Arquitecta i consultoraLa nit en algunes àrees de la metròpoli impressiona més que en d’altres. Penso això mentre espero el tramvia a Sant Adrià (en alguns racons de la metròpoli, el temps també passa més a poc a poc), confortada pels crits d’un partit de futbol pròxim; després, el vagó va tan buit que fa sensació de matinada, malgrat que són les deu d’un dia laborable. Veig les tèrmiques des de prop, i un cartell d’Altamira que diu "EN VENDA", amb lletres vermelles. A l’alçada del Parc del Besòs hi puja un home d’edat indeterminada i desvestit, que decideix asseure’s al meu costat malgrat que estem sols. Em diu que ha passat molta por i que vol diners, però els efectes de les drogues que ha consumit li impedeixen mantenir una conversa. Per sort, puja una altra noia a la rambla Prim i em convida a seure al seu costat amb la mirada. Ho agraeixo, perquè el meu mòbil s’ha quedat sense bateria, i anem juntes fins a Glòries.\nL’àmbit té unes preexistències maleïdes: el pas del tren infranquejable, la subestació elèctrica, el col·lector paral·lel al mar, l’obsolescència del teixit industrial, el tap que genera el Port de Badalona, l’estat de les platges, la monotonia de l’entorn construït i un teixit urbà poc divers, amb presència de grans (enormes) superfícies. El Pla Director Urbanístic interioritza els costos d’eliminar algunes d’aquestes barreres, però queda fora del seu àmbit soterrar el pas del ferrocarril i no està clar qui haurà d’assumir la reparació i manteniment de les Tres Xemeneies, ara monumentalitzades com a Bé Cultural d’Interès Local. Si no s’hi posen mitjans, difícilment es compensaran les carències d’un territori històricament maltractat. El que el procés de participació està posant de manifest és que els ciutadans de Sant Adrià i Badalona no volen ser menys que els de Barcelona, i que la majoria voldrien veure el pas del ferrocarril soterrat, en lloc d’haver de travessar-lo amb ponts i túnels. S’hi ha estimat una edificabilitat teòrica de 300.000 m(2) en 33 hectàrees (és a dir, una edificabilitat bruta tres vegades inferior a la de l’Eixample de Barcelona), però no s’han determinat les necessitats d’habitatge lliure i protegit que, per exemple, tenen els municipis del Besòs i la metròpoli per a fer front a l’emergència habitacional. El debat més complex en aquest punt és quants habitatges serien teòricament necessaris, i quants n’hi caben perquè el paisatge resultant sigui atractiu per a tothom.\nurbanisme Sant Adrià del Besòs tres xemeneies\nUrnes o togues\nEnsenyar català sense saber-ne


EL PARE VA ANAR A LA FESTA D'ANIVERSARI DE LA FILLA A BROOKLYN I ES VA MATAR LA FAMÍLIA I ELL MATEIX, SEGONS LA POLICIA - NACIONAL\nPrincipal Nacional Un pare va anar a la festa del 9è aniversari de la seva filla. Va matar la seva família i ell mateix, segons la policia.\nUn pare va anar a la festa del 9è aniversari de la seva filla. Va matar la seva família i ell mateix, segons la policia.\nEn el que havia de ser una festa del novè aniversari, la policia va trobar el convidat d'honor amagat en un armari.\nPlorant, la noia havia trucat al 911 i va dir a la policia que el seu pare havia vingut a la celebració. Però en lloc de portar regals, va dir, havia disparat mortalment a la seva mare i a les seves dues germanes.\nLa policia diu que el pare, Joseph McCrimon, després es va disparar al cap en una vorera a una illa de distància, deixant la noia sola al seu apartament de Brooklyn al quart pis dilluns a la nit.\nUs arrencaria el cor veure la jove d'aquest crim, el comissari de policia de Nova York, Dermot Shea. va dir als periodistes dimarts.\nEs creu que McCrimon, de 46 anys, va portar almenys dues armes al complex d'habitatge públic cap a les 23:15, Shea. va dir a la cadena de televisió NY1 . Després del tiroteig, que Shea va descriure com a de naturalesa domèstica, el vídeo va capturar a McCrimon prenent-se la vida.\nquan portar mitjons de compressió\nLa policia va dir que van trobar una pistola al cos de McCrimon i una altra a prop. La nena de 9 anys, que no ha estat identificada, no ha resultat ferida.\nLa mare de la noia i McCrimon havien estat en una relació molt difícil durant 20 anys, però no tenien antecedents de violència domèstica ni trucades al 911, va dir el cap de detectius Joseph Essig. segons l'estació de televisió de la ciutat de Nova York ABC7 . McCrimon havia marxat en un estat molt agitat per trobar-se amb la mare la nit dels tiroteigs, va dir Essig.\nLa policia va identificar la dona com a Rasheeda Barzey, de 45 anys, i les seves filles com a Solei Spears, de 20, i Chloe Spears, de 17. McCrimon no era el pare de Solei i Chloe. va informar Associated Press .\nCocaïna, un submarí i diners en efectiu: el conseller delegat mort en un accident d'avió era un imperi de les drogues que finançava, segons els federals\nMcCrimon tenia un historial de compromís amb el sistema de justícia penal, inclòs complir diversos anys per homicidi involuntari, mostren els registres de l'estat de Nova York. La condemna va derivar d'un tiroteig a la nit de Halloween de 1993 en què McCrimon, que aleshores tenia 18 anys, estava veient una baralla a Long Island i es va enfrontar amb un altre home, segons un article del New York Daily News de l'època. Un tret de l'arma de McCrimon va entrar a l'esquena de l'home de 28 anys mentre els dos lluitaven.\nMés tard, un robatori a un banc va enviar McCrimon, el nom del qual també s'escriu en alguns registres com a McCrimons, a la presó de nou. van dir els fiscals federals McCrimon va entrar a un banc Wells Fargo i va donar al caixer una nota amenaçant amb detonar una bomba tret que el caixer li donés 20.000 dòlars. El caixer va lliurar 10.000 dòlars en efectiu, van dir els fiscals, i McCrimon va fugir amb un altre home en un cotxe.\nMcCrimon també havia robat un altre banc 16 dies abans, al·legaven els fiscals en un memoràndum de sentència. Finalment, es va declarar culpable de dos delictes de robatori a bancs i el 2014 va ser condemnat a uns quatre anys de presó, segons mostren els registres judicials.\nSegons les autoritats, la dona del Pastor va planejar el seu assassinat enmig del triangle amorós\nBarzey va treballar com a director coordinador adjunt a New York City Health and Hospitals, que opera els hospitals públics de la ciutat, segons la seva pàgina de LinkedIn . Un portaveu del sistema hospitalari va confirmar que hi treballava.\nUn homenatge a Facebook d'una dona que es va identificar com a amiga de Barzey va mostrar a Barzey ballant al voltant d'una oficina mentre altres riuen.\nSolei Spears era estudiant del Baruch College, que forma part del sistema de la City University de Nova York, i es va especialitzar en ciències polítiques, va dir una portaveu de la universitat. El 2017, Spears es va internar a l'oficina del fiscal de districte de Brooklyn.\nRecentment va exercir com a la càtedra de comunicació de la Unió d'Estudiants Negres del campus , on els membres van recordar la seva positivitat, sentit de l'humor i ganes d'impactar en la seva comunitat.\nVa ser una persona creativa amb una mentalitat brillant que va aportar tants coneixements i coneixements a la nostra organització, va escriure l'organització dimecres a Instagram. Treballadora, activista, artista, entusiasta del hip hop, intel·ligent, bonica i moltes més paraules es poden utilitzar per descriure-la.\nA la seva pròpia pàgina d'Instagram, Spears va escriure sobre ajudar a reparar cases a Sagrado, Puerto Rico, el juliol de 2019 després que els huracans Maria i Irma destrossessin l'illa dos anys abans.\nAquestes dues últimes setmanes, he estat de servei i un propòsit comú, va escriure. Tot i que, ara havent marxat, la gent de Puerto Rico i de l'illa em va servir de més d'una manera, i per això estic eternament agraït.\nNo hi ha defenses perfectes contra les mossegades de tauró. Però la tecnologia portàtil pot ajudar, diuen els investigadors.\nAquesta gimnasta universitària va enganxar l'aterratge i després va treure la seva targeta de vacuna contra el coronavirus\nEstem entrant en una 'quarta onada' de la pandèmia? Els experts no estan d'acord.


L'Eurocambra bloqueja la norma que permet ampliar la jornada laboral fins a 65 hores setmanals - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'Eurocambra bloqueja la norma que permet ampliar la jornada laboral fins a 65 hores setmanals\neuropa press 17.12.2008 | 13:22\nEl Parlament Europeu va bloquejar avui la norma que permet ampliar la jornada laboral màxima a 65 hores setmanals, que va ser aprovada pels ministres de Treball dels 27 el passat mes de juny amb el vot en contra d'Espanya.\nEls eurodiputatts van aprovar per majoria absoluta una sèrie d'esmenes que exigeixen que en un termini màxim de 3 anys se suprimeixin totes les excepcions a la jornada laboral de 48 hores setmanals.\nL'Eurocambra va exigir a més que es consideri temps de treball la totalitat del temps de guàrdia, inclòs el període inactiu. Això qüestiona també l'acord arribat pels Vint-i-set, segons el qual el període inactiu de la guàrdia (per exemple, quan un metge dorm en un hospital) no ha de considerar-se com temps de treball tret que la legislació nacional, un conveni col·lectiu o un acord entre interlocutors socials disposi el contrari.\nLes esmenes fonamentals van rebre un respatller molt superior a la majoria absoluta de 393 vots que era necessaris perquè sortissin endavant. La majoria van obtenir més de 500 vots. Això significa que, a més de socialistes i grups d'esquerra, van ser donades suport per molts eurodiputatts del Partit Popular Europeu, inclosos els espanyols.\nEl vot de l'Eurocambra obre ara un nou període de negociació de 90 dies (denominat 'conciliació') entre el Parlament i el Consell al cap del com, si no hi ha acord, decau el text.


Xina soldadura de cargol Extrusora Reducció Caixes de canvis i proveïdors Fabricants i fàbrica - Made in China - DELING\nEngranatge de reducció de l'extrusió de cargol simple Introducció La caixa de canvis de la reducció de l'extrusió del cargol d'engreix de la sèrie ZLYJ és un dispositiu d'accionament amb una superfície d'alta precisió i dures i un coixí d'empenta dissenyat per combinar amb extrusores de cargol de plàstic / goma. L'habitatge d'alta caixa rígida s'utilitza amb tendons a ...\nCaixa de reducció d'extrusió de cargol simple\nLa caixa de canvis de la reducció de l'extrusió de cargol d'engreix de la sèrie ZLYJ és un dispositiu d'accionament amb superfície d'alta precisió i duresa i coixinet d'empenta dissenyat per combinar amb extrusores de cargol de plàstic / goma. L'habitatge d'alta caixa rígida s'utilitza amb tendons a l'habitatge. Les peces estàndard principals, com ara el coixinet i el segell d'oli, són productes d'alta qualitat al país i l'estranger, es poden seleccionar d'acord amb les necessitats de l'usuari. La màquina completa té les característiques d'alta capacitat de càrrega, baix consum d'energia, alta eficiència, transmissió constant, baix soroll i baixa temperatura i llarga vida. El producte ha aconseguit la qualitat avançada internacional i pot reemplaçar el mateix tipus de productes importats.\n1. Els nostres productes també compleixen la norma amb la certificació GB / T19001-2008 i CE i la nova certificació d'empreses d'alta tecnologia.\n2. A més dels nostres productes existents, també podem personalitzar els productes d'acord amb els dibuixos o mostres dels nostres clients.\n3. Tenim un equip professional de servei postvenda, incloent tècnics d'enginyeria professional i una extensa xarxa de serveis postvenda.\n4.El cicle de lliurament de la nostra empresa és estable.\n1.La caixa de canvis equipada en l'extrusora és aplicable per produir PC, placa de perfil buit de PP. Els productes s'utilitzen àmpliament per a la construcció, decoració, posada en publicitat, aïllament i empaquetament del soroll per carretera.\nLes caixes de canvi 3.DELING poden equipar-se amb línia de producció de placa d'escuma de PVC / WPC, línia de producció de PVC / WPC, imitació de PVC, làmina de marbre / línia de producció de perfil, línia de producció de panells de PVC, línia de producció WPC\n3.Quines són les vostres condicions de pagament?\nR: Acceptem TT, Western Union, MoneyGram i fideïcomís. Si teniu alguna sol·licitud; els pls no dubten a dir-nos.\n4.Quina és la vostra forma de pagament?\nHot Tags: caixa de canvis de reducció de extrusora d'un sol cargol, Xina, proveïdors, fabricants, fàbrica, preu, cotització, en estoc, fabricats a la Xina\nUn parell de: Reducció de caixa de canvis muntada per eix\nSegüent: YPS contraerrotllador paral·lel amb doble cargol Extruder


