Petites gotes fredes tremolant. Roger Casero Gumbau. Girona: 01/07/10 - 01/08/10\nAvui és un nou dia 1 per alguns companys de feina: Marta G., Eduard, David A., Arnau, Lali, Marta J. i David S.\nDia 1. Gossos\nAvui, avui és dia 1,\non comencen les coses, on comença el teu futur.\nAvui, avui ja hem despertat,\nhem fet una passa cap al lloc on hem somiat.\nTot està bé, no has de patir per mi,\nés la meva aposta, algú en dirà destí.\ntotes les coses que ja no vull ser.\nSóc, sóc a mig camí,\ndemà segueixo l'etapa, he de pujar fins al cim.\nCom un falcó volant a l'infinit,\na les estrelles, és ara o mai.\non tot és silenci, on tot està calmat.\nObro els ulls, començo un nou dia,\nreescriurem la història, serem possibilitats.\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 31.7.10 4 comentaris:\nEtiquetes: entitats, música\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 30.7.10 Cap comentari:\nEl PSOE, o forma part de la solució o serà part del problema #estatut\nDavant l'atzucac de l'Estatut, deprimit després de la sentència del TC i pràcticament ignorat després del 10J, ara és el moment de la política. Montilla va anar a parlar amb Zapatero i Zapatero va venir a Catalunya, però no sembla que, malgrat gestos i bones intencions, l'Estatut pugui recuperar el seu vigor, si és que mai n'ha tingut... que jo penso que sí...\nEn qualsevol cas és el moment de la política, de la política no només de les instiutucions sinó també dels partits, que encara que no ho sembli, no és exactament el mateix. El PSC està marcant, des de fa anys i especialment la darrera dècada, el seu horitzó polític per Catalunya, que d'alguna manera cristal·litza en el terme federalisme.\nEn qualsevol cas el PSC des del Govern de la Generalitat ha contribuït a fer un pas més en l'evolució de l'encaix Catalunya - Espanya i l'estat de les autonomies amb una proposta, via Estatut, a un model més federal, amb una important millora de l'autogovern.\nÉs a dir, el PSC s'ha mogut i es mou. Semblava que el PSOE també ho feia... i de fet ho va fer: va votar a favor de l'Estatut al Congrés de Diputats (2006)... Però ara sembla que el PSOE, més que mantenir-se quiet, fa un pas enrere, mentre el PSC, naturalment, en segueix fent endavant...\nPer això plora la criatura! Per això Montilla s'esforça a explicar a Zapatero, sense enfadar-s'hi massa, però dient tot el què li ha de dir, que o llegeix bé políticament el què passa i es viu avui a Catalunya, o no Catalunya, sinó Espanya, tindrà un problema major del què puigui tenir ara... Amb repercussions també per al projecte socialista tal i com fins avui l'hem viscut, sentit i compartit...\nEl PSOE no era part del problema, va ser el PP qui va interposar el recurs a l'Estatut, però si el PSOE no forma part de la solució, si en la política el PSOE i la seva responsabilitat de govern a Espanya el PSOE no formen part de la solució, serà part del problema, essent un problema també, tard o d'hora, pel PSC.\nCiU i PP fan la seva feina, legítima, de minar PSC i PSOE respectivament... ERC i els altres independentistes, que es marquen horitzons comuns en propostes separades, furgen en el conflicte Catalunya - Espanya per atiar les b(r)ases, però el PSC i PSOE han de saber i de fet saben que només remant ambdós en la mateixa direcció arribaran i arribarem (els socialistes) a bon port. El PSC vol recuperar l'Estatut, també ha de voler-ho el PSOE... I després de voler-ho, ha de prendre decisions polítiques en aquesta direcció.\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 29.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: catalunya, espanya, estatut, montilla, psc, psoe, zp\nExterior i aparador de la botiga Segonamà de la Fundació MAP. Foto: Twitxr Roger Casero\nEl divendres 23 de juliol la Fundació MAP de Ripoll va inaugurar la botiga Segonamà, una nova activitat econòmica i productiva del Centre Especial de Treball (CET). Vaig assistir-hi en qualitat de coordinador del programa Incorpora de "la Caixa" a Girona, programa en el què la Fundació MAP és una de les 12 entitats que forma el grup Incorpora Girona.\nNo vaig poder-me estar de prendre quatre notes i fer alguna fotografia amb el mòbil, imatges i comentaris que han pres forma de piulades al Twitxr i Twitter i que a mode de crònica reprodueixo...\nParlaments en la inauguració de la botiga Segonamà de la Fundació MAP. Foto: Twitxr RogerCasero\n@RogerCasero Casilda Gómez, Presidenta Patronat Fundació MAP: necessitem generar llocs de treball dignes, estables i viables\nLa Casilda va expressar la satisfacció de recuperar amb la botiga el primer local on la Fundació MAP va fer la seva primera activitat de CET, local ara reconvertit en aquesta botiga d'objectes recuperats...\n@RogerCasero Hermínia Ordeig, Directora-gerent Fundació MAP: avui inaugurem un somni\nL'Hermínia va explicar les virtuts d'aquest projecte, que són moltes i entre elles que neix de la necessitat de recuperar part del material que la Fundació MAP recull en la seva activitat a les deixalleries i en la recollida de voluminosos. La botiga no només permet donar sortida a aquest material de rebuig, sinó que permet de moment la creació de dos llocs de treball a la botiga, a part de generar, per al procés de restauració i recuperació dels objectes, més activitat per al servei pre-laboral de l'entitat.\n@RogerCasero Núria Arnay, Delegada Treball a Girona: un dels reptes dels CET és la reorientació de la seva activitat productiva\nI la Núria va destacar que el Departament de Treball té línies d'ajudes per a fer aquesta reoridentació de l'activitat productiva dels CET\n@RogerCasero Enric Pérez, President Consell Comarcal Ripollès: avui el Ripollès fa un pas endavant en la gestió de residus\nI el pas endavant és donar una nova vida a objectes rebutjats, aportant també un valuós valor social...\n@RogerCasero Enric Pérez, Pres CC Ripollès: amb la diversificació de la seva activitat la F MAP minimitza els riscos del CET\nI sap del què parla l'Enric, treballador en excedència de la Fundació MAP; els CET han de cercar altres activitats econòmiques, doncs la crisi econòmica i la seva afectació a les empreses, a la indústria, afecta també a les activitats dels CET.\n@RogerCasero Teresa Jordà, Alcaldesa de Ripoll: els miracles es fan a pocs llocs... i la Fundació MAP és un miracle!\nLa Teresa va remarcar que després del Monestir, la Fundació MAP és una de les referències, comarca enfora, de Ripoll i el Ripollès.\n@RogerCasero Josep Huguet, Conseller d'Innovació, Universitats i Empresa (que passava per allà): aprofiteu el turisme!\nPresent a Ripoll per la inauguració del Centre d'Acollida Turística (CAT) de Ripoll, va aparèixer per sorpresa i els va proposar d'obrir els diumenges per al turisme...\nLa gent ha omplert la botiga en la inauguració d'avui; esperem que també cada dia... Foto: Twitxr RogerCasero\nVeig un espai on es dignifiquen els útils i se'ls hi sóna una importància especial. A la botiga Segonamà de MAP. Foto: Twitxr RogerCasero\nAplaudeixo la inicitiva i felicito a la Fundació MAP per seguir amb aquest esperit emprenedor!\nSi passeu per Ripoll, us recomano que us hi deixeu caure... us serà difícil marxar-ne amb les mans buides!\n@RogerCasero Segonamà, de la Fundació MAP, una botiga de primera!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 28.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: discapacitat, entitats, incorpora, inserció laboral, món social, twitter\nEl PSC no toreja amb la llibertat de vot per la ILP Prou\nCom a signant del manifest Socialistes per a l'abolició de les curses de braus em satisfà especialment que la setmana passada la comissió executiva del PSC acordés donar plena llibertat de vot a les diputades i diputats socialistes per a la votació de la ILP Prou d'aquest dimecres 28 de juliol.\nNaturalment la satisfacció serà plena si finalment el Parlament vota majoritàriament a favor de l'abolició de les curses de braus.\nPerò més enllà del resultat, el què voldria ara és agraïr el treball fet pel company socialista Carles Marco, qui va donar un pas endavant mobilitzant els i les socialistes favorables a l'abolició de les cusres de braus i a donar llibertat de vot als i les parlamentàries a través del web http://www.psc-diu-prou.es/,\nEl seu ha estat un treball des de la base del partit, sumant esforços, parlant amb la direcció del partit, marcant un posicionament i fent sentir una veu que a voltes semblava no existir...\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 27.7.10 Cap comentari:\nSi a principis de mes recordava, en motiu dels nostres 17 anys, el nostre primer petó, avui, que fa justament 12 anys que ens vam casar, recordo el què ha estat el més sonor dels nostres petons, també possiblement el més aplaudit!\nVa ser el què va segellar el nostre enllaç; de fet el micròfon no va fer sinó amplificar l'emoció i intensitat del petó del nostre casament, que va ressonar dins l'esglèsia Nostra Senyora de la Misericòrdia de Sarrià de Ter...\nFa dos anys vaig fer aquest vídeo per celebrar els 10 anys de matrimoni!...\nMoltes felicitats i moltes gràcies Sira!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 26.7.10 Cap comentari:\nIncondicional de LOL pels Europeus d'Atletisme Barcelona 2010\nEntre el 26 de juliol i l'1 d'agost es celebraran a Barcelona els Campionats d'Europa d'Atletisme 2010.\nIncondicional dels Love of Lesbian és la cançó que acompanya els vídeos promocionals d'aquest esdeveniment esportiu...\ntan solo obstáculos y el premio continuar\nyo seré tu euforia y tu incondicional\ny aquella sola voz, son cien mil gritos más\nNotarás sobrenatural pálpito,\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 25.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: atletisme, esports, música\nFacebook, Twitter i Youtube cinematogràficament parlant, però...\n... no és el mateix fer una pel·lícula sobre Facebook: The Social Network\n... que una pel·lícula col·laborativa des de Twitter: Tweetpeli\n... o una altra col·laborativa des de Youtube: La vida en un día\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 24.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: cinema, facebook, twitter, youtube\nInici de la campanya de M de Montilla. Segueixo creient en el President Montilla i en la Catalunya dels Fets. Vídeo creat per la sectorial de Ciberactivisme del PSC.