i Resposta a les Emergències, José María Ángel, recorda que en la pàgina web de l'Agència de Seguretat i Resposta a les Emergències, www.112cv.gva.es , s'ofereix informació diària actualitzada sobre la preemergència per risc d'incendis forestals perquè tant els ajuntaments com els ciutadans consulten el nivell establit en el seu municipi. També s'ofereix informació sobre mesures preventives a adoptar.\nJosé María Ángel explica que «en aquestes situacions meteorològiques especials en les quals existeix un risc elevat d'incendi forestal resulta molt important la col·laboració i la responsabilitat i, per tant, insta a ajuntaments i ciutadans al fet que alerten i criden al telèfon d'emergències 112 si són testimonis de qualsevol indici de foc, ja que la ràpida actuació dels efectius d'extinció és vital a l'hora d'evitar el que podria convertir-se en una situació no desitjable".\nD'altra banda, el director general reitera el seu agraïment cap a «totes i cadascuna de les persones que contribueixen en la salvaguarda dels nostres boscos i muntanyes», i ressalta «la necessitat que es treballe de forma coordinada perquè tots els mitjans i efectius de la Comunitat Valenciana puguen desenvolupar el potencial del que, sens dubte, disposen».\nDiàriament, els mitjans aeris de la Generalitat Valenciana realitzen vols de vigilància en les franges horàries de major calor i en les zones on es registren els nivells alt i extrem de risc d'incendi forestal.\nTenim 126 visitants en línia


vida de sabor autèntic: mordaces raons veganes\nPer què no menges carn? Què menges?\nPerò estàs sana, se't veu bé... com és? (cara d'estupefacció)\nD'on et ve això? No tens moltes mancances nutricionals?\nEtcètera, etcètera. Podria seguir fins a l'infinit.\nRepostes, es necessiten respostes raonades, fonamentandes, convincents. I n'hi ha, un munt! Estudis, casos, exemples, milers d'escrits... I s'han de conèixer. Un resum molt i molt breu del perquè d'escollir el veganisme com a estil de vida podria ser el següent:\nPels drets dels animals.\nPer raons mediambientals.\nPerò a poc a poc, et vas cansant de tantes justificacions. A alguns, els ho respondràs amb molt de gust. Amb d'altres, només voldràs sortir del pas i els contestaràs molt breument. Pots optar també pel silenci, en algunes ocasions. Però hi ha vegades que necessites quelcom una mica més efectiu, un toc d'efecte, una carta sota la màniga! I això és el que vaig trobar a la web “Love Vegan” de Laura Hughes. Diu que algunes persones de debò s'ofenen quan saben que ets vegana i comencen a fer-te preguntes. Ella ha respost a dotze preguntes típiques amb què una persona vegetariana o vegana se sol trobar amb arguments ben divertits i xocants. N'he traduït alguns, altres els he modificat una mica perquè fossin més reals per al nostre tarannà (ella és americana) i d'altres no els he escrit aquí (realments sarcàstics, fins i tot càustics). Però... per què no? Al costat de les respostes, m'he pres la llicència de recomanar-vos la cara que heu de posar per transmetre veracitat i versemblança, fins i tot quin to de veu, com si d'un text teatral es tractés. Fins i tot m'he inventat uns personatges, en Pesadet (qui fa les preguntes) i en Rabiüdot (que està un pèl cansadot de respondre-les). Els parèntesis, els noms dels personates i el caire d'obra de teatre són de collita pròpia. Comencem doncs amb les mordaces raons veganes, s'obre el teló!\nMenjador d'un pis. Se celebra un sopar, pica-pica. Hi ha molta gent diversa xerrant de manera distesa. Ofereixen pernil ibèric a en Rabiüdot, que declina. Li ofereixen uns trossets d'Emmental, que refusa. Agafa una broqueta de cirerol i cogombre. En Pesadet no s'ha perdut cap d'aquests moviments.\nPESADET: D'on obtens les proteïnes o el calci?\nRABIÜDOT: Tal com ho fan les vaques, els micos i els elefants. De les plantes! (cara de peace-and-love o pau-i-amor, que és el mateix)\nPESADET: D'on obtens les proteïnes?\nRABIÜDOT: De cap manera, he hagut d'anar a veure un amic a l'hospital amb una deficiència de proteïna! (cara seriosa de preocupació, veu una mica greu)\nPink Poo from Dr Slump, per Stefan\nPESADET: No creus que les plantes senten dolor?\nRABIÜDOT: Que curiós, no era conscient que les plantes tenien sistema nerviós central i cognició! (cara de sorpresa d'acabar-te-d'adonar-d'això)\nPESADET: Aleshores què menges?\nRABIÜDOT: És molt senzill! Res que faci caca! (cara de fàstic, us podeu tapar el nas amb els dits índex i polze)\nPESADET: Per què no beus llet, no és bona per a tu?\nRABIÜDOT: No, no ho és! Està plena d'hormones, greix, és antinatural i indigesta! I fa que les cèl·lules cancerígenes creixin! (cara de molt-més-fàstic-que-abans)\nPESADET: Mai podria deixar la carn, el peix, els ous o els làctics!\nRABIÜDOT: Doncs sembla que ho hauries de fer! BOOOM! (cara de compte-que-estàs-a-punt-d'explotar)\nPESADET: Els animals mengen altres animals, aleshores per què no hauríem de menjar-nos-els nosaltres?\nRABIÜDOT: Alguns animals es mengen els seus petits també. Què menjaràs per sopar? (cara sorneguera)\nPESADET: Ets vegà perquè estimes els animals, oi?\nRABIÜDOT: No, sóc vegà perquè odio les plantes, matem-les TOTES! HAHAHA! (riure macabre i malèfic i cara de sàdic)\nPESADET: MAI podria ser vegà!