Bancs de caixes: el cercle de la nova especulació · Tribuna.cat\nDivendres, 12 d'agost del 2011 | 15:05\nBanc, Caixes, Especulació, Sistema Financer\nAquesta és la profecia que ens van fer alguns destacats dirigents de caixes d'estalvi i que entre l'actuació conjunta de la llei, la crisi i l'empenta del Banc d'Espanya es complirà en un temps rècord.\nQuan s'arribi al resultat final d'aquesta operació de reestructuració del sector financer, dues entitats sobreviuran i funcionaran com les caixes d'estalvi que hem conegut. Aquests "rara avis" del sector seran Caixa Pollença i Caixa Ontinyent, la primera ho farà operant a les Illes Balears i la segona a les comarques centrals del País Valencià. El preu de la seva supervivència, el cost de poder continuar operant com fins ara serà mantenir limitada la seva actuació als seus territoris d'origen.\nTotes les altres 43 caixes que, junt amb aquestes dues, convivien a l'Estat espanyol fa poc més d'un any es troben a hores d'ara immerses en processos de bancarització, han traspassat el seu negoci a un banc o es troben en aquest camí. 42 d'aquestes 43 caixes (totes menys Ibercaja) han viscut un any intens entre absorcions i fusions. Aquesta metamorfosi sobtada i forçada, els ciutadans, els impositors i els mateixos empleats la viuen amb astorament i sense saber prou bé com acabarà. De fet, i davant l'acceptació política general, l'abast real i l'impacte social d'aquesta operació d'enginyeria políticofinancera el sabrem d'aquí a uns anys.\nQuan va començar aquesta crisi, no hi havia dubtes sobre la solidesa, la liquiditat i la solvència de les caixes d'estalvi. I al final resultarà que aquesta motivació, i amb aquesta excusa, quatre anys després l'huracà de la crisi les haurà esborrat del mapa. I el centralisme espanyol haurà alterat profundament la solidesa financera de molts territoris, buidant-los d'aquests instruments que tradicionalment han vingut facilitant l'accés al crèdit a les petites empreses i a les famílies de Catalunya, per exemple.\nLes caixes han viscut un judici social molt curiós i pervers durant aquest temps. Perquè els mateixos partits polítics que a fora les acusaven de politització a dintre eren els causants de les malvestats que després denunciaven. En aquesta forma de fer hi ha destacat,com de costum, el PP. La mala gestió, els propis errors, d'aquests darrers anys i l'excessiu lligam amb el sector del totxo de les caixes d'estalvi ho han posat en safata.\nPerò costa d'entendre que els problemes de la politització estiguin predestinats a resoldre's amb l'entrada del capital privat. Quines garanties ens ofereix el capital que hi entri que això serà així? El capital privat, segurament en forma de fons d'inversions d'orígens completament aliens, entrarà amb voluntat d'obtenir rendiments i d'aconseguir-ne la capacitat de gestió. I aquests objectius no tenen perquè anar de bracet ni amb l'eficiència ni amb la garantia del retorn al territori de la inversió actual de l'obra social.\nQuan el sistema financer mundial se sustenta en plena crisi gràcies a la intervenció i els fons públics de les administracions públiques estatals i internacionals, l'estat espanyol ofereix en safata a les mans privades aquestes institucions d'origen social, bé sigui amb la injecció dels diners del FROB previs a una recapitalització privada -nacionalitzar-les per traspassar-les-, o bé directament obrint la porta a la recapitalització privada.\nAquestes operacions són molt llépoles per a especuladors i similars. Per això les operacions de descrèdit i linxament social, junt amb les proves duríssimes d'estrès a què s'ha sotmès les caixes n'han devaluat el preu i han abaratit el cost a tot aquell que vulgui entrar al seu accionariat. Els passos següents del cercle viciós seran explotar l'objecte participat o comprat per a tornar-lo a vendre, i a més, havent exigit garanties de recuperació de la inversió per si de cas el valor se n'anés a a l'aigua, tot aprofitant-se de les urgències i necessitats d'una situació extrema com l'actual.


Tots els grups, tret del PP, voten en contra del decret de pensions i el portaran al Constitucional\nTots els grups de l'oposició voten en contra del decret que fa perdre poder adquisitiu als pensionistes. La intenció d'aquests grups de portar el decret al Tribunal Constitucional provoca enfrontaments al Congrés en el debat de convalidació del decret. Finalment, el PSOE veta Amaiur en la firma del recurs i impossibilita que l'oposició en bloc signi un recurs únic, un fet que hauria estat insòlit en la història parlamentària.\nRedacció 13/12/2012 - 12.18 Actualitzat 13/12/2012 - 18.33\nLes pensions no es revaloritzaran.\nTots els grups de l'oposició voten en contra del decret que fa perdre poder adquisitiu als pensionistes. La intenció d'aquests grups de portar el decret al Tribunal Constitucional provoca enfrontaments al Congrés en el debat de convalidació del decret.\nA mesura que han anat pujant a la tribuna d'oradors, els portaveus dels grups han refermat la decisió de portar el decret que fa perdre poder adquisitiu als pensionistes acordada pel govern espanyol\nUna decisió que la ministra Báñez considera fonamental per reduir el dèficit i que justifica tot assegurant que "amb aquestes i altres mesures estem establint les bases de la recuperació per tornar al més aviat possible al camí de la recuperació econòmica i de creació estable de llocs de treball que Espanya no hagués hagut de perdre mai."\nArguments que no convencen l'oposició, Isabel López de Chamosa, del grup socialista, que ha demanat al govern que "retirin aquest decret, que actualitzin les pensions com correspon, que els donin la paga als pensionistes i, després, podem seure i negociar el que calgui."\nEn tot cas, la majoria absoluta del PP serà suficient per convalidar el decret llei que representa la pèrdua de poder adquisitiu dels pensionistes.\nEls portaveus de l'oposició han argumentant per què portaran al Tribunal Constitucional el decret del govern espanyol que no revaloritza les pensions. El primer de fer-ho ha estat el portaveu socialista, Alfredo Pérez Rubalcaba, que ha explicat que en una situació excepcional requereix també una resposta excepcional: la de tots els grups de l'oposició presentant junts un recurs d'inconstitucionalitat.\n"És la primera vegada en la història de la democràcia que tots els grups de l'oposició signem un recurs d'inconstitucionalitat perquè és la primera vegada en la història de la democràcia que es retallen drets als pensionistes amb caràcter retroactiu, que és inconstitucional i anem per primera vegada junts al Tribunal Constitucional per denunciar una mentida."\nEl recurs, ha anunciat Rubalcaba, es presentarà en poques setmanes per poder fonamentar-lo amb raons de pes que en garanteixin l'èxit.\nPoc després, el PSOE ha vetat Amaiur en la firma del recurs contra la no-revaloració de les pensions.\nI mentrestant, grups de pensionistes i jubilats han protestat aquest matí a diferents seus de la Seguretat Social contra aquestes mesures. Diuen que amb les retallades no es pot sortir de la crisi i que no se'ls pot treure el que han guanyat després de més de 30 anys de feina.\nSalvini s'encara amb un ministre luxemburguès


Olga Moreno destapa la mentida que ho explica tot | GTRES\nOlga Moreno podria ser el motiu de la ruptura d'Antonio David i Marta Riesco\nper Miguel Cuartas 13/04/2022 11:47h\nOlga Moreno està indignada amb Marta Riesco. I és que la periodista ha culpat a la dona d'Antonio David Flores com a causant principal de la ruptura de la parella. Riesco donava una notícia divendres al plató de Ya son las ocho i sorprenia a tots els allí presents.\nSense dubtar, la tertuliana trencava en directe amb la seva parella fins fa uns dies perquè l'ex de Rociíto no l'havia tractat com ella es mereixia. I és que l'andalús va deixar tirada, per segona vegada, la que era la seva nòvia el dia que celebrava el seu aniversari.\nUna situació que va fer col·lapsar Riesco. Va decidir que la millor manera d'expressar els seus sentiments era explicar a tot Espanya que la seva història d'amor havia arribat a la fi.\nOlga Moreno, al punt de mira després de la ruptura\nTot i que la seva primera reacció va ser donar-li la culpa a Antonio David, aquest dilluns, la reportera de Telecinco reapareixia al seu programa explicant el següent. «No m'agafa el telèfon, no en sé res», va dir. A més, segons Marta, la responsable d'aquesta situació no és cap altra que Olga Moreno.\nSense nomenar-la directament, la Marta va deixar caure que l'Olga ha estat la persona que ha acabat amb la seva història d'amor amb Antonio David, ja que se sent lligat per ella.\n«Fa vuit mesos que va dir que se separava. Ja no puc estar tancada en una casa per no fer mal a altres persones. És que no puc ser més clara», va lamentar la reportera.\nOlga Moreno podria ser el motiu de la ruptura | Catalunya Diari\nD'altra banda, Riesco ha deixat clar que la filla d'Antonio David Flores no és la culpable del final de la seva relació.\n«Rocío Flores no té res a veure amb això, al revés, perquè la noia m'ha agafat el telèfon, m'ha estat consolant i hem estat parlant. Respecta la decisió del seu pare. És molt bon pare i jo estic amb ell sabent que la seva prioritat són els seus fills», va explicar.\nD'altra banda, s'ha publicat que dies abans de l'aniversari de Marta, l'andalús va agafar les coses del pis de la jove per tornar a Màlaga.\nMarta López surt en defensa d'Olga Moreno després dels atacs rebuts\nDesprés d'assenyalar amb el dit a Olga Moreno, una col·laboradora de Ya es mediodía ha tret la cara per ella. I no és cap altra que Marta López, que esclatava al plató per defensar la seva amiga Olga de totes les crítiques rebudes.\nDes que es van conèixer a Supervivientes 2021, l'amistat de Marta López i Olga Moreno ha estat sempre en dubte. Però queda clar que la tertuliana sempre ha defensat a l'andalusa quan tot va malament.\nMarta López ha defensat a la seva amiga Olga Moreno | La Noticia Digital\nMarta López està farta de les crítiques cap a la seva amiga i així ho ha dit en directe. «Ja n'hi ha prou de donar la culpa a Olga! Olga té una altra vida i altres preocupacions per dir-li a Antonio David que vagi a un lloc o deixi d'anar-hi. Que no hagi anat, és perquè ell no ha volgut anar-hi», ha sentenciat.\nAixí mateix, Marta López sí que ha estat d'acord amb Marta Riesco a deixar fora de tot a Rocío Flores. Però li ha molestat que no fos igual de contundent quan es va referir a l'Olga.\nI és que aquestes paraules de Marta han donat a entendre que la reportera criticava d'alguna manera a la dona d'Antonio David.\n«No puc estar tancada a casa per por d'altres persones que no són els seus fills i a fer mal a altres persones. Ell no ha pres la decisió que hauria d'haver pres respecte al meu aniversari», deia Riesco aquest dilluns.


À Punt i les universitats ajornen a octubre la tercera edició del Pitching de l’Audiovisual Valencià - À Punt\nÀ Punt i les universitats ajornen a octubre la tercera edició del Pitching de l’Audiovisual Valencià\nEls grups participants podran enviar els projectes fins al 27 de setembre i la comissió organitzadora seleccionarà els 12 treballs.\nUna imatge d'arxiu del Pitching Audiovisual\n30 d'abril 2020 - 13:29\nÀ Punt i les sis universitats valencianes participants han decidit ajornar al dia 22 d’octubre la tercera edició del Pitching de l’Audiovisual Valencià, que estava previst que tinguera lloc inicialment el 4 de juny a Castelló, amb la Universitat Jaume I com amfitriona.\nLa comissió organitzadora ha adoptat aquesta decisió per la impossibilitat de celebrar en les dates previstes el certamen, ateses les limitacions provocades per la crisi sanitària de la Covid-19.\nA més d’ajornar-se la data de la realització del Pitching de l’Audiovisual Valencià, els organitzadors també han modificat les dates d’entrega dels projectes en les sis categories previstes: ficció, no-ficció, formats televisius, noves finestres, ràdio i branded content. Així, els grups participants podran enviar els seus projectes fins al 27 de setembre i la comissió organitzadora seleccionarà els 12 treballs finalistes el 5 d’octubre.\nEl Talent Audiovisual Universitari, Pitching Universitats Valencianes-Sector Audiovisual, té per objectiu detectar el talent creatiu que hi ha a les universitats i posar-lo en contacte amb el sector audiovisual, tant privat com públic. Hi participen els sis campus valencians que tenen estudis relacionats amb la indústria de la creació audiovisual: Universitat de València, Universitat Politècnica de València, Universitat d’Alacant, Universitat Miguel Hernández d’Elx, Universitat Jaume I de Castelló i Universitat CEU Cardenal Herrera.\nEn l’última edició, es van presentar un total de 46 projectes, amb la participació de 156 estudiants. Fins ara, dos dels projectes s’han convertit en produccions per a À Punt Mèdia i dos més han derivat en acords entre les productores i els grups creadors.