\nCrèdits de la cançó "Segueixo creient":\nLletra: adaptació de Joan Ramon i Bernabé d'un discurs de José Montilla\nMúsica: Joan Ramon i Bernabé\nUna producció de Biblioteca XXI produccions pel PSC enregistrada als Estudis Joan Albert i Kako Music, St. Gervasi (Barcelona)\nVeu: Marc Botey\nBateria: Pablo Santiz\nBaix i panderetes: Jordi "Kako"\nVericat Hammond: Joan Ramon\nGuitarres: Marc Botey\nCors: Marc Botey, Jordi "Kako" Vericat, Pablo Santiz i Joan Ramon\nEnginyers de so: Quim "Kato" Puigtió i Jordi "Kako"\nVericat Arranjaments: Joan Ramon\nProducció: Joan Ramon\nDaniel Fernández està molest, fins i tot diria que indignat, en aquest vídeo, i penso que no n'hi ha per menys. Ell havia fet bé la feina, el PSC i el PSOE havien fet bé la feina presentant una resolució sobre l’Estatut al Debat de Política General al Congrés. Però la resolució finalment no es va aprovar essencialment perquè CiU no li va donar suport, arrossegant així altres grups... Realment per CiU la resolució socialista pactada sobre l'Estatut, va ser utilitzada més com a arma política de desgast al PSC que no pas com una oportunitat perquè la majoria del Congrés de Diputats es pronunciés en defensa de l'Estatut de Catalunya.\nÉs legítim i forma part del joc de la política, que no sempre és noble, però ha mostrat, en aquesta ocasió, que per davant de l'Estatut aquesta setmana la prioritat de CiU ha estat mirar de minar el PSC forçant, amb èxit, que el PSC no votés diferent que el PSOE al Congrés; i a més ho ha fet utilitzant part d'una resolució aprovada al Parlament de Catalunya que malgrat el seu grup va donar-hi suport ni tan sols va signar...\nAquest era el veritable objectiu de CiU, que els Diputats del PSC votéssin en el mateix sentit de vot que els del PSOE; el seu interès no era qe votéssin diferent i, encara menys, votar juntament amb el PSC i el PSOE una resolució en defensa de l'Estatut que podria haver estat aprovada poer la majoria del Congrés...\nDe fet amb el seu tacticisme electoral, impedeint l'aprovació al Congrés de la resolució presentada pel grup socialista sobre l'Estatut, CiU va satisfer fins a l'extenuació el PP, que temia que la majoria del Congrés pogués aprovar una resolució en defensa de l'Estatut...\nTé pressa CiU per guanyar les eleccions al Parlament, per això no va saber llegir que aquesta setmana al Congrés de Diputats l'adversari no era el PSC...\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 23.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: catalunya, ciu, espanya, estatut, psc\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 22.7.10 Cap comentari:\nI ara què? Segueixo creient en Catalunya, segueixo creient en l'Estatut!\nEm preguntava la setmana passada Saul Gordillo via Twitter:\n@RogerCasero i ara, què? #somunanacio #10J\n@saulgordillo Els partits les eleccions, i com cantava La Trinca: i el pobre poble què!? Bé, per mi cal recuperar políticament l' #estatut\nNo vaig poder assistir, aquest dissabte, a la Convenció del Programa Marc del PSC, però allà també hi trobaria la resposta, Saul Gordillo, del PSC a la pregunta "i ara què?"\nVa dir José Montilla: "Jo faré campanya en defensa de la senyera de tots, de l'Estatut de tots!"\nI aquest no és només el compromís de José Montilla, també és el compromís de la gent del PSC!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 21.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: catalunya, estatut, montilla, política, psc\n"Segueixo creient!", la cançó (socialista) de l'estiu!\nA la Convenció del Programa Marc del PSC celebrat el passat 17 de juliol es va presentar la cançó "Segueixo creient!", de Joan Ramon i Bernabé.\nLa podeu escoltar i descarregar en format mp3 (3,77 MB). I sembla que ben aviat hi haurà el vídeoclip!\nAquests són els crèdits de la cançó:\nBaix i panderetes: Jordi "Kako" Vericat\nHammond: Joan Ramon\nEnginyers de so: Quim "Kato" Puigtió i Jordi "Kako" Vericat\nArranjaments: Joan Ramon\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 20.7.10 1 comentari:\nEtiquetes: catalunya, estatut, música, política, psc\nPulpopop participa, aquest any 2010, al Sona 9!\nJa fa dies que es va obrir el període de votació popular dels 18 grups triats, entre els quals hi ha Pulpopop. Un dels 18 grups serà el guanyador del Sona 9 2010!\nEl títol d'aquest apunt (Vota Pulpopop al Sona 9!) no vol ser un imperatiu, sinó una proposta, un convit... D'entre els 18 grups, jo us proposo que voteu Pulpopop...\nA finals de juny Pulpopop va tocar a l'(a)phònica en el marc d'aquest Sona 9... Aquest és un vídeo que, en dóna fe...\nPer cert, si no voleu perdre la pista dels Pulpopop també els trobareu al Facebook, on han anat explicant el procés de tgravació del disc que estan preparant, amb la col·laboració, entre d'altres, de Bikimel!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 19.7.10 Cap comentari:\nLissie és una jove cantant nordamericana que, versió inclosa, sona molt bé! Recentment ha publicat el seu primer disc, Catching a Tiger, entre les que destaquen entre d'altres aquestes cançons:\nEs preguntava dies enrere i amb bon criteri Jenesaispop: "Si eres una bonita rubia de ojos azules con voz portentosa, actitud y canciones, ¿realmente necesitas versionar a Lady Gaga?" Argumentava motius de promoció comercial...\nUn pot ser un bon músic i fer bones cançons, però això a vegades pot no ser suficient: verionar una cançó coneguda, un clàssic, és un recurs que no només pot permetre fer tribut a un grup o canant, sinó que també pot ajudar a projectar-te comercialment... I és amb el Youtube com un dels grans aparadors, a qui no li agradaria sortir ben posicionat en les cerques més buscades?\nEn qualsevol cas ho trobo més que legítim sepre que la versió es defensi per si sola... Personalment, m'encanten les vesions...\nPer cert, aquesta és la cançó original de Lady Gaga:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 18.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: lady gaga, lissie, minuts musicals, música\nCom si de Superman es tractés hom es podria preguntar:\nQuè és, un ós rentador, un ós formiguer...? No, és un ós tafaner!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 17.7.10 Cap comentari:\nSi avui és divendres, si avui és dia 16, si som al mes de juliol i a l'any 2010, avui és el dia que, a partir de les 22h, Sarrià de Ter emergirà de la mà de...\nLlunàtics (teatre "El Galliner")\nDavid Julià (foto-Sketch)\nAvui a partir de les 22h al Parc del Centre Cívic la Cooperativa de Sarrià de Ter!\nEmergent, el festival d'arts escèniques del Gironès...\npd: les meves imatges de l'Emergent 2009 a Sarrià de Ter\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 16.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: cultura, emergent, gironès, màgia, música, sarrià de ter, teatre\nAquest és un interessant vídeo publicat a unblogenred.es on amb 2 minuts (literals) expliquen la importància de construïr webs accessibles.\nSi a la nostra societat existeixen encara moltes barreres físiques, bé aniria que a la nostra societat digital no només les eliminéssim, sinó que la contruïssim ja accessible per defecte!\nJa sabeu: més accessibilitat = més igualtat!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 15.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: accessibilitat, discapacitat, igualtat, internet, xarxa\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 14.7.10 1 comentari:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 13.7.10 Cap comentari:\nPero nos da igual, ganaremos (hem guanyat!) el Mundial\nFoto: Twitxr Roger Casero i piulada al Twitter: Vestit per a l\_'ocació amb els colors de la final del Mundial 2010 #worldcup : el vermell d'Espanya #esp i el taronja d'Holanda #ned\nAl final la camisa ha guanyat als pantalons!\nCanta Amaral a la cançó "Tarde de domingo rara":\n"Dan el mundial en la tele del bar,\nsi nunca nos jugamos nada."\nFins i tot la música s'havia impregnat del malefici de la selecció espanyola, que no superava el sostre de la ronda de quarts de final...\nTambé els Delafé y las Flores Azules a "Enero en la playa" s'impregnaven d'aquest pessimisme, tot i que finalment l'Eurocopa sí la vam guanyar l'any 2008!:\n"Me entra la sed y pido una copa y España se queda en cuartos en la Eurocopa.\nPero nos da igual, ganaremos el Mundial."\nSi fa dos anys la selecció espanyola va trencar el seu sostre de vidre i es va fer amb la seva segona Eurocopa (1964 i 2008) ara hem tocat el cel futbolístic guanyant el Mundial 2010!\nQui sap si aquesta victòria inspirarà noves lletres, acompanyant ja no estats d'ànim pessimistes, lacònics, sinó optimistes, cants de victòria!\nSense deixar d'assaborir aquesta gran victòria, dues cosetes més per acabar:\n1.- Que França ens serveixi d'avís: van guanyar el Mundial 1998 i l'Eurocopa del 2000, i per bé que van ser finalistes al darrer Mundial, semblen haver tocat fons... Ja se sap, un dia ets a dalt, l'endemà a baix...\n2.- La felicitat per la victòria de la selecció espanyola al Mundial 2010 no m'esborra la il·lusió de veure algun dia la selecció catalana (de futbol i de totes les modalitats) competint al màxim nivell!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 12.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: esports, futbol, mundial futbol 2010, música\nLa final del Mundial 2010, que la guanyi Ortega y Gasset!\nAquests dies es parla i s'escriu molt sobre el què es viu a Catalunya i a Espanya amb el Mundial 2010, però aquest Mundial i la selecció espanyola permeten també altres visions i interpretacions, molt més intel·ligents que la ximpleria del pop Paul...\nEntre aquestes altres visions del Mundial 2010 em quedo amb aquesta genial piulada que vaig retuïtejar d' @ivalladt just després de la victòria de la selecció espanyola davant l'alemanya:\nEn fi, que guanyi el millor, qui faci millor futbol, qui més s'ho mereixi... i si qui guanya és Ortega y Gasset, millor que millor!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 11.7.10 Cap comentari:\nEtiquetes: catalunya, espanya, esports, futbol, mundial futbol 2010, twitter\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 10.7.10 2 comentaris:\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 9.7.10 Cap comentari:


Relat "Va de ferides d'amor "\nInici > detall del relat: Va de ferides d'amor\nMarteta | 06-02-2012 | Valoració: 10\nA vegades també m'ha passat que penso en els consells que m'havia donat la meva mare després d'haver cotmès un error...\nM'ha agradat molt el relat:) et seguiré lleguint\nLa sang també és vida[Ofensiu]\nCaminar, gaudir del caminar, entrebancar-se, punxar-se amb un roser silvestre, esgarrinxar-se amb un esbarzer, tot això també forma part de la vida. Un altre amant del senderisme com un servidor es punxa sovint. M'encanten les carícies de les branques, de matolls diversos, del contacte físic amb la natura. Saps què tinc a la terrassa? Romani, farigola i espígol. Una forta abraçada .\nLes ferides es tanquen [Ofensiu]\ni perdura l’amor,\nmés que bella poesia,\nés desig del teu cor.\nLa vida són canvis,\ncal veure sempre les coses bones!!\nMai res és el que era,\nni mai serà allò que és avui.