\nRABIÜDOT: Oh, és graciós perquè jo MAI podria menjar-me una cama d'un animal. Estàs menjant pernil? (cara de què-hi-tens-en-aquest-entrepà-que-estàs-menjant?)\n“12 Vegan Comebacks You Shouldn’t Leave Home Without!”, per Laura Hughes, 04.12.2012, d'aquí m'he inspirat per a les mordaces raons veganes.\nUs convido que em digueu si us heu trobat en alguna d'aquestes situacions i com us n'heu sortit. M'agradaria que engrossíssim entre tots aquesta llista de preguntes i respostes. Per començar jo, us torno a escriue algunes de les preguntes amb què començava l'entrada d'avui i podeu respondre-les en els comentaris aquí sota. Som-hi!\n--“mordaces raons veganes” (aquesta entrada)\nNo us ho perdeu: Dr. Slump, “La caca saltarina”\nPublicat per Estela -Vida de Sabor Autèntic- a 3/14/2013\nEtiquetes de comentaris: alimentació, animals, antropologia, estil de vida, felicitat, nutrició, sabor, salut, simplificar, sostenibilitat, veganisme, vegetarianisme, vida


Tenim molt a guanyar | Info Revolta - El Prat de Llobregat\nDiego Garcia Castilla, nascut a Burgos el 1990. Va venir a estudiar biotecnologia a la Universitat de Lleida, i està vinculat amb sectors llibertaris de la ciutat. També ha tingut un fort parer en els moviments socials de la vila, i sobretot el casal popular de joves. Ens explicarà el seu punt d’opinió sobre la vaga del 14 de novembre.\nPerquè una vaga? Quin paper es el que ens toca?\nPerquè crec que es la millor forma de dir que estem farts, i és l’eina que ens permet paralitzar tot\nel país. No nomes te que ser laboral, també de consum i dels estudiants, encara que tu no estiguis explotat també hi ha altra gent que està explotada. Esta molt be que sigui de un dia, però crec que lo ideal seria fer-la de varis dies. Volem una vaga activa on la gent hi vagi a fer coses i et reuneixis amb altres persones. Fem una vaga intel·ligent, no crec que haguem de anar a la pastisseria “Carme” a rebentar-hi l’aparador, sinó localitzar els veritables culpables i responsables i emprendre accions contra ells, les accions han de ser amb cap i coherència. Des de els col·lectius que ja hi son configurats i actius coordinar alguna forma conjunta el dia de la vaga, sempre deixant espai per la improvisació d’altra gent.\nAra és el que realment cal?\nSi, totalment, n’hi estic convençut. Perquè crec que és l’única forma per la qual podem plantar\ncara al poder.\nQuin creus que ha estat el punt de inflexió en aquest canvi?\nCrec que el que ha mogut a la gent és la crisis econòmica. Abans fèiem vagues cada cinc anys, i darrerament sortim 3 cops a l’any. També cal dir que la crisis ha mogut a la gent per interessos propis, que no està gens malament, però crec que és un bon moment per conscienciar a tota la gent socialment i que comencin a pensar en termes de solidaritat obrera i social.\nLa vaga com a eina de revolució social?\nCrec que cal dirigir la vaga cap a coses útils. És una forma de lluitar no només per temes personals, sinó també com a conjunt amb els companys.\nDins aquests canvis i fenòmens que s’estan produint, quin es el lloc que ocupa el jovent?\nDes de el meu punt de vista crec que el jovent és l’espurna de la revolució. Els joves som els que primer hi anem i hi pensem, o almenys això hauria de ser. També som els primers a patir els efectes que produeix el sistema en el nostre futur.\nLa vaga és també eina del jovent?\nSi, es clar, no només cal orientar la vaga cap a una vaga laboral, sinó també estudiantil i de consum. No només ha de ser l’eina del jovent, la part més potent de la vaga és la gent que treballa, sense oblidar-nos dels aturats, que són els que més estan patint els efectes del sistema neoliberal.\nCom veus a la joventut d’avui en dia?\nLa veig en Justin Bieber, Sálvame i Gandia Shore (riures). Tot i això crec que sempre quedarà gent amb consciència i darrerament crec que aquesta gent va cada cop a més.\nContinuïtat a la lluita després de la vaga? Fins quin punt?\nLa vaga te que servir d’impuls moral, social i de tot. Crec que te que ser constructivament\ndestructiva, es a dir, tenim que enfocar la ràbia i la lluita en accions directes però que siguin coherents i que serveixin per quelcom construïu.\nRecompensa tota la feina i la tasca?\nSi, encara que a nivell social no es vegi, amb que només una persona vingui després de la vaga a les assemblees, per mi ja ha sigut una recompensa. La tasca cal anar-la fent tots els dies, una vaga no ha de ser un eix objectiu, sinó de camí cap a una societat més justa.\nEl secret de no rendir-se?\nAnarquia i cerveza fria! (Riures) No home no, el que es cert es que el que et fa seguir endavant amb el somni és el caliu que trobes amb la gent que t’envolta i que estan al teu costat. Rajoy també hem fa estar a la lluita cada divendres amb les seves retallades! (riures) La ràbia de veure que ells segueixen al seu parer, és la que cada dia hem fa tenir més empenta per seguir endavant. Cada cop que veig el que fan, m’entren més ganes de sortir al carrer. Cada dia veig que tinc menys a perdre i tenim molt a guanyar.\nThis entry was posted on 8 Novembre 2012 by ponentroig in 14N Vaga General, Antifeixistes.