Maradona confirma que no comptarà amb Messi per als pròxims amistosos - Esports - Diari de Girona\nnou seleccionador argentí\nMaradona confirma que no comptarà amb Messi per als pròxims amistosos\nDiego Armando Maradona, nou seleccionador argentí, ha assegurat avui a Barcelona que respectarà l'acord assolit entre l'Associació de Futbol Argentí (AFA) i el Barcelona per no convocar Lionel Messi per als pròxims partits amistosos.\nAGÈNCIES "No podem comptar amb Leo per la clàusula amb el Barcelona", ha explicat Maradona, "perquè nosaltres no podem passar per damunt de ningú", en referència a l'acord existent entre l'AFA i el club català perquè Messi no sigui convocat per al pròxim partit amistós de l'Argentina, el 19 de novembre contra Escòcia a Glasgow, després que el Barcelona permetés a Messi disputar els Jocs de Pequín malgrat una resolució del TAS a favor del club blaugrana.\nAcompanyat del seu col·laborador, l'exseleccionador argentí Carlos Bilardo, Maradona ha passat unes hores a Barcelona per xerrar durant aproximadament quaranta minuts amb Messi en un hotel de Barcelona.\nAl final de la reunió amb Messi, Maradona ha explicat que ha passat per la capital catalana per "parlar amb Messi i dir-li el que pensem, li hem dit i marxem contents".\nMaradona ha celebrat que Messi vulgui "jugar tots els partits", una intenció que "ens deixa molt tranquils a tots".\nMessi amb prou feines ha estat quaranta minuts reunit amb Maradona i Bilardo, ja que ha arribat a l'hotel on s'allotjaven els dos tècnics poc abans de les dues del migdia i l'ha abandonat a les 14.40, aproximadament.\nMaradona, en canvi, no s'ha entrevistat amb cap responsable del Barcelona. El president del club, Joan Laporta, ha participat avui a la seu del Parlament Europeu, a Brussel·les, en un acte contra el racisme en el món del futbol.\nDesprés de reunir-se amb Messi, Maradona i Bilardo s'han dirigit a l'aeroport del Prat per viatjar, presumiblement, amb destinació Liverpool, on tenen previst entrevistar-se amb Javier Mascheranos, argentí de l'equip anglès.\nPosteriorment, Maradona i Bilardo faran el mateix amb els jugadors argentins del Manchester United i del Bayern de Munic.


Quant guanya Elisabeth Moss per episodi per 'The Handmaid's Tale'? - Entreteniment | Octubre 2020\nKim Kardashian és feliç en el seu matrimoni amb Kanye West?\nNo voleu un ventre de cervesa? Com deixar de guanyar pes per l'alcohol\nQuant guanyen els 7 petits Johnstons per episodi?\nLa emotiva raó dels Kardashians estan donant suport a Kylie Jenner per recuperar-se amb Tyga\nBrie Larson i Tessa Thompson ens han emocionat per aquest equip de 'Avengers: Endgame'\n'El batxiller': la temporada de Peter Weber és com Hannah Brown?\nQuant guanya Elisabeth Moss per capítol per a “The Handmaid’s Tale”?\nElisabeth Moss interpreta el paper de June Osborne a The Handmaid’s Tale. Quants diners guanya l’actriu? Aquí expliquem quant guanya Elisabeth Moss per episodi The Handmaid’s Tale.\nElisabeth Moss sobre similituds entre The Handmaid’s Tale i la societat actual\nElisabeth Moss, protagonista de The Handmaid’s Tale | Astrid Stawiarz / Getty Images\nMoss ha estat el paper de June Osborne a The Handmaid’s Tale des del 2017. L’espectacle es basa en el llibre de Margaret Atwood. Durant una entrevista a La vista, Moss va parlar de les similituds entre The Handmaid’s Tale i l’entorn actual en què vivim actualment.\nAdrienne Bailon en noies de guepard\nLa vista L'amfitriona Joy Behar va obrir la discussió donant a l'audiència un breu historial de la sèrie: 'Es tracta d'un món distòpic on les dones han estat despullades de tots els seus drets', va explicar Behar. Va comentar com l'art sembla imitar la vida. 'Has començat a filmar aquest programa abans que la administració actual entrés al poder, i [el programa] està fent moltes comparacions amb el que està passant al món real', va dir Behar. Moss va respondre que definitivament veu les similituds:\nEstic d’acord, hi ha moltes comparacions. Margaret Atwood va escriure aquesta bonica novel·la el 1985, i va ser rellevant aleshores. Sempre deia que tot el que posava en aquest llibre o passava en aquell moment en algun lloc del món o ja havia passat. Malauradament, ara hi ha molts paral·lels més propers a casa nostra.\nQuina edat té l'esperança en els dies de les nostres vides\nL’elevació a la fama d’Elisabeth Moss\nElisabeth Moss va debutar com a actor a la pel·lícula de televisió de 1990 Bar Noies, en què va interpretar el paper de Robin. Després d'això, va aparèixer a la mini-sèrie de TV Sorts afortunats. Moss va fer el seu debut cinematogràfic a la pel·lícula de 1991 Comando suburbà. Del 1992 al 1995, l’actriu va tenir un paper recurrent a les sèries de televisió Tanques de piquets, en què va interpretar al personatge Cynthia Parks. Moss va obtenir el seu gran descans després de interpretar al personatge Polly a la pel·lícula de 1999 Noia, interrompuda.\nxip i joanna guanya bany\nQuant guanya Elisabeth Moss per capítol The Handmaid’s Tale\nElisabeth Moss | de Gary Gershoff / Getty Images\nA Elisabeth Moss se li paga molt bé el seu paper The Handmaid’s Tale. Segons l'actriu, es paga un fantàstic milió de dòlars per episodi Varietat. Això és una gran remuneració. El 2017, Varietat informa que va fer 200.000 dòlars per episodi.\nLlegeix més: Elisabeth Moss val la pena neta i com guanya diners\nPer què els aficionats a 'Game of Thrones' es mantenen amb George R.R. Martin\nPer què no és EXO tan popular com BTS?\n'Teen Mom 2': per què va ser l'estrella de 'Teen Mom OG' Catelynn Lowell Baltierra a la Reunió?


ESCOLLIR DESTINACIÓ – Viatjar pel Món\nPot ser que tinguem molt clar on volem anar i quan, però s’han de tenir en compte algunes coses per no trobar-nos amb una mala elecció a l’arribada a destinació.\nEls aspectes principals que poden condicionar el nostre destí són els següents:\nLa majoria de les persones no disposem de diners il·limitats per a les vacances, i això pot fer que variem la destinació, o que combinem dues destinacions en un mateix viatge que ens compensin el pressupost.\nViatjar al Japó ens pot costar al voltant de 100€ per persona i dia, mentre que a Indonèsia podem passar perfectament amb 20€ per persona i dia.\nNormalment, els viatges de vacances els fem entre juliol i setembre. Això vol dir que serà l’estiu de l’hemisferi Nord. A l’hemisferi Sud serà hivern i ens condicionarà molt els llocs on podem accedir. També ens obligarà a portar un equipatge més pesat, que no és un assumpte gaire agradable. Això no vol dir que ho haguem de descartar, ja que els paisatges que ens dóna l’hivern són totalment diferents de l’estiu. Hi ha llocs als que val la pena anar-hi en dues èpoques diferents per poder gaudir dels contrastos.\nSi viatgem a la zona asiàtica pot ser que coincideixi amb època de pluges i amb zones impracticables que ens facin modificar el recorregut previst.\nLa xarxa de transport i les infraestructures poden variar molt, depenent del país. Hi ha països en els que pots fer 600 km còmodament en un tren de 3 hores, mentre que a un altre lloc pots fer-los en un incòmode bus, per una carretera infernal i trigar 15h. Quan estigueu planificant un viatge, no compteu mai les distàncies en km. Compteu-les en hores.\nTambé us haig de dir una cosa: Els paradisos existeixen, però estan a 12h en bus. No trobareu mai un paradís a un lloc que tingui aeroport o unes bones infraestructures.\nSi esteu disposats a viatjar, entenc que també esteu disposats a menjar coses que no heu tastat mai. Un dels grans plaers de viatjar consisteix en els gustos i aromes que ens trobarem a la gastronomia de cada lloc que visitem. Tot i així, a menys que ens movem per països de l’anomenat 1er món, haurem de seguir la norma bàsica de no menjar res cru, ni res que porti aigua afegida o gel. En cas contrari, podríem tenir des de problemes intestinals a altres trastorns més seriosos.\nNo hauria de ser un condicionant per escollir una destinació, a menys que el lloc escollit estigui en una fase concreta d’epidèmia que desaconselli el viatge. El que si hem de tenir en compte és la vacunació, ja que en algunes destinacions serà molt recomanable que ens vacunem prèviament de diferents malalties. I no ho hem de deixar per última hora. S’aconsella una visita a una de les Unitats de Salut Internacional amb una antelació superior als 30 dies.


El valor dels fito estrògens – Essencia Espai de Benestar – Massatges terapèutics i tractaments facials o corporals amb cosmètica natural vegetal.\nEts aquí: Inici1 / Alimentació2 / El valor dels fito estrògens\nEl valor dels fito estrògens\n8 d'octubre de 2017 /0 Comentaris/a Alimentació /per Núria Cosialls Ferrer\nA sovint, no li donen al que mengem la importància que realment té, per presses, desconeixement o d’altres motius, l’acte de menjar es converteix en un fet automàtic.\nNo parem atenció a com ens sentim, al moment vital en el que ens trobem, al que el nostre cos demana i necessita. Avui descobrirem el valor dels fito estrògens, els estrògens naturals que podem trobar a diversos aliments i que ens aportaran salut, a la vegada que ens ajudaran a transitar millor per l’etapa de la menopausa.\nConvé tenir present que una dieta saludable equilibra les hormones de manera natural.\nI, per tal que les hormones estiguin equilibrades, l’alimentació ha de ser el més natural possible (sense conservants, additius, productes processats, grasses trans…), els productes de qualitat (ecològics, de temporada i de proximitat) i el consum i la cocció dels aliments adients per afavorir la digestibilitat i conservar els nutrients i propietats.\nEl consum regular de fito estrògens juga un paper important en el control de la menopausa, són grans reguladors hormonals pels seus efectes equilibradors. Els estudis demostren que la combinació d’una dieta rica en fito estrògens amb suplements i exercicis de relaxació milloren les funcions cognitives, impedeixen la pèrdua de memòria i protegeixen contra malalties cardíaques, ajuden a prevenir l’osteoporosi (el consum de soja fa que la pèrdua de calci per l’orina es redueixi un 50%). El consum de fito estrògens ajuda als ossos, formant os nou i evitant que es destrueixi masses cèl·lules òssies velles i prevenint l’excessiva l’excreció urinària del calci, controla el creixement dels fibromes, rebaixa el risc de desenvolupar càncer de mama, disminueix el colesterol LDL i els triglicèrids.\nLes avantatges són nombroses, així que la recomanació d’aquest mes és ingerir més fito estrògens!\nAquests estrògens naturals els podem trobar en diversos productes, entre ells destaquen la llet de soja, mongeta de soja, tofu, mongetes i llenties, cigrons, alfals, salsa de soja, miso, llavors de lli, sèsam, llavors de carbassa, llavors de gira-sol, ametlles.\nRecordeu, és molt important, consumir productes de qualitat, sense additius, pesticides i conservants artificials, de cultiu ecològic, només així garantim que tinguin nutrients saludables pel nostre organisme. Aquesta és la diferència entre nodrir-nos i alimentar-nos.\nhttps://www.essenciaespaidebenestar.com/info/wp-content/uploads/Fito-estrogens-1.jpg 439 845 Núria Cosialls Ferrer https://www.essenciaespaidebenestar.com/info/wp-content/uploads/logonou.png Núria Cosialls Ferrer2017-10-08 18:24:212017-10-08 18:24:21El valor dels fito estrògens\nLa dansa de les hormones L’art de comunicar