Luis Vélez de Guevara va néixer a Écija, Sevilla, el 1 d'agost de 1579, va ser dramaturg i novel·lista.\nVa ser fill del llicenciat Diego Vélez de Dueñas i de Francisca Negrete de Santander, ambdós de curta hisenda i pel que sembla descendents de conversos. La seva infància va estar marcada per la pobresa, vivia amb els seus pares en una petita caseta on es va criar. Luis va estudiar de forma gratuïta, per ser pobra, a la Universitat d'Osuna, on es va graduar de batxiller en arts el 3 de juliol de 1596. Després va ser quatre anys patge del cardenal Rodrigo de Castro, arquebisbe de Sevilla, al qui es considerava un autèntic home renaixentista i l'últim príncep eclesiàstic. Entre 1597 i 1598 va escriure la seva primera comèdia "El príncipe transilvano". Al morir el cardenal el 1600, va marxar com soldat a Itàlia amb les tropes del comte de Fuentes, fill de Pedro Enriquez de Guzmán, participant en les campanyes de Saboya, Milà i Nàpols sota el nom de Luis Vélez de Santander. El canvi de cognom es va deure al fet que va voler honrar-se amb el d'un presumpte avantpassat seu, un dels tres-cents cavallers que va treure d'Àvila el Rei Alfons X el Savi per a guanyar Jerez de la Frontera. Com compte Emilio Cotarelo, un tal Luis de Santander va ser cremat per judaïtzar el 1554 a la seva natal Écija, per lo que Luis no va encertar i li convenia més defugir aquest cognom i inventar-se una hidalguia inexistent per a poder prosperar.\nTambé va prendre part en la jornada d'Alger amb l'almirall genovès Andrea Doria i més tard va estar sota el comandament de Pedro de Toledo en les galeres de Nàpols, lo que segons el seu fill, li va dur sis anys, encara que els documents es refereixen, no obstant això, a dos anys, ja que part dels quals els va passar a la cort a Valladolid, i encara va estar un temps a Sevilla. A Madrid va servir el 1607 al comte de Saldaña, fill del duc de Lerma, dedicant-se a l'advocacia i a les lletres i va començar a utilitzar els cognoms pels quals és més conegut des de 1608, any en que el 24 de setembre es va casar amb Úrsula Remesyl (o Ramisi) Bravo, a la que també va canviar el cognom per Bravo de Laguna. El 1608 va publicar "Elogio del juramento del serenísimo príncipe don Felipe Domingo, cuarto de este nombre" amb l'anotació a portada de "escrit pel criat del comte de Saldaña".\nEl 1611 va tenir un fill amb la seva esposa que van dir-li Juan Crisóstomo Vélez de Guevara i que més tard seria també dramaturg. A partir de 1611 abunden els documents que testimonien la seva fama com poeta i dramaturg. Va ser un dels pocs poetes dramàtics que sempre va tenir admiradors i mai enemics. No obstant això, les primeres comèdies que se li van publicar, "El espejo del mundo" i "El hijo de la barbuda", van sortir a la llum el 1612 i no abans. Més tard per desavinences amb el comte de Saldaña va abandonar el seu servei.\nA continuació va entrar, al servei del marquès de Peñafiel, fill del duc d'Osuna, durant dos anys. El 1613 va escriure la comèdia "La serrana de la Vera" inspirada en llegendes folklòriques de romanços i cançonetes populars, i que conta la història de la serrana que assassinava als homes després de jeure amb ells. Gila la serrana és una dona diferent als models de la seva època en que la dona estava relegada a un segon pla, tant en la vida social com en la literatura. Trenca els límits morals i socials establerts per a la dona i duu les seves passions i accions fins a les últimes conseqüències: primitiva i moderna alhora, no dóna per fet la superioritat masculina en cap terreny, ni tan sols en el de la força física. Gila l'heroïna extremenya, amb botins platejats i alta basquinya de grana, portava al costat esquerra un gabinet i en la mà un arcabus, s'en va a la serra i es venja donant mort a tots els homes que surten al seu pas. El culpable de tot és el capità don Lucas de Carvajal, a qui sota promesa de matrimoni va lliurar el seu amor, i després de ser seduïda la va abandonar. Don Lucas, una nit, s'extravia en el camí i cau en els paratges vigilats per Gila i corre la mateixa sort que els altres homes. Més tard la Santa Hermandad captura a la noia i l'ajusticia, lligada a un arbre i assetjada. La versificació de l'obra és de gran bellesa: romanços, tercets, rodonetes, desenes i, al llarg d'ella, aflora aquest admirable alè dels nostres clàssics.\nEl 20 de febrer de 1932 inaugurava Margarida Xirgu la seva temporada en el Teatro Español de Madrid amb un programa eclèctic entre el que figurava el romanç escènic "La serrana de la Vera" amb adaptació de Joaquín Montaner, després que don Ramón Menéndez Pidal l'inclogués en una edició crítica del Centro de Estudios Históricos. Montaner va conservar la seva marcada integritat artística sense altres modificacions que alguns talls i la substitució de certs vocables foscs per altres més senzills. Es van interpretar, a la representació, diversos romanços il·lustrats musicalment pel mestre Tornero, procedents de la col·lecció de María Goyri. De Margarida Xirgu Antonio Espina va dir en la publicació "Luz": <<Otra actriz de menos capacidad hubiera hecho de Gila un marimacho o una amazona guerrera de la Brunhilda, una valquiria de Extremadura, pero Margarita Xirgu no ha caído en esta trampa. Ni en ninguna otra de las que ofrece el personaje ... Y además dijo los versos de Vélez de Guevara como hay que decir los versos clásicos: sin cantarlos, pero acariciando un poco con los labios el gracioso arcaísmo de su acento. Las estrofas con que finalizaba el segundo acto las recitó Margarita Xirgu de tal manera que arrancó en el público una ovación fulminante. Y merecida>>.\nDecorat de "La serrana de la Vera" realitzat per Miquel Xirgu, germà de l'actriu.\nFigurin de "La serrana de la Vera" pel vestuari de Gila realitzat per Miquel Xirgu, germà de l'actriu.\nVa escriure la comèdia "La niña de Gómez Arias" en el 1614, basada també en llegendes folklòriques de romanços i cançonetes populars, i que tracta d'una joveneta seduïda i venuda després com esclava. És font directa de la comèdia del mateix títol de Pedro Calderón de la Barca, qui la va refondre. Són també d'aquest mateix any la comèdia "La vida de la Santa Madre", la comèdia "La montañesa de Asturias", les dues parts de la comèdia bíblica "La hermosura de Raquel, Santa Susana y la Magdalena" i la comèdia de favoritisme "Don Pero Miago", en la que per primera vegada va dur el dens estil gongorí del culteranisme, als corrals públics. És, a més, una font directa de "El villano en su rincón" de Lope de Vega.\nVélez de Guevara el 1615 va escriure la comèdia de diversió subtil i de passatemps "El embuste acreditado" i les comèdies "El conde don Pero Vélez", "El amor y celos en vizcaíno", "El marqués del Vasto" i "El príncipe viñador". El 1617 va escriure la comèdia de bandolers a lo diví "La ninfa del cielo" que va ser atribuïda sense fonament a Tirso de Molina amb el nom de "La condesa bandolera", però que consta en manuscrit a la Biblioteca Palatina de Parma com de Luys Vellez (sic). En el 1618 es va casar per segona vegada amb Ana María del Valle, morta després de sobrepart el 20 de novembre de 1619. El 1620 va escriure la comèdia "El niño diablo" que ha estat també atribuïda a Lope de Vega, la comèdia "El diablo está en Cantillana" que ressenya la llegenda d'un home que es disfressa de fantasma per a evitar que el rei Pedro I el Cruel ofengui la seva honra, la comèdia "El águila del agua dramatiza" que tracta de la figura de don Juan de Austria i la batalla de Lepanto, la comèdia "Más pesa el rey que la sangre" en la que dramatitza la llegenda de Guzmán el Bueno i les comèdies "Los novios de Hornachuelos" i "El verdugo de Málaga".\nDesprés d'haver estat breu temps ujier el 1623 del príncep de Gal·les, futur Carles I, va aconseguir un bon càrrec similar el 1625, el de ujier de càmera del Rei al servei del comte de Peñafiel, encara que sense sou, excepte emoluments de la casa, metge, farmàcia i enterrament. Això li va donar alguna tranquil·litat i facilitat per a consagrar-se a la seva obra dramàtica "El rey en su imaginación" escrita durant 5 anys, publicada el 1625 i en la que va assolir grans èxits. En aquest mateix any es va casar per tercera vegada amb María López de Palacios, mantenint a més algunes amants i molts fills, per la qual cosa sempre va passar gran part de la seva vida endeutat.\nEl 1633 va escriure Vélez de Guevara la comèdia "Si el caballo vos han muerto" i va aconseguir una certa estabilitat econòmica a l'assolir una pensió mensual de dos-cents reals. Un gran sou per a aquella època, gràcies a això va aconseguir saldar molts préstecs. Sempre havia viscut devent diners a persones, a causa de ser pobra i de tenir una enorme família. Si s'ha de jutjar pels nombrosos versos de circumstàncies que va dedicar a pidolar, es va guanyar la fama per això de poeta pesseter o pidolaire, sota l'àlies de "el importuno Lauro" i encara en el seu testament va deixar una enorme llista de petits deutes que satisfer. El 1634 va escriure la comèdia "Los amotinados de Flandes" i el 1635 "La nueva ira de Dios" i "Los tres portentos de Dios".\nVa ser substituït, al març de 1636, per un altra mercè del monarca, al ser destinat a un lloc de carnisseria en el mercat, encara que mai va arribar a dur-se bé amb el Rei, des d'aquell dia que va caure a l'ensopegar amb el seu peu. Va demanar no obstant això en continus memorials ajuda de vestuari i aliments, quelcom habitual en els qui vivien de les lletres, sempre, amb tot, molt dignament, doncs al mateix Rei es queixava en aquests termes:\nVa col·laborar en acadèmies literàries i certàmens poètics seriosos i burlescs, i va organitzar vetllades teatrals a palau, amb representacions pròpies. Fins i tot va arribar a corregir les obres del propi Felip IV que dominava en aquesta època Espanya, Nàpols, Sicília, Sardenya i Portugal. No obstant això en la seva última etapa va restringir els temes dels seus drames, a la història profana i bíblica. El 1641 va publicar la seva obra més coneguda, la novel·la "El diablo cojuelo" la seva única obra en prosa, parangonable al gènere de la novel·la picaresca per la seva temàtica satírica, si bé no estrictament doncs manca d'autobiografisme i d'altres elements que la constituïxen, més aviat s'acosta a la sàtira lucianesca de costums. Va ser escrita amb un fi moralista. Ofereix una panoràmica de la societat en tots els seus nivells, el que assoleix, prenent a més un gran valor documental agregat per a l'imaginària de l'època, i ataca especialment el vici de la hipocresia i especialment a la noblesa de Madrid, on estava llavors la cort, i d'Andalusia; però aquest ímpetu satíric decau a partir del cinquè tranco o capítol, potser perquè l'autor té en compte la seva apressant situació econòmica i que depèn dels que ataca. En la primera part de l'obra, els personatges despreciats es mostren com "sabandijas humanas" (sic); en la segona, de tarannà més cortesà, apareixen interessadament lloances i llargues llistes de noms d'amics a la manera de "cameos". L'estil és acuradament conceptista, per la qual cosa de vegades frega lo inintel·ligible, de tant com arriba a concentrar significats amb tot tipus d'amfibologies, dobles sentits, jocs de paraules, al·legories, retrunyiments i el·lipsis, potser amb la intenció no declarada de competir amb Francisco de Quevedo. L'argument tracta d'un estudiant que fuig de la justícia, don Cleofás, que entra en unes a golfes d'un astròleg i allí allibera a un diable tancat en una garrafa, qui en agraïment, aixeca les teulades de Madrid i li ensenya totes les misèries, estafes i enganys dels seus habitants.\nEn la seva època va arribar a rivalitzar amb el propi Lope de Vega i també amb Calderón de la Barca pel ceptre del teatre espanyol, tant en els corrals de comèdies com en els coliseus de la reialesa. El mateix Lope no li va escatimar elogis en la seva "Filomena" i en el seu "Laurel de Apolo", com tampoc Francisco de Quevedo, Juan Pérez de Montalbán o Cervantes, qui, no obstant això, en el pròleg que va posar el 1615 a les seves pròpies comèdies, veia excessives les seves aparatoses escenografies plenes de "rumbo, tropel, boato y grandeza"\nAutògraf de una comèdia de Luis Vélez de Guevara.\nPoc després, el 1642, es va retirar i va cedir el seu càrrec d'ujier al seu fill Juan, que va ser també escriptor i dramaturg, si bé menys fecund que el seu pare. Va morir a la seva casa del carrer de las Urosas assistit per la seva tercera esposa, María de Palacios, el 10 de novembre de 1644, d'unes febres malignes i d'un "aprieto de orina"; poc abans havia testat davant Lucas del Pozo, deixant per marmessors al duc de Veragua i a fra Justo de los Ángeles. Està enterrat a la capella dels ducs de Veragua, a doña María de Aragón. En el seu testament va deixar una enorme llista de petits deutes que satisfer. Es creu que va escriure unes 400 comèdies, totes elles de pensaments subtils, irradiacions poètiques i versos excel·lentíssims i entrepits, en que no admet comparança el seu valent esperit. S'han conservat unes 100, entre les quals destaquen les magnífiques comèdies de tema històric: "Atila, azote de Dios", "Tamerlán de Persia" i "El príncipe esclavo y hazañas de Escandenberg" que escenifiquen temes d'història estrangera, si bé la seva obra mestra en aquesta temàtica és "Reinar después de morir", on relata amb gran finesa i alçada poètica els tràgics amors d'Inés de Castro. També entre les de tema històric nacional destaquen "La restauración de España" recordant a Pelayo i Covadonga i "La luna de la sierra" que es desenvolupa en temps dels Reis Catòlics, entorn de la figura del malmès príncep don Juan.\nCom autor dramàtic va ser un continuador de la comèdia nova de Lope de Vega, molts dels temes del qual va utilitzar amb un estil satíric i barroc, com en la citada comèdia de "La luna de la sierra" que és una graciosa paròdia de "Peribáñez y el comendador de Ocaña", però on la comèdia de Lope és una celebració de l'amor matrimonial, l'obra de Vélez de Guevara inverteix els esquemes tradicionals per a arribar a un final tan sorprenent com còmic. Com Lope, va inserir romanços populars i cançons de la lírica popular en les seves peces i va adaptar temes heroics de la història nacional. Cal destacar la seva obra "A lo que obliga el ser rey" que combina elements de la comèdia d'honor i de la comèdia de favoritisme, arribant a un desenllaç burocràtic que el malfactor no paga per la seva infidelitat amb la sang, sinó fixant cartells ordenats pel Rei, en els quals pregona la seva culpa. Va conrear també amb èxit les comèdies de diversió subtil i de passatemps com "El disparate creído", autes sacramentals com "La abadesa del cielo", "El nacimiento de Cristo" i "La mesa redonda", i teatre menor com els entremesos, entre els que destaquen: "Los sordos", "Antonia y Perales", "El hambriento", "Los atarantados", "La sarna de los banquetes" i "La burla más sazonada". Va escriure també lloes com "Loa curiosa", "Loa curiosa y de artificio" i "Loa sacramental" i balls com el "Baile de los moriscos". Així mateix va col·laborar en nombroses obres teatrals: amb Francisco de Rojas Zorrilla com en "El pleito que tuvo el diablo con el cura de Madrilejos", amb Rojas i Antonio Coello com en "La Baltasara" i amb Pedro Calderón de la Barca i Jerónimo de Cáncer y Velasco com en "Enfermar con remedio".\nAlguns textos han estat extrets de "Vélez de Guevara" Wikipedia i Blog de Vélez de Guevara i de les biografies: "Margarita Xirgu y su teatro" i "Margarita Xirgu. Una biografía" d'Antonina Rodrigo


S'inicien les obres del nou jardí de València a la plaça de Santa Maria Mazzarello\nEs tracta del tercer parc que arriba al barri d'Orriols en dos anys\nLes obres de la nova zona verda a la plaça de Santa Maria Mazzarello, al barri d'Orriols, ja han començat. Es tracta d'una illa interior de 1.249,2 metres quadrats. L'espai es troba tancat per edificis, d'una banda, i per un col·legi, de l'altra. L'accés a la plaça es fa entre el centre educatiu i les vivendes, des de l'avinguda de la Constitució.\n«Amb esta actuació donem resposta a la necessitat de generar una àrea de joc propícia per a l'activitat dels xiquets i xiquetes, tant dels col·legis de la zona, com del barri en general», ha dit la regidora de Parcs i Jardins, Pilar Soriano.\nD'altra banda, l'enjardinament de la plaça es farà amb arbrat capaç de generar ombra en este espai i reduir l'impacte acústic de la plaça sobre els edificis que l'envolten. «La ubicació estratègica dels arbres pot ajudar a refredar l'aire entre 2 i 8 graus, reduint així l'efecte d'illa de calor urbà. A més, viure prop d'espais verds urbans i tenir accés a ells té aspectes molt positius per a la ciutadania, fins i tot pot millorar la salut de les persones, tal com diuen molts estudis», ha explicat la regidora Soriano.\nL'actuació s'ha estudiat «convenientment i s'ha fet amb previsió», de manera que s'adapta a les futures ampliacions de l'espai, amb la situació de zones verdes a les àrees susceptibles d'expansió.\nAixí, es crearan dos àrees totalment contraposades: la primera, de zona verda amb arbrat, on els camins discorreran entre praderia per accedir als bancs, mentre que la segona es materialitzarà com a una àrea de joc infantil.\nLes zones de pas es materialitzen mitjançant un paviment. Es crearan bancs de formigó en els desnivells, la qual cosa generarà espais de descans al llarg d'algunes zones del recorregut. L'àrea de joc es troba per davall respecte a la cota de la plaça per tal de minimitzar el seu impacte visual i afavorir una millor supervisió per part dels pares i mares.\nEl multijoc consistix en una passarel·la elevada. Per baix es projecta una superfície de paviment de seguretat que varia la seua alçada amb la generació d'un joc de topografia. Hi ha un tobogan, una xarxa horitzontal, gronxadors i un laberint de cordes, entre d'altres elements.\nEsta actuació és la tercera que porta a terme en dos anys la regidoria de Pilar Soriano al barri d'Orriols. Cal destacar l'actuació a la plaça de l'ermita, «un lloc que ha passat de ser un fangar totalment abandonat a un espai verd central per al barri, dissenyat per tots els veïns i veïnes a través d'un procés participatiu, que posa en valor la trama històrica de la zona i l'ermita de la plaça».\nTambé s'ha remodelat la plaça i el jardí d'Esteban Dolz del Castellar, on s'ha ampliat la zona de jocs infantils, s'han instal·lat sis grans pèrgoles de colors, que donen ombra i faciliten la celebració d'activitats a la plaça, i s'han reparat totes les jardineres i els bancs. Es tracta d'un espai molt proper a l'estadi Ciutat de València, del Llevant Unió Esportiva.\nSanta maria mazzarelo


El dièsel mata? (Adam Casals)\n4 min. 09/01/2015 20:46\nL’hivern de sol i anticicló comporta que aquest cap de setmana s’hagin activat a l’àrea de Barcelona els protocols d’aplicació de mesures per excés de contaminació atmosfèrica. Això es combina amb la caiguda d’un mite: les estadístiques del Servei Català de Trànsit han posat de manifest que la velocitat no és la responsable de la majoria de morts en accident, sinó les distraccions, sobretot amb el mòbil. Però el que causa encara deu vegades més de víctimes que els accidents de trànsit és la contaminació atmosfèrica, segons dades de l’Organització Mundial de la Salut. Tal com destacava en declaracions al setmanari alemany Die Zeit la directora del departament de salut pública de l’OMS, María Neira, les xifres són “xocants i molt preocupants”, i s’han duplicat en el període 2008-2014. L’estudi de l’OCDE titulat Impactes per a la salut del trànsit per carretera, publicat el maig passat, xifrava en 3,5 milions els morts cada any a tot el món per causa de la pol·lució atmosfèrica. L’estudi relacionava directament aquest fenomen amb la proliferació de vehicles dièsel, tot afirmant que “els governs dels països de l’OCDE haurien de plantejar-se els seus processos de presa de decisions, que han abaratit la transició cap als vehicles dièsel”. L’estudi anava més enllà i qüestionava “per què no s’ha estat capaç fins ara de prendre mesures que [...] redueixin de forma efectiva la contaminació atmosfèrica”. Finalment, reblava que aquells qui parlen dels alts costos de la mobilitat elèctrica haurien de tenir també en compte els costos amagats de la mobilitat mitjançant combustibles fòssils.\nDavant d’aquestes afirmacions, no és estrany que l’alcaldessa de París, Anne Hidalgo, plantegés el mes passat un nou pla de mobilitat per a la ciutat basat en la progressiva desaparició del vehicle privat del centre. Les mesures preveuen, entre altres coses, deixar passar només vehicles de baixes emissions per les vies principals o bé treure els vehicles dièsel de París abans del 2020. El pla va combinat amb una inversió milionària en carrils bici, un nou sistema de bicing elèctric, la promoció de diversos operadors de car sharing a la ciutat i les necessàries inversions en la millora del transport públic. A l’altra banda del Rin, Alemanya ha estat pionera a Europa en la prohibició de circular pel centre de les ciutats per als vehicles més contaminants, mitjançant la implantació de les zones de baixes emissions o umweltzonen a la majoria d’àrees metropolitanes. El Fraunhofer Institut per a Sistemes d’Infraestructures (IVI) publicava el 2011 un estudi amb la Cambra de Comerç d’Ulm, que destacava que les zones de baixes emissions contribuïen a la disminució de la concentració de micropartícules en suspensió, però en canvi la millor manera de reduir la concentració de diòxid de nitrogen era garantir la fluïdesa del trànsit. Així doncs, no seria vàlida la política de reduir només el nombre de carrils disponibles a les vies públiques de les ciutats sense l’aplicació de mesures complementàries. A Holanda, a Suècia i a l’àrea metropolitana del gran Londres hi ha restriccions d’entrada només per a camions i, en el cas de Londres, també per a furgonetes i vehicles de repartiment. A Suïssa, la prioritat del govern en matèria d’infraestructures és la reducció dels colls d’ampolla als accessos a les àrees metropolitanes, precisament com a metodologia de disminució de la contaminació, juntament amb l’estudi d’una mesura que al nostre país s’implementa des de fa anys: el pagament per quilòmetre o per tram de via pública com a substitució del sistema actual de peatge per vinyeta. I és que el cost també és un element dissuasori en la lluita contra la pol·lució.\nPotser podríem pensar que encara avui, a casa nostra, la percepció majoritària en relació a la contaminació atmosfèrica es troba en el mateix punt en què ens trobàvem als anys vuitanta del segle passat respecte del tabac. Aleshores es podia fumar a tot arreu; a la feina, als restaurants, als avions, als cinemes. En algun moment, la societat va fer que allò canviés. És evident que això també passarà tard o d’hora amb la pol·lució atmosfèrica. I en aquest tema, tots aquells lectors que encara corren amb un vehicle dièsel amb els filtres envellits hi tenen molt a veure. Actuar d’una manera antiga és perjudicial en relació a l’aire que respirem tots, també els nostres fills i néts.