Descobreix les novetats de la temporada 2012 – 2013 | Can Carlets\nDescobreix les novetats de la temporada 2012 – 2013\nAmb la finalitat que puguis gaudir més i millor de les nostres mandarines ecològiques aquest any hem preparat un seguit de novetats que esperem siguin del teu interès.\nEstem convençuts dels beneficis que tindràs apadrinant un arbre, per això volem oferir un producte cada vegada més complet. En aquest sentit aquest any, tots els arbres apadrinats estaran identificats amb nom del seu padrí. A més podràs, si vols, venir tu mateix/a amb els teus a recol·lectar les mandarines del teu arbre.\nCada vegada els nostres arbres són més madurs i, per tant, donen més i millors fruits. Per aquest motiu aquest any hem augmentat la quantitat de mandarines que garantim per arbre i padrí de 25 kg. a 36 kg per arbre / padrí, i els més important, mantenim el mateix preu de l’any passat.\nIncorporem un nou format de lliurament perquè qui no vulgui un arbre apadrinat pugui gaudir de les nostres mandarines a un preu més ajustat, es tracta de la NOVA CAIXA DE 12 KG.\nT’oferim la possibilitat de regalar les nostres exquisides mandarines a qui tu vulguis, donans la seva adreça, el teu nom i el missatge que vols que li lliurem. Per a nosaltres serà un plaer.\nENVIAMENT MÉS RÀPID\nUna logística més eficaç. Aquest any t’oferim la possibilitat de rebre les mandarines el mateix dia que ens les demanis, sempre que facis la teva comanda abans del migdia. Imagina que ets a la feina i et recordes de les nostres saboroses mandarines, a la tarda les pots tenir ja a casa, siguin del teu arbre apadrinat o d’una comanda per bosses o caixes.\n← S’inicia el procés per ampliar prop d’un 60% el Parc de la Serralada Litoral\nInici temporada 2019-2020 →


El Congrés, terreny desconegut per als presidents de la Generalitat\nPuigdemont podria ser el primer a dirigir-se als diputats des de la tribuna\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont. PERE TORDERA\nBarcelonaCarles Puigdemont vol debatre amb Mariano Rajoy des de la tribuna del Congrés. El president espanyol ho accepta sempre que el debat acabi en una votació sobre el Procés. I el Govern respon que ja hi ha hagut prou votacions per saber que el Parlament de l’Estat no accepta el dret a l’autodeterminació de Catalunya. Si finalment es concretés la presència de Puigdemont al Congrés seria el primer president de la Generalitat de la història que parla des de l’hemicicle de la cambra baixa espanyola. Ni Artur Mas, ni José Montilla, ni Pasqual Maragall, ni Jordi Pujol, ni Josep Tarradellas, ni Josep Irla (que només va exercir el càrrec a l’exili), ni Lluís Companys, ni Francesc Macià van participar mai en cap debat al Congrés de Diputats quan ostentaven la màxima representació de Catalunya.\nMacià, Companys i Montilla sí que van ser protagonistes assidus a la cambra baixa, però mai com a presidents de la Generalitat. Tots tres van ser diputats i Montilla i Companys van ser, a més, ministres.\nAmb el final del franquisme i la recuperació de les institucions democràtiques, el president de la Generalitat ha participat en diferents debats a les Corts espanyoles, sempre al Senat, la cambra que teòricament representa la diversitat territorial. Pujol ho va fer, per exemple, els anys 1994 i 1997 en el debat de l’estat de les autonomies. En canvi, el 2003 es va negar a representar els presidents autonòmics en la celebració del 25è aniversari de la Constitució.\nEl debat de l’Estatut\nEl seu successor, Maragall, va participar en les primeres Conferències de Presidents Autonòmics del 2004 i del 2005, tot i que aquestes reunions -a porta tancada- no es fan a la sala de plens del Senat. També va prendre la paraula en el debat de l’estat de les autonomies, el 2005, i es va dirigir als senadors el 2006 des de la comissió de les comunitats autònomes, per demanar-los que aprovessin l’Estatut. Precisament s’havia plantejat que ell fos un dels diputats catalans que defensessin l’Estatut al Congrés, però finalment van ser el vicepresident, Josep-Lluís Carod-Rovira (ERC); el cap de l’oposició, Artur Mas (CiU), i la portaveu del PSC, Manuela de Madre, els que es van adreçar als diputats des de l’hemicicle espanyol.\nEls quatre anys que José Montilla va ser el president de la Generalitat van estar marcats pel desplegament de l’Estatut i per l’eterna espera de la sentència del Tribunal Constitucional (TC). Al maig, un mes abans que el TC anul·lés el moll de l’os del text estatutari, Montilla va comparèixer a petició pròpia a la comissió de comunitats autònomes del Senat per advertir de les conseqüències d’una sentència negativa per a Catalunya. “Hi ha en risc el sentit i l’abast del pacte constitucional”, explicava aleshores, i advertia de la “desafecció” que generaria una decisió com aquesta. Dos mesos abans havia participat en un acte al Congrés, però fora de l’hemicicle. Des de la Sala de Passos Perduts, Montilla, al costat de diversos pares de la Constitució, va homenatjar Jordi Solé Tura, mort un any abans.\nArtur Mas, que va defensar l’Estatut al Congrés quan era cap de l’oposició, no va tornar a la cambra baixa com a president. Va tenir una gran oportunitat de fer-ho l’abril del 2014, quan el Parlament hi va enviar tres representants a reclamar la transferència a la Generalitat de les competències per convocar un referèndum d’independència. Jordi Turull (CiU), Marta Rovira (ERC) i Joan Herrera (ICV-EUiA) van ser els defensors de la proposta sense èxit. Mas tampoc es va prodigar al Senat i, en cinc anys, només va participar en la Conferència de Presidents del 2012.\nRequisits per debatre\nL’estira-i-arronsa d’aquest 2017 va començar al mes de març, quan Puigdemont va demanar que se li facilités una sala al Senat per poder pronunciar una conferència sobre el referèndum. La cambra alta li va respondre que, si volia explicar-se, ho hauria de fer a la comissió de les comunitats autònomes. I d’aquesta polèmica a l’actual. El PP li demana que presenti algun text sobre el referèndum per sotmetre’l a debat al Congrés i no li assegura que el debat es faci abans de l’1 d’octubre.\nTot i que Puigdemont podria ser el primer president de la Generalitat que parla al Congrés, tot apunta que tampoc ho serà.