El Casal Jaume I acull la presentació comarcal de 'Camp de Túria Batega' - InfoTúria Periòdic del Camp de Túria\nEl Casal Jaume I acull la presentació comarcal de ‘Camp de Túria Batega’\nLa campanya llançada des de l’Aplec de Camp de Túria està oberta a la participació de persones i col·lectius\nEl passat divendres tingué lloc a Llíria la presentació de la nova campanya de l’Aplec: ‘Camp de Túria Batega. No som comarca dormitori’. L’acte, que tingué lloc al Casal Jaume I, serví per a exposar aquesta nova iniciativa que pretén ser una “crida per la vida en els nostres pobles reivindicant, alhora, un Camp de Túria que s’allunye del model de comarca dormitori”.\nJuntament amb aquesta reivindicació general que es recull en el mateix lema de la campanya ‘Camp de Túria Batega’ pretén també fer valer el Camp de Túria en el seu conjunt, visibilitzar problemàtiques i reivindicar-ne solucions, incidir en la creació i l’enfortiment d’una identitat comarcal pròpia, a través de la creació de llaços i de relacions entre els diversos agents del Camp de Túria que “treballen tot plegat per tal d’enfortir la nostra identitat comarcal” i apostar per un model de relacions humanes basades en la comunitat i en la solidaritat.\nDes de l’organització es volgué insistir que Batega “no és exclusivament una campanya de l’Aplec de Camp de Túria” i “anirà construint-se entre totes, de baix cap a dalt, a partir dels plantejaments, de les necessitats i de les reivindicacions que qualsevol persona o col•lectiu amb un interés comú puga proposar i desenvolupar”.\nTags: aplec camp de túria\nCalçotada Popular de Camp de Túria\nPatricia Guzmán 8 febrero, 2018\nS’inicia una campanya de crowdfunding per a finançar el ‘IV Aplec Camp de Túria’


adamantium comics: "WOLVERINE Origins" i "BATMAN Arkham Asylum"\n"WOLVERINE Origins" i "BATMAN Arkham Asylum"\nCom sempre, ha aparegut el joc de la pel.lícula. El problema d'aquest joc (un dels problemes millor dit) és que la pel.lícula és molt dolenta i per tant la història que lliga les diverses pantalles és bastant mediocre. L'estètica del joc és molt bona, Logan apareix amb els diversos trajes que li hem vist al llarg de la seva història comiquera. Només falta el de Parche.\nÉs un joc bastant repetitiu on els dolents es maten de la meteixa manera cada vegada. Hi ha molts moviments de combat, cosa que dóna espectacularitat al joc però, els moviments elementals són molt reduits i la visió del joc molt limitada, fet que no et fa disfrutar del tot. Sí que és d'agrair que hi ha una série de pantalles en les que has de trobar la manera de poder avançar mitjançant l'enginy i saber interactuar amb els diferents elements de l'escenari.\nLa història és molt senzilla i segueix bastant el fil argumental de la pel.lícula, tot i que afegeixen elements molt característics del món dels mutants que no apareixen el film original.\nHi ha una escena en la que lluites contra un Centinela, apareix també el personatge de Mística que acaba liant-se amb un dels amics de Logan. Per fer la gràcia hi ha un moment en què li comenta a la seva nòvia que vagi en compte amb el fill que porta a les seves entranyes... i li diu: "¿Qué te parece el nombre Kurt?".\nDe fet el joc es fa un pèl llarg i acabes dessitjant que s'acabi per veure que passa al final. És un joc que, pel meu gust, no val la pena pagar els 60 euros inicials. Si el voleu agafaeu-lo de segona ma i el disfrutareu molt més.\nUn altre joc bassat en un personatge de còmic és el de "BATMAN: Arkham Asylum". La valoració d'aquest joc és completament oposada a l'anterior. És un joc que val moltíssim la pena. És excel.lent i a més a més molt fidel amb l'atmosfera fosca i asfixiant del cavaller de Gotham. En aquesta ocasió el Joker ha pres el "mando" a Arkham i Batman haurà de trobar la manera de parar-li els peus.\nApareixen gairebé tots els personatges claus en del món del millor detectiu del món, el comisari Gordon, el Espantapájaros, Bane, Killer Croc, Joker, Hiedra Venenosa, Harley Quinn, Oráculo... he trobat a faltar al Pingüino, no sé perquè no apareix. Potser ho farà en la segona part que ja està en portes de sortir "BATMAN Gotham City".\nEls escenaris són excepcionals, els moviments de combat són espectaculars i el joc en sí és bastant violent. Els moviments de càmara són força correctes i per tant et deixen disfrutar de tot el que succeix. Batman disposa de molts dels artilugis que es veuen en els còmics i això et fa entrar més en el personatge. Un joc realment excel.lent!!!!