Illa Il·lustració: 2009\nEl proper 4 de gener a les 19:00 a l'FNAC Triangle de Barcelona, Antoni Guiral i Jordi Bernet presenten el llibre Bernet, 50 anys de vinyetes.\nPublicado por Illa Il·lustració en 22:56 Cap comentari:\nEn aqesta web podeu trobar el recopilatori dels Fanzines presentats en el Salón del Cómic de Zaragoza 2009.\nPublicado por Illa Il·lustració en 19:40 Cap comentari:\nPublicado por Illa Il·lustració en 13:49 Cap comentari:\nWokomon, cada mes proposa Ilustrísimos, un repte d'il·lustració en el qual s'ha de representar un personatge.\nLa tècnica és lliure!\nPodeu votar, classificar-vos i guanyar punts en aquesta nova comunitat, aquest mes toca il·lustrar a en Chuck Norris.\nPublicado por Illa Il·lustració en 16:12 Cap comentari:\nEtiquetas: Concursos, Publicacions\nTambé podeu veure les fotos de l'exposició fent click aquí.\nPublicado por Illa Il·lustració en 17:33 Cap comentari:\nFanzines i autoedicions de l'Expocómic'09\nEn aquest enllaç podeu veure una recopil·lació dels fanzines i autoedicions presentades en l'Expocómic'09, amb enllaços inclosos a les webs respectives.\n24/7 Col·lectiva en 2 moviments, Estat d'Enric Fortaner\nEnric Fortaner, ex-alumne de l'Escola Illa ens presenta el proper dia 17 i 18 de desembre a Ca l'Estruch un treball dinàmic, inacabat, un treball de vida.\nPresent. Estructures de consciència, la nostra i la dels demés. Un camí agradable i un destí confús. La comoditat, i la pressió a les esquenes.\nLa inauguració serà el proper dia 17 de 19 a 22 h al c. Agricultura 88 de Sabadell.\nPublicado por Illa Il·lustració en 21:31 Cap comentari:\nFlorsss! de Werens\nEl proper dijous 17 de desembre tindrà lloc a Impaktes Visuals la inaguració de l'últim dels seus projectes, Florsss!, de Werens, un dels artistes urbans més emblemàtics de Sabadell.\nL'Exposició es podrà visitar del 17 de desembre al 30 de gener del 2010 al c. Sant Francesc, 15 de Sabadell.\nDijous 17 de desembre de 20 a 23h\nInauguració, presentació i signatura del nou llibre Florsss!\n+Dj Edgar Real\nPublicado por Illa Il·lustració en 17:54 Cap comentari:\nThe unclothed man in the 35th century AD\nLa sèrie d'animacions The unclothed man in the 35th century AD realitzades per l'il·lustrador de novel·les gràfiques Dash Shaw poden visualitzar-se ja gratuitament online a la web d'IFC, juntament amb la historieta Look Forward, first son of Terra Two, a la secció d'extres. Podeu veure la resta d'espisodis fent click aquí.\nPublicado por Illa Il·lustració en 18:13 Cap comentari:\nEn aquesta web podeu trobar més concursos de cartells.\nPublicado por Illa Il·lustració en 11:47 Cap comentari:\nComelade, Bel Canto Bel Canto Orquestra, Max\nPublicado por Illa Il·lustració en 18:52 1 comentari:\nGrand Prix RTL 2009\nEls llibreters francesos han concedit aquest any el Grand Prix RTL, a Camille Jourdy amb la seva triologia Rosalie Blum, publicat pròximament a Espanya en edicions La Cúpula.\nPublicado por Illa Il·lustració en 18:49 Cap comentari:\nDesprés de quinze anys de treball, s'ha publicat finalment la versió íntegra de tota la correspondència del pintor impressionista en una edició il·lustrada, anotada i en tres idiomes (anglès, francès i holandès).\nDurant més d'una dècada el Museu Van Gogh d'Amsterdam i l'Institut de la Real Academia holandesa de les Arts i Ciències han recollit la major obra il·lustrada fins al moment: 900 cartes i 4.000 dibuixos (en les quals hi ha 2.300 treballs individuals), un total de 2.240 pàgines.\nPer altra banda, geoPlaneta ha editat una edició titulada Darwin. El viaje del Beagle, escrita per James Taylor.\nAquesta edició compta amb il·lustracions, cartes marines, notes etc. de Darwin.\nConcurs de cartells pel Carnestoltes'10 de Terrassa\nPublicado por Illa Il·lustració en 15:33 Cap comentari:\nPublicado por Illa Il·lustració en 14:21 Cap comentari:\nPublicado por Illa Il·lustració en 15:36 1 comentari:\nEl curtmetratge Rabbit (2005) del director Run Wrake ha estat premiat i reconegut en diversos festivals. Es tracta d'una història onírica i obscura sobre la inocència perduda i la justícia aleatòria de la naturalesa.\nLes il·lustracions són "stickers" educatius antics dels anys 50 els quals l'autor ha escanejat directament, donant-li després vida juntament amb altres tècniques, com per exemple el cel, el qual va grabar un matí a Londres.\nEl proper 27 d'Octubre a les 19,30 la Iris, ex-alumna de la ILLA inagurarà l'exposició "Naturalment gravats, nova col·lecció" a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell.\nPasseig Manresa nº20, Sala Cub d'assaig.\nPublicado por Illa Il·lustració en 17:35 Cap comentari:\nDel 29 d'octubre l'1 de novembre tindrà lloc a L’Hospitalet de Llobregat el XV Saló del Manga.\nPublicado por Illa Il·lustració en 17:59 Cap comentari:\nAlguns dels animals del bestiari dels alumnes de segon.\nPublicado por Illa Il·lustració en 18:05 1 comentari:\nCaputxeta Vermella a l'Alliance Française de Sabadell\nImpaktes Visuals us convida a la inauguració d'una nova edició de l'exposició de la Caputxeta Vermella de Charles Perrault a la sala d'art de l'Alliance Française de Sabadell (C. Sant Joan, 35 Sabadell) el proper divendres 16 d'octubre de 19 a 21 h.\nLa exposició compta amb col·laboracions d'alguns alumnes de la ILLA.\n"Què han de fer els il·lustradors de cara els canvis que s'estan produïnt en tots els àmbits en que es mouen? Com hem de reaccionar envers Internet i els mitjans digitals? Els i les professionals de la il·lustració gràfica han de començar a pendre conciència de la situació. L'Observatorio de la Ilustración Gràfica es un sistema de detecció, un instrument per analitzar la realitat de la indústria i el seu primer resultat es aquest Informe 2008: una eina per començar a situar-nos professionalment al segle XXI, una base per reflexionar sobre els problemes que hem de resoldre de cara als nous reptes."\nPodeu descarregar el llibre en català i castellà, entre d'altres idiomes.\nFont original: Observatorio de la Ilustración\nPublicado por Illa Il·lustració en 17:45 Cap comentari:\nEl proper 23 d'octubre tindrà lloc al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB) la segona edició de les Jornades de Creació en Il·lustració, TACCA, organitzades per l'Associació de Prodessionals d'il·lustradors de Catalunya (APIC)\nEl dia abans, però, els il·lustradors Serge Bloch i en Martin Jarrie faran una trobada per a menys persones en la què mostraran la seva obra i el seu procés creatiu.\nPublicado por Illa Il·lustració en 17:29 Cap comentari:\nPublicado por Illa Il·lustració en 23:12 1 comentari:\nEtiquetas: Animació, Il·lustradors\nLa Sara Castro, ex-alumna de la Illa ens envia un dels seus treballs Fragmentos de un Eco, pintat a l'oli.\nPublicado por Illa Il·lustració en 14:04 Cap comentari:\nUs deixo amb un fanzine on-line amb il·lustracions de Javirroyo, Juanjo Sáez, Liniers, Pepo Pérez, Susipop i Tute.\nSi voleu, també us podeu subscriure.\nPublicado por Illa Il·lustració en 23:25 2 comentaris:\nPels que encara no l'hagin vist.\nPublicado por Illa Il·lustració en 15:24 2 comentaris:\nEl proper diumenge 4 d'octubre podreu assistir al Museu d'art de Sabadell a una mostra de fotografia al col·lodió, de 11h a 14h\nLa visita consta d'una exposició del fotògraf Rafael Rifà i a més a més, Atelieretaguardia realitzaran retrats al col·lodió, tal i com es feien a principis del segle XX\nS'ha de fer reserva amb antelació al número 93 727 85 55.\nPublicado por Illa Il·lustració en 17:25 1 comentari:\nAlumnes de l'Escola Illa preparen la revista FUMETTO, vols participar-hi?\nAlumnes d'il·lustració de l'ESCOLA ILLA estan treballant per crear una revista visual feta per i per als alumnes.\nPer omplir de contingut la revista necessiten la vostra participació a través d'una o més imatges, ja siguin il·lustració, fotografia, o qualsevol intervenció gràfica que pugueu enviar. La revista s'editarà i es difondrà per circuits culturals!\nEl tema del primer número és INICI. L'original s'haurà d'entregar en un format DIN4 vertical (29,7 x 21cm) en escala de grisos, JPG i 300ppp de resolució a revistafumetto@gmail.com.\nRecordeu que les imatges han de ser inèdites i originals.\nPublicado por Illa Il·lustració en 16:47 Cap comentari:\nEl bloc ja comença a funcionar i ja han arribat els primers correus de dos ex-alumnes recordant el seu pas per l'escola i ensenyant-nos el seu treball!\nPodeu visitar els seus blogs fent click al nom.\nAgraïm la iniciativa i esperem rebre il·lustracions de molta més gent que ha passat i que encara segueix a l'escola.\nPublicado por Illa Il·lustració en 22:36 Cap comentari:\nPublicado por Illa Il·lustració en 17:25 Cap comentari:\n21 de Setembre, Acte d’Inauguració del curs amb el Dissenyador Gràfic Àlex Trochut\nDemà a les 18:00 tindrà lloc l'Acte d'Ignauguració del curs 09-10 de l'Escola Illa, en el que es lliuraran els títols dels alumnes graduats.\nL’acte conclourà amb una lliçó inaugural a càrrec del dissenyador\ngràfic Àlex Trochut.\nL'Alex Troucht és un dissenyador freelance de Barcelona. És un apassionat de les tipografies i la il·lustració, sobretot quan les pot convinar en algún disseny. Tot i això, reconeix que no té un estil definit i que s'adapta al treball que hagi de realitzar.\nRecordeu, l’acte tindrà lloc el dilluns 21 de setembre a les sis de la tarda, a l’auditori del Vapor Llonch, carretera de Barcelona, 208 bis, Sabadell.\nBENVINGUTS AL BLOG DELS ALUMNES D'IL·LUSTRACIÓ DE LA ILLA\nAquest blog està obert a la participació de tots el alumnes de l'Escola ILLA.\nSi vols que publiquem una notícia que et sembla interessant, vols donar a conèixer la teva feina, o ens vols convidar a la teva exposició: només cal que ens enviis el text, les imatges o els videos que vulguis a blog.illu@gmail.com i els penjarem al Blog.\nPublicado por Illa Il·lustració en 17:40 Cap comentari:\nL'il·lustrador Juanjo Saez ha creat una nova sèrie d'animació anomenada Arròs Covat.\nPublicado por Illa Il·lustració en 18:50 1 comentari:\n24/7 Col·lectiva en 2 moviments, Estat d'Enric For...