31 des. Indemnització per mort en accident de trànsit (Els afins)\nPosted at 11:11h in Actualitat, Indemnitzacions per accidents de trànsit\tby\tadmin 0 Comments\nAbans de començar cal aclarir que d’acord amb el que estableix l’Article 67, són afins els que, sense tenir la condició de cònjuge, ascendents, descendents o germans, haguessin conviscut familiarment amb el mort en l’accident durant un mínim de 5 anys immediatament anteriors a la mort i fossin properes a aquest en parentiu o afectivitat.\nPERJUDICI PERSONAL BÀSIC DELS AFINS (TAULA 1A)\nTaula 1A afins indemnització mort en accident de trànsit\nCom veiem, cada persona afina percep una quantitat fixa de 10.000 € en concepte de perjudici personal bàsic, sigui quina sigui la seva edat.\nPERJUDICIS PARTICULARS DELS AFINS (TAULA 1B)\nSegons l’Article 68, en el cas dels afins únicament és indemnitzable el perjudici particular per discapacitat física, intel·lectual i sensorial, prèvia a l’accident o a resultes del mateix.\n– Per discapacitat física, intel·lectual o sensorial: en el supòsit en què l’afí de la víctima tingui un grau de discapacitat mínim del 33% aquest veurà augmentada la indemnització bàsica que li correspongui entre un 25% i un 75% en atenció al seu grau de discapacitat, la intensitat de l’alteració i l’edat del perjudicat.\nPERJUDICI PATRIMONIAL DELS AFINS (TAULA 1 C)\nEl perjudici patrimonial dels afins es divideix en dany emergent i lucre cessant.\nDANY EMERGENT DELS AFINS:\nPerjudici patrimonial bàsic del afí:\nEs tracta de les despeses raonables que causi la mort (desplaçament, manutenció, allotjament, etc.).\n– Cada persona afina percebrà 400 € sense necessitat de justificar-los.\n– Requerirà justificació el rescabalament de les despeses que excedeixin de l’import anterior (és a dir, factures, tiquets, rebuts, etc.).\nS’abonaran també aquelles despeses com el trasllat del mort, enterrament i funeral.\nLUCRE CESSANT DELS AFINS:\nEl lucre cessant dels afins són les pèrdues netes que aquests pateixen si depenien econòmicament dels ingressos del mort.\nNo obstant això, per poder reclamar el lucre cessant, els afins han d’acreditar aquesta dependència econòmica de la víctima.\nPer realitzar el càlcul del lucre cessant dels afins del mort:\n2º- Posteriorment, quan sapiguem els ingressos nets anuals de la mort buscarem en les Taules 1C7 (1C7d en cas de discapacitat) el coeficient que ens correspon tenint en compte l’edat de la persona afina i els ingressos de la víctima.\n– En cas que l’ingrés net es trobés entre dos nivells s’assignarà el lucre cessant del nivell superior.\n3º- Un cop tinguem el coeficient de les Taules 1C7 haurem d’aplicar uns factors multiplicadors i correctors per obtenir la indemnització per lucre cessant definitiva.\nPer als afins aquests factors poden ser:\n– En funció del nombre total de perjudicats està prevista una possible reducció de la quota d’acord amb l’Article 87.3.\n– En cas que el proper sigui el perjudicat únic l’import resultant de la Taula 1C7 es multiplicarà per 3 segons l’Article 87.4.\nUn cop aplicats aquests factors haurem obtingut el total de la indemnització que li correspon al afí del mort en l’accident.\nCalcular indemnització d’un nebot afi de 20 anys que convivia familiarment amb la víctima des de feia 7 anys fins a produir-se la defunció i depenia econòmicament del mateix. L’oncle mort en l’accident de 45 anys estava casat, tenia dos fills menors d’edat i rebia un sou net de 21.200 €.\n10.000 € (a cada persona afina).\nTotal Perjudici Personal Bàsic = 10.000 €\n– Segons la Taula 1B no li correspon cap increment sobre el perjudici personal bàsic per no tractar-se d’una persona afina amb discapacitat.\nTotal Perjudici personal Particular = 0 €\n– 400 €: no cal justificar-los.\n– 0 €: del cost de l’enterrament i funeral s’ha fet càrrec l’esposa del mort.\n– En el present cas, un cop s’hagi acreditat que el perjudicat depenia econòmicament del seu oncle mort, prenem l’import de 21.200 € d’ingrés anual net de la víctima de l’accident i l’apliquem a la Taula 1C7 (lucre cessant de la persona afina ). Hem d’escollir la casella del nivell superior si l’import de l’ingrés anual es troba entre dues caselles, és a dir, en el present supòsit escollirem el nivell de 24.000 €. I atenent que el perjudicat té 20 anys, obtenim una indemnització de 394 €.\n– Tot seguit haurem d’aplicar l’Art. 87:\nCom es pot observar, al cònjuge li correspon el 60%, a cada fill el 30% i al afí li correspon una quota del 20%.\n60% (cònjuge) + 30% (primer fill) + 30% (segon fill) + 20% (persona afina) = 140%\n90/140 = 0,64\n– A continuació multiplicarem aquesta quantitat pel resultat que hem obtingut de les taules:\n0,64 X 394 € = 252,16 €\nBé, la quantitat de 252,16 € obtinguda serà la indemnització total per lucre cessant que li correspon al afí.\nAmb la qual cosa, no es podrà aplicar l’Article 87.4 en existir més d’un perjudicat.\n– Total Perjudici patrimonial (dany emergent + lucre cessant) = 400 € + 252,16 € = 652,16 €\n– Per a finalitzar, haurem de sumar l’import del perjudici personal bàsic, l’import del perjudici personal particular i l’import del perjudici patrimonial, per saber la indemnització total per mort que li correspon al afí de la víctima:\n10.000 € (perjudici personal bàsic) + 0 € (perjudici personal particular) + 652,16 € (perjudici patrimonial) = 10.652,16 €\nAmb aquesta entrada donem per finalitzada la sèrie de 5 articles dedicats als diferents perjudicats per la mort en accident de trànsit d’un ésser estimat. Esperem que puguin servir d’ajuda a alguna persona que hagi tingut la mala fortuna de passar per aquesta desgràcia.