Els orígens els trobaríem a finals dels anys 50s. Richard Barnes ho explica així al seu fonamental llibre “Mods!”: “Ja al 1959 hi havia nois amb motocicletes escúter, i cap al 1960 petites colles conegudes com Scooter Boys. També eren força primmirats amb la roba, un antecedent clar del posterior Mod escuterista. Cobrien els seus vestits amb parkes, sobretot per motius pràctics més que estètics, encara que més tard es van posar de moda”. Després afegia: “Per als Mods originals, aquests nois coneguts com Scooter Boys, amb les seves parkes verdes, van provocar la mutació cap a un Mod intoxicat per l’explotació comercial per part de les companyies discogràfiques i les botigues de roba de Carnaby Street”. Com veieu, l’ús de parkes és inclús anterior als Mods. Van ser els Scooter Boys els pioners, dels quals s’ho van copiar els Mods. I, com veieu, el seu ús era exclusivament per anar en escúter.\nAnem a veure qui eren aquests Scooter Boys:\nLa pel·lícula “The Wild One” (1953) va inspirar l’aparició dels Hell’s Angels als Estats Units i de la seva versió britànica coneguts com a Tone-Ups, indubtable antecedent del Rocker. Els Tone-Ups eren colles de joves amb motos de gran cilindrada –segurament la màxima aspiració era una Harley Davidson americana, però havien de conformar-se amb les britàniques Norton o Triumph- i abillats amb roba normalment texana o, sobretot, de cuir que es llançaven cada cap de setmana per les carreteres amb més revolts de l’interior del país, i gaudien de fer-se els amos de qualsevol bar de carretera i de barallar-se amb pobletans per alguna xicota. Com deia Barnes, a finals dels 50s en va sorgir una versió més adolescent, més urbana i més working-class: els Scooter Boys. Aquests escuteristes també s’agrupaven en colles i solien anar de club en club entre setmana, i els caps de setmana solien buscar diversió en alguna ciutat costanera que disposés d’algun parc d’atraccions i sales de festes. Roland Kelly, recordava a “Mods: The New Religion” de Paul Anderson: “Cap al '62/'63 ens agradava passejar per la vora del mar i ens allargàvem fins Weymouth, Bournemouth, Brighton, Southsea i l'illa de Hayling. Pel camí ens solíem trobar amb algun concert o amb alguna festa a algun local. Hi fèiem cerveses i hi passàvem la nit. Solíem dormir a les nostres escúters, o sota un pont o a alguna barca de la platja. Mai anàvem a un Bed & Breakfast, perquè no ens ho podíem permetre i perquè no ens hi admetien. Llavors només érem canalla i les cases d'hostes eren per a adults i per a famílies”. Aquests escuteristes urbans que solien vestir adequadament per poder entrar –i presumir- a clubs i sales de festa van trobar en l’ampla parka militar la millor manera de protegir la seva roba de la típica climatologia plujosa pròpia d’Anglaterra i, a més a més, la parka els servia perfectament de manta o de sac de dormir quan els tocava dormir al ras. Quan els Mods van trobar en l’escúter el seu medi de transport ideal –per barat, còmode, net i urbà- de seguida es van apropiar de l’estil dels Scooter-Boys, i això vol dir que de la parka també.\nCom veieu, la parka era una peça d’abric adoptada pels escuteristes, però entre els Mods molts eren els que la rebutjaven inclús per anar en escúter per no ser gens elegant, preferint generalment un abric “mac” de pell o una gavardina. Els Faces ho tenien com una cosa pròpia de Tickets; mai de la vida un aspirant a Face s’hagués posat una parka.\nDe parkes a les fotos de Mods dels 60s en podeu veure de moltes classes i maneres, inclús de diferents colors, però els Mods en preferien una per sobre de totes. Paolo Hewitt ens explicava a “The A to Z of Mod”: “La parka favorita dels Mods originals va ser la M-51 amb cua de peix de l’exèrcit nord-americà, que es va introduir, com el seu nom indica, al 1951. Es va fer servir per primera vegada a la Guerra de Corea. La guerra va acabar al 1953, però la producció de la M-51 va continuar fins a 1956. Remeses d’aquesta parka van aparèixer a principis dels 60s al Regne Unit en moltes botigues d'excedents de l'exèrcit i va ser llavors quan es va generalitzar el seu ús entre els Mods escuteristes perquè eren perfectes per ells. Eren calentes, protegien i mantenien la roba neta i seca, i es convertien en un sac de dormir si era necessari”. Els Mods solien comprar-les en aquestes botigues d’excedents de l’exèrcit o directament a les bases militars nord-americanes instal·lades al Regne Unit, on els Mods hi solien acudir també per aconseguir discs i texans Levi’s. Roland Kelly també ens diu: “Els Mods de Reading compràvem les nostres parkes a un lloc anomenat Brennan, que era la botiga local d’excedents de l'exèrcit. Van tenir sort de comprar grans quantitats de parkes americanes a la base aèria local de Greenham Common. Eren les genuïnes cua de peix amb caputxa de pell”.\nCom les escúters i com tot allò que formava part de l’estil Mod, les parkes van esdevenir moda, sobretot després dels aldarulls mods a la Setmana Santa del 1964. Fins llavors l’estil Mod només s’havia fet públic mitjançant el programa televisiu “Ready Steady Go!”, però en aquest programa els nois i noies que hi sortien anaven vestits –i força ben vestits- com quan eren a un club o a una sala de festes i, per tant, de Mod amb parka no en sortia cap. Altrament, a les fotos que van ser publicades a la premsa sobre els disturbis a la costa durant els estius de 1964 i 1965 en sortien molts de Mods abillats amb parka perquè eren Mods escuteristes que solien haver passat la nit anterior al ras abrigats amb la parka. Després de la seva popularització, la parka va esdevenir per a molts una mena d’impermeable força modern i original per fer front al mal temps o per estalviar-se pagar un allotjament, independentment si s’anava en escúter o no.\nCom tot allò que portaven els Mods, la parka també la personalitzaven. Hi solien cosir pell de rabosa a la revora de la caputxa, brodats i insígnies militars a les mànegues, escuts a l’altura del pit i, a vegades, portaven símbols o eslògans a l’esquena. Una simpàtica anècdota ens la va contar Ken Browne a “Mods: The New Religion”: “Llavors, no sé per què, mai anomenàvem als policies Old Bill, els coneixíem simplement com a Bills. Martin odiava la policia i portava escrit a l’esquena de la seva parka ‘Odio els Bills’, i a sota ‘Manteniu Anglaterra col·lapsada’”.\nNo és cert que la parka fos una peça exclusivament masculina i que les noies no en portaven. El que passava era que les noies no solien portar escúter i, per tant, no solien portar parka, però això no significa que no en poguessin haver. M’encanta una foto d’una noia Mod de 1965 amb parka on es fa palesa la sensibilitat estètica femenina en haver substituït la típica ornamentació militar pròpia dels nois per joies.\nPassada la moda Mod, la parka va caure en total desús mantenint-se a dures penes en l’ambient escuterista on també va anar perdent protagonisme davant peces d’abric més fàcils d’aconseguir, ja sabeu: harringtons, crombies, donkey jackets, sheepskins, bombers, abrics de mariner...\nEl disc de “Quadrophenia” va animar alguns Neo-Mods a recuperar la parka per anar en escúter, però qui va provocar una important revifalla en l’ús de la parka va ser la versió cinematogràfica de “Quadrophenia”. Després de la seva estrena a la primavera de 1979, la parka va esdevenir imprescindible per a qualsevol Mod revivalista. Això sí, la seva popularitat va quedar circumscrita als seguidors del moviment Mod. En l’àmbit aquell de les “tribus urbanes” que va comportar la New Wave amb tots els revivalismes juvenils i noves modes, la parka va esdevenir el principal aspecte identificatiu d’un Mod. Independentment de si tenies o no escúter, s’havia de tenir parka. Després, cadascú vestia allò que estava dintre de les seves possibilitats; estava aquell que es podia permetre allargar-se a Londres i vestir tratges a ratlles i sabates dels Jam, i hi havia qui s’havia de conformar amb Fred Perry, Levi’s i desert boots, però ambdós casos no acabaven de ser –i el segon cas encara més- si la fila no s’arrodonia amb una parka.\nA partir del 1982-83 el revivalisme Mod va anar perdent popularitat i els que es van entestar en continuar exercint de Mods van engrescar-se en fer evolucionar aquella expressió frankensteinitzada del moviment Mod que havia sorgit del Revival-79. Cert sector d’aquests Neo-Mods revivalistes no es van conformar en continuar exercint de penjats d’una pel·lícula i van dedicar-se a informar-se sobre el moviment Mod original i les seves expressions més genuïnes. Tot allò que descobrien els invitava a intentar superar aquell Mod parker, escuterista, amfetamínic i violent de la pel·lícula, i a recuperar força aspectes culturals i conductuals poc o gens presents a la pel·lícula. A mitjans 80s, entre els supervivents del Revival-79 va anar creixent una ferma consciència antiquadrofènica encaminada a desmarcar-se de la insípida i gratuïta violència intertribal. A la segona meitat dels 80s se solia veure a la porta dels locals on es feien festes mods cartells on posava: “No jeans, no greens”. Prohibir roba texana (“jeans”) i les parkes (“greens”) no era només una invitació a ser més elegant, aquesta prohibició amagava amb discreció el ferm desig d’evitar l’assistència de personal violent gens compromès amb la Cultura Mod.\nSuperada la fase quadrofènica, l’esdevenir ha mantingut les coses així en el moviment Mod: per una banda, l’escuterisme s’ha convertit en l’expressió menys discreta i més espectacular del moviment, fent-se de veure de valent amb l’ornamentació extravagant de les escúters i de les parkes, i intentant aplegar la major quantitat de gent a les seves concentracions (scooter-runs); mentre en els ambients clubbers –més selectius, exclusivistes i compromesos amb l’elegància- la parka està considerada totalment inadequada i fora de lloc.\nFins ara sempre hem estat parlant de la parka com a peça Mod i/o escuterista, però no serà fins el Brit-pop dels 90s que la parka començarà a assolir certa popularitat més enllà de l’àmbit Modernista. Com a herència de l’Anorak Pop i del Pop Indie –que ja s’havien apropiat de molts aspectes del Pop dels 60s i del moviment Mod-, per la nostàlgia pels 60s i degut al fotimer de festivals celebrats a l’aire lliure, serà força comú veure membres dels grups punters del Brit-pop vestint parkes a l’escenari. Als 60s mai cap grup relacionat amb el moviment Mod va vestir parkes per tocar en directe; només tinc constància que The Eyes -un dels grups que, seguint les tendències Pop-Art, intentaven convertir les seves actuacions en espectacles artístics- sortien a l’escenari vestits amb parkes de color rosa... i de ben segur que ho devien aconseguir! He vist fotos de Paul Weller, dels Chords, dels Long Tall Shorty i, clar, dels Merton Parkas amb parka, però mai sobre un escenari. Tanmateix, la parka és força comú entre els grups del Brit-pop tant sobre un escenari com als vídeos promocionals, desproveïda totalment de les seves connotacions escuteristes i com una peça d’abric original i moderna sense que això impliqui que el grup se senti vinculat d’alguna manera amb el moviment Mod. Podríem dir que d’entre moltíssima peça d’abric i impermeable d’herència Indie i Casual, a la parka se li atorgarà cert prestigi per la nostàlgia que pels 60s duu implícita. Molts seran els músics que la lluiran, però l’inici del periple que l’ha de portar a l’abassegadora popularitat actual cal buscar-lo en l’afecció que a Liam Gallagher dels Oasis li agafarà per la parka a partir del vídeo de “D'You Know What I Mean?” i que encara no ha amollat.\nL’empenta definitiva li va acabar de donar els Jocs Olímpics de Londres del 2012 on la ciutat no va deixar passar l’oportunitat d’intentar posar de moda la cultura Pop britànica. En les cerimònies d’inauguració i clausura hi van actuar els Who i els Bready Eyes de Liam Gallagher, hi va haver una desfilada escuterista de caire Mod i el ciclista Brad “Mod” Wiggins en va ser un dels grans triomfadors esportius.\nMolt possiblement la parka sempre ha tingut el seu encant, però continuava mantenint-se exclusivista degut a la dificultat de trobar-ne. A partir dels 90s marques properes a les subcultures modernistes, com Fred Perry, Lambretta, Merc o Adidas, van començar a llançar els seus models de parka. Tanmateix, avui en dia qualsevol marca ofereix parkes tant per a homes com per a dones, tant per a petits com per a grans, de tota mena de forma i color, encara que les més corrents solen ser de color caqui amb banderes o insígnies militars cosits al braç que demostren d’on prové la seva inspiració. Avui en dia, pots comprar una parka com la del Jimmy del disc de “Quadrophenia” amb “The Who” a l’esquena o amb la diana de la RAF cosida al braç de marques que no tenen absolutament res a veure amb la cultura Mod ni amb el Modernisme.\nAbans dels 90s, quan veies un noi amb parka sabies que era un Mod. Avui en dia veure un noi amb parka no significa res si no va acompanyada d’altres aspectes identificatius: pentinat, roba, calçat, escúter...\nLa meva experiència amb la parka és, com la majoria d’històries que us compto sobre mi i el moviment Mod, una història plena de frustració, mancances i despropòsits. Jo vaig ser un dels noiets que em vaig quedar penjat amb les imatges de la pel·lícula “Quadrophenia” a principis dels 80s del segle passat, per la qual cosa per formar part del revivalisme Mod m’era absolutament vital aconseguir una parka, cosa totalment fora del meu abast. El meu amic Àlex Martí va tornar de Suïssa, on havia estat treballant tot l’estiu, amb un dos quarts M-65 de l’exèrcit nord-americà que venia a ser una versió minifaldilla de la parka mod i es va convertir en l’enveja de tota la colla. Ofuscats per la frustració, altres membres de la colla li van demanar a un company que estava fent la mili que ens portés alguna peça d’abric militar que pogués consolar-nos i ens va dur uns dos quarts de l’exèrcit espanyol amb el que ens vam autoenganyar l’hivern següent però que mai vam gosar lluir fora del poble. Val a dir que aquest dos quarts bona honra em va fer per a les feines del camp i les excursions a la muntanya hivernals durant un bon grapat d’anys posteriors. Per anar a concerts fora del poble i presumir de ser Mod havia de demanar-li una curiosa parka caqui –no sé si militar o de cacera- que un company tenia de son pare, no tenia cua de peix però era un tres quarts; li vaig fer unes quantes ofertes però es veu que sempre em vaig quedar curt.\nLa ceba per la parka va començar a passar-se’m quan a la portada de l’”Snap!” els Jam portaven uns abrics negres llargs (crombies) que em van animar a treure-li la pols a un llarg abric marró fosc de principis dels 60s que mon pare conservava com a nou i quan em van comprar un abric cheepskin. I encara més quan, des del modzine “Reacciones”, Ringo Julián ens animava a desmarcar-nos del quadrofenisme busca bregues i vulgar.\nL’any 1986 vaig acabar la carrera i, mentre els meus companys d’estudis ho celebraven fent un viatge a Florència, jo vaig aprofitar l’avinentesa per convèncer els meus pares perquè em regalessin un viatge al meu somniat Londres. A la botiga “Merc” de Ganton St vaig viure un dels moments més esperats per mi: tenir davant un gran estoc de parkes per triar. L’aura màgica d’aquell somniat moment es va esvair només fotre’ls mà. Estaven totes, sense excepció, fetes pols, en un estat lamentable, descolorides, plenes de sets, pedaços i botanes. Allò no eren parkes, eren relíquies que es mereixien descansar en un museu arqueològic. He estat a punt d’escriure que eren de segona mà però vés a saber per quantes mans havien passat. A més a més, eren caríssimes i vaig preferir gastar-me aquells calerons en discs, uns pantalons de pota de gall i un dos quarts de pana com el que porta Paul Weller al vídeo de “Shout To The Top”, que no em serviria per fer-me el Mod però sí per tenir una peça totalment exclusiva, almenys al meu poble i comarca.\nA principis dels 90s es va obrir a Benicarló “Last Resort”, una meravellosa botiga dedicada a importar discs, roba, calçat i complements de Londres. Com estaven canviant els temps! Allí vaig tornar a tenir l’oportunitat de comprar-me una parka... sense moure’m de la meva comarca! Però, una vegada més, vaig haver de deixar passar l’ocasió per l’estat de les parkes i perquè ja no em veia, amb quasi trenta anys, vestit com un Ticket de setze anys.\nAls Nadals del 2006 ens vam allargar a Barcelona amb les nenes per visitar el Mare Magnum i que veiessin com de bonica es posa la ciutat durant aquestes festes. De matí ens va venir bé de passar-nos per la botiga que “Merc” havia obert a Barcelona i on no havia estat mai. No recordo bé amb quina intenció vaig entrar-hi, però estic del tot segur que amb el que no estava pensant era amb una parka... i, ves per on, allí em vaig trobar amb un bon sortit de parkes noves de trinca! Entre totes aquelles parkes de marques comercials vaig trobar una M-65 amb cua de peix fabricada a Gibraltar per a l’OTAN; era la cosa més aproximada a la parka dels meus somnis que havia vist mai. Llàstima que jo tenia més de quaranta anys i tenia clar que mai tindria una escúter. Em vaig comprar unes sabates i vam continuar la visita a la ciutat. Vaig estar menjant-me la bola durant tot el dia amb aquella parka que acabava de veure: que si l’edat, que si no tenia escúter, que si el preu, que si els macarres quadrofènics, que si... Mecagondéu! Bajanades! Què t’empatolles, Robert? Corre i fes-te-la teva, ella està feta per tu i t’està esperant! Amb quaranta anys i escaig, i amb aquella calba com no fos algun imbècil madrileny ja ningú em podia prendre per un Mod xungo. Ja no tenia edat perquè em prenguessin per un Ticket i tenia absolutament tota l’edat per passar-me aquestes xorrades pel folre de la bosseta dels ous! A quarts de vuit vaig córrer cap a “Merc” i me la vaig comprar. Aquell any els Reixos em van demostrar com de bé m’havia portat durant aquell any.\nÀlex Martí, l’amic gràcies al qual em vaig encaminar cap al Modernisme, té una parka exactament igual a la meva. Encerts de la vida! Quan ens trobem els dos amb la M-65 solem riure recordant-nos d’aquells dos quarts horribles que dúiem de joves i imaginant-nos d’aquí uns anys anant a prendre el sol ajudats d’una gaiata però abillats, com no, amb la nostra inseparable –i calenteta- parka. Salut tinguem!\nAntonio Hernández 24 de febrer de 2017 a les 13:49\nBuen post, muy interesante. También yo pasé mi propio periplo para conseguir una parka, llegando incluso a vestir el 3/4 del ejército de aquí.\nEs curioso que este post me llega justo en el momento que Laura me acaba de regalar un parka justo como yo la quería, con cola de pez, pelo en la capucha, bolsillos en el pecho y bien abrigada. Eso si, de color verde!\nMagic Pop 27 de febrer de 2017 a les 15:01\nQuè gran Robert!, com gaudeixo llegint-te. Un article impecable tant ple de detalls històrics com d'emocions. Salut tinguem per rememorar-ho tot plegat molts d'anys més amb les nostres parkes!.


Reparació de goteres Qparadis - Manteniment de les Cobertes\nManteniment de les Cobertes és la secció especialitzada en Reparació de goteres i tot el relacionat amb les cobertes de l’empresa Qparadis.\nL’equip de professionals de Manteniment de les cobertes disposa d’una àmplia experiència en impermeabilitzacions de cobertes i façanes. Si està buscant el millor servei de Reparació de goteres ja ho ha trobat. Emprem les tècniques que millor s’ajusten a les condicions particulars de cada client.\nEl grup Qparadis i la divisió de manteniment i reparació aporta solucions i ofereix els millors serveis de Reparació de goteres per a una correcte impermeabilització. A més l’informen sense compromís de les tècniques que s’utilitzarà per allargar la vida de la seva impermeabilització.\nNo dubti en contactar amb nosaltres utilitzant el formulari o bé trucant-nos per a què l’informem més detalladament sobre els serveis de Reparació de goteres. Utilitzant alguns dels nostres serveis com Reparació de goteres vostè pot tenir la millor impermeabilització, a més a més de poder tenir un control d’aquest amb el pas del temps. Una mala impermeabilització pot provocar l’aparició de goteres, humitats, esquerdes, fongs, entre altres, agents que afecten directament a l’estructura de l’edifici. Evitar-ho o minimitzar-ne els efectes i despeses econòmiques està en les teves mans amb els serveis de Reparació de goteres.\nA més a més de Reparació de goteres el nostre equip de professionals està capacitat per a dur a terme qualsevol tasca en les diferents fases constructives d’una coberta L’animem a que segueixi visitant el web i descobreixi que oferim a més a més de Filtracions , Manteniment , Goteres al Terrat , Humitats en Murs.\nCom podem ajudar-lo amb Reparació de goteres?


Contacte | Contacte – La xarxa dels subscriptors\nC/ Ferlandina, 43\nEditora: Assumpció Maresma\nCaps de Redacció: Josep Casulleras i Esperança Camps\nCap d'Estil: Jordi Badia Cap de Publicitat: Àlvar Teixidor\nSi voleu contactar amb VilaWeb ho podeu fer així:\n· Per a contactar amb la redacció feu servir aquests correus:\nCorreu general de redacció: redaccio@vilaweb.cat\nCorreu del director: director@vilaweb.cat\nO telefonar al 934 426 439 (Horari: de dilluns a divendres de 08.00h a 23.00h)\n· Per a resoldre problemes tècnics o relacionats amb la vostra subscripció\nCorreu de suport: suport@vilaweb.cat\nSi ho preferiu també podeu fer servir aquest formulari o, només si sóu subscriptors, podeu escriure a subscriptors@vilaweb.cat o telefonar al 689 344 437 (horari: 9h a 14h)\n· Si voleu inserir publicitat:\n· Política de publicació d'articles no demanats:\nVilaWeb no es compromet a publicar o establir correspondència sobre articles que no ha sol·licitat. Si envieu un article per a publicar o proposeu una col·laboració el diari considerarà el cas. Però si no hi ha cap resposta en quaranta-vuit hores, s'entén que no se'n considera la publicació.\nVilaWeb té una secció d'opinió molt limitada i pràcticament només publica els articles dels seus opinadors habituals. Com a norma, que pot ser modificada en casos excepcionals, no acceptem articles d'opinió de persones que estan exercint un càrrec polític ni tampoc acceptem articles que hagin estat o vagin a publicar-se també en altres mitjans.\nAmb qui vols parlar?*\nSuport (per a temes tècnics) Redacció (per a temes periodístics) Administració (per a temes relacionats amb la subscripció)\nAccepto la política de privadesa de VilaWeb*.\nUs informem que les dades de caràcter personal que ens proporcioneu seran tractades per Partal Maresma i Associats S.L. com a responsable del tractament. Les recollim amb la finalitat de resoldre qualsevol consulta relacionada amb el diari. Les recollim sobre la base del consentiment que ens proporcioneu marcant la casella anterior o sobre la base de la relació contractual que s'estableix en el cas que sigueu subscriptor o client. No es preveuen cessions a tercers ni transferències a tercers països. Podreu exercir els vostres drets d'accés, rectificació i limitació i suprimir les dades a l'adreça electrònica dades@vilaweb.cat, com també el dret de presentar una reclamació davant una autoritat de control. Podeu consultar la informació addicional i detallada sobre protecció de dades a la nostra política de privadesa.


David Vicioso - Pratencs.cat\nArxiu de: David Vicioso\nL’Ajuntament del Prat de Llobregat reunirà el proper dimarts a les entitats solidàries de la ciutat per a tractar sobre la crisi humanitària de les persones refugiades que estan arribant a Europa.\nAquesta setmana es pot fer a Torre Balcells la preinscripció per a l’escola municipal de música que començarà al proper setembre. En aquests moments s’estan enllestint les obres de remodelació de l’edifici. L’escola oferta 450 places dividides en les diferents formacions, des del bàsic fins a l’avançat i en una vintena d’instruments. Es tracta d’un […]


QUE PENSA JOSEP M. BALLARIN - Saltamarti Llibres\nQUE PENSA JOSEP M. BALLARIN. ENTREVISTAT PER MONICA FULQUET\nDERIA EDITORS ARC\n"A veure quin dia les nostres esquerres s'adonaran que les esquerres castellanes són tan anticatalanes com les dretes, coi, només que hi posen vaselina, que és el cas del Zapatero. Ens fotran per totes bandes, aquest Estatut és una llufa, com els tres que s'han fet." "Jo, del Carod et diria que per ell és més important ser d'esquerres que no pas el país i fer un bloc nacionalista, perquè llavors es trobaria que manaria el Mas perquè té més vots que ell." "Em vaig fer capellà perquè Déu ha volgut, em va fotre una empenta sense preguntar-me si m'agradava o no m'agradava, i cap allà". "El Laporta deu tenir les seves culpes en el Barça, ara no em facis dir-les, però després ha estat tan manifestament català que certs ambients no l'hi perdonen." "Que els fills d'en Montilla no tenen més remei que sentir-se catalans? Això és un fet. De manera que aquests que ens van venir de la immigració en temps del franquisme ja s'han integrat, però, torno a dir, un llatinoamericà potser podrà integrar-se perquè en el fons té les mateixes arrels cristianes, però un musulmà no."


o_553 – Traces\nEdita obra ERMITA DE SANT BLAI\nAl coll del Ventall Tivissa (Ribera d'Ebre)\nSituada a 2,5 Km. a migdia de la vila de Tivissa, en un vessant del Coll del Ventall, que està coronat per les restes del castell de Sant Blai. Ermita de planta rectangular i una sola nau amb capelles laterals i absis semicircular. La nau està coberta amb volta ogival lleugerament apuntada, dividida per arcs torals que descansen sobre una cornisa, que envolta la nau, i pilastres. La volta canvia de dimensions en el presbiteri: es fa més estreta i queda flanquejada per dues portes, una de les quals de la sagristia. Les capelles laterals presenten voltes de canó i s'obren a la nau amb arcs formers de mig punt. Als peus del temple hi ha el cor, suportat per un arc lleugerament apuntat i delimitat per una senzilla barana de forja. La il·luminació de la nau es fa a través d'òculs situats als laterals de la nau i de la rosassa. S'hi accedeix per un portal de pedra carejada amb un arc de descàrrega que incorpora a la part central un rellotge de sol amb data de 1889. A sobre la porta hi ha una petita finestra de mig punt i la rosassa. La façana queda rematada per un campanar d'espadanya ceràmic d'un sol ull. La nau central està reforçada a l'exterior a través de contraforts. En un lateral de la façana posterior trobem adossada la rectoria. El parament dels murs és de maçoneria, amb les cantonades definides amb carreus escairats i els sòcols i cornises ceràmics.


La línia de Wallace: Designis divins (relats conjunts)\nJan Brueghel el Vell, 1613, Entrant a l'Arca (o eixint d'ella?)\n--Si, ja sé que ha estat Jahvè qui ho ha disposat així i que no en queda una altra que fer-li cas, no cal que m'ho repetisques. Però això no lleva que no entenga res, Noè. I menys a aquestes alçades, després d'haver fet tota la feinada, amb els animals recollits i el Diluvi a punt d'esdevindre...\n--Jo tampoc no ho entenc, dona, t'ho puc assegurar. Però el Senyor ha estat clar i concís, i no m'ha deixat ni obrir la boca, així que dis-me què havia de fer... Si ens ordena que desallotgem l'Arca, que al remat va ser ell qui ens va manar que la férem, doncs no hi veig cap altra eixida. L'hauries d'haver sentit: que s'ha demostrat que el sector Diví és molt menys eficient que el privat per a gestionar determinats serveis, que si el dèficit estructural del Cel ha arribat a extrems que no es poden assumir...\n--En poques paraules: que ha venut l'Arca i ens ha fet fora, vaja. I què farem ara nosaltres? I els animals?\n--No l'ha venuda, n'ha privatitzat la gestió; m'ha insistit molt en el concepte, i en que no hem de fer cas a la demagògia populista i bolivariana, que la veritat no sé molt bé què deu ser. Diu que l'Arca, com a tal, seguirà funcionant tal i com estava previst, i millor encara, perquè a partir d'ara ho farà sota uns altres paràmetres d'eficàcia i rendibilitat, sense cost per a la Divinitat i amb molta més llibertat d'actuació, perquè hi haurà menys burocràcia que l'entrebanque... Quant a nosaltres, m'ha explicat no sé què d'adherir-nos voluntàriament a un ERO, expedient de regulació d'ofegament, però que m'ha de passar unes sol·licituds per a emplenar i ja anirem veient-ho. I dels animals, diu que si cal ja en crearà uns altres quan escampe, però que és evident que en aquesta conjuntura cedir el seu lloc a persones brillants i amb cert nivell adquisitiu és molt més intel·ligent, que a la llarga ajudarà a la sostenibilitat econòmica del projecte i que, en tot cas, les coses són com són i ell és Déu i jo no sóc qui per qüestionar-lo.\n--De veres, no comprenc quasi res de tot el que em dius, però no m'ho esperava gens, això, del Creador, quina decepció... Ja sé que és una blasfèmia, però potser ens hauria anat millor si des del principi haguérem fet costat al Dimoni.\n--Ui, no cregues, el Dimoni també estava a la reunió, sembla que té accions en la unió temporal d'empreses que se'n farà càrrec de tot plegat. L'hauries d'haver vist, amb aire de satisfacció, assegut a la mateixa taula entre Déu i un tal Florentino, que no sé exactament què hi pinta en tot açò...\nLa meua proposta del mes per als relats conjunts. Ja veieu, tota la vida convençut de que Déu era keynesià, i va i resulta que va ser ell qui va inventar el neoliberalisme (noè-liberalisme, en aquest cas...). Desenganyem-nos: és trist reconèixer-ho, però Ayuso té raó...\nCarme Rosanas 6 de maig de 2021, a les 19:59\nEls mals exemples arriben al cel, ni déu es lliura del Florentino i tots aquests aprofitats... o potser vols sir que és ell que ja va començar així? On anirem a parar, ho tenim magre. Sort que no va parlar dels independentistes, que encara sortiríem més escaldats!\nAlfredRussel 11 de maig de 2021, a les 20:13\nUna divinitat dinàmica i emprenedora (el que vindria a ser una divinitat com Déu mana) ha de saber-se adaptar a les circumstàncies i aprofitar les oportunitats, Carme. Ara, si jo fora Déu (o el Dimoni), desconfiaria de Florentino: a la que s'encanten, s'ha fet amb el Cel, amb l'Infern i si m'apures amb el Purgatori, i els ha fet fora a tots dos. I no vull ni pensar on ens col·locaria, als independentistes... Abraçada i moltes gràcies!\nsa lluna 6 de maig de 2021, a les 20:25\nHa,ha,ha, tens cada idea per a riure una bona estona!:\nERO, expedient de regulació d'ofegament o el noè-liberalisme.\nHas aconseguit treure'm la son. 😉\nAlfredRussel 11 de maig de 2021, a les 20:14\nMoltes gràcies, lluna :) La ironia com a teràpia, ja saps; però que no ens falta mai la gana de riure, i de fer riure a qui apreciem. Salut i abraçada!\nMcAbeu 7 de maig de 2021, a les 8:40\nLa presència d'en Florentino està totalment justificada perquè només ell té el poder d'incloure certes clàusules al contracte que ni al dimoni se li poden acudir. Gràcies a ell, si aquesta privatització dona beneficis, se'ls quedarà tots l'empresa privada. En canvi si tingués pèrdues, se'n faria càrrec el sector diví. Negoci rodó... un cop més.\nBen trobat el relat i força divertit (m'ha fet riure això del "Noè-liberalisme"), tot i que en el fons el tema no fa gens de gràcia.\nAlfredRussel 11 de maig de 2021, a les 20:21\nMoltes gràcies, Mac! :) Una volta més, recorrem a la ironia però és cert, no està la cosa com a per a bromes. Tan bon punt remunte un poc l'economia, em veig l'arca reconvertida en creuer de luxe per a milionaris. I Noè i família, encara tindran sort si els deixen fer de cambrers...\nCrec que Florentino està ara capficat en llançar un Superparadís, que competiria amb els cels de les diferents religions i al que només podria entrar-se per invitació expressa... seua. Confiem en que no ho aconseguisca, o almenys en que no ens hi arrossegue... Salut i abraçada!\nPons 10 de maig de 2021, a les 12:37\nEstà clar que per ser ric s’ha de mantenir bona relació amb els polítics poderosos, i per ser un polític poderós s’ha de ser amic dels rics, podem fer una neteja del sistema i tornar a començar? A veure si aquesta vegada em toca ser ric per variar.\nAlfredRussel 11 de maig de 2021, a les 20:25\nDiuen que estem fets a imatge i semblança, Pons, però és evident que uns més que els altres. Al remat, el Diluvi anava a ser un reset, i ja veus... Salut i moltes gràcies!


La Vall d'Uixó troba un tresor del segle III a. C. en el Poblat de Sant Josep | Castelló Extra\nLa Vall d'Uixó troba un tresor del segle III a. C. en el Poblat de Sant Josep\nDurant l’excavació arqueològica realitzada en 2021 en el Poblat de Sant Josep es va trobar un tresor que ahir va ser presentat en societat. L’Ajuntament de la Vall d’Uixó va donar a conéixer en un acte en el hall de l’Auditori la troballa d’una parella d’arracades d’or, un penjoll d’or de manera ovalada i sis monedes de plata emeses en la seca d’Arse (Sagunt) entre el segle II i III a. C..\nAquest tresor es va trobar mentre un equip d’arqueòlogues treballava en l’excavació de l’ensulsiada del carrer 3 del poblat, relacionat amb la destrucció d’aquesta zona per un gran incendi. Aquesta excavació va estar sufragada per l’Ajuntament, dins de la seua vocació per “continuar posant en valor el patrimoni històric local, no sols per atraure el turisme, sinó també per a conéixer les nostres arrels”, tal com va expressar l’alcaldessa, Tania Baños.\nTant les joies d’or com les monedes van ser trobades entre les toves de l’ensulsiada provocada per l’incendi. Les monedes són una dracma, quatre semiovals i un divisor de plata. En l’anvers de la primera es pot veure un personatge masculí (que s’ha identificat com Hèracles) i en el revers un animal en actitud de córrer, que la majoria d’autors identifiquen amb un bou. Els semiovals presenten en el seu anvers un personatge femení i en el revers una roseta de huit pètals.\nEn la presentació van ser presents l’arqueòloga i restauradora Ana Viciach, que va donar els detalls de les peces; la directora del Museu i Arxiu Municipal, María Luisa Rovira, que va donar compte de la importància d’aquesta troballa; i de Ruth Sanz, diputada provincial de Cultura que va mostrar el suport de la Diputació de Castelló a aquesta mena de projectes. Baños va destacar que enguany continuaran els treballs d’excavació amb una inversió de 15.000 euros, que podria ampliar-se amb l’arribada de fons europeus.\nEl Poblat de Sant Josep és un jaciment arqueològic amb una llarga ocupació, encara que els períodes històrics més importants són l’ibèric (segle VI-II a. C.) i el romà (segles IV-V a. C.). Les excavacions dels últims anys han permés documentar l’extrem nord de l’assentament ibèric, que està tancat per una muralla i protegit per una gran torre. A l’interior transcorre un carrer des d’on s’accedeix a mà esquerra a les cases i a mà dreta a la torre situada en l’exterior. Aquesta zona va quedar destruïda a la fi del segle III a. C. a causa del gran incendi.


07/19/2019 09:59:36 AM\nSis escoles de Sant Boi participen en la 4a Marató de l'Estalvi Energètic contra la Pobresa Energètica\nL'escola Benviure se suma enguany a aquesta campanya de sensibilització i bones pràctiques\n6 escoles de Sant Boi participen durant el mes de febrer en la 4a Marató d’Estalvi Energètic contra la Pobresa Energètica. L'objectiu és implicar alumnes, docents i personal de cada centre per dur a terme bones pràctiques d'estalvi. El resultat esperat és reduir en almenys un 10% els consums d'aigua, electricitat i gas registrats el mes de febrer de l'any passat.\nL' escola Benviure participarà enguany per primer cop en aquesta iniciativa, que s'estendrà de l'1 al 28 de febrer. La resta d'escoles santboianes que hi prenen part són: Antoni Gaudí, Parellada, Rafael Casanova, Antoni Tàpies i Barrufet.\nEn el conjunt de les edicions anteriors, les escoles santboianes participants han generat un estalvi conjunt de 6.400 euros . Aquestes escoles han aconseguit reduir globalment els seus consums d'electricitat, gas natural i aigua, tot estalviant més de 64.000 kWh d’energia i gairebé 160.000 litres d’aigua.\nEl 100% dels diners estalviats a Sant Boi s'han destinat a fer auditories energètiques en llars de la ciutat, per reduir-ne el consum i la despesa energètica. Les auditories s'han fet prioritàriament a llars en situació de pobresa energètica .\nSant Boi és una de les 4 ciutats que van participar en la primera edició de la Marató. Enguany ho fan 122 edificis públics, de 10 ciutats i de la Generalitat de Catalunya.\nIV Marató Estalvi Energètic.jpg


Mor el músic i pedagog Carles Guinovart\nEl promotor musical va ser un referent de la composició i la difusió de la música dels segles XX i XXI a Catalunya\nBarcelona - Dimecres, 02/10/2019 - 17:54\nEl compositor Carles Guinovart (Barcelona, 1941) ha mort a la seva ciutat natal, segons ha confirmat el Conservatori Municipal de Música de Barcelona.\nMúsic, pedagog i promotor musical, la seva producció d’obres a solo, de cambra i música simfònica va tenir un ampli ressò internacional. També va destacar en l’anàlisi i l’ensenyament de la música contemporània.\nFormat a Barcelona i més tard a París, Guinovart era catedràtic d’Harmonia i Contrapunt, professor de la Càtedra de Composició i Anàlisi Musical al Conservatori Superior de Música de Barcelona, i va ser l’impulsor i director del Curs Internacional d’Interpretació Musical de Girona des de l’any 1984.\nUna de les seves ambicions va ser, precisament, servir l’estudi de la música a través de la pedagogia i treballar per la projecció de la música contemporània, dels segles XX i XXI.\nVa ser membre de l’Associació Catalana de Compositors, entitat de la qual ha sigut vicepresident, i membre del consell editorial de la ‘Revista Musical Catalana’. També va escriure diversos articles i comentaris de concerts i va impartir cursos i conferències en centres musicals de gran prestigi.\nVa ser l’impulsor i director (des de l’any 1984) del reconegut Curs Internacional de Música, que es porta a terme cada estiu a Girona, on es reuneixen intèrprets i pedagogs per recolzar els estudiants més qualificats. La plataforma li va servir per impulsar la projecció de la música contemporània a través d’un concurs de composició i un altre d’interpretació de música del segle XX (1988), amb un èmfasi especial en la música catalana de creació recent.


Misió, visió y valors Lloc de la Dona cat\nLa missió dels projectes socials es desenvolupa en dues vessants que es complementen i retroalimenten:\nAfavorir el desenvolupament integral i l’autonomia de les dones que exerceixen la prostitució i viuen situacions d’exclusió i d’injustícia; contribuint a la realització personal i a la seva integració social i laboral.\nTreballar per la sensibilització i la transformació social tot denunciant situacions d’injustícia social que afectin a les dones.\nEstem amatents a la realitat social i de la dona, per oferir respostes creatives a les noves necessitats i desafiaments. Volem fer visible la situació d’injustícia de les dones i el nostre compromís per la transformació social.\nAfavorim la formació contínua i l’avaluació dels projectes, per a una millora professional i un treball de qualitat. Des d’una identitat compartida i la vinculació a l’entitat, enfortim el treball en equip i vetllem per la integració i l’aprenentatge mutu entre totes les persones que participem en els projectes.\nEns comprometem en la sostenibilitat econòmica dels projectes, diversificant les fonts de finançament, impulsant l’autofinançament i establint noves aliances.\nLes persones que participem en els projectes socials de les oblates vivim i actualitzem un conjunt de valors que ens identifiquen amb la Congregació, que els manté en el temps.\nReconeixem a l’altre/a com a PERSONA, amb plena dignitat, drets i possibilitats. És la base des d’on acompanyem i construïm el treball en equip.\nL’ACOLLIMENT autèntic, proper i constant es respira en els projectes i impregna qui s’apropa creant espais de familiaritat, calidesa i alegria.\nTreballem des del RESPECTE a la persona i als processos de creixement i canvi, tot acceptant i integrant la diversitat.\nL’especial sensibilitat cap a les realitats de vulneració de drets de les dones i l’anhel per la igualtat i la justícia social es converteix en COMPROMÍS solidari i responsable, implicant-nos des d’una perspectiva de gènere.\nLa GRATUÏTAT i l’altruisme, ens mantenen disponibles per tal d’oferir oportunitats, més enllà de la pura eficàcia i recerca de resultats.\nCreiem fermament en la dona i per això, mantenim l’ESPERANÇA i la confiança.\nEls projectes socials són espais de referència per a la dona, on afavorim la consolidació de les seves potencialitats i el creixement personal. Són entorns de reflexió on l’experiència es converteix en motor de canvi social.\nTreballem des de la realitat concreta en què s’insereix la dona i el projecte, per CONTEXTUALITZAR les intervencions.\nOBERTURA, EMPATIA I ESCOLTA ACTIVA sostenen la nostra particular relació amb les dones que participen en els projectes, la qual cosa ens permet adoptar criteris d’actuació basats en la FLEXIBILITAT. Respectem els ritmes de cada dona, veritable protagonista del seu procés i presa de decisions. Acompanyem els processos de millora i creixement, generant VINCLES RELACIONALS que afavoreixen la fortalesa de la dona i LA SEVA ATENCIÓ INTEGRAL.\nTREBALLEM EN XARXA amb altres professionals i institucions i també EN EQUIP, amb el desig d’oferir un SERVEI DE QUALITAT, INTERDISCIPLINÀRIA, amb participació activa del VOLUNTARIAT, tenint en compte les aportacions de totes i cadascuna de les persones que integrem els projectes.


CelMiranda | Cada dia és el 8M\nPer nosaltres, a CelMiranda, cada dia és 8M i creiem que les dones hauríem de poder reivindicar el nostre paper i els nostres espais cada dia. Fa gairebé vint anys que la nostra empresa existeix, vint anys en què sempre hem tingut un equip altament feminitzat: la gairebé pràctica totalitat del nostre equip està conformat per dones. Després d'aquestes dues dècades, però, ho tenim molt clar: no és casualitat, ni molt menys, que sempre tinguem moltes més dones que homes a les nostres files.\nEns encanta la nostra feina i la fem de molt bon grat, però el gust per la feina no ens pot tapar una realitat molt més gran, que per desgràcia també és injusta: les cures dels infants, especialment la seua alimentació i la seua educació, encara són professions altament feminitzades. Any rere any, comprovem com al mercat laboral del nostre sector hi abunden moltíssimes més dones que no pas homes, perquè les nostres feines, sovint, són menyspreades: les dones a cuinar i a cuidar la canalla, ja sigui tancades a casa o als menjadors. Sota aquestes paraules tan dures s'hi amaga una realitat que ha condicionat molt la nostra feina.\nNosaltres, però, des de CelMiranda volem defugir aquesta lògica i volem convertir una discriminació històrica en una oportunitat per a reivindicar que les dones som tan vàlides com els homes per a fer qualsevol feina. Considerem que la nostra empresa n'és un clar exemple: amb una plantilla on hi ha moltes més dones que homes, ja fa anys que tirem endavant cada dia i que lluitem per oferir una alimentació sana, equilibrada i de proximitat als infants, a més d'un projecte educatiu de menjador complementari al de cada centre escolar.\nI és que en ple 2021, per desgràcia, seguim trobant-nos amb situacions on se'ns discrimina o qüestiona pel simple fet de ser una plantilla femenina encapçalada per una dona a més. Són incomptables els relats, anècdotes i discriminacions masclistes que la Cel, la nostra administradora, podria relatar des de l'experiència. I alerta! Perquè se n'ha trobat en tots els àmbits: des de l'administració fins a l'empresa privada.\nNo podem fer vaga perquè som un servei essencial, però la nostra reivindicació és, precisament, fer les coses el millor que sabem i puguem dia rere dia i demostrar al món que les dones podem fer la nostra feina, tenir les nostres empreses i formar equips, i que som vàlides


Lima no es tanca a recórrer contra la decisió de la FIFA\nEl central demana els arguments jurídics en què es basa la desestimació\nUn cop coneguda la resolució de la FIFA de no atendre la demanda d’inhabilitació per a tota la vida del president de la Federació Andorrana de Futbol (FAF), Fèlix Álvarez, que va presentar Ildefons Lima, els advocats del jugador han sol·licitat els fonaments de dret per estudiar el següent pas a realitzar. D’aquesta manera, el futbolista no tanca la porta a recórrer contra la decisió de la FIFA, sempre depenent de quin sigui el contingut de la informació demanada i de quins siguin els arguments jurídics de la FIFA per haver desestimat la seva petició.\nEn el moment que Ildefons Lima\nVenga ya deja d tocar las narices a todo el mundo, esto es una pataleta d niños y ya no tienes edad para tonterías.retirate con dignidad\nJa ni hi ha prou de la teva historia, al menys fins que ho expliquis tot, no tant sols el que t'interessa.\nPerò quina jeta que tens. Et van apartar pq estàs acabat i pel tema de les apostes. D'això no en parles, ehhh.\nSUP , desapareix ja del mapa !\n#1 Plantofada de realitat\nEl pais no et creu, afe no se si etbpot defensar quan es una assosiació per futbolistes espanyols i la FIFPRO que es internacional encara no reconeix a la AFA. La FIFA ja s'ha pronunciat. Podries deixar ja de malmetre amb l'unic objectiu de buscar el teu benefici particular? Ja has fer prou mal a la imatge del pais. Si fos la FAF et fotria una querella per difamacions i vulneracio de privacitat ensenyant els watts entre tu i el sr president... que a més no se si podria tambe incorre en un delicte informàtic!


Una carretera que agrada als arqueòlegs\nEl nou traçat de la GIV-5247 s'ha fet per poder ampliar el jaciment de Vilauba\nUn rival de rang superior\nLliga catalana EBA. El Quart resisteix fins a la mitja part (31-28), però acaba sucumbint per la major densitat de recursos del Tarragona i pel desgast acumulat de la semifinal de dissabte\nConducció segura des de casa fins al Tura d'Olot\nEl Consell del Pla de l'Estany posa en servei, dissabte, un bus per transportar joves de la comarca a la festa olotina\nEl Ripollès també té bus festiu\nQueixes per la millora a la carretera de Villauba de Camós\nEl veí de Banyoles Joan Angelats ha denunciat la injustícia que a criteri seu li fa la Diputació de Girona en expropiar-li una part d'un camp de regadiu que té a Camós. Li'n paguen 7.000 euros, però...\nL'empresa AMSA ja està treballant en l'obertura del nou traçat de la carretera de Pujarnol (la GI-V-5247), a l'alçada del jaciment de Vilauba, que permetrà excavar a sota de l'actual carretera. Els...\nCanvi dels límits entre Camós i Porqueres\nLa Generalitat ha aprovat l'intercanvi d'una part dels termes municipals de Camós i Porqueres. Uns 14.000 m² de Porqueres passen a Camós, i prop d'11.000 m² de Camós, a Porqueres. L'alteració, decidida...\nL'Ajuntament aprova una moció sobiranista\nEl ple de l'Ajuntament de Camós ha aprovat per unanimitat (de CiU, en el govern, i ERC a l'oposició) una moció de suport perquè Catalunya esdevingui un estat lliure en el marc de la UE i en què l'Ajuntament...


Quants de nosaltres no tenim la terrassa o el balcó convertit en una espècie de magatzem, on deixem tots els trastos que no utilitzem entre una estació i l’altra? Si et sents identificat/da amb aquest problema o si bé tens ganes de donar un nou aire a aquest espai, et donem alguns consells perquè puguis treure’n partit.\nMobiliari amb ànima pròpia\nA l’hora d’escollir el mobiliari exterior que col·locaràs a la teva terrassa o balcó, has de tenir en consideració les dimensions i les condicions meteorològiques, ja que així podràs saber quina peça s’hi adapta millor. Alguns dissenyadors consideren que la manera més fàcil d’encertar és emular l’estil decoratiu de l’interior a l’exterior, perquè tot l’habitatge sigui uniform; no obstant, aquest espai també el pots veure com a una oportunitat per trencar amb la uniformitat.\nVigila l’entrada de llum\nDepenent de l’estació o de la ubicació del nostre habitatge, caldrà considerar, en menor o major mesura, la necessitat d’instal·lar una font que ens protegeixi dels raigs solars que, si bé són d’agrair, també poden resultar nocius per a la nostra pell. Un tendal o un para-sol, a joc amb el mobiliari, pot marcar la diferència entre una estada inconfortable i una experiència plaent.\nNo tinguis por al color\nÉs cert que a les terrasses i balcons no acostumem a jugar amb colors molt vibrants, però aquests podrien ser l’element d’accentuació adequat, si el combinem amb tons més neutres i clars. Si el projecte que no et pots treure del cap és la renovació de la terrassa del teu pis o casa de platja, prova amb el blanc com a color principal, amb accents en blau o turquesa; l’ocre i el gris també són una alternativa.\nAprofita les vistes\nSi ets dels privilegiats que tenen una vista panoràmica de la ciutat, de les muntanyes o de la costa, no l’amaguis! Moltes persones cometen l’error d’ocultar, amb elements decoratius, allò que la natura ens regala cada dia.\nQue mai no hi falti el verd\nNo importa si la teva terrassa és gran o petita, una planta serà ben rebuda, ja que la pots combinar amb testos que facin lloc amb els colors que marquen la decoració. Això sí, molta atenció amb la intensitat de la llum i les estacions, ja que, si no en tens cura, la planta podria no aguantar ni una temporada.\nPyrénées Andorra, quan la sostenibilitat es converteix en filosofia d’empresa


Catalanisme, constes i cases\nCATALANISME, CONTES I CASES\nPER: JUAN CANO-ARRIBI COMPANY ALACANT\nFa molt, molt de temps, vixqueren dos germans. Quan la casa de son pare fon derruida, mamprengueren cada u la construccio d'una casa nova. Moltes de les pedres que gastaren eren de les ruïnes de l’antiga casa, pero tambe en gastaren d’atres puestos. U era el meu tataragüelo. Tenia molta relacio en uns araps, que li duyen material a monto per a alçar sa casa. Els dos germans, sent fills del mateix pare, tenien estils pareguts, aixina que les cases eixiren tambe paregudes, encara que cada una en sa personalitat. Des d’aquells temps, han segut ocupades pels seus descendents.\nEn el pas dels anys, cada casa va patir les llogiques reformes per a adequar-les a les necessitats de cada epoca, i per a mantindre-les en bon estat. Mon bisagüelo, va deixar tan curiosa la nostra, que era famosa per sa bellea en tot el voltant, i encara hui se parla d’aquella bona epoca. Igualment, en el pas de les generacions, la consanguinitat es va anar diluint pels naturals casoris que succeiren en les dos families en atres gents del poble, i inclus d’atres pobles.\nDurant sigles, la relacio de veïnat s’havia vingut mantenint prou bona, .... fins que va heretar l’atra casa el fill d’un cosi prim de m’agüelo (o siga, un cosi lluntissim de mon pare), al qui dien Tio Caterino.\nUn dia, començà a parlar de que les cases formaven part de no se quin antic sistema arquitectonic, i va tindre l’infeliç idea de que allo volia dir que les dos cases devien de formar una sola, unint la nostra a la d’ells. Mon pare, per supost, no es posà a fer ninguna obra en eixe sentit. El Tio Caterino insistia en homogeneisar l’aspecte de les dos fronteres, pero com mon pare es feya el “sueco” en tal de no discutir en ell, va dur arquitectes i aficionats que dotorejaven que les dos cases si es pareixien –¡quina novetat!- , i va conseguir del arquitecte municipal el permis i fins la recomanacio, de reformar la nostra per a unir les dos. Tot sense preguntar-nos res a nosatros, els amos de la casa.\nCom mon pare l’evitava per a no discutir, començà a parlar en mos germans quan se’ls encontrava -o els buscava- en el carrer. Els regalava carteres per al colege com les de sos fills. Les nostres no eren adequades, dia, per a eixir al carrer, i rient-se de les que portaven els que no acceptaren el “regal”, comentava que eren ridicules i per a gent de poble -¿ser d’un poble es un insult?-.\nLa tinguerem bona quan va pretendre que a les dos cases els digueren “Cases de la Saga Caterino”. Eixa volta li vam plantar cara, pero ell continuà com si res, dient-nos en aquell nom.\nUn dia es va armar en un grapat de revistes de decoracio, i agitant-les davant dels apardalats ulls de tota la nostra familia, va mig convençer a uns quants de les maravilles de quadros, armaris, llanties, etc, de sa casa, i de que per a la supervivencia de l’estil decoratiu de la nostra, era necessari canviar tot lo que fera falta per a que fora com la seua -¡¿?!-. Aixo encara no ho entenc; no se si me pareix una contradiccio per que ho es, o per que soc, com diu el Tio Caterino, un ruquerol ignorant. L’ambient entre els germans i en mos pares, es tornava cada volta mes roïn. El cas es que, tenint a un germa del tot convençut, i a una part dels demes i a mon pare dubtosos, encarregà a la dona que netejava en sa casa, que tambe ho fera en la nostra, i que de pas, anara canviant poquet a poc, les coses que per a la casa havien anat arreplegant els nostres majors, per atres com les que se gastaven en la seua.\nLa safanoria que tumbà el burro del nostre aguant, va ser quan va conseguir de l’ajuntament que les cartes dirigides a nosatres s’entregaren en sa casa. ¡ Aixo era massa ! -¿aixo era massa?, ¡feya molt de temps que era massa!- . Protestarem davant de l’ajuntament sense resposta, aixina que forem a manifestar-li a mon pare que allo se tenia que acabar. Nostra pressio i el desig d’acabar en el mal ambient en casa, el va decidir a convocar una reunio familiar per a resoldre el tema.\nLa reunio ha segut despusanit, i ara no se si estem millor, o definitivament perduts. Hem parlat tota la nit d’arquitectura, de carteres pel colege, i fins del lluntanissim tataragüelo comu. Nos hem subscrit a una nova revista de decoracio. Acordarem la borinotada de que a la nostra casa se li diga “la nostra casa” o “la casa on vivim nosatres”, pero no de forma excloent -aço li ha agradat al Tio Caterino...- . Hem raonat; i es cert que conve que germans, pare i mare ens posem d’acort en la decoracio i tot aixo ....... . Pero no hem parlat del fondo, de la base on s’ha d’alçar lo demes. Mon pare no s’ha atrevit a dir en veu alta i clara, que la nostra casa es patrimoni exclusiu nostre, i que exclusivament nosatres podem decidir sobre lo que alli es faça o desfaça. Si ell no ho te prou clar per a dir-ho, yo no puc esperar que ho tinga clar per a defendre-ho. Ya vorem com nos va.\nDespres d’aço, he perdut la confiança que en el meu pare em quedava, i a soles me queda la por de vore perduda per a sempre la nostra casa.


«La patologia del procés és greu, i afecta la sanitat» - El triangle\nEls mals, doncs, són més profunds. No es limiten només als serveis que proporciona l’Estat del benestar…\nTornant a Catalunya, sembla que com que es prioritza de manera quasi absoluta la causa nacionalista, es minimitzen totes les altres polítiques que afecten les persones, entre les quals les que estan directament relacionades amb la salut…\nSí, el que està en joc és una qüestió realment vital. D’entrada, de supervivència, de la manera de viure, des de la perspectiva dels qui defensem la dignitat. Perquè no m’acusin de tendenciós, em remeto a les paraules que va pronunciar fa uns dies un conseller de la Generalitat dient que les retallades i les llistes d’espera no eren substancials, que l’única cosa que era substancial era la causa processista. És a dir, la redempció quasi mística d’una República catalana, que canviarà la dreta que ha manat, que mana i pensa seguir manant. És la panacea. Una República que resoldrà les formes de governar neoliberals, que continuen sent les mateixes? Lamentablement, també des d’Esquerra Republicana es continuen aplicant unes polítiques d’ajust que són una vergonya. Les llistes d’espera, les retallades… ens han posat a la cua d’Espanya. L’odiosa Espanya té millors pressupostos sanitaris que Catalunya. I Espanya, no ho oblidem, és a la cua d’Europa.\nEls mitjans de comunicació dominants presenten les denúncies de les privatitzacions com una qüestió més aviat de radicals o, en tot cas, com una nebulosa difusa i mancada de significat. No obstant, existeixen, són ben reals i demostrables…\nPrevPallín creu que el TS vol evitar que Junqueres vagi a les europees\nL’Andorra aprova la venda del club a Gerard Piqué


Presentació | La Caseta. Serveis Educatius - Ajuntament de Girona\nPresentació | La Caseta. Serveis Educatius\nLa Caseta és un equipament municipal situat al carrer Ciutadans, núm. 3. Fins al mes de març de 2014, es trobava situada al Passeig de la Devesa núm. 1, a l'entrada dels jardins.\nEl 5 de juny de 1993, coincidint amb el Dia Mundial del Medi Ambient, va ser inaugurat com a Centre d'Educació Ambiental i Recursos Educatius de la ciutat.\nEn aquell moment s'unificaven en un de sol dos serveis que l'Ajuntament de Girona havia posat en marxa feia força anys. l'Aula de la Natura i el Taller d'Història, destinats sobretot a treballar les àrees de Naturals i Socials respectivament amb mestres i alumnes dels centres educatius de la ciutat.\nActualment, les activitats de La Caseta no només s'adrecen al públic dels centres educatius, sinó que volen arribar a tota la ciutadania. En aquest sentit, el seu programa participa de ple de la filosofia de "Girona, Ciutat Educadora".\nQuè es fa des de La Caseta\nA La Caseta treballem perquè la ciutadania tingui un fàcil accés al coneixement de la ciutat en un sentit ampli: història, patrimoni, funcionament, medi ambient. L'oferta d'activitats és molt diversa i està adreçada tant als centres educatius en concret com a la ciutadania en general. També hi podeu trobar un Servei d'informació, documentació i préstec de materials relacionats amb la ciutat de Girona, així com una col·lecció de publicacions relacionades amb alguns des recursos educatius i adreçades també a tota la ciutadania.\nActivitats adreçades als centres educatius\nÉs l'oferta de Recursos Educatius. En algunes activitats, cal fer una sol·licitud prèvia per tal de planificar el calendari i altres detalls de l'activitat. Posteriorment a aquesta sol·licitud, es procedirà a la inscripció. La sol·licitud es pot fer directament des d'aquesta web de La Caseta. Per a les activitats que no cal fer sol·licitud prèvia, trobareu informació de com inscriure-s'hi a la fitxa explicativa de cadascuna d'elles.\nActivitats adreçades a la ciutadania\nAquestes activitats són obertes a tota la ciutadania i estan pensades perquè es puguin fer en grup. Per sol·licitar-les, cal posar-se en contacte amb La Caseta.\nLa Caseta disposa de diferents publicacions per a docents i ciutadania en general per aprofundir en el coneixement de diversos temes relacionats amb la història, el patrimoni i el funcionament de la ciutat de Girona:


Ajuntament del Masnou - El president del Parlament, Roger Torrent, inaugura al Masnou unes mostres al voltant de la República\nEl president del Parlament, Roger Torrent, inaugura al Masnou unes mostres al voltant de la República\n“La política ha de ser l’eina que faci possible els anhels d’una majoria de la població.” Amb aquesta frase va començar Roger Torrent, el president del Parlament de Catalunya, el seu discurs d’inauguració de les dues exposicions que giren al voltant de la República al Masnou, el 14 d’abril a la tarda, a la plaça de Llibertat, acompanyat per l’alcalde, Jaume Oliveras.\nLa primera autoritat catalana va recordar els valors republicans de llibertat, igualtat i fraternitat com a “universals i innegociables, i que avui més que mai hem de saber fer complir, protegir i desenvolupar”. Va explicar que “iniciatives com les d’avui ens ajuden a recordar que la nostra lluita política i la nostra ferma voluntat no és d’ara, sinó que ve de lluny, d’uns principis que ens agermanen amb els nostres avis i pares i que, sobretot, ens obliguen envers els nostres fills i nets”.\nTambé va referir-se als anhels dels homes i les dones de la República, “que fa 87 anys la van fer possible amb dos elements que són imprescindibles per fer avançar una societat: les institucions i la ciutadania; i l’un sense l’altre no transforma la nostra societat.” En parlar de les exposicions, s’hi va referir com “unes iniciatives que ens ajuden a explicar allò que durant quaranta anys es va intentar silenciar: que va haver-hi homes i dones compromesos que van lluitar per fer reals els drets de la ciutadania i que van pagar el sacrifici de fer-ho”. En aquest sentit, va voler recordar que “avui també hi ha gent que està sacrificant la seva situació personal per objectius tan nobles com la democràcia o que tots nosaltres puguem decidir el nostre futur.” El president del Parlament va demanar que “no ho oblidem, no normalitzem que avui hi ha càrrecs legítimament escollits pel poble de Catalunya que són a la presó o a l’exili per haver defensat el dret a votar” i va afegir que “tampoc no podem oblidar que abans que nosaltres va haver-hi moltes altres generacions que es van sacrificar perquè avui obrim també una nova porta a l’oportunitat de fer aquest país més lliure, just i pròsper”.\nD’altra banda, l’alcalde va parlar dels ajuntaments com unes institucions vinculades als valors republicans i de l’honor de la visita de Torrent, “perquè és la màxima autoritat del país escollida democràticament i encarna els valors de la llibertat i de la defensa aferrissada de la democràcia”. Sobre les exposicions, va referir-s’hi com uns espais on “reivindiquem un passat republicà i on redescobrirem una part de la nostra història, que ha estat molt oblidada especialment aquí, al Masnou, sobretot aquells aspectes menys coneguts vinculats a l’obra de govern que va iniciar-se l’any 1931, malauradament estroncada per la Guerra Civil, la repressió i el franquisme”. Després dels parlaments, les autoritats van fer les visites a les exposicions ubicades a l’Espai Casinet i la Casa de Cultura.\nMitja hora abans de la inauguració a la plaça de la Llibertat, va tenir lloc la rebuda institucional del president del Parlament al municipi, a la sala de plens, on va saludar els regidors i regidores del consistori, l’alcalde d’Alella, la diputada masnovina al Parlament, els membres del Consell de Patrimoni Cultural, els presidents de les seccions locals d’ANC i Òmnium Cultural, i l’ex-primera tinenta d’alcalde del consistori masnoví. Després d’adreçar-los unes paraules a tots, va signar el llibre d'honor, que, curiosament, era precedit per la visita de l’anterior presidenta del Parlament, Carme Forcadell, que va ser al Masnou l’abril del 2017.\n“Les llavors del progrés (1931-1936)” i “La vida quotidiana (1931-1936)” mostren com es va viure la República al Masnou\nContribuir a la recuperació, la commemoració i el foment de la memòria democràtica de la República al Masnou, així com conèixer la repressió a les persones i col·lectius que van patir l'exili i l'empresonament arran dels Fets del Sis d'Octubre de 1934, és la finalitat amb què l'Ajuntament ha programat dues exposicions perquè el públic visitant conegui aquesta etapa històrica, narrada a través de la documentació extreta de l'Arxiu Municipal del Masnou i de la recerca realitzada per la historiadora local Rosa Toran a l'assaig que abraça la Història contemporània del Masnou.\nL'exposició a l'Espai Casinet, “Les llavors del progrés (1931-1936)”, pretén explicar quins van ser els projectes i les accions duts a terme durant la República en set àmbits temàtics: accions i obra de govern del consistori masnoví, dinamisme econòmic i laboral, ensenyament, activisme cultural i social al Masnou, el Bienni Negre i els Fets del Sis d'Octubre de 1934, el retorn als principis constitucionals, i l'inici de la Guerra Civil. La segona exposició, a la Casa de Cultura, “La vida quotidiana (1931-1936)”, vol transportar el públic visitant a l'estil de vida d'aquells anys. Ambdues mostres es podran veure fins al 3 de juny.\n“Les llavors del progrés (1931-1936). La República al Masnou”\nLloc: Espai Casinet, pl. de la Llibertat, 17\nHoraris: divendres, de 17 a 20 h; dissabtes, d’11 a 14 h i de 17 a 20 h, i diumenges, d’11 a 14 h.\n“La vida quotidiana (1931-1936)”\nLloc: Casa de Cultura, pg. de Prat de la Riba, 16\nHoraris: de dilluns a divendres, de 16 a 20 h; dissabtes, de 10 a 14 h i de 16 a 20 h, i diumenges, de 10 a 14 h.