Institut Investigador Blanxart - Tal Com Raja\nL’any 2001 va tenir lloc aquesta iniciativa, tot i que suposava una despesa important i no se sabia com aniria. La idea consistia a fer un recull dels treballs de creació que escrivien els nostres alumnes durant el curs, sobretot a les classes de català, castellà i anglès, però també n’hi podien haver de filosofia, matemàtiques ciències (“història d’una gota d’aigua”) i editar-lo de manera digna, amb il·lustracions elaborades pels nostres alumnes de batxillerat artístic. No eren jocs florals, sinó treballs de curs que mostraven l’enginy dels alumnes i el que havien assimila al llarg dels anys d’aprenentatge. La presentació es va fer a la Biblioteca Central de Terrassa (en aquell moment molts dels nostres alumnes no sabien ni on era) i va ser un èxit, amb assistència massiva de participants, pares i professors. De llavors ençà l’experiència s’ha repetit ininterrompudament i en l’actualitat anem per la 17a edició.\nEl Tal Com Raja ha demostrat ser un document sociològic de primer ordre. Els textos dels nostres alumnes, naturals i espontanis, mostren la manera de pensar dels adolescents any rere any: els temes que els interessen i els preocupen, les seves obsessions, les seves il·lusions, els seus drames, què els amoïna, què els emociona, què detesten... Si fullegem els TAL COM RAJA del 2001 i el del 2017 veurem com alumnes de les mateixes edats i del mateix context social parlen de temes diferents, de vegades oposats. Conscients que el TAL COM RAJA serà una eina de primera mà per als historiadors del futur quan intentin comprendre l’ànima dels adolescents de les primeres dècades del segle XXI, a tal objecte hem dipositat un exemplar de cada any a la Biblioteca Central de Terrassa.\nDes del Blanxart volem compartir la iniciativa amb altres centres de Catalunya, raó per la qual pengem els últims TAL COM RAJA i ens mostrem oberts a assessorar escoles i instituts que vulguin encetar una iniciativa semblant.\nTal com Raja 2012\nDocumento Adobe Acrobat [86.0 MB]\nTal Com Raja 2013\nDocumento Adobe Acrobat [35.5 MB]\nTal Com Raja 2014\nTal Com Raja 2015\nTal Com Raja 2016\nTal Com Raja 2017


La censura, estructura d’estat (Toni Vall)\nLa censura, estructura d’estat\nJaume Roures, Empar Moliner, Xavier Albertí i Isona Passola debaten sobre els atacs a la llibertat\n3 min. Barcelona 21/06/2018 23:47\n651x366 Isona Passola, Xavier Albertí, AndreuGomila (moderador), Empar Moliner i Jaume Roures. / P. TORDERA Isona Passola, Xavier Albertí, AndreuGomila (moderador), Empar Moliner i Jaume Roures. / P. TORDERA\nHi ha diverses formes de censura, totes pernicioses, totes nocives. La censura religiosa, la censura política i la famosa i mai prou ben analitzada autocensura. Apassionant moment el que vivim a tomb de tan desagradable realitat, i també apassionant la possibilitat de reflexionar-hi que aquest dijous va proposar la Diputació de Barcelona al CCCB amb el cicle de xerrades Entre el cànon i la censura, en el marc de l’Any Europeu del Patrimoni Cultural. La paraula escrita, les arts visuals, les arts escèniques i audiovisuals i la música i l’espectacle van ser els àmbits temàtics d’anàlisi per part d’un notable grup de professionals coneixedors dels efectes de la censura.\nEn el terreny de les arts visuals, els ponents tenien exemples molt sagnants per relatar, com el de la instal·lació de Santiago Sierra retirada de la fira Arco perquè denunciava l’existència dels presos polítics catalans. Tatxo Benet, el seu comprador, destaca: “Va ser un cas claríssim de censura política”. I hi intenta trobar una explicació plausible: “Vivim en una societat absurdament sobreprotectora. Allò que ens provoca enuig, en lloc d’anar a casa i reflexionar sobre el perquè, tendim a voler-ho denunciar i eliminar”. Aquesta dinàmica viciada la vol destacar també Valentín Roma, expert coneixedor de la indústria de l’art, que era el comissari de l’exposició del Macba La bèstia i el sobirà, del 2015, que contenia una escultura d’Ines Doujak representant el rei Joan Carles sodomitzat. “No van ser Rajoy ni el PP ni els falangistes els qui van exercir aquella censura”, recalca Roma, i assenyala els gestors i polítics catalans que manaven aleshores. “Els programes del museu es presentaven a tots els patronats, i els polítics ens van dir que eren massa d’esquerres i que faltava més neoliberalisme”, exclama.\nCensurar és un error del sistema\nA criteri del filòsof Xavier Antich, esdeveniments com els d’Arco i el Macba posen de manifest la dinàmica de l’“aquí no” excloent i totalitària, ja que delimita i redueix els espais d’expressió i exclou les obres que considera “perilloses”. “Censurar és un error del sistema”, argumenta Roma, i emfasitza una idea fonamental: “El que està en entredit no és la llibertat d’expressió sinó la llibertat de fricció, el dret a discrepar de les icones, els llenguatges i les gramàtiques del poder”. El poder, sí, aquell estrat que no suporta que li portin la contrària. I l’exemple és clar i contundent. “Hi ha persones que consideren que no es pot dir que hi ha presos polítics a Espanya”, conclou Antich.\nA la sessió de la tarda, Xavier Albertí, Empar Moliner, Isona Passola i Jaume Roures van debatre sobre la censura als territoris de les arts escèniques i audiovisuals. Roures, productor de diversos documentals sobre esdeveniments recents -clavegueres d’Interior, 1-O i el molt recent sobre el 20-S- destaca la critica que se li va fer pel film sobre l’1-O: “Em deien que és un documental de part, que només explica una versió dels fets”. I és cert, continua: “¿Algú ha vist la part en què els nens i els ancians apallissaven els policies?”. La ironia, fina aliada de Roures. Passola va voler assenyalar l’ús o el desús de la llengua en cinema i audiovisuals com a senyal de l’aparició de l’autocensura i Moliner va relatar el famós episodi de la crema de la Constitució espanyola a Els matins de TV3 que tants problemes li ha comportat: “Si això ho fes en el terrible context actual potser em tocaria anar a l’Audiència Nacional. ¿Ho tornaria a fer? Potser no”.


La carta de la mare del nen amb Asperger agredit sexualment\nEl nen va patir la violació per part d'alumnes de tercer de l'ESO del mateix institut | Dominiquesa Vallirana\nDesprés que es fes pública la història del seu fill, la mare ha volgut demanar justícia a través d'una carta als mitjans de comunicació\nRedacció 23/07/2019 14:32h\nLa mare del nen de 13 anys de Vallirana, que va ser presumptament violat per quatre companys de l'institut Verge del Roser d'aquest mateix municipi del Baix Llobregat, ha explicat en una carta que ha publicat 'ElCaso.cat' com el seu fill menor d'edat va viure totes les agressions que va patir.\nEn aquesta carta, la mare ha volgut explicar la història del seu fill a l'institut on va patir les agressions. Els nens d'entre 15 i 16 anys es feien dir 'la màfia' i, tal com explica la mare, «anaven contra tots els nens que eren diferents: el meu fill era la seva segona víctima».\n«El meu fill volia passar desapercebut a classe, ser invisible»\nSegons la carta publicada, la mare relata l'infern que el nen vivia cada dia que sortia al pati: «El meu fill volia passar desapercebut a classe, ser invisible», però quan el feien sortir al pati sempre l'esperaven. «Vine amb nosaltres que serem els teus amics i et protegirem», li deien els integrants de 'la màfia' al menor agredit cada vegada que se'l volien emportar a 'la Pradera', un petit turó que hi ha dintre del pati de l'escola, on el van arribar a retenir fins a 16 vegades.\nAl principi, van començar a assetjar al nen i a amenaçar-lo amb matxets: «Li deien que si no portava coses de casa, li tallarien el coll. Ell es va veure obligat a portar de casa aparells, rellotges, diners, roba...». Però, quan la víctima va negar-se a robar més objectes de la seva pròpia família, a part de rebre cops, també van començar les diferents agressions sexuals.\n«El van ficar a terra com un gos»\n«Li van fer tota mena d'agressions sexuals, el van ficar a terra com un gos, el van intentar penetrar i, com no van poder, li van fer violacions orals, obligant-lo a fer que s'empassés el semen, a part de les 'palles' que va haver de fer i que li van fer». Així explica la mare a la carta que ha publicat 'ElCaso.cat' el mal tràngol pel qual va passar el seu fill.\nEl menor de 13 anys, que patia el trastorn d'Asperger, va començar a tenir comportaments estranys a casa: «Quan arribava a casa després d'aquests fets, es rascava les parts del seu cos i deia: 'quin fàstic!', ja que els Aspergers són molt escrupolosos i tenen moltes manies». «Ja no podia fer els partits de futbol perquè es queixava que li feia mal alguna part del seu cos, tenia incontinència urinària nocturna, i patia molta ansietat», relata la mare a la carta.\nEl menor va anar explicant a poc a poc la seva mala experiència | cedida\nL'institut no va aplicar cap represàlia\nDesprés de denunciar-ho a l'institut i que no fessin res al respecte, els pares van decidir trucar al telèfon habilitat per a víctimes de bullying – Infància Respon 116 111 –, perquè el cas arribés a Inspecció de la Generalitat. «El nostre fill tenia pànic a tornar, però el vam convèncer amb dues condicions: no sortir al pati i anar-lo a buscar a la sortida a la porta, ell tenia molta por».\nPerò, quan va poder tornar a l'escola, el seu presumpte agressor estava a la mateixa classe que el menor Asperger: «Com si no hagués passat res. La professora va felicitar el meu fill per ser valent i haver-ho explicat, però després va tornar a dir que no podia castigar a aquests nois innocents amb càstigs tan forts», explica la mare.\n«Vam tenir una sèrie de reunions amb l'escola, vam gravar dos vídeos del meu fill: explicant el bullying i un altre de les agressions i violacions orals. Vam anar a denunciar-ho, i els Mossos estaven molt interessats en el tema. El mateix dia va passar a la Fiscalia de Menors per ser un cas greu», explica la mare sobre l'últim recurs que van tenir, la policia.\n«Segons la Inspectora, ja podem estar contents»\nNo va ser fins un mes i mig després que es va començar a moure: «Vam passar un calvari, el meu fill no tenia ganes de viure, vam lluitar molt per tenir tutora personal i nou institut. Segons la inspectora, ja podem estar contents». El menor agredit no volia sortir de casa, patia ansietat – per la qual es medicava –, tenia pànic als adolescents, 'flashbacks', manies disparades... a més, va haver d'acudir a un hospital de dia per a recuperar-se del post traumatisme.\n«Nosaltres el que volem és justícia per al nostre fill, no indemnitzacions. La dignitat del nostre fill no la venem, ell pel fet de pensar diferent no hauria d'haver passat per això». A més, la mare afegeix que «en una escola religiosa, i que no vigilen a l'hora del pati, ell per ser Asperger i més vulnerable, hauria d'estar vigilat per llei».\n«Si la justícia no li fa costat, els seus pares han fet tot el possible»\nLa mare ha volgut concloure la carta agraint a tothom qui hagi dedicat el seu temps a llegir la seva denúncia: «Esperem que almenys els mitjans de comunicació ens ajudin, i que el nostre fill es recuperi i vegi que si la justícia no li fa costat, els seus pares han fet tot el possible».\nEls presumptes agressors del menor actualment es troben en llibertat vigilada i no van ser expulsats del centre escolar, tot i que la direcció estava al corrent dels fets. Segons va poder conèixer 'ElCaso.cat', el centre educatiu només «va reforçar les mesures de protecció de la víctima». Per altra banda, l'única mesura cautelar que es va aplicar des del jutjat va ser una prohibició de comunicació dels presumptes agressors amb la víctima i, a més, una ordre d'allunyament, però només per a tres dels quatre imputats.\nUn nen de 13 anys amb Asperger, presumptament violat per companys d'institut al Baix Llobregat\nAnar a portada Última hora Actualitat Última hora Menor Última hora Violació Última hora Assetjament Escolar\nLa grandíssima notícia que acaba de donar la periodista catalana Gemma Nierga


Associació de Veïns de Sarrià: Editorial del Butlletí núm. 231 (marc 2019)\nEditorial del Butlletí núm. 231 (marc 2019)\nAquest és l’últim butlletí abans de les eleccions municipals del 26 de maig, i arribats a aquest punt creiem convenient fer un balanç del mandat municipal que ara s’acaba. Democràticament és molt sa que els governants, quan acaben el seu mandat, siguin coneixedors de l’opinió de la ciutadania sobre la seva tasca, i l’Associació de Veïns de Sarrià és part activa de la ciutadania sarrianenca. Prescindirem de valorar el conjunt del districte i centrarem aquest comentari en l’àmbit geogràfic del barri de Sarrià al qual està vinculada la nostra entitat.\nDurant aquest mandat hem tingut tres regidors executius en menys de quatre anys, i no cal fer un gran esforç per imaginar-se la dificultat que aquesta mobilitat de càrrecs comporta. També s’han produït canvis en la composició de l’equip de govern del districte. Així, dels dos consellers que corresponen a Barcelona en Comú, només un s’ha mantingut en el càrrec durant tot el mandat, mentre que la cadira del costat ha estat ocupada per diverses persones les quals, per més bona voluntat que hi hagin posat, no han pogut fer gran cosa. Per completar el quadre peculiar del nostre districte, al llarg de la legislatura també s’han produït alguns canvis entre els assessors de l’equip de govern. En definitiva, tanta mobilitat de càrrecs no pot ser bona, i certament no ho ha estat.\nEl gran projecte de Sarrià segueix sent l’assignatura pendent del nostre barri, la biblioteca pública. No és una reivindicació més del barri, és “la” reivindicació. De les retallades d’inversió l’equip de govern en diu, ara, reprogramacions i, dissortadament, la biblioteca ha passat a formar part de les reprogramacions de les inversions. Insistim, des de fa dècades el gran projecte pendent de Sarrià és la construcció d’una biblioteca pública, ja que des de fa molts anys el nostre barri no en té cap. Quan mostrem aquesta mancança cultural als visitants que vénen de fora, i els expliquem que el nostre barri es troba entre els que tenen més centres educatius d’Europa, se’n fan creus que encara no tinguem una biblioteca pública.\nSom, però, conscients que aquesta crítica no la podem centrar només en el govern de Barcelona en Comú que ara acaba el seu mandat, ja que la responsabilitat és compartida pels governs anteriors, de diferents colors polítics. Però Barcelona en Comú portava en el seu programa electoral de l’any 2015 el compromís d’“Executar les obres de la biblioteca municipal de Sarrià”, i molta gent de Sarrià s’ho va creure. Aquest compromís, però, no s’ha complert, i s’ha generat una gran frustració al barri. I com que ja ho hem fet en articles anteriors, no detallarem ara les diverses promeses de l’equip de govern sobre la data de començament de les obres de la biblioteca, i els repetits incompliments dels compromisos municipals.\nSobre la política comunicativa del districte reconeixem que s’ha informat la ciutadania amb nombroses reunions i trobades, tot i que de vegades la comunicació dels actes s’ha fet amb molt poca antelació. Ha estat un govern aparentment obert però considerant la seva debilitat numèrica (dos consellers de dinou) sovint no ha sigut capaç de respondre a la ciutadania amb la celeritat requerida, ni d'arribar a pactes amb l'oposició en temes importants pel barri com podria ser l'aprovació del PAD. Constatem que l’únic pacte que el govern ha aconseguit amb l’oposició és una declaració d’intencions per treure la Guàrdia Urbana de can Ponsic, sense concreció en el calendari.\nS’ha implantat amb èxit el sistema de recollida de residus Porta a Porta, que ja fa tretze mesos que funciona. Com tota obra humana mostra aspectes a millorar, però en conjunt n’estem força satisfets, i ens plau especialment, ja que aquest sistema es va posar en marxa a iniciativa de l’Associació de Veïns de Sarrià. Destacarem, també, que fa pocs dies ha entrat en funcionament el Punt Verd fix del carrer Cardenal Sentmenat, una instal·lació que confiem donarà un bon servei al barri, i que també s’ha fet realitat a iniciativa nostra. Cal destacar també que, després de molts anys d’insistir-hi, s’està remodelant la part alta del carrer Major de Sarrià, i per la Festa Major potser ja podrem gaudir de l’obra acabada.\nEn polítiques socials s’ha implantat a Sarrià el programa Radars que ja funcionava en altres barris, i s’ha donat suport al programa de Sarrià-Sant Gervasi Refugi. Però, per altra banda, el nostre és l’únic districte de la ciutat on no s’ha fet cap promoció d’habitatge de protecció oficial. No podem oblidar tampoc l’abandonament i desídia absoluta de les polítiques juvenils, sense casal de joves ni mesures de suport de cap mena. La gestió municipal de les casetes d’Hort de la Vila, abans i després de l’incendi provocat que van patir, n’és un bon exemple.\nDit tot això i lamentant-ho molt, seríem poc honestos amb nosaltres mateixos i amb el veïnat de Sarrià si qualifiquéssim de satisfactori el balanç global del mandat.\nPublicat per Miquel Saumell a 17:00\nFeb 12, Passi del documental “Voces Voz”\nFeb 14, L’Imperdible del divendres: Et crec (teatre-fòrum)\nFeb 17, L’Òpera entre bambolines: La clemenza di Tito, de W. A. Mozart\nFeb 19, Cafès científics: Les estratègies desapercebudes de les plantes\nFeb 21, L’Imperdible del divendres: Carnaval Sarrianenc! (música)\nFeb 24, Assemblea General AVS\nFeb 29, Calçotada Popular de Sarrià\nMarç 3, Consell Plenari del Districte


La Colla Gegantera de la Llagosta ja té enllestit el calendari d’activitats del 2018 | La Llagosta informa\nLa Colla Gegantera de la Llagosta ja té enllestit el calendari d’activitats del 2018\nEls gegants de la Llagosta visitaran aquest any vuit poblacions catalanes. La Colla Gegantera de la nostra localitat ha confeccionat el calendari d’activitats per a aquest 2018, que aprovarà a la seva assemblea ordinària del proper 20 de gener.\nEstà previst que la Colla Gegantera de la Llagosta participi a les trobades de Parets del Vallès (21 de gener), Pallejà (18 de febrer), Manlleu (21 d’abril), Ripoll (13 de maig), el Masnou (30 de juny), del barri del Poble Sec de Barcelona (14 de juliol), Montornès del Vallès (16 de setembre) i Sant Andreu de Llavaneres (2 de desembre). El president de l’entitat, Pablo Martín, ha destacat que “aquest any, visitem poblacions on mai hem anat com Ripoll i el Masnou i el barri del Poble Sec”.\nA més, al llarg d’aquest any, la Colla Gegantera organitzarà o participarà a set activitats més que es desenvoluparan a la nostra localitat. La primera, i segurament la més destacada, serà la 9a Trobada Gegantera de la Llagosta, que se celebrarà el diumenge 11 de març. La Colla participarà a la Diada de Sant Jordi, a la 4a Mostra d’Entitats, a la Cercavila de Festa Major i a la Diada Nacional de Catalunya. A l’octubre, tindrà lloc la 4a Cursa de Gegants de la Llagosta, que es dedicarà a la lluita contra el càncer de mama. La darrera activitat serà la Zumba Gegant per la Marató, prevista per al 18 de novembre. Martín ha indicat que “la intenció és mantenir les activitats, sobretot les que són de representació del nostre poble arreu de Catalunya i les tres grans cites que tenim, la Trobada, la Cursa i la Zumba Gegant”.\nUn centenar de persones participen en la Zumba Gegant 2020 virtual\nLa Colla Gegantera celebra diumenge la Zumba Gegant virtual\nLa Zumba Gegant 2020 se celebrarà el 29 de novembre en format virtual


El plat blanc: d’octubre 2015\nUn bon entrant bo, fàcil i saludable\n1 base de pasa de full\nFormatge brie ( opcional)\nOlives negres (opcional)\nEncenc el forn a180\nEstiro la massa.\nPelo la poma i trec el cor. La tallo a rodanxes amb la màquina i la reservo,\nRento el carbassó , el tallo a rodanxes i el reservo\nPelo la ceba , la tallo primeta i la reservo .\nPoso totes ingredients damunt la massa, sal, pebre i un bon raig d'oli .\n20-25 minuts al forn ( 5 minuts abans d'acabar hi poso el formatge .\nAquesta coca l'he fet tres vegades diferents. Una vegada he posat pebrot i olives, una altra formatge, i una altra només olives .\nI totes han sigut molt bones !\nPublicat per El plat blanc a 10:10 Cap comentari:\nPASTÍS DE CARBASSA AMB CREMA DE FORMATGE\nEl dia 16 d'Octubre és l'aniversari de l'Albert. Ja tinc l'excusa per fer un pastís. Sí, m'encanta fer pastissos. Tinc sort que als de casa els hi agrada menjar-ne.\nHe decidit fer-lo de carbassa i de crema de formatge .\n350 g de carbassa cuita\n175 g de sucre moreno\n75 g d'oli\n16 g de royal\n250 g de farina fluixa ( de pastisseria)\n250 g de formatge tipus philadelphia\nPelar i tallar a trossos la carbassa . Coure-la al forn tapada amb paper d'alumini uns 30 minuts a 200º amb l'escalfador de dalt i baix. Deixar referedar. Aixafar-la amb la forquilla i reservar.\nBatre ous i sucre fins doblar el seu volum a velocitat alta.\nAfegir oli i abaixar velocitat.\nAfegir la carbassaa\nBarrejar farina tamisada amb el royal i les espècies\nAfegir farina a la massa i barrejar-ho bé amb l'espàtula .\nPosar la massa dins un motlle prèviement untat.\nCoure-ho al forn a 180ºC uns 30 minuts amb l'esclafador de baix.\nTreure'l del forn i deixar-lo refredar damnut una reixa.\nFer la crema de formatge: posar tots els ingredients en un bol i batre'ls fins aconseguir una pasta homogènia .\nDividir el pastís en dues meitats i farcir-lo de la crema de formatge. Tornar a muntar-lo i cobrir per damunt i pels costats de la crema de formatge.\nAdornar-lo com es vulgui.\nEs aconsellable fer-lo la vigília.\nJo l'he adornat amb trossos de carbassa , perletes de xocolata i fruita seca\nHa sortit deliciós i m´ho he passat molt bé ! Segur que el tornaré a fer.\nPublicat per El plat blanc a 20:12 1 comentari:


Una macroexposició convidarà a “rellegir” la Tortosa de finals del XIX i principis del XX – Lo Campus diari\nUna macroexposició convidarà a “rellegir” la Tortosa de finals del XIX i principis del XX\nSota el títol ‘Anys de llum a la ciutat’, l’Escola d’Art i Disseny de la Diputació de Tarragona a Tortosa ha liderat el que consideren el projecte més “ambiciós”. És una macroexposició que convida a “rellegir” la història de la capital del Baix Ebre en un moment on la ciutat apostava per la modernització, al tombant del segle XIX al XX.\nEn aquesta època a la ciutat van irrompre personalitats tant destacades com el pintor Francesc Gimeno, el músic Felip Pedrell, l’arquitecte Pau Monguió, o el metge i investigador Jaume Ferran.\nEl mercat de Tortosa, l’antic Escorxador, l’Arxiu Comarcal o l’Observatori de l’Ebre són algunes de les seus escollides per conèixer i posar en valor aquest llegat.♦\nIMATGE: Mercat municipal de Tortosa.\nLa campanya ‘Fas 6 anys. Tria un llibre’ acaba després de regalar 31.914 llibres i es repetirà dues ...\nEl 94% de la població adulta de Catalunya entén el català i més del 80% el sap llegir i parlar


La patronal de constructors adverteix que podria aturar imminentment les obres d'excavació a causa de la crisi dels abocadors - Poble Andorrà\nLa patronal de constructors adverteix que podria aturar imminentment les obres d’excavació a causa de la crisi dels abocadors\nSegons ha afirmat la patronal, les administracions han mostrat una falta d'empatia amb el sector\nAbocador de Beixalís.\nL’Associació de Contractistes d’Obres d’Andorra adverteix, en un comunicat de premsa, de l’aturada d’obres com a conseqüència del tancament de l’abocador de Beixalís. L’entitat considera que no s’ha donat prou temps a les empreses de la construcció per organitzar-se ni tampoc a les autoritats corresponents per buscar alternatives.\nEl passat 16 de maig, el Comú de la Massana ha comunicat a les diferents empreses que fan ús de l’abocador que “a partir d’ara ja no poden vendre més tones per abocament donat que s’ha exhaurit el límit de la seva capacitat actual”, segons explica l’ACODA. I això fa que “les nostres empreses, a partir d’ara, no podran preveure on dipositaran les terres i pedres provinents de les excavacions, i fins i tot obres que es troben en curs o a punt d’iniciar-se arribaran a aturar-se, ja que el sector de la construcció es troba encara sense una solució ferma pel que respecte a la problemàtica dels abocadors”, anuncia l’ACODA.\nL’abocador de Beixalís ha esdevingut durant els darrers anys “de facto “l’abocador nacional”, rebent doncs la majoria de les terres de les parròquies centrals i la totalitat de les obres de les Valls del Nord, per falta d’alternatives viables en la resta de parròquies”, afirma l’associació de contractistes.\nL’ACODA afegeix que en el cas de l’abocador del Maia, “per la seva ubicació al cap del Port d’Envalira, només ha permès resoldre les excavacions i obres executades al Pas de la Casa durant els períodes d’estiu”, i pel que respecte a la recent reobertura de l’abocador ubicat a la Rabassa, de moment tan sols acull les obres executades pel mateix Comú de Sant Julià, “principalment per l’elevat cost de la taxa d’abocament”, que és de 28 €/m3.\nL’ús d’aquests abocadors, a més, pot comportar un augment del trànsit des de les Valls del Nord cap a Sant Julia i el Port d’Envalira.\nAixí, “la manca de planificació i disposició d’abocadors per poder dipositar les terres, per part de la majoria dels Comuns, ha portat la situació a una possible imminent aturada dels moviments de terres suposant un greu impacte en tots els col·lectius que hi formen part, amb especial perjudici a propietaris i promotors, que tot i disposant-ne les pertinents llicències urbanístiques de les quals ja han satisfet a cada corporació els imports corresponents als permisos atorgats, no podran executar-les a causa de la situació generada”, apunten els contractistes.\nTot plegat “agreuja ja de per si la complicada situacio que travessa el sector a causa de la inflació, amb especial incidència pel cost de les matèries primeres i la falta d’empatia dels establiments públics a l’hora d’aplicar revisions de preus tal com fan per llei la resta de països del nostre entorn”, considera l’entitat, que explica que alguns concursos públics han quedat deserts a causa de tot plegat i algunes obres en curs de licitació podran veure’s igualment afectades.\nEn aquest sentit, des de l’ACODA s’insisteix en la demanada a l’Administració general, en especial atenció al Comuns (responsables en l’atorgament de les llicències urbanístiques i de la gestió dels abocadors), “d’una solució que respongui ja a la problemàtica, amb l’obertura de nous abocadors, per entrar en funcionament aquest estiu, per garantir la continuïtat de l’activitat del sector i evitar greus conseqüències que poden esdevenir a partir d’ara”.\nDe la mateixa manera, l’associació es posa a disposició dels estaments públics per “intentar trobar trobar una sortida viable i programada en aquest moment delicat”, i en aquest sentit, demanen una reunió amb el Govern i els Comuns per trobar una sortida a la situació generada.


Bústia de veu - Contestador\nInici > Serveis > Generals > Telefonia IP > Serveis del teu telèfon > Bústia de veu - Contestador\nBústia de veu ToIP UV\nEl teu web de telefonia IP\nLa Bústia de Veu és el contestador automàtic del teu telèfon IP, que arreplega i guarda tots els missatges que desitgen deixar-te les persones quan no pugues atendre la seua cridada perquè estigues absent, o estigues ocupat. També pots fer un desviament incondicional perquè sempre salte la bústia.\nTots els telèfons IP de la UV disposen de la possibilitat de la activació del servei de bustia de veu, encara que l'activació d'aquest servei ha de ser sol·licitada per l'usuari i AUTORITZADA per la Gerència de la Universitat de València. Depenent del campus i el servidor assignat per al teu telèfon IP, es pot accedir marcant alguna de les extensions següents:\nEls missatges dipositats en la teua bústia de veu, poden ser consultats mitjançant una cridada a les extensions indicades, on a més, tindràs una sèrie d'opcions de personalització.\nCada vegada que algú et deixe un missatge en la bústia, rebràs un avís en el telèfon fix, indicant que tens missatges nous.\nPrement la tecla de missatges (icona de sobre o missatges) s'accedeix al servidor de missatges que mitjançant una locució ens va informant de l'estat i procediment d'accés.\nUna vegada activat, les persones que et criden poden deixar el seu missatge, després dels tons de cridada programats.\nLa bústia de veu disposa de les següents opcions mentre escoltes els teus missatges:\n4 Tornar a escoltar el missatge\n5 Conèixer el nombre de telèfon de qui va deixar el missatge\n8 Retornar la cridada directament a qui t'ha deixat el missatge\n# Passar a següent missatge\nEl servei de bústia de veu, ha de ser sol·licitat per l'usuari i AUTORITZAT per la Gerència de la Universitat, a través de la pàgina web de manteniment de telefonia.\nExemple d'ús i activació\nAna, treballa en la secretaria del departament de Gastronomia i folklore, i necessita activar el servei de bustia de veu.\nHa de connectar-se ací i emplenar la sol·licitud corresponent\nLa seua petició serà atesa afirmativa o negativament i contestada el més prompte\nEn cas afirmatiu, disposarà del seu bustia de veu actiu, i podrà accedir a ell, marcant una de les extensions a aquest efecte, i configurar o personalitzar les seues pròpies opcions.


La Càtedra SEAT-UPC llença el Design Thinking 2021 — Escola Superior d’Enginyeries Industrial, Aeroespacial i Audiovisual de Terrassa. ESEIAAT — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nLa Càtedra SEAT-UPC llença el Design Thinking 2021\nDes de la Càtedra SEAT-UPC, es llença el Design Thinking 2021 (DT-21), un repte proposat per SEAT en l’àmbit de la conducció d’automòbils de caràcter esportiu.\nEls participants al DT-21 han de ser estudiants de grau (tercer i quart) o màster de l'ESEIAAT, l'ETSEIB, l'EEBE, l'ETSETB, l'EETAC, l'EPSEM, l'EPSEVG i la FIB. Els participants s'hi inscriuran en equips de 3-4 estudiants. Els equips poden tenir membres de diferents centres i de diferents titulacions.\nEntre els equips inscrits se seleccionaran 10, dels quals 5 deixaran el repte a partir de la sisena setmana. Els 5 equips restants continuaran fins al final on hauran de lliurar una memòria amb les propostes i els resultats obtinguts, i fer una breu presentació davant del jurat. L'equip guanyador rebrà un premi de 1500 euros.\nEl repte DT-21\nConsulta aquí el repte proposat per SEAT en l'àmbit de la conducció d'automòbils de caràcter esportiu.\nPer formalitzar la inscripció cal desar i omplir el següent formulari amb la informació relativa als membres de l'equip i motivacions per participar, i enviar-lo a direccio.etseib@upc.edu abans del 18 de març a les 14 hores.\nFORMULARI D'INSCRIPCIÓ DT-21\nEls equips seleccionats rebran una comunicació via correu electrònic el 19 de març


Un porter avergonyit del comportament dels pares als camps - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUn porter avergonyit del comportament dels pares als camps\nJuan Junquera, de l'equip de juvenils del Pla 2000, denuncia les bronques que "es repeteixen gairebé cada setmana"\nvíctor treviño 27.03.2017 | 00:18\nA finals del passat any a Juan Junquera se li va acabar la paciència amb els pares del futbol base. "Estava a la porteria i escoltava coses que per a mi no tenien cap sentit. Des de la grada estaven insultant a l'àrbitre sense raó. La gent no parava de cridar per ficar zitzània i fins i tot va haver d'intervenir la policia". Porter d'un equip del Pla 2000 de Primera Juvenil i estudiant en el col·legi de la Immaculada, als seus 16 anys Junquera està fastiguejat de veure com molts capítols de violència verbal "es repeteixen pràcticament cada cap de setmana" en els camps.\nD'aquestes experiències tan lamentables ha volgut parlar en primera persona en una carta enviada a un diari, on deixa clar com de "cansat" està "d'escoltar insults i amenaces dirigides normalment els àrbitres". I pronunciades per pares i mares que "creuen que els seus fills acabaran jugant en els millors equips d'Europa".\nAquell dia, el del final de la seva paciència, després del partit Junquera se sentia molt dolgut per com s'havien desenvolupat els esdeveniments. "Vaig sortir del camp cabrejat. Fins i tot vaig deixar moltes coses al vestidor i vaig marxar sense dutxar-me. No em podia explicar els fets perquè no havia passat res extraordinari, ni hi va haver massa desencerts de l'àrbitre". Però va acabar havent d'intervenir la policia.\nVan ser aquells esdeveniments i les recents notícies de violència al futbol base les que han portat a Juan Junquera, de motu proprio i sense la indicació de ningú, a denunciar públicament fins on ha arribat el comportament dels adults en les categories inferiors d'un esport que és "preciós". Per a ell, de fet, el futbol és més que un esport, encara que no pugui compartir-lo amb els seus pares a la grada "perquè a ells no els agrada la tensió que es genera".\nUn impuls el va portar a escriure els seus retrets contra el que es viu als camps d'Astúries, i amb escepticisme "perquè només tinc 16 anys", el va enviar a un diari sense gaire confiança en que fos publicat. Però s'equivocava perquè no sol haver-hi molts joves que vulguin denunciar els mals comportaments que en tan mal lloc estan deixant al futbol infantil i juvenil. "És important acabar amb aquest hàbit", insisteix i explica que en no poques ocasions "la culpa d'una brega no cal buscar-la en el camp, és dels pares, perquè els jugadors en certa manera es comporten millor pel fet que poden ser expulsats". Molts progenitors, diu, "haurien de canviar la seva mentalitat i deixar els seus fills que es diverteixin". Però és difícil perquè "hi ha famílies que pensen que el seu fill serà esportista professional". A ell aquestes maneres l'enfaden. Tant com el fet que "vulguin fer d'entrenadors i directius, quan en el fons són només pares".\nJuan Junquera té molt clar per a què practica futbol: "si als deu anys no jugues a la Selecció Espanyola o en els equips autonòmics hauries jugar per gaudir i no per arribar a ser professional". Una lliçó que bé haurien d'aprendre les famílies d'alguns companys, ja que "com a mínim un pare de cada deu creu que el seu fill arribarà a estar a l'Sporting".\nJunquera també avisa: tots els comportaments indesitjables d'un pare es reflecteixen en els fills. "En alguns casos diuen als jugadors 'demana al teu entrenador que et posi d'aquesta posició i si no és així cabréate'", incitant a la bronca al vestidor. Flac favor a l'esport. Afortunadament hi ha qui, com Junquera, fan pública la seva vergonya.\nJosep M. Espot i Xavi Pons, nous tècnics de l'Organyà\nGallego renova com a tècnic de l'Espanyol B\nXavi Díaz substitueix Ponti a la banqueta del Gironella


Viure a Estocolm : Veus de quina generació?\nVeus de quina generació?\nUs sorprendrà que escrigui un post, tenint en compte el que vaig escriure en el darrer. Efectivament, hauria d'estar acabant d'escriure la tesina però tinc el cap com un timbal i necessito canviar de text. I a més, he tingut una bona font d'inspiració: mentre dinava he mirat el documental de tv3: veus d'una generació. En la mateixa pàgina web s'anuncien masters i postgraus de la UAB i abans de que comenci el video, com sempre, un anunci publicitari: s'anuncia l'Institut de formación de la UB, en castellà, "per trobar feina". No us sembla una mica pervers tenint en compte el contingut del documental? Abans que res, vull dir que em sap molt greu veure en quina situació es troba molta gent a Catalunya, i sé que és molt fàcil parlar des de la comoditat de Suècia.\nDit això, com diuen els tertulians de la ràdio, anem al gra. Per començar, voldria saber quin criteri han seguit els productors del programa per triar els entrevistats (50, dels quals 28 tenen feina). En qualsevol cas, hi ha un munt de castellano-parlants --no els he contat però juraria que són majoria--, i tots semblen curts de gambals, la majoria no van acabar l'ESO i parlen amb aquell accent típic de gent amb "nivell cultural baix" (ho poso entre cometes perquè penso que la paraula cultura té moltes connotacions i no totes tenen a veure amb els llibres). Molts admeten que mentre treballaven, vivien la mar de bé i no s'estaven de res pel que fa a menjar fora, comprar roba, perruqueria, etc. Cap va estalviar. Una noia diu que cobrava 10 000 Eur al mes i se'ls polia tots! I com que es pensaven que això era xauxa, doncs apa, a firmar una hipoteca. El típic cas que posen els qui pedagògicament volen explicar la crisi.\nDe quasi tots els catalano-parlants de debò (n'hi ha que parlen català però es nota que no l'usen habitualment) es dóna una imatge bastant més bona: tenen estudis superiors, són emprenedors i fan un discurs prou intel.ligent, cosa que no es pot dir dels altres.\nAixò és un reflexe de la societat catalana? No és una visió una mica esbiaixada de la realitat? On són les veus de Sarrià, Pedralbes i la Bonanova d'aquesta generació? I els que els papes els hi han regalat el pis i no s'han hagut d'hipotecar?\nEl que fa més por d'aquest documental és veure que parlem d'una "generació" (en cap moment diuen quina, però es dedueix més o menys que són els que tenen entre 25 i 35 anys) molts dels quals són néts dels primers immigrants arribats als anys 50 i 60 i encara parlen amb l'accent del poble andalús dels seus avis. I això què vol dir? Doncs que el sistema d'integració del que tant ens omplim la boca, NO funciona. Ni a nivell lingüístic ni a nivell social. Només caldria fer un estudi estadístic per veure de què treballen -si és que treballen- les persones que han estudiat en una escola pública de l'Hospitalet o Sta. Coloma i comparar-les amb aquelles que han estudiat en una escola privada de Barcelona o Sant Cugat (ho sento, em centro en Barcelona perque és el que conec).\nQuan hagi entregat la tesina ja us faré cinc cèntims del tema de la "revolta social" que ha tingut lloc a Estocolm aquests dies passats.\nPotser, més que "veus d'una generació", el títol del documental hauria de ser "veus d'algunes classes socials".\n* Per cert, hi havia excessiva representació de gent amb cares molt extranyes, he trobat.\nPublicat per Anna a 12:49\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, escola, feina, tv\nahir mentre miràvem el programa a casa varem fer el mateix comentari amb la meva dona....com coi han triat el personal?\nQue estem malament ja ho sabem, però tampoc cap anar enfonsant més el vaixell repassant fenomens com els d'ahir. Alguns d'ells el que els hi ha passat encara és poc. Perquè no va sortir cap persona que portés deu anys pagant hipoteca i que ara tingui problemes? potser no tindria tant d'impacte? potser el que estem buscant és audiència?\nCada vegada ens hem de mirar els programes de televisió amb més cura, doncs avui ens posen això i demà ens en faran un dels joves emprenedors que amb un no res han muntat un imperi.\nNo cal que ens ensenyin el que passa, desgraciadament ja ho sabem, el que volem veure són solucions.\nEn tot cas guarda't dels aldarulls que es veu que arreu hi han bufetades.\n29/5/13 6:46 p. m.\nCatalunya no és Barcelona i prou. Catalunya té moltes comarques i ciutats mitjanes on sí que hi ha hagut una clara intergració d ela immigració espanyola dels anys 50. Però la gent del documental també existeix. Els municipis de l'area metropolitana: Cornellà, l'Hospitalet, Badalona, Santa Coloma, Esplugues, Santa Adrià... són així. Els joves no es senten catalans i no parlen català. Han estat pujats amb la mentalitat encara dels anys 50: entra a la SEAT a treballar i quedat'hi tota la vida. La formació per a ells no significa res. Pero vaig veure un parell de noies que es van treure el graduat ja una mica més grans i estaven molt satisfetes d'haver-ho fet i tenein il.lusió per millorar. Aquesta és la mentalitat que compta.\n30/5/13 9:28 a. m.\nNomés escric per donar senyals de vida. No tinc te...


Borja Sanjuán pren possessió com a nou regidor de l'Ajuntament de València | Valencia Extra\nLa Corporació ha guardat tres minuts de silenci en memòria de qui va ser delegat d’Hisenda, Ramón Vilar, el qual va faltar el passat dia 11\nBorja Sanjuán és, des de hui, regidor de l’Ajuntament de València. El nou edil ha pres possessió del seu càrrec en una sessió extraordinària del Ple de l’Ajuntament, en la qual s’ha ret homenatge a Ramón Vilar, delegat d’Hisenda, que va faltar el passat dia 11.\nLa sessió ha començat amb tres minuts de silenci en memòria de Vilar, i s’ha depositat un ram de roses roges sobre el faristol que ocupava en l’Hemicicle Municipal. Un calorós aplaudiment ha tancat l’acte d’homenatge, juntament amb les paraules de l’alcalde, qui ha destacat «el bon treball realitzat pel nostre company Ramón, un home bo, a qui volem recordar sempre com una persona amb la qual hem treballat colze a colze, sempre de manera noble i rigorosa».\nTots els portaveus municipals han tingut paraules de condol i reconeixement per a Vilar, i fins i tot l’interventor municipal, Ramón Brull, ha pres la paraula per a manifestar «en nom propi i de tot el personal municipal, les condolences i tristesa per la pèrdua del regidor Ramón Vilar. Els funcionaris traslladem a la família, al grup municipal Socialista i a tota la Corporació nostre pesar i el nostre sentiment per esta pèrdua», ha afirmat. Immediatament després, el secretari general del Ple, Hilario Llavador, ha donat pas a l’acte de presa de possessió del regidor Borja Sanjuán, després que la Junta Electoral ha remet, el passat 21 juliol, la credencial del nou edil, i este ha presentat les preceptives declaracions d’interessos, béns i activitats, i d’incompatibilitats.\nSanjuán ha promés el seu càrrec i ha rebut de mans de l’alcalde Ribó el cordó de regidor de l’Ajuntament de València. L’alcalde ha traslladat, «en nom de la Corporació, «la nostra felicitació i millors desitjos a Borja Sanjuán, amb la seguretat que el seu treball serà molt eficaç per a tota la ciutat de València». Al final de la sessió, el nou regidor ha manifestat els seus sentiments de tristesa davant l’absència de Ramón Vilar, i ha assegurat que afronta les seues noves tasques «amb moltíssima humilitat i amb l’enorme responsabilitat de continuar el camí d’una persona irreemplaçable. Ramón Vilar ha fet una gestió brillant al cap de la Hisenda d’este Ajuntament, i les bones dades que tenim hui parlen molt bé de les decisions adoptades», ha conclòs.\nEl PP reclama un segon pla d'ajudes Resistir per a arribar a sectors que han quedat fora del primer\nXimo Puig destaca que el Centre de Ciberseguretat de Telefónica contribuirà al fet que València es convertisca en un 'centre d'excel·lència mundial en ciberinteligència'\nOltra espera que de les eleccions catalanes isca un govern "amb el qual poder mantenir la col·laboració"\nMartínez recorda a Zaplana que "l'única cosa que no quadra en la Comunitat és tindre una oposició que només sàpia manipular i generar crispació"\nIgualtat col·laborarà amb l'entitat Moviment per la Pau en l'atenció integral de dones en risc d'exclusió social\nLa Comunitat Valenciana registra la segona dada més baixa de contagis de la tercera ona\nCullera destinarà el superàvit del 2020 a potenciar els serveis socials i l’obra pública\nLa llengua de signes arriba als plens municipals de Benetússer


Osona, el Baix Ebre i el Berguedà, les comarques menys afectades per la covid-19 en termes d’ocupació – La Manyana\nLa Ribera d'Ebre, l'Alta Ribagorça i La Selva presenten les pitjors dades del país, segons l'informe 'Índex FEGP'\nACN / Pla general de la plaça Major de Vic deserta, sense ni una ànima a les 9 del matí, a partir del moment en què els nens i nenes podien sortir al carrer. Imatge del 26 d'abril de 2020\nOsona, el Baix Ebre i el Berguedà van ser les tres comarques catalanes menys afectades per la crisi de la covid-19 en termes d’ocupació. Segons l’estudi de competitivitat comarcal ‘Índex FEGP’, publicat aquest dimecres per la Federació Empresarial del Gran Penedès, les tres van aconseguir incrementar el nombre d’afiliats a la Seguretat Social entre el febrer de 2020 i el juny de 2021 i registrar un increment moderat en el nombre d’aturats respecte a la mitjana catalana. Per contra la Ribera d’Ebre, l’Alta Ribagorça i La Selva presenten les pitjors dades de país, amb caigudes de l’afiliació de fins al 6,2% i amb increments de l’atur per sobre el 70%.\nEn concret, Osona va tancar el primer semestre de 2021 amb 72.806 afiliats, un 2% més que el febrer de 2020, just abans que esclatés la pandèmia. Pel que fa al nombre d’aturats, aquest es va situar en 8.590 a finals del darrer mes de juny, un 12% més respecte al febrer de 2020. Es tracta de l’increment més baix de tot Catalunya i àmpliament inferior a la mitjana del país (+19,3%). Pel que fa al Baix Ebre, el nombre d’afiliats va incrementar-se un 2% i l’atur va créixer un 16%, mentre que al Berguedà l’afiliació va pujar un 1,9% i el nombre de desocupats un 14,8%.\nAltres comarques que també van aconseguir millorar les dades d’afiliació i registrar un augment de l’atur inferior a la mitjana de Catalunya van ser l’Alt Camp, el Pallars Jussà, el Pla de l’Estany o el Moianès, entre d’altres.\nLa Selva, en canvi, es presenta com la comarca més afectada per la pandèmia en termes d’ocupació. El territori va tancar el primer semestre de 2021 amb 59.414 afiliats, un 6,2% menys que el febrer de 2020, mentre que el nombre d’aturats va créixer un 30,9%. A l’Alta Ribagorça la xifra d’afiliats va millorar (+1,3%), però la xifra d’aturats va disparar-se un 71,1%, mentre que a la Ribera d’Ebre es va reduir un 4% l’afiliació i va créixer un 31,1% l’atur. Altres comarques com l’Alt Empordà, la Cerdanya, el Pallars Sobirà o el Barcelonès també presenten dades força pitjors en comparació amb la mitjana catalana.\nSegons el redactor de l’estudi i soci consultor d’Activa Prospect, David Moreno, les comarques on menys s’ha notat l’impacte de la pandèmia han estat aquelles vinculades a la indústria agroalimentària, mentre que els territoris centrats en el sector serveis s’han vist més afectats.\nEl Barcelonès, al capdavant en termes de competitivitat\nMalgrat ser una de les comarques més afectades en termes d’ocupació, el Barcelonès es manté un any més com a comarca més competitiva de Catalunya. Per elaborar aquest rànquing, la FEGP té en compte factors com la sostenibilitat del model de desenvolupament de cada comarca i les condicions de competitivitat, que inclou variables com els factors de producció, els avantatges distributius o les condicions de la demanda.\nEn segona posició, i a una distància força àmplia, apareix el Vallès Occidental, mentre que la tercera posició és pel Baix Llobregat. El Gironès i el Tarragonès tanquen el ‘top’ cinc, mentre que dins les primeres posicions també hi apareixen el Segrià, el Vallès Oriental, el Maresme, el Garraf i el Baix Camp.\nMalgrat que la llista ha registrat poques modificacions, Moreno ha assegurat que la pandèmia ha permès escurçar distàncies i que ha representat “un revulsiu” per a la millora competitiva de les comarques catalanes.


Ràdio Balaguer - El Ministeri de Sanitat xifra en 15 els casos de coronavirus a Catalunya i 119 a tot l'Estat. Brussel·les eleva de 'moderat a alt' el risc pel coronavirus a la Unió Europea i crea un gabinet de crisi\nEl Ministeri de Sanitat xifra en 15 els casos de coronavirus a Catalunya i 119 a tot l'Estat. Brussel·les eleva de 'moderat a alt' el risc pel coronavirus a la Unió Europea i crea un gabinet de crisi\nEl Ministeri de Sanitat ha xifrat aquest dilluns al migdia en 15 els casos de coronavirus a Catalunya. Arreu de l'Estat el nombre de persones infectades s'enfila fins les 119 i l'autonomia amb més casos és Madrid, amb 32. El director del Centre de Coordinació d'Alerta i Emergència Sanitàries del Ministeri de Sanitat, Fernando Simón, ha afirmat en roda de premsa que per ara descarten canviar d'escenari i prendre mesures més dràstiques. Tanmateix, sí que valoren passar de la fase actual, de contenció, a una segona fase de mitigació a dues zones molt concretes, una a Madrid i l'altre al País Basc. Simón també ha descartat anul•lar actes multitudinaris, com la manifestació del 8-M, però ha demanat que s'extremin les mesures d'higiene.\nA més, Simón també ha recomanat que les persones amb simptomatologia no assisteixin a esdeveniments col•lectius. Pel que fa a la possibilitat de passar a la fase de mitigació a zones molt concretes on no s'ha detectat l'origen d'alguna infecció -a alguna àrea de Torrejón (Madrid) i Vitòria (País Basc) pel "risc de transmissió comunitària", Simón ha avisat que pot tenir un "impacte socioeconòmic important".\nEls 119 casos a l'Estat són 12 a Andalusia, 1 a Astúries, 2 a les Illes Balears, 7 a les Illes Canàries, 10 a Cantàbria, 3 a Castella-la Manxa, 3 a Castella i Lleó, 15 a Catalunya, 15 al País Valencià, 6 a Extremadura, 32 a Madrid, 1 a Navarra i 12 al País Basc.\nEl Centre Europeu de Prevenció i Control de Malalties (ECDC) ha elevat de "moderat a alt" el risc pel coronavirus a la Unió Europea, segons ha anunciat la presidenta de la Comissió Europea Úrsula Von der Leyen. L'executiu europeu ha creat un "equip de resposta" al coronavirus per vigilar l'impacte del brot a la Unió Europea. Von der Leyen ha assegurat que aquest gabinet de crisi tractarà qüestions mèdiques, econòmiques i de mobilitat relacionades amb el virus. L'executiu europeu també ha obert una pàgina web on publicarà tota la informació relacionada amb el coronavirus i aquest grup especialitzat.