CSQP s'obre a donar suport a un referèndum unilateral\nCSQP s’obre a donar suport a un referèndum unilateral\nHo condiciona a l'aval de la Comissió de Venècia, que hauria de demanar el govern espanyol\nEl portaveu de Catalunya Sí que es Pot, Joan Coscubiela, ha dit avui que donarien suport a un referèndum ‘sigui quina sigui la seva modalitat’, fins i tot en el cas que no fos pactat amb l’estat espanyol, però posant-hi una condició. En una interpel·lació al vice-president, Oriol Junqueras, ha dit que la Comissió de Venècia hauria d’avalar les condicions del referèndum que posi el govern català quan el convoqui. La Comissió de Venècia és l’òrgan del Consell d’Europa, que és una autoritat en aquests processos (vegeu ací les recomanacions per a referèndums).\nNormalment, la Comissió de Venècia es pronuncia sobre referèndums quan ja s’han fet, com va passar en el referèndum de Crimea del 2014. Però pot fer un aval previ sempre que el formuli l’estat afectat per la votació, és a dir, en aquest cas l’estat espanyol, o bé un organisme internacional, com ara les Nacions Unides. Qui s’hauria d’avenir a demanar l’aval de la Comissió de Venècia hauria de ser, doncs, el govern espanyol.\nJunts pel Sí s’ha congratulat del gest de CSQP. Marta Rovira ha enviat un comunicat que deia: ‘Celebrem que se sumi a la celebració d’un referèndum a Catalunya encara que aquest no tingui el permís de l’estat espanyol.’ Rovira considera que la posició de CSQP augmenta el suport al referèndum: ‘Celebrem que el referèndum irreversible vagi sumant suports. Aquest és un pas important.’ I ha afegit que l’espai polític se sumava al ‘referèndum o referèndum’.


GRUP MIRAS | Grup de recerca MIRAS\nCreat l'any 2009, el grup de recerca MIRAS del Departament de Traducció i Interpretació de la Universitat Autònoma de Barcelona es dedica a la recerca i a la formació en mediació i interpretació en l'àmbit social.\nLa idea de la creació del grup sorgeix arran d'una necessitat social. Avui dia i, sobretot, a causa de l'augment dels fluxos migratoris en el món globalitzat, són moltes les llengües i les cultures que comparteixen els mateixos espais. Aquesta situació ha accentuat la necessitat de crear solucions específiques que facin possible la comunicació entre individus i col·lectius d'una mateixa societat, amb l'objectiu de garantir la convivència i l'enriquiment mutu.\nDavant d'aquesta demanda social, Catalunya s'enfronta especialment a la manca de formació especialitzada per a traductors i intèrprets en l'àmbit dels serveis públics. Des de les universitat i, concretament, des dels centres d'ensenyament de traducció i interpretació, ja s'ha començat a fer evident la necessitat de donar resposta a aquesta demanda, però als plans d'estudis actuals la presència de continguts vinculats amb la traducció i la interpretació als serveis públics és encara molt escassa. Per aquest motiu, considerem que només a partir d'una recerca que abordi aquest tema podrem elaborar propostes formatives que ens ajudin a donar resposta a la demanda social actual.\nPer tot això, el grup treballa en l'obtenció d'informació sobre aquesta nova pràctica professional i, concretament, sobre les competències i el tipus de formació específica que requereix, sobre el seu radi d'acció, sobre les llengües més sol·licitades, etc. Tota aquesta informació ha de servir per treballar en els currículums i programacions que seran la base de la formació de futurs professionals. A més a més, els resultats de la recerca contribuiran a l'elaboració de materials didàctics per a una formació destinada a orientar els centres docents que estiguin interessats en introduir el nou perfil als seus plans d'estudis de grau o de postgrau.\nEn aquest context, tenint en compte la manca de formació específica i de directrius clares sobre l'actuació dels traductors i intèrprets que treballen en l'àmbit social, i conscients que les traduccions i interpretacions poc veraces poden privar les minories dels seus drets, ens proposem com a principals objectius:\nDescriure la situació al context català;\nDefinir com hauria de ser la formació;\nCrear vincles amb els agents implicats: mediadors-intèrprets i administració.\nEl grup de recerca MIRAS incorpora a la seva estructura professores, intèrprets i mediadores professionals i joves investigadores que duen a terme la seva activitat en els àmbits de la traducció i interpretació de conferències, la mediació i la interpretació per als serveis públics, la immigració, la formació i la comunicació intercultural.\nUn apunt terminològic\nEl nom del nostre grup de recerca pretén reflectir la realitat que vivim al context català: mediadors i intèrprets comparteixen la tasca comuna de facilitar la comunicació entre la població immigrada i els proveïdors de serveis públics. Tanmateix, la qüestió de la terminologia en aquest àmbit de recerca ha estat extensament debatuda i, per això, pensem que és apropiat fer un petit apunt pel que fa a aquesta qüestió.\nEn primer lloc, hem de dir que no entenem mediació amb el significat que se li pot atribuir en el cas de “mediació de conflictes”, “mediació familiar” o “mediació comunitària”. En el nostre cas, ens referim a la mediació entre llengües i cultures, sobretot tenint present que la tasca de la interpretació ja implica, per se, la mediació. Som conscients que l'ús de la paraula “mediació” pot crear confusió, però tot i això, l'hem volguda incloure en el nom del grup, perquè té un ús molt estès entre els professionals que treballen amb la població immigrada.\nEn segon lloc, els instruments de recerca que dissenyem els dirigim tant a mediadors com a intèrprets i, de fet, molts dels professionals a qui els hem dirigit encara tenen els seus dubtes de si són més aviat mediadors o són més aviat intèrprets. Pensem que, més enllà del nom que se'ls vulgui donar, tots dos perfils comparteixen la tasca de la interpretació d'enllaç en contextos que en ocasions presenten dificultats que van molt més enllà de la llengua o de les diferències culturals: en l'àmbit sanitari, haver de transmetre notícies que no sempre són bones; en l'àmbit educatiu, haver d'encarar casos durs com el maltractament infantil; en els àmbits judicial i policíac, haver de treballar sota la pressió que suposa la marcada diferència de poder entre els participants en la interacció; i tot això només per posar alguns exemples de situacions complexes.\nEls mediadors, així doncs, també fan d'intèrprets en moltes ocasions, quan actuen com a pont entre dos interlocutors que no comparteixen una mateixa llengua. Alhora, però, poden assumir altres funcions: formar els proveïdors dels serveis públics (mestres, metges, treballadors socials) sobre temes diversos de la cultura de les comunitats immigrades (sistema educatiu i sanitari dels països d'origen, hàbits alimentaris, etc.); assessorar les persones immigrades en consultes puntuals (sobre temes com l'empadronament, l'habitatge, el reagrupament familiar, l'escolarització, etc.) i altres tasques relacionades amb la millora de la convivència entre cultures. En canvi, la tasca dels intèrprets és molt més específica: en una conversa, traduir els missatges d'uns interlocutors que no comparteixen la mateixa llengua.\nEl debat pel que fa a la terminologia, tal com dèiem, queda obert, si bé sembla que el consens vers Traducció i Interpretació als Serveis Públics (TISP) es va consolidant com a l'opció més estesa. És, per exemple, el terme que ha adoptat la xarxa interuniversitària Comunica, de la qual el nostre grup forma part. En aquest aspecte, aquest és també el terme que hem decidit utilitzar en la nostra recerca acadèmica (articles, ponències, presentacions), en un intent de contribuir a l'homogeneïtzació a favor d'aquesta denominació.