IES Montserrat (Barcelona)\nInici > IES Montserrat (Barcelona)\nEls primers anys 1943-1962\nL’IES Montserrat va néixer el 1941 i s'allotjà, durant els seus primers anys de vida, en una casa modernista del carrer de Balmes, cantonada Diagonal. Era, en aquests inicis, un institut femení i petit que el 1948 s'instal·là definitivament al carrer de Copèrnic, en una torre rehabilitada especialment per allotjar-lo i similar, per les dimensions i l'estil, a qualsevol dels xalets unifamiliars que abundaven llavors a la part alta de Barcelona.\nL'Institut anava creixent i l'edifici es feia petit; el 1960 es va ampliar amb la construcció d'un pavelló annex amb sis aules; tanmatei el centre continuava sense poder absorbir l'alumnat que hi sol·licitava plaça i així, el 1965 es va enderrocar la torre i es va iniciar la construcció d'un nou edifici (l'actual), que es va inaugurar l'octubre de 1968. El Montserrat, que havia nascut amb 16 alumnes, s'havia convertit en un dels instituts grans de Barcelona: l'any 1970 la seva població era ja de 1120 alumnes.\nMalgrat tots aquests canvis, l'institut havia conservat el jardí de la torre, un magnífic espai verd, poblat amb una gran varietats d'espècies vegetals, que sempre ha estat, i continua sent, molt valorat i estimat per tothom per les seves dimensions, per la seva bellesa i la seva singularitat, amagat enmig d'una zona bulliciosa i densament poblada de la ciutat.\nA partir del curs 1978-79 el Montserrat es va convertir en un institut mixt i va anar incorporant tots els canvis (introducció del català, representació estudiantil en els òrgans de gestió...) inherents a l'orientació democràtica i moderna que havia anat adoptant, d'acord amb els nous temps.\nD'ençà del 1980 s'han anat introduint tot un seguit d'innovacions i millores: construcció d'una biblioteca i d'una sala d'actes, instal·lació de dues aules d'informàtica i dues de tecnologia, construcció d'un menjador per l'alumnat, adequació d'espais com a aules de música i d'audiovisuals, ampliació de les pistes esportives...\nFont URL : http://www.fapac.cat/wiki/IES-Montserrat-Barcelona


Micropobles de Catalunya – Slowing Catalunya\nagroturisme, camins en la natura, cicloturisme, cultura, ecoturisme, gastroturisme, micropobles, natura, silenci, turisme rural, Uncategorized\nData: 02/18/2017Autor: rogerjimrem2013 1 Comentari\nDe la Catalunya més coneguda i “gran” a la més petita i desconeguda per a la major part dels catalans i catalanes hi ha un camí més curt del que pot semblar en principi…\nDe vegades una muntanya o una serralada no gaire elevada representa una barrera natural, una autèntica muralla que separa dos móns molt diferents…\nÉs aquest el cas de les muntanyes de l’Ordal, que barren el pas del superpoblat i industrial Baix Llobregat de l’entorn rural penedessenc, poblat de vinyes i masos.\nO del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt: el Vallès o la “megaCatalunya” metropolitana a la banda oriental i la Catalunya central del Bages o la Microcatalunya dels petits poblets a ponent, només connectats per l’estret coll d’Estenalles.\nAvui et proposo travessar amb la bicicleta aquesta muralla, el coll d‘Estenalles. El punt de sortida és l’estació de tren de Terrassa. Pedala una mica fins a la carretera de Matadepera i ja tot recte cap amunt. Això sí, et recomano de fer la pujada en un bon estat de forma física.\nAtura’t de tant en tant per recuperar forces, beure aigua i menjar una mica… Si tot va bé, en poc més d’una horeta ja ets dalt del coll i ja només et queda la baixada fins a Mura i Talamanca, dos dels pobles més petits de Catalunya.\nAgafa un trencall a mà esquerra i en tres quilòmetres baixes a la riera i el micropoble de Mura. Un goig entrar des de la riera i la petita església de Sant Antoni de Pàdua…\nAra mateix pots tenir la sensació de trobar-te a qualsevol poble del Pirineu, quan fa poc més d’una hora eres al centre d’una de les cinc ciutats més grans del país.\nTrepitja els carrers empedrats i descobreix el poble amb calma, sense presses…\nBeu aigua de la font, entra al Celler i tafaneja-hi una estona: segur que surts amb un bon grapat de tomàquets o carxofes conreades de manera ecològica, és a dir com sempre s’havia fet fins el segle XX.\nSi tens més gana i s’ha fet l’hora de dinar, seu a taula a Cal Carter: tasta el poti-poti de Mura i l’entrecot de vedella, ben regats amb un negre del Pla de Bages. Per postres, un sensacional mató casolà. Per llepar-se els dits.\nAmb el dipòsit ple ja pots tornar dalt del teu cavall de dues rodes. Ara cap a Talamanca, un altre dels micropobles de la Catalunya central. En menys d’una hora ja hi ets… Puja pel carrer de la Costa i aviat et trobes davant Can Vidrier o Casa Ma Elena.\nSeu al cementiri o la plaça de l’Església a contemplar la postal del Bages amb la silueta de Montserrat al fons. Inoblidable.\nÉs hora de tornar a casa. Pots desfer el camí fins a Terrassa o bé baixar a la plana bagenca fins a Manresa, i un cop allà agafar els ferrocarrils de la Generalitat. Un altre dia t’espera Granera o alguna altra meravella en forma de micropoble, els pobles com els d’abans.\nAnterior Entrada anterior: Ecotermalisme al Vallès\nSegüent Entrada següent: Viatge al centre de Catalunya\nUna resposta a “Micropobles de Catalunya”\nangelica arranz ha dit:\n07/15/2017 a les 15:09\nMolta sorpresa aquesta guía


Eureka!: IV Jornada de Cultura Clàssica de Sagunt\nIV Jornada de Cultura Clàssica de Sagunt\nFa una setmana vaig assistir a Sagunt a la IV Jornada de Cultura Clàssica que organitzava el CEFIRE de Sagunt. Vaig dubtar molt sobre la realització d'aquest viatge desde Mallorca, que vaig pensar fer al darrer moment (la qual cosa hem va suposar que el bitllet hem costara un ull de la cara), no obstant això estic molt contenta d'haver assistit i haver pogut en primer lloc escoltar de la conferència de Mercedes Madrid, després vaig disfrutar molt al taller de cosmètica i estètica que ens va presentar una companya del Camp d'Aprenentatge de Tarragona. Per la vesprada ens varen presentar el projecte Chiron i encara que ja el coneixia, vaig poder entendre algunes cosetes que encara que no tenía molt clares. Finalment Fernando Lillo ens va il.lustrar amb els cine de romans.\nRealment vaig aprofitar molt el dia i vaig agafar moltes idees que espere poder posar prompte en pràctica. El dia va ser pràcticament perfecte si no fós perquè vaig perdre la meua valiosa carpeta groga del curset amb el material que ens vàren donar i amb els apunts que vaig pendre. Si algú la va trobar li agrairia que es posara en contacte amb mi.\nHaurem d'esperar un any per poder assistir a altres Jornades, ja tinc ganes d'anar-hi¡. Quina pena que no hi hagin aquest tipus d'activitats a Balears. A veure si es pot fer alguna cosa perquè això pugui fer-se.\nPublicat per malcaraz a 13:12\nEtiquetes de comentaris: Cursos professors


La màgia torna a omplir els carrers de Montgai amb l’onzena edició del ‘Montgai Màgic’ | Ràdio Tàrrega\nLa màgia torna a omplir els carrers de Montgai amb l’onzena edició del ‘Montgai Màgic’\nEs celebra des d'avui i fins diumenge 6 d’octubre i comptarà, entre altres, amb l’actuació del Mag Lari, que farà la cloenda de la fira\nEl Mag Lari, que serà l’encarregat de cloure l’onzena edició de la fira Montgai Màgic; Charlie Mag, un il·lusionista premiat a escala internacional amb la màgia de manipulació; i Raul Black, que oferirà l’espectacle central basat en les grans il·lusions, són els tres caps de cartell d’una fira que, com ja es tradicional comença avuil dijous dia 3 amb una jornada escolar dedicada a uns 250 alumnes d’entre 3 i 12 anys procedents d'escoles de la zona.\nEnguany hi participaran més d’una quarantena de mags que oferiran una setantena de funcions durant tot el cap de setmana en 12 punts diferents distribuïts per tot el poble.\nL’alcalde Jaume Gilabert ha explicat que la Fira de la màgia convida mags no professionals que volen demostrar les seves habilitats, així com representants artístics que volen descobrir cares noves i mags professionals.