Esports millora les instal•lacions del camp de futbol - Altea Digital\nLa regidoria d’Esports posa a punt la graderia situada en un dels fons del camp de futbol, reparant, ampliant-la i millorant la seua accessibilitat. Així ho ha indicat l’edil d’àrea, Pere Barber.\nL’edil ha explicat que les obres van donar inici la passada setmana i està previst concloguen a finals d’esta. Una actuació que està executant la brigada d’obres de La Pública.\nA més, Barber ha assenyalat que aprofitant estes obres, s’ha procedit a reubicar la xarxa parabalons existent, col·locant-la enganxada a la tanca del camp de futbol, on podrà fer millor la seua funció i protegir els aficionats i les aficionades que se situen en esta grada.\n“Eren unes obres que veníem demanant des de feia un temps, ja que l’estat de la grada no era el més desitjable i necessitava millores urgentment. A més aprofitem per dotar-la d’accessibilitat per a persones discapacitades”. Ha comentat Pere Barber, que ha postil·lat que “també s’han aprofitat estes obres per reubicar la xarxa parabalons, que fins ara estava instal·lada darrere de la grada, per col·locar-la davant, enganxada a la tanca del camp de futbol, protegint així a la gent que vulga gaudir del futbol des d’esta grada “.\nEsports instal·la banquetes en el camp de futbol de…\nLa Regidoria d'Esports instal·la banquetes al Camp…\nEsports informa de les tasques de ressembra del camp…


tens un racó dalt del món: Això és meu!, d’Elisenda Roca\nBambú Editorial, 2014\nL'Andreu sempre havia estat un nen desprès i generós: tot ho deixava sense dubtar. Per què s'ha tornat tan garrepa? No hi ha manera que deixi res a ningú. Ni als amics, ni als companys de classe, ni a en Jan, el germanet petit. Però aviat viurà una experiència que l'ajudarà a entendre que res no és divertit si no pot ser compartit.\nPublicat por Jesús M. Tibau at 16:09


El Congrés de Medi Ambient conclou que la sostenibilitat «és un repte»\n23 setembre 2020 12:56\nF.O. | 10 març 2002\nEl Congrés de Medi Ambient i Municipalisme, organitzat per l'Institució Joan Fuster, conclogué ahir amb la intervenció dels redactors dels diversos tallers de l'Assemblea de Regidors dels territoris que integraren un temps la Corona d'Aragó i que durant els dies 8 i 9 de març han treballat de forma conjunta en la construcció d'un «espai sostenible» i un «paisatge humanitzat». L'acte comptà amb la presència del vicepresident del Govern de les Illes Balears, Pere Sampol.\nEn primer lloc, parlà la redactora del taller d'Ordenació Territorial de l'Ajuntament de Palma, Rosa Marquès, qui agraí «la gran participació» dels integrants del taller i insistí en la necessitat de «elaborar polítiques mediambientals» mitjançant «un nou model de desenvolupament sostenible dins els àmbits municipals». «És evident», afirmà Marquès en les seves conclusions, «que tenim un territori que es troba totalment alterat per la mà de l'home i que la seva ordenació actual no acompleix les necessitats bàsiques» per garantir la sostenibilitat de l'espai.\nPer aconseguir aquest objectiu, calen, segons la regidora, programes i accions a llarg termini per tal d'aconseguir «modificar les actituds humanes» i conduir-les «cap al respecte al medi ambient». Així mateix Marquès recalcà la necessitat, a nivell local, «d'implicar en aquest repte al ciutadà» i emplaçà els regidors participants en l'Assemblea a convertir-lo també en un «repte polític». Per la seva banda, el redactor del taller d'Agendes 21 i regidor de Sóller, Joan Cardona, destacà la necessitat d'una «voluntat política» per aconseguir la sostenibilitat mediambiental i manifestà que cal que aquestes voluntats polítiques no quedin «plasmades en un paper» sinó que siguin reals.


Aelita, també coneguda com a Aelita: la reina de Mart, és una pel lícula muda de ciència-ficció dirigida per Jakov Protazanov i estrenada el 1924. Està basada e\nⓘ Aelita, també coneguda com a Aelita: la reina de Mart, és una pel lícula muda de ciència-ficció dirigida per Jakov Protazanov i estrenada el 1924. Està basada e ..\nAelita, també coneguda com a Aelita: la reina de Mart, és una pel lícula muda de ciència-ficció dirigida per Jakov Protazanov i estrenada el 1924. Està basada en la novel la homònima dAleksei Nikolàievitx Tolstoi publicada el 1923.\nLa pel lícula explica la història dun jove enginyer, Los, que viatja a Mart amb un coet que ell mateix ha construït. Al seu viatge lacompanyen Gúsev, un exsoldat de lExèrcit Roig, i Kravtsov, un detectiu semiprofessional. Allà descobriran una civilització humanoide alienígena dirigida per Tuskub, un governador tirànic que explota al proletariat del planeta; també hi coneixeran la filla de Tuskub, Aelita, secretament enamorada de Los des que el va veure per un telescopi. Esperonats per Gúsev, i amb lajuda dAelita, tots tres inspiraran una revolta popular per derrocar a Tuskub i alliberar de la tirania al poble marcià mentre la relació amorosa entre Aelita i Los es consolida.\nMoscou, 1921. Un misteriós missatge que resa Anta Odeli Uta arriba a diverses estacions de ràdio. Alguns bromegen afirmant que ve de Mart amb la intenció de provocar a Los Nikolai Cereteli, un enginyer obsessionat amb la idea darribar al planeta vermell. Inspirat pel missatge, Los fantasieja amb un planeta habitat per una civilització estranya: la seva fantasia hi apareixen Aelita Iúlia Sólntseva, la Reina; Tuskub Konstantin Eggert, el seu governador; i Ihoshka Aleksandra Peregonets, la maliciosa serventa dAelita. Tots tres viuen en una societat regida per aristòcrates que condemnen els seus esclaus a una vida subterrània i que els congelen quan no els necessiten.\nNatasha Valentina Kuindzi, la muller de Los, és importunada per Erlich Pàvel Pol, un seductor burgès dabans de la revolució que ara sha reconvertit en un deshonest oficial menor. Erlich empra els seus contactes per robar una gran quantitat de sucre amb la intenció de revendrel al mercat negre. Los, que ha vist Erlich festejant amb Natasha, però no ha vist com ella el rebutjava, sengeloseix.\nSeguint amb la seva fantasia, Los imagina que Aelita, a través dun telescopi, observa la gent de la Terra i, en veurel, se sent atreta per ell.\nSpiridónov també interpretat per Nikolai Cereteli, un enginyer intel lectual amic de Los, és estafat per Erlich i desapareix. Kravtsov Igor Ilinski, un detectiu semiprofessional que ha estat rebutjat per la policia, sospita que Spiridónov és el culpable del robatori del sucre i que per això ha desaparegut.\nEn un atac de gelosia, Los perd el control i mata a Natasha. Fent-se passar per Spiridónov - disfressat amb un perruquí, ulleres i barba falsa - samaga i planeja fugir a Mart amb un coet que ell mateix ha construït. Un amic seu, Gúsev Nikolai Batalov, un exsoldat de lExèrcit Roig, acorda anar-hi amb ell. Senlairen sense saber que Kravtsov, pensant-se que seguia a Spiridónov i sense adonar-se que entrava a una nau espacial, sha infiltrat al coet com a polissó. Quan se nadonen, Los confon a Kravtsov traint-se la disfressa de Spiridónov.\nTots tres aterren a Mart. Tuskub ordena que els matin ignorant les súpliques dAelita perquè els perdoni. Kravtsov és capturat i portat davant de Tuskub que reclama que els soldats també arrestin els altres dos: Kravtsov és enviat a les coves dels esclaus. Lastrònom en cap visita Aelita li diu on ha aterrat la nau de Los; Aelita instrueix la seva serventa per assassinar lastrònom. Tanmateix, la serventa és capturada abans que ho pugui fer i és condemnada a les coves dels esclaus. Gúsev, que ha començat a sentir-se a tret per la serventa, la segueix.\nAelita i Los finalment es troben i senamoren, encara que Los, ocasionalment, la veu com a Natasha, la seva muller. Ambdós són capturats i enviats a les coves.\nGúsev explica als esclaus marcians la revolució del seu país i els incita la revolta sota el comandament dAelita. Tuskub és derrocat i lexèrcit salinea amb Aelita, que els mana disparar als treballadors i els envia, de nou, a les coves; la seva intenció és governar Mart tota sola. Indignat, Los mata Aelita veient-la com a Natasha quan ho fa.\nDe cop, tornem a ser la Terra, on és clar que tot ha estat una il lusió. Erlich és arrestat pel robatori del sucre i veiem un cartell que anuncia un fabricant de pneumpatics: Anta Odeli Uta; el missatge de linici només era un anunci. Los no ha ferit ni ha matat a Natasha i ambdós es reconcilien. Ell crema el seu coet i promet que no tornarà a somiar despert.\n2. Importància històrica\nProbablement Aelita és un dels primers llargmetratges de la història del cinema que parla dels vols espacials interplanetaris més enllà dels curtmetratges inicials de Georges Méliès, com Le Voyage dans la Lune. La pel lícula destaca pels seus escenaris marcians inspirats en el constructivisme rus i pel vestuari dAleksandra Ekster. La influència del film es pot apreciar en diverses creacions posteriors, com a les sèries de Flash Gordon dels anys 30, o la pel lícula Metropolis de Fritz Lang.\nMalgrat que inicialment la pel lícula fou força popular la URSS, no es va veure gaire afavorida pel govern soviètic, que hi veia un posicionament ambigu en la defensa del model de vida soviètic, especialment després de la mort de Lenin i de la pujada al poder de Ióssif Stalin, motiu pel qual va ser una pel lícula difícil de veure fins després de la Guerra Freda.\nAleksandra Peregonets com a Ihoshka, serventa dAelita\nValentina Kuindzi com a Natasha Los, dona de lEnginyer Los\nJurii Zavadskii com a Gor, Guardià de la Torre dEnergia


Reunió per la presentació dels resultats dels projectes CHICOS i RICHE\nEl dimecres 24 d'abril, es presentaran a Brussel·les les conclusions finals de dos projectes finançats pel 7PM a una selecció de membres del Parlament Europeu. El projecte CHICOS, sota la coordinació del CREAL, s'ha centrat en la coordinació dels estudis de cohort de naixement a Europa, mentre que RICHE, coordinat per la Dublin City University, es va concentrar en la investigació de les necessitats en salut infantil. Aquesta trobada està organitzada conjuntament pels eurodiputats irlandesos Sean Kelly i Nessa Childers.\nDurant els últims tres anys, CHICOS i RICHE han estudiat la quantitat d'informació disponible a la cohort de naixements i la recerca de la salut infantil i l'impacte en el desenvolupament de polítiques. A través dels projectes s'han elaborat una sèrie de recomanacions per a les estratègies futures per enfortir la investigació en salut infantil a Europa. Les principals conclusions de l'estudi són que els nens, a més de ser important per dret propi, són la clau per a la salut futura d'Europa; encara hi ha importants necessitats de salut infantil a Europa, hi ha grans llacunes en la investigació, especialment en la translació de la recerca a la pràctica i l'aplicació de pràctiques eficaces a Europa; hi ha grans inversions en la salut del nen, en particular els estudis europeus de cohort de naixements, que s'han d'utilitzar de manera més eficaç, tenim la capacitat de millorar significativament la salut dels nens, i molts dels coneixements necessiten, ara, acció, i, finalment, si volem aconseguir un envelliment actiu i saludable, hem de començar des de la infància.\n"Busquem respostes a les nostres recomanacions, i estem interessats en els punts de vista dels eurodiputats sobre temes de salut infantil a Europa, i en els seus propis països, i les seves idees sobre la manera de dirigir de manera més eficaç la investigació sobre la salut dels nens a Europa per cobrir les necessitats de salut a curt i llarg termini de la població de la UE ", afirma Martine Vrijheid, investigadora del CREAL i coordinadora de CHICOS.\nMés informació i informes finals es poden trobar als llocs web del projecte: http://www.chicosproject.eu i http://www.childhealthresearch.eu/.