Han estat dipositats en 4 contenidors especials que es van instal·lar durant dos setmanes\nEcovidrio, entitat encarregada de la gestió del reciclatge de vidre a Espanya, i l'Ajuntament de Vila-seca, han finalitzat la campanya solidària "1 kg de vidre per 1 kg d'aliments" a benefici de la Federació Espanyola de Bancs d'Aliments (FESBAL) per ajudar a les famílies més necessitades i promoure el reciclatge d'envasos de vidre.\nLa campanya, que s'ha dut a terme entre l'1 i el 15 de desembre de 2020, animava a la ciutadania de 44 municipis d'arreu d'Espanya a dipositar la major quantitat possible de residus d'envasos de vidre als 152 contenidors habilitats amb la imatge de la campanya. Gràcies al compromís ciutadà amb el reciclatge de vidre, s'ha recollit un total de 45.138 quilos de vidre. Ecovidrio ha transformat aquesta quantitat en els mateixos quilos d'aliments per ajudar als més necessitats, l'equivalent a més de 90.000 raciones de menjar.\nA Catalunya, s'han recollit envasos de vidre a 17 contenidors situats als municipis de Vila-seca, Figueres, Viladecans, Sant Adrià de Besòs, Rubí, Gavà i Barberà del Vallès. Concretament a Vila-seca, s'han recollit 2.450 kg als 4 contenidors que han estat situats a la Rambla de Catalunya, al carrer de Josep M Folch i Torres, a l'avinguda de Ramon d'Olzina i al passeig de Pau Casals de la Pineda.\nEl vidre que es diposita als contenidors es recicla al 100% i s'utilitza per a fabricar nous envasos. Aquest cicle pot fer-se infinites vegades i sense perdre les propietats originals del material.\nReciclar vidre és un element clau en la lluita contra el canvi climàtic. En usar vidre reciclat en la fabricació de nous envasos s'evita l'extracció de matèries primeres de la natura, evitant així l'erosió dels sols i la desforestació del nostre entorn. A més, es minimitzen les emissions de CO2 en el procés de fabricació, s'estalvia energia i s'evita el creixement dels abocadors.


Els sindicats convoquen 'manifestacions' aquest dissabte a Catalunya contra la reforma laboral\nRedacció Catalunyapress | dissabte, 1 de maig de 2021\nEls sindicats majoritaris a Catalunya, UGT i CCOO, han realitzat una crida a la ciutadania perquè es mobilitzi aquest dissabte 1 de Maig a la derogació de la reforma laboral, la implantació d'un "sistema de pensions dignes", la pujada del salari mínim interprofessional (SMI) i la formació d'un Govern estable.\nA aquestes manifestacions se sumen també les d'altres sindicats --com CGT, Usoc i IAC-- amb lemes diversos i que també es podran seguir en les principles ciutats catalanes per defensar els drets de la classe treballadora.\nLa reivindicació independentista també tindrà el seu espai de la mà de l'ANC i la Intersindical-CSC, que defensen un "sindicalisme independentista" per blindar el català en els centres de treball i fer polítiques que redueixin l'atur i la temporalitat.\nSota el lema 'El país està en deute amb la classe treballadora' i després d'un any sense poder realitzar les tradicionals manifestacions, per al Dia de l'Treballador UGT i CCOO han convocat manifestacions "estàtiques" entre les 11 i les 12 a Barcelona --a la Via Laietana, a l'altura de Correos--, Girona, Tarragona, Lleida, Tortosa (Tarragona) i Igualada (Barcelona).\nDavant de les dades de l'atur que assenyalen que se situa en el 12,9% a Catalunya, demanen un canvi de model productiu i industrial que doni resposta a la situació del mercat laboral marcada per la pandèmia i que permeti la recuperació.\nEls secretaris generals de CCOO i d'UGT de Catalunya, Javier Pacheco i Camil Ros, van dir dijous en roda de premsa que, tot i que en 2020 van aconseguir "una gran mobilització a les xarxes" pel Dia del Treballador, aquest any ha de ser al carrer, perquè ha estat un any amb molts anuncis d'expedients de regulació d'ocupació (ERO) per part d'empreses.\nRos va afegir que l'any passat no es van derogar parcialment les reformes laborals, per culpa de la pandèmia, i aquest any "per les pressions dels 'lobbies", pel que demana a Govern que es posicioni.\nA més, els sindicats majoritaris faran un reconeixement a les concentracions a totes les persones treballadors dels serveis essencials que han servit durant la pandèmia.\nL'IAC i USOC\nLa Unió Sindical Obrera de Catalunya (Usoc) ha convocat una concentració "per la necessitat de defensar els drets individuals i col·lectius", l'ocupació de qualitat, la cohesió social, les polítiques de benestar, la millora de sistema de protecció social i la garantia de el sistema públic de pensions.\nLa concentració es realitzarà de 12 a 13 hores al carrer Sant Rafael de Barcelona davant el sindicat, tindrà aforament limitat per preservar les mesures de seguretat per la Covid-19 i intervindrà la secretària general, Maria Recuero, per presentar el manifest.\nUsoc també demana responsabilitats i solucions davant el panorama "preocupant" per la pandèmia en què hi ha una gran quantitat d'atur i precarietat laboral, emprendre la igualtat real i la conciliació, solucionar el problema de l'habitatge i el repte de la migració, així com aconseguir un consens educatiu.\nLa Iac-Catac ha convocat diverses concentracions reivindicatives a Barcelona, Lleida, Girona, Mataró i Tarragona sota el lema 'maig 1 anticapitalista: per un sindicalisme alternatiu i social'.\nEl sindicat posarà èmfasi en les seves reivindicacions contra "el model econòmic irracional i productivista", que --segons la seva manifest-- porta a la societat a una espiral creixent de crisis socials i econòmiques, però també catàstrofes ecològiques que fan un sistema incompatible amb la vida i els límits de la planeta.\nCGT: 'TREBALLAR MENYS PER TREBALLAR TOTS'\nLa Confederació General de Treball (CGT) de Catalunya també ha convocat la seva pròpia concentració, a la plaça de Joanic, a Barcelona, a les 12 amb el lema 'Treballar menys per a treballar totes'.\nEl sindicat destaca que els treballadors porten anys" arrossegant les conseqüències de les reformes laborals", que lluny de solucionar els problemes d'ocupació, han reduït salaris, agreujat la precarització i privatitzat el públic per a l'obtenció de beneficis.\nA més, alerta que arriba la fi de l'estat d'alarma i el termini d'aplicació dels expedients de regulació d'ocupació (ERTO), de manera que caldrà lluitar per evitar més acomiadaments.\nEls seus manifestos també aniran en línia amb els dels sindicats majoritaris en la reclamació de la derogació de les reformes laborals, per unes condicions dignes de treball, una jornada laboral que "possibiliti la conciliació de la feina amb la vida" i unes pensions adequades.\nL'INTERSINDICAL I LA ANC\nEl sindicalisme independentista, de la mà d'Intersindical i l'ANC, ha convocat també nombroses concentracions en municipis i ciutats catalanes al llarg de la jornada de l'1 de maig.\nLes llocs escollits són Barcelona, Gelida, Girona, Igualada, l'Hospitalet de Llobregat, Lleida Mataró, el Morell, Piera, Reus, Riudoms, Sabadell, Sant Feliu de Llobregat, Terrassa, Valls, Vilafranca de Penedès i Vilanova i la Geltrú.\nSota el lema 'Construïm el futur! Al servei del país i la gent treballadora 'i amb assistència controlada per la pandèmia, el seu manifest se centra a fer un balanç dels avenços i retrocessos de les conquestes socials i laborals.\nA més, reclama la recuperació dels drets fonamentals i reivindica la lluita contra l'atur i la temporalitat, que s'han vist reforçats les reformes laborals i "per vassallatge dels governs espanyols".\nDefensa una reducció de la jornada laboral, la fixació d'un SMI català de 1.300 euros, la titularitat pública dels serveis bàsics i avançar cap a "un model productiu sostenible".\nEl sindicat de Marea Pensionista de Catalunya ha convocat també una concentració l'1 de maig a les 17 hores al Passeig de Gràcia amb Provença, a Barcelona, contra la situació laboral "precària postpandemia i les reformes laborals".


Recreació de l’Orde del Temple\nal castell de Gardeny\nCap al segle XI, les peregrinacions prenen una especial rellevància en una societat feudal en plena expansió. Sant Jaume de Compostel·la, Roma i Jerusalem esdevenen els principals centres de peregrinació del cristianisme occidental.\nEn aquest context, el Papa pren la iniciativa per tal d’arrabassar, per força, de mans dels “infidels” turcs, els llocs sants de Terra Santa per a la cristiandat. Comença així l’època de les croades. A la Península ibèrica, la croada troba un terreny amarat que legitima l’expansió cristiana sobre el territori musulmà d’al-Àndalus.\nRecreació d’una càrrega templera, any 1300.\nExtret del Facebook Monzón en la Edad Media\nEls principals protagonistes del moviment de croada a Europa són els cavallers, un nou estament militar que, amb el feudalisme, s’ha estès arreu i que el papat hàbilment canalitza.\nÉs en aquest context on neix la milícia templera; un grup de cavallers croats de Terra Santa es constitueix com a comunitat religiosa i es converteix en el prototip de la figura del milites Christi, o “soldat de Crist”. Aquesta figura, mig monjo, mig guerrer, adquireix un gran prestigi entre la noblesa europea.\n#castells #cavallers #croades #història #milícia #orde #ruta #soldat de crist #templers\nNext Els templers i la corona d'Aragó


Casa Mediterráneo analitza el paper de l'OTAN a la Mediterrània i el Sahel\nEl ministre d'Afers Estrangers inaugura per videoconferència l'esdeveniment organitzat pel sobre l'anomenat Flanco Sur obert al públic este matí.\ncasa Mediterrani acull a partir de les 9: 30 hores d'este dijous 12 de maig la taula rodona per analitzar el paper de la OTAN a la Mediterrània i el Sahel en l' marco d'iniciatives de diplomàcia pública promogut pel Ministeri d'Afers Exteriors (MAEUEC) destinat a informar ia conscienciar la societat civil –i el públic en general- del significat i la rellevància de l'OTAN i de la celebració de la propera Cimera a Madrid. L'esdeveniment serà inaugurat pel ministre José Manuel Albares, que intervindrà per videoconferència. La Entrada es lliura fins a completar l'aforament.