Nom romà - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Nomen)\n"Aulia Secunda, filla de Lucius"\nEl nom romà seguia unes pautes, acordades socialment, que el va caracteritzar durant generacions.\nDes de l'era republicana i durant tota l'era imperial, el nom a l'antiga Roma per a un ciutadà masculí constava de tres parts (tria nomina): praenomen (nom posat, equivalent al nostre nom de pila), nomen (gentilicum) (nom de la gens o clan familiar) i el cognomen (nom de la línia familiar dins la gens, originalment descriptiu d'alguna característica de l'individu que l'iniciava).\nEl nomen, i més tard el cognomen, foren virtualment hereditaris. Quan el cognomen esdevingué hereditari i perdé per tant el caràcter descriptiu que tenia, aparegué darrere seu l'agnomen, el qual era distintiu i no necessàriament hereditari, llevat que els pares ho volguessin així.\nLes dones normalment no disposaven de praenomen ni d'agnomen i se les anomenava feminitzant el nomen del pare (per exemple, la filla de Gai Juli Cèsar fou Júlia). Quan calia especificar més la identificació, durant l'era republicana inicial s'hi afegia l'ordinal que ocupava entre les germanes (per exemple: Júlia Prima, Júlia Secunda o Júlia Tertia) o bé, si només sobrevivien dues germanes, també s'utilitzava la fórmula Maior o Minor. Al final de l'era republicana i durant l'era imperial, en canvi, s'afegí al nomen feminitzat del pare el cas genitiu del cognomen del pare (i si el pare no en tenia, del nomen) o bé el del marit (per exemple, a la filla de Cèsar se l'anomenaria Júlia Caesaris). Durant l'era imperial, les dones anaren heretant el cognomen patern, si bé feminitzat (per exemple: Lívia Drusilla, filla de Marc Livi Drus).\n3.1 Cognomen ex virtute\n3.2 Cognomina d'adopció\n5 Tribus romanes\n"El pastor Faustulus portant Ròmul i Rem a la seva dona", pintura de Nicolas Mignard, 1606–1668\nCom passava en altres cultures, els primers habitants de la península Itàlica probablement farien servir un únic nom que, més endavant esdevindria el praenomen. A Marc Terenci Varró se li atribueix haver dit que els primers italians es denominaven entre ells per noms formats per una sola paraula. Aquest tipus de noms solien reflectir uns motius bàsics:\npodien estar basats en les aspiracions que els pares tenien sobre el seu fill\npodien estar relacionats amb el nom d'un déu, esperant així honrar el déu i a la vegada invocar la seva protecció cap al fill,\npodien assenyalar una peculiaritat física del nounat\npodien servir per recordar les circumstàncies del naixement.\nEn aquell primer període la quantitat de noms de persona devia ser força gran, com ho suggereix la comparació amb el nom d'altres pobles indoeuropeus antics, com ara els grecs i els germànics, els quals tenien un sistema de noms composts de dos elements que els permetia gran creativitat a l'hora d'inventar nous noms. No obstant això, ja en els primers moments de la protohistòria és freqüent que els romans apareguin ja amb dos noms: un de propi de l'individu, antecedent del praenomen, i un d'heretat, antecedent del nomen. Aquest sistema, molt rar i amb pocs paral·lels al món antic, no era pas una innovació romana, ans era compartit pels altres pobles itàlics i pels etruscs.\nLa diversitat dels praenomina es va restrènyer, i ja al segle vi aC es documenta, fins al punt que Varró no en va ser capaç d'identificar més de trenta (dels quals bona part ja eren en desús a la seva època). A començament de la república només es feien servir unes tres dotzenes de praenomina, alguns dels quals ja començaven a ser rars i la classe patrícia només en feia servir uns divuit. Durant l'imperi el ventall de noms ja havia quedat reduït a una dotzena, tot i que algunes famílies aristocràtiques de vegades en revivien d'antics obsolets o en creaven de nous a partir del cognomen.\nPel que fa al nomen com a element heretat en la denominació d'una persona, ja s'ha vist que era comú a gairebé tota la Itàlia antiga. L'historiador Titus Livi relata que els reis d'Alba Longa van adoptar la paraula Silvius com a nomen en honor del seu avantpassat Silvius.[a] Com que la narració forma part de la llegenda sobre la fundació de Roma, no es pot prendre el relat de Livi com una dada històrica, però sí que serveix per donar una idea de l'antiguitat del costum d'heretar noms. D'ençà que hom en posseeix registres escrits, el nomen és sempre un element hereditari i, si més no en l'àmbit romà, fa referència a la gens, la família romana en sentit ample.\nEn el dialecte del Laci, que amb el temps donà lloc a la llengua llatina, la creació del nomen es dugué a terme per mitjà del sufix -ius, que denota ascendència patrilineal. Molts nomina eren d'origen patronímic, és a dir, van sorgir a partir del nom del pare; per exemple: Marcius és un nom que va sorgir de la unió de Marci filius ('el fill de Macus'), Sextius de Sexti filius, i Publilius i Lucilius de Publi filius i Luci filius. Això sembla indicar que, a diferència dels cognoms actualment utilitzats a Europa, en un primer moment no eren necessàriament hereditaris, sinó que podien ser adoptats o desfer-se'n d'ells a gust de cadascú i canviar d'una generació a la següent. Altres nomina derivaven de cognomina (és a dir, com a malnoms, abans de la fossilització del cognomen com a part de la tria nomina) com ara Plancius derivat de Plancus ('de peus plans') o Flavius de Flavus ('blau'); altres deriven de topònims, com ara Norbanus 'procedent de Norba'. Per la seva banda, a altres regions de la península la creació de nomina recaigué en altres sufixos, i així acabaments en -is o -iis denotaven un individu de parla osca; acabaments en -as, -anas, -enas o -inas, un individu de parla umbre; mentre que entre els etruscs abundaven sufixos com ara -arna, -erna, -ena, -enna, -ina i -inna.\nAtesa la poca diversitat de praenomina, aquest nom tenia poca força com a distintiu fora d'àmbits reduïts, de manera que el nomen havia esdevengut el nom principal com a distintiu dels individus en la vida pública. Però no era rar que es pogués donar confusió entre individus del mateix nom, i això requeria nous mètodes de distinció. Un d'aquests fou el cognomen, que a l'origen no era més que un malnom d'ús col·loquial i sense reconeixement d'oficialitat.\nA l'origen del cognomen hi ha malnoms referits a característica física, a qualitats personals, l'ocupació, el lloc d'origen o fins i tot el nom d'un objecte amb el qual la gent associava aquella persona. També n'hi havia que derivaven de noms estrangers; és el cas del nom dels esclaus i peregrins que rebien la ciutadania romana: llavors rebien el praenomen i el nomen del patró a qui devien tal honor, i el seu antic nom esdevenia cognomen, que passava a ser hereditari. Altres cognomina sorgiren de la commemoració d'importants esdeveniments associats a una persona, com ara una batalla en què havia lluitat (Regillensis), una ciutat capturada (Coriolanus) o un fet considerat miraculós (Corvus). Els cognomina esdevengueren habituals i hereditaris primer entre les elits patrícies cap al segle v aC, però no esdevenen comuns en la documentació oficial fins a final del segle ii aC i no es generalitzen entre la plebs fins al segle i aC, quan el cognomen agafaria gran força. A l'època imperial els cognomina adquiririen tanta d'importància que de vegades arribaren a desplaçar l'ús del praenomen i el nomen, una pràctica que s'acabaria per generalitzar.\nUna vegada ja generalitzat el cognomen aparegué l'agnomen, que substituí en la funció de renom no hereditari l'antic cognomen, ja fossilitzat dins la tria nomina. Aquest agnomen podia ser heretat pels descendents, normalment substituint l'antic cognomen o bé afegint-s'hi en un cognomen compost. D'aquesta manera, al final de la República, un ciutadà romà comptava amb un nom format per un praenomen, un nomen i un cognomen (aquests dos heretats del pare) i, addicionalment, podia comptar amb un agnomen, és a dir, un malnom que havia adquirit al llarg de la seva vida. Aquest sistema funcionà de Varró (segle i aC) fins a Priscià (segle vi), per bé que en el moment que aquest darrer descrigué el sistema de noms dels romans ja feia molt de temps que només persistia entre els patricis i exclusivament en els documents i actes oficials, atès que havia estat substituït per un nou sistema.\nLa tria nomina[modifica]\nEn el peristil (1874), pintura de John William Waterhouse, 1849–1917\nEl praenomen constituïa el veritable nom d'una persona. En origen, era elegit pels pares i s'imposava el dies lustricius ('dia de la purificació'), en un ritual que es realitzava el vuitè dia si era una nena o el novè dia si era un nen.[nota 1] Com a norma, cada fill en una mateixa família tenia un praenomen diferent.[nota 2] Tot i que no hi havia lleis que limitessin l'ús d'un praenomen en concret, l'elecció dels pares tenia a veure pels costums i tradicions de cada casa. El fill primogènit generalment portava el mateix nom del pare, mentre que els altres germans portaven el nom d'un germà del pare o el d'un altre parent mascle per part de pare. D'aquesta manera, un praenomen podia passar dins la mateixa família d'una generació a la següent. Això no tan sols servia per emfatitzar la continuïtat d'una família, sinó a més per distingir els costums d'una gens dels de les altres. Entre els patricis es va tendir a limitar el nombre de praenomina que feien servir, fet que va reforçar la seva exclusivitat social.