\nEn este context, s'organitzen diversos projectes destinats a diversos públics, en els quals participen experts de l'Administració Pública, de centres de pensament i provinents de l'àmbit acadèmic, nacionals i internacionals.\nLa taula Rodona "OTAN-Flanco Sud: la Mediterrània i el Sahel”, a Casa Mediterráneo, aspira a plantejar un debat d'alt nivell entre professionals del sector. En concret, el seu objectiu és posar en relleu la creixent importància del que s'anomena així Flanc Sud, així com dels reptes que pot plantejar a l'Aliança Atlàntica, en la perspectiva dels interessos de la política exterior d'Espanya.\nLa guerra d'Ucraïna ha posat en relleu el paper central que l'OTAN exerceix en la seguretat europea, precisament quan es disposa a adoptar un nou concepte estratègic a la Cimera de Madrid, al juny. L'adaptació de l'estratègia de dissuasió i defensa de l'Aliança a l'Europa de l'Est concentra sens dubte gran part de l'atenció posada en el procés d'organització de la Cimera de Madrid. Tot i això, l'OTAN no ha de descuidar altres desafiaments i prioritats, que comprenen la preservació de l'estabilitat al Veïnat Sud dels seus membres.\nDes del Nord d'Àfrica i el Sahel fins a l'Orient Mitjà, el Flanc Sud de l'OTAN es veu afectat per una sèrie de punts vulnerables com ara el terrorisme, el crim organitzat, la proliferació d'armament o l'impacte del canvi climàtic . I a estes vulnerabilitats del Flanc Sud cal afegir els així anomenats “competidors estratègics”, Rússia i la Xina, la presència dels quals al Veïnat Sud de l'Aliança és cada vegada més gran.\nTot i la pressió que comporten tant la qüestió de com fer front a la guerra a Ucraïna com el revisionisme rus a l'Est, la Cimera de Madrid brinda a l'OTAN l'oportunitat de replantejar-se la seua aproximació al Veïnat Sud i considerar la importància de socis regionals en este context.\nQuins són els principals desafiaments que emanen del Sud? Com podria gestionar estes desafiaments l'OTAN? Com és percebut per socis i agents regionals del Sud el paper que exerceix l'OTAN? Com poden l'Aliança i els seus membres del Flanc Sud treballar junts per encarar els desafiaments actuals en matèria de seguretat al Sud?\nEsta Taula Rodona, OTAN Flanc Sud: la Mediterrània i el Sahel” debatrà estes qüestions. La primera sessió s'enfocarà a la Conca de la Mediterrània, una àrea prioritària per a Europa, on l'Aliança s'ha compromès tradicionalment i on gaudeix de múltiples partenariats. La segona sessió es concentrarà al Sahel, una àrea extensa i complexa, de creixent interès per a l'OTAN, per a la Unió Europea i per a Espanya.\n9.30 Paraules de benvinguda, Dr. De Casa Mediterráneo, Andrés Perelló\n9.35 Paraules de benvinguda Alcalde d'Alacant, Sr. Luis Barcala\n9.40 Inauguració, MAEUEC José Manuel Albares Bueno (per videoconferència en directe)\n10.00 - 11.30 TAULA RODONA “OTAN- Flanc Sud: la Mediterrània”\nAlberto Ucelay, Dr. General del Magrib, Mediterrani i Pròxim Orient, MAEUEC, Espanya\nNicola de Santis, NATO\nJawad Kerdoudi, Président Institut Marocain des Relations Internationales, Casablanca\nKristina Kausch, Senior Resident Fellow, German Marshall Fund, Madrid\nModerador: Luis Simón, Director de l'Oficina de Brussel·les i Investigador Principal, Real Instituto Elcano\n12.00 - 13.30 TAULA RODONA “OTAN-Flanco Sud: el Sahel”\nAlicia Rico, Dra. General d'Àfrica, MAEUEC, Espanya\nAncien Chef d'état-majeur de l'Armée Nigerienne, General Ahmed Mohamed\nJulio Herráiz, Ambaixador en Missió Especial per al Sahel, MAEUEC, Espanya\nAkram Kharief, Director de la Revue Menadefense, Algèria\nModerador: Luis Simón, Director de l'Oficina de Brussel·les i Investigador Principal, Reial Institut EI Elcano


TOT MITES I LLEGENDES: GEA-GAIA/ TALLUS DEESSA DE LA TERRA\nGaia era la deessa o la personificació de la Terra, en l`antiga religió grega , sent una de les deesses promordials .Gaia era la mare de tots els déus celestials, els Titans, i els gegants han nascut de la seva unió amb Urà (El Cel).mentres que els déus del mar, van néixer de la seva unió amb el Ponto (El mar).\nGaia segons algunes fonts passar a ser la deïtat original després de l`oracle de Delfos.En gaia art clàssis es representa de dues maneres , una en la pintura d`Atuells d`Atenes es va mostrar com una matrona només la meitat va pujar a la Terra sovint en l`acte de lliurar a el nado Erictoni a Atenea.\nEn la segona en les representacions de mosaics apareix com una dona reclinada sobre la terra, envoltada per molts Carpi els déus infantils de la Terra.A Roma el seu equivalent era Tellus.\nPublicat per Sergi Justribó Àvila a 8:16\nManel Jovani 12 de gener de 2014 a les 10:42\nBon dia Sergi, el meu nom és Manel Jovani.\nHe creat fa pocs dies un blog, anomenat El somni de la Deessa Terra, on parlo exclusivament d'aquesta figura. He afegit aquesta pagina en la meva llista de blogs, ja que moltes de les figures de les que parles en altres entrades del teu blog també m'interessen i crec que poden interessar als lectors del meu blog.\nSi vols en parlem i felicitats pel teu blog!!