\nEstà clar que va haver-hi moltes excepcions: un fill també podia portar el nom d'un parent mascle de la seva mare i així s'introduïa un nom diferent dins la tradició d'aquella gens. Com que hi havia gentes que feien ús regular de només tres o quatre praenomina, perquè s'introduïssin nous noms calia que es donés el cas d'haver-hi diversos nens de la mateixa edat, o semblant, dins la mateixa gens. Encara més, unes quantes famílies pertanyents als primers patricis i que, com a tals, eren socialment molt influents, van agafar l'hàbit de triar noms poc sentits, en particular els Fabis, els Emilis, els Furis, els Claudis, els Cornelis i els Valeris, tots ells van començar a fer servir praenomina que eren poc comuns entre els patricis o que havien caigut en desús. Així, durant els dos darrers segles del període republicà i a començaments de l'imperi (segles I abans i després de Crist), es va posar de moda entre els aristòcrates reviure els antics praenomina, com són els casos de Jul·lus Antoni o de Faust Corneli Sul·la. A començament de l'època imperial també es posà de moda entre els patricis d'invertir l'orde i convertir el cognomen en praenomen (com són els casos de Paulus Fabi Màxim i de Cos Corneli Lèntul, que recuperaven antics cognomina familiars com a praenomen) en un assaig de fer revifar el praenomen, però la pràctica no fructificà.\nTot i aquestes excepcions de relativa flexibilitat o creativitat amb el praenomen, mentre que a començament de la República (segle v aC) se'n feien servir unes tres dotzenes i d'aquests uns divuit eren els més habituals, aquest nombre es va reduir fins que al segle i només en quedaven una dotzena de corrents. Atès aquest repertori tan reduït, sovint el praenomen apareixia abreujat, fins al punt que era rar trobar-ne d'escrits sencers. En àmbits familiars o reduïts els homes generalment eren anomenats pel praenomen; però fora d'aquest cercle hom els anomenava pel nomen o pel cognomen, atès que la confusió hauria estat constant perquè molta de gent compartia praenomen. En els llibres escrits durant la República i en qualsevol ocasió formal, per exemple quan un senador era cridat a la cúria, s'emprava el praenomen juntament amb el nomen i, si no era prou aclaridor, s'hi afegia el cognomen.\nEn no poder revifar ni augmentar-ne el nombre, el praenomen com a distintiu individual va declinar a partir de mitjan segle i aC, i cap al final del segle i dC ja havia cessat de funcionar com a nom distintiu personal. El seu paper a poc a poc es va reemplaçar, fins a substituir-lo de tot, el cognomen, i solament en àmbits formals i per respecte a la tradició es va mantenir el praenomen. Al llarg del segle iii cada vegada és més estrany en els texts i les inscripcions d'explicitar el praenomen, i a partir del segle iv la seva aparició és força excepcional.\nEl nomen gentilicum [nota 3] servia per a situar un ciutadà romà dins la gens a la qual pertanyia. Una gens era una família en el sentit ample de la paraula incloent-hi els parents llunyans amb els qui no es tenia relació, tots ells compartien un avantpassat comú i, per tant, tenien un mateix nom. A començaments de la república les gens funcionaven com un estat dins l'estat romà, ja que tenien les seves pròpies normes, seguien els seus propis ritus sagrats.\nEls habitants de Roma procedents d'altres comunitats de la península italiana també feien servir nomina, la distinció entre romans i no romans va desaparèixer quan se'ls va considerar ciutadans amb tots els drets i quan això es va estendre als habitants de tota la península (Edicte de Caracal·la), la possessió d'un nomen gentilicum va servir per identificar una persona com a ciutadà romà. Entre els ciutadans nous, molts van afegir el nom Aurelius al seu propi en reconeixement a l'emperador que havia decretat la ciutadania a totes persones lliures del territori imperial, el nom complet del qual era: Marcus Aurelius Severus Antoninus Augustus.\nEl cognomen, el tercer element del nom romà, va començar com un complement al binomi d'ús habitual. Aquesta mena d'apel·latiu especificatiu de la branca familiar no era exclusiu de la cultura romana, però a Roma va ser on va tenir més èxit, seguint l'evolució de les gens i amb el gradual declivi de l'ús del praenomen com a paraula útil per distingir entre individus el cognomen es va fer cada cop més important tant per distingir individus com per a identificar les branques de les famílies patrícies. A començaments de la república ja hi havia persones de l'aristocràcia romana que havien afegit al seu nom fins a tres cognomina, alguns dels quals els havien heretat mentre que altres els havien adquirit amb un esdeveniment o fet que els caracteritzava davant dels altres conciutadans.\nA diferència del nomen, el qual passava invariable de pares a fills, els cognomina podien aparèixer i desaparèixer gairebé a voluntat. Generalment no eren escollits per les persones que els portaven, eren els altres el qui inventaven aquests apel·latius i quan ja estaven escampats i acceptats en les converses, la persona de la qual es parlava els havia d'acceptar també. N'hi havia cognomina que havien sorgit d'una lloança cap al qui el portava, per exemple haver-se destacat en una batalla, però altres havien sorgit d'un retret sobre una característica personal.\nDurant l'imperi el nombre de cognomina va augmentar dramàticament. Mentre en un principi només les famílies patrícies més nobles tenien més d'un cognomen, va arribar un punt en què romans de tota mena d'ascendència i estatus social havia de tenir diversos cognomina. En arribar al segle III això s'havia convertit en la norma entre els ciutadans lliures. Davant del dilema de com classificar tots aquests cognomina, els gramàtics del segle iv van optar per designar alguns d'ells amb la paraula agnomina.\nLa paraula agnomen, formada per la unió del prefix ad- amb el terme nomen, vol dir «unit al nom», és a dir, que designava qualsevol paraula afegida al nom d'una persona amb intenció de determinar la seva identitat. La proliferació de cognomina en els darrers segles de l'imperi va portar que alguns gramàtics fessin una classificació entre tres tipus bàsics d'agnomina: els cognomen ex virtute, els cognomina d'adopció i els cognomina heretats, aquests darrers considerats els autèntics cognomina.\nCal no confondre els agnomina amb els pseudònims, ja que els agnomina eren autèntics noms de la persona i no s'empraven mai com a substituts del nom.\nMaximus era una branca de la gens Fàbia a la qual pertanyia; Verrucosus era un cognomen adquirit a partir d'una berruga del seu llavi superior que el caracteritzava; Cunctator («lent, ajornador») era un cognomen ex virtute que feia referència a la seva tàctica d'evitar el xoc frontal amb Anníbal Barca posposant la lluita fins a trobar el moment oportú per a derrotar-lo.\nEstàtua als jardins del Palau de Schönbrunn, Viena\nCognomen ex virtute[modifica]\nEl cognomen ex virtute era un sobrenom que havia sorgit a partir d'algun episodi de demostració d'una virtut o heroisme d'un individu. La història de Roma està plena d'exemples d'homes que van adquirir un cognomen com a resultat dels seus mèrits: Aulus Postumius Albus Regillensis es deia així perquè va comandar l'exèrcit romà a la batalla del llac Regillus; Gnaeus Marcius Coriolanus, perquè va capturar la ciutat de Corioli; Marcus Valerius Corvus, per haver derrotat un gegant dels gals amb l'únic ajut d'un corb; Titus Manlius Torquatus, per haver derrotat també un gegant gal i va adquirir el cognom per l'objecte que va reclamar com a recompensa, el torque (en català torca) que duia al coll el vençut; Publius Cornelius Scipio Africanus, el qual va estar al càrrec de la Segona Guerra Púnica i va vèncer Hannibal, el temible cap dels africans. Curiosament els exemples més famosos d'aquesta mena de cognomen són del període republicà, segles abans que sorgís el concepte d'agnomen.\nL'adopció era un procés formal bastant comú en la cultura romana. El principal propòsit no tenia res a veure amb proveir d'una llar a nens orfes; es tractava d'assegurar la continuïtat en una línia familiar que, altrament, s'hauria extingit. En la primitiva Roma, la continuïtat era especialment important per als patricis, per ells el sentit d'acumular tants privilegis era transmetre'ls als seus fills. Amb l'expulsió dels reis, el nombre de famílies patrícies es va mantenir en unes poques mentre que el nombre de famílies plebees va augmentar i això va fer que s'esforcessin a conservar el seu estatus. Un home que no tingués fills mascles que heretessin les seves propietats i que portessin el seu nom, probablement adoptaria un dels fills menors d'una altra família.\nEls qui eren adoptats generalment prenien el praenomen i el nomen del pare adoptiu, sense cap cognomen heretat, però de vegades l'adopció no suposava un complet abandonament del nom de naixement. El nomen original (i ocasionalment el cognomen) derivaven en un nou agnomen, que es formava afegint un sufix [-anus] o [-inus] a l'arrel. Així, si un fill de Lucius Aemilius Paullus era adoptat per Publius Cornelius Scipio, passava a dir-se Publius Cornelius Scipio Aemilianus. En el seu testament, el dictador Gaius Julius Caesar va adoptar el seu nebot, Gaius Octavius, el qual va passar a dir-se Gaius Julius Caesar Octavianus.\nUna altra manera d'identificar una persona, diferent de la tria nomina era la filiació que consistia a afegir la paraula filius, fent notar qui era el pare, mètode molt emprat des de l'antiguitat per persones amb pares famosos. Així, Lucius, el fill de Marcus es faria dir Lucius, Marci filius; Paulla, la filla de Quintus, es diria Paulla, Quinti filia. Molts nomina i praenomina tenien una correspondència amb el nom d'un pare, com ara Lucilius, Marcius, Publilius, Quinctius, o Servilius. Aquesta mena de noms es diuen "patronímics", ja que procedeixen del nom d'un pater («pare»).\nLa filiació amb el temps es va fer servir juntament amb la tria nomina, escrita generalment entre el nomen i els cognomina amb una lletra "f." com a forma abreujada o de vegades "n." nepos («nét») o neptis («néta»). Per tant, les següents inscripcions cal interpretar-les així:\nS. Postumius A. f. P. n. Albus Regillensis vol dir "Spurius Postumius Albus Regillensis, d'Aulus fill, net de Publius"\nTi. Aemilius L. f. Mam. n. Mamercinus vol dir "Tiberius Aemilius Mamercinus, de Lucius és fill i net de Mamercus"\nCom més formal era l'escrit, més generacions calia incloure; un vesnét tenia l'abreviació "pron." o "pronep.", de pronepos o proneptis, un revesnét "abn." o "abnep.", de abnepos o abneptis.[nota 4] Això no obstant, aquestes abreviacions poques vegades es feien constar, llevat de les inscripcions monumentals de persones molt rellevants.\nDe vegades la filiació feia referència a la mare, i en aquest cas es feia servir la paraula gnatus[nota 5] en lloc de filius o filia. Això passava sobretot en famílies d'origen etrusc. El nom d'una dona casada, anava sovint acompanyada del nom del marit i s'expressava amb la paraula uxor («esposa»). Per tant les següents inscripcions cal interpretar-les així:\nN. Fabius Q. f. M. n. Furia gnatus Maximus vol dir "Numerius Fabius Maximus, de Quintus era fill i net de Marcus, nascut de Furia",\nClaudia L. Valeri uxor vol dir "Claudia, esposa de Lucius Valerius."\nTraducció d'aquesta inscripció llatina:«Dedicat pel fill del diví emperador Caesar Marcus Aurelius Pius, germà del diví Commodus, net del diví Antoninus Pius, besnet del diví Hadrianus, rebesnet del diví Traianus, conqueridor de Pàrtia, tatara-tatara-nét del diví Nerva, Lucius Septimius Severus Pius Pertinax Augustus Arabicus Adiabenicus, pare d'aquest país, Pontifex Maximus, que fa quatre anys que té el poder tribunici i està en el vuitè any d'emperador i que va ser cònsol per segona vegada; i és Marcus Aurelius Antoninus Caesar»\nAlgunes famílies aristocràtiques van posar de moda durant l'imperi la doble filiació, partint del desig de donar-se importància incorporant al seu nom els avantpassats per línia materna, cosa que resultava útil o, de vegades, condició indispensable per a rebre una herència de propietats. Una persona podia exigir formalment al seu testament que la persona designada per a rebre l'herència, adoptés els seus noms. Per exemple, el cònsol suffectus de l'any 118/9, Gaius Bruttius Praesens Lucius Fulvius Rusticus, té un nom compost per dos grups de tria nomina: Era fill natural d'un Lucius Bruttius i va afegir els nomina del seu avi matern Lucius Fulvius Rusticus als nomina per part de pare.\nEls esclaus i els lliberts també feien servir la filiació, però en el seu cas la referència no era el mateix pare sinó l'amo al qui pertanyien. Les abreviacions emprades eren: "s." de servus o serva («esclau, esclava») i "l." de libertus o liberta. Un esclau podia tenir més d'un propietari i en aquest cas es feien constar els noms de tots els amos. En alguns casos el nomen o el cognomen del propietari es feia servir en lloc del praenomen o en addició a aquest. Les esclaves que havien sigut alliberades de vegades s'identificaven amb una "C" invertida "ɔ", com abreviació del praenomen Gaia, emprat genèricament per a designar qualsevol dona; també hi ha uns pocs casos de "M" invertida "W", però no està clar si s'emprava genèricament o específicament com abreviació del praenomen Marca o Marcia.\nUn exemple de filiació d'esclaus i lliberts seria: Alexander Corneli L. s., que vol dir "Alexander, esclau de Lucius Cornelius" qui, si l'haguessin emancipat, s'anomenaria L. Cornelius L. l. Alexander, amb la següent lectura "Lucius Cornelius Alexander, llibert de Lucius". Era costum que un llibert agafés el praenomen del seu antic amo i que fes servir el seu antic nom propi com a cognomen. Un altre exemple podria ser: Salvia Pompeia Cn. Ɔ. l., que es llegeix "Salvia Pompeia, dona lliberta de Gnaeus (Pompeius) i de Gaia"; aquí Gaia tant podia ser el nom de l'esposa del propietari com no, per la raó que ja s'ha explicat abans. Un llibert de l'emperador escriuria en la seva filiació "Aug. l.", abreviació de Augusti libertus.\nTot i que la filiació es va fer servir molt tant en la república com en temps de l'imperi, no hi va haver cap llei que la regulés. El seu ús va dependre directament del costum i de la conveniència, per tant podia ser ignorada per un escriptor si les necessitats ho requerien, per exemple la manca d'espai.\nA més del nom, els ciutadans s'identificaven per tribus, que eren els districtes electorals, en total 35, i no tenien per què estar basats en orígens ètnics o exclusivament familiars. Per a participar els processos electorals de l'Assemblea Tribal Romana es van fer uns llistats d'ordre de participació.\n↑ En el seu tractat De Praenominibus, Valeri Màxim cita Quint Muci Escèvola, considerat una autoritat en lleis romanes, en relació amb la possibilitat que els nois no rebessin un praenomen fins a assumir la toga viril, que implicava l'entrada en el món dels adults, i que les noies no rebessin un praenomen fins al matrimoni. Però sembla que a la pràctica això només era aplicable a una cerimònia formal de confirmació del nom més que a l'acte d'imposició del praenomen. Les inscripcions funeràries de molts romans morts en la infantesa demostren que els nens sí que tenien praenomina.\n↑ Com sempre, es poden trobar excepcions, per exemple entre els Flavii Sabini, alguns germans de la mateixa família rebien tots el nom de Quintus; en el segle i de la nostra era, tots els Flavii Sabini portaven el praenomen Titus, i es distingien per l'ús de diferents cognomina.\n↑ La paraula llatina gens, que en principi no tenia implicacions religioses ni ètniques, va ser l'origen de la paraula "gentil", emprada pels jueus per a referir-se als no jueus quan Judea era una província romana. També és l'origen de la paraula anglesa gentleman («cavaller») que, en un principi servia per designar una classe social d'homes guerrers amb avantpassats de noblesa i que, amb el temps, va evolucionar fins a adquirir la connotació d'un tipus d'home que actua socialment d'una manera determinada seguint alguns principis entre els quals destaquen: el respecte i l'honorabilitat.\n↑ També escrit atnepos i atneptis.\n↑ També escrit natus, amb les abreviacions "gn.", "gnat.", o "n." i aquesta darrera podia donar lloc a confusions amb l'abreviació de nepos.\n↑ Livi es refereix a això com un cognomen (aquí significa 'sobrenom'), que, amb el curs dels anys esdevindria el tercer element de la tria nomina; però cal tenir en compte que la paraula llatina nomen només vol dir 'nom', i abans de l'adquisició del costum de fer servir un segon nom, així és com s'hagués anomenat al praenomen; per tant, els primers sobrenoms es van dir cognomina abans que la seva importància portés a fer servir la paraula nomen per a referir-s'hi, mentre que l'apel·latiu original de cada individu passava a dir-se praenomen\n↑ 1,00 1,01 1,02 1,03 1,04 1,05 1,06 1,07 1,08 1,09 1,10 1,11 Nicholas G. L. Hammond, H. H. Scullard: "Oxford Classical Dictionary", 2a edició, 1970, article: "Names, Personal."\n↑ 2,0 2,1 Valeri Màxim, De Praenominibus, epítome de Julius Paris.\n↑ 3,0 3,1 3,2 Salway, 1994, p. 125.\n↑ 4,0 4,1 4,2 4,3 4,4 4,5 4,6 4,7 4,8 4,9 Harry Thurston Peck (ed.), «Nomen», dins de Harper's Dictionary of Classical Literature and Antiquities, 2a ed., 1897.\n↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita I, 3\n↑ Salway, 1994, p. 126.\n↑ 7,0 7,1 Salway, 1994, p. 127.\n↑ Salway, 1994, p. 128.\n↑ August Pauly, Georg Wisowa: "Realencyclopädie der Classischen Altertumswissenschaft", article: "Römische Personennamen"\n↑ Sext Pompeu Fest, epítome de Marcus Verrius Flaccus De Verborum Significatu: Numerius.\n↑ 11,0 11,1 11,2 Salway, 1994, p. 130.\n↑ Nicholas G. L. Hammond, H. H. Scullard: "Oxford Classical Dictionary", 2a edició, 1970, article: "gens"\n↑ Salway, Benet: "What's in a name? A survey of Roman onomastic practice from c.700 b.c. to 700 a.d.", 1994, ed.Journal of Roman Studies, Vol.84,p.133-134\n↑ 14,0 14,1 Harry Thurston Peck (ed.): "Harper's Dictionary of Classical Literature and Antiquities", 2a edició, 1897, article: "Adoption"\n↑ Nicholas G. L. Hammond, H. H. Scullard: "Oxford Classical Dictionary", 2a edició, 1970, article: "Adoption"\n↑ Harry Thurston Peck (ed.): "Harper's Dictionary of Classical Literature and Antiquities", 2a edició, 1897, article: "Name"\n↑ James Chidester Egbert, Jr.: "Introduction to the Study of Latin Inscriptions", ed.American Book Company, 1896.\n↑ Salway, Benet: "What's in a name? A survey of Roman onomastic practice from c.700 b.c. to 700 a.d.", 1994, ed.Journal of Roman Studies, Vol.84,p.132-145\n↑ George Davis Chase, "The Origin of Roman Praenomina", en Harvard Studies in Classical Philology, vol. VIII,1897.\n↑ Harry Thurston Peck (ed.): "Harper's Dictionary of Classical Literature and Antiquities", 2a edició, 1897, article: "tribus"\n↑ Nicholas G. L. Hammond, H. H. Scullard: "Oxford Classical Dictionary", 2a edició, 1970, article: "Tribus"\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Nom_romà&oldid=30191152»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 17 maig 2022 a les 11:52.


Gestió completa de cases i apartaments de vacances\nLa seva tranquil·litat i confiança és el més important per a nosaltres. Amb oficina al centre de l'Estartit i la trajectòria de més de 10 anys, gestionem de forma completa la seva casa o apartament de vacances. Li oferim la preparació i revisió de casa abans i després de la temporada, gestió de jardiner i pisciner, gestió integral de reserves, recepció dels clients, proveïm la nostra pròpia roba de llit i tovalloles, neteja i bugaderia de roba de llit, resolució de qualsevol problema que puguin tenir els clients durant la seva estada, pagaments al propietari.\nBusquem la màxima ocupació, a base d'un anàlisi extens del mercat turístic i adaptant les tarifes per aconseguir la màxima rendibilitat de casa o apartament de vacances. Publiquem la seva casa o apartament en els portals web més rellevants de les reserves de viatges, agències internacionals especialistes en lloguer de vacances i en la nostra pròpia web de reserves directes, on cada any rebem moltes reserves de clients que tornen a reservar amb nosaltres.\nPer tenir més informació sobre els nostres serveis, pot contactar amb nosaltres sense cap compromís per email o telèfon. Organitzarem una visita al seu habitatge per fer una valoració i presentar-li una proposta de tarifes recomanades. En cas d'acord, signarem un contracte, realitzarem un reportatge fotogràfic i publicarem el seu apartament o casa tant a la nostra web com en diversos portals internacionals, per començar a rebre reserves. Vostè podrà disposar del seu habitatge en totes les dates que vulgui, bloquejant les dates seleccionades en el calendari.\nGestió de tarifes i reserves\nPublicació en portals\nRecepció dels clients


IN-EDIT TV arriba a les Biblioteques – Ajuntagent\nIN-EDIT TV arriba a les Biblioteques\nIn-Edit TV. Ara ja podeu veure Documentals musicals en línia d'accés gratuït amb el carnet de la biblioteca.\nT’agrada la música?, i el cinema? Si és així aquesta plataforma digital és la vostra.\nEls usuaris de la Xarxa de Biblioteques Municipals poden accedir a un nou recurs electrònic de música i cinema. Es tracta de In-Edit TV, que ofereix el més destacat del documental musical des de l’any 2003. Neix amb el Festival In-Edit i són els creadors de la primera web al món de vídeo a la carta dedicada al gènere. A In-Edit TV la plataforma de vídeo on demand podreu gaudir de molts dels documentals que s’han projectat en les diferents edicions del Festival , més de 150 pel·lícules, així com també novetats exclusives. Tot per què ho vegis on vulguis, quan vulguis i amb qui vulguis.\nL’accés a In-Edit TV el trobareu a les dreceres laterals del catàleg i podreu accedir-hi validant-se amb el carnet de la Xarxa de Biblioteques Municipals.\nQuè és In-Edit? É s el Festival Internacional de Cinema Documental Musical de Barcelona. Va néixer l’any 2003 a Barcelona amb voluntat d’enaltir el documental musical com a gènere cinematogràfic. La iniciativa va arrelar i amb el pas dels anys s’ha expandit amb bona salut cap a més països. A la capital catalana, In-Edit reuneix cada any més de 30.000 espectadors. Melòmans, cinèfils, professionals i aficionats gaudeixen dels documentals més nous. La programació inclou una àmplia varietat d’estils, viatjant a diferents llocs i èpoques de la història de la música i descobrint els seus protagonistes. És també una plataforma de difusió cultural especialitzada en documental musical i altres gèneres audiovisuals centrats en la música, i exerceix com a distribuïdora, gestora de drets i productora.\nEl festival exhibeix els millors documentals musicals que es produeixen cada any al planeta i disposa de diverses seus a Amèrica del Sud (Xile, Colòmbia i Brasil) i Europa (Alemanya) . Des de la seva creació In-Edit ha organitzat 36 edicions arreu del món exhibint més de 600 documentals musicals i mobilitzant més de 80.000 espectadors.\nAutor Núria Martínez SánchezPublicat el 28 març, 2017


La mediació de la vaga de Metro s'encalla i els treballadors mantenen les aturades els dies de l'MWC\nPublicat 19/2/2019 11:40:10 +01:00CET\nEls treballadors del Metro de Transports Metropolitans de Barcelona (TMB) mantenen la convocatria d'aturades de dues hores per torn del dilluns 25 al dijous 28 de febrer, que coincideixen amb la celebració del Mobile World Congress (MWC).\nSegons han informat fonts de la UGT a Europa Press, aquest dilluns es va celebrar una reunió de mediació de la Conselleria de Treball que no ha suposats "cap acostament de postures", en un conflicte en qu els treballadors critiquen TMB per la seva gestió de la crisi de l'amiant.\n"L'empresa assegura que no hi estem exposats, per la veritat és que encara no tenen un mapa complet dels punts en els quals hi ha amiant. Els tcnics de prevenció de l'empresa ho reconeixen", ha destacat.\nLa mediació d'aquest dilluns a la Conselleria de Treball va acabar sense acord i es reprendran les negociacions durant el matí d'aquest dimecres, han informat fonts del departament a Europa Press.\nLa presidenta de TMB i regidora de Mobilitat, Mercedes Vidal, va assegurar en l'última comissió d'Ecologia, Urbanisme i Mobilitat que la gestió de l'empresa de la presncia d'amiant al Metro "no és una qüestió objecte de negociació, perqu l'amiant és una qüestió que est totalment protocolaritzada".


La pistola de Einstein: TEATRE COLOMENC, UN ESCENARI ANÒMAL\nPublicado por Salva Redón en 0:48\nAnónimo 10 de marzo de 2010, 16:53\nJo he estat una de les nombroses alumnes afectades per la deficient gestió interna duta a terme pels membres del DOSC (no assenyalo ningú en particular), que fins fa poques setmanes desenvolupaven una més que admirable tasca docent en l’àmbit de les arts escèniques. Una tasca en la qual tots els membres hi participaven amb línies pedagògiques diferents però aparentment consensuades i que, articulades harmònicament, feien bategar el cor de l’associació i, si em permeteu l’expressió, també els nostres cors.\nJo vaig començar a formar-me en l’SCAT fa tres anys. He rebut formació de tots els professors-membres I amb tots he tingut i encara tinc una bona relació. Aquest any, el tercer, he vist amb goig com l’associació finalment disposava d’un espai públic amb instal•lacions adequades i com, gràcies al cop de mà de l’ajuntament, ampliava la seva oferta formativa. Però, de cop i volta, i sense previ avís, tot se n’ha anat en orris.\nEm costa de veure com és possible que persones responsables d’un projecte tan ambiciós com l’Aula de Teatre hagin estat capaces d’interrompre la seva activitat a mig camí del curs i d’implicar els alumnes en els assumptes interns de l’associació. Ens han fet prendre part. Per sort, nosaltres som gent adulta amb poder de decisió. Però què em dieu dels cursos de teatre infantil? No creieu que haurien d’haver reaccionat d’una altra manera abans de decebre els més petits de la casa?\nNo ho entenc. No entenc moltes coses. Potser només cal entendre que quan hi ha diners pel mig tothom vol ficar cullerada i l’olla s’acaba trencant. I potser algunes persones només busquin l’afany lucratiu i, per què no, el reconeixement exclusiu. En qualsevol cas, em sap molt de greu tot plegat, perquè tothom ha patit aquest trasbals, independentment del grau d’implicació. Des d’aquest bloc, envio als membres, ex membres i alumnes tot el meu suport i tota la meva força per tirar endavant. Jo, sigui quina sigui la meva opció, també caminaré de la mà del teatre, malgrat tot.\nSalva Redón 10 de marzo de 2010, 19:59\nGràcies per la teva aportació. Comparteixo aquest sentiment de greuge que has plantejat.\nEspero que el bloc afavoreixi més reflexions d'aquest tipus, i que, en definitiva, afavoreixi el teatre colomenc en moments tan difícils.\nPenso que el mal del teatre a Santa coloma és un mal endèmic. Fa molts anys vaig ser membre del Grup de Teatre Lauta, per cert, un grup marginat de La Central Escènica. I recordo diversos intents, des de mitjans dels anys 80, de crear coordinadores per defensar interessos conjunts, organitzar circuits per la ciutat, influir en la programació pública, etc. I mai de mai han quallat. Sempre hi ha interessos d'uns o altres que troben un límit en la feina col·lectiva i s'acaven desmarcant.


El 23 d’abril és Sant Jordi, i també el Dia Mundial del Llibre i dels Drets d’Autor de la UNESCO, el dia en què l’amor i la literatura se celebren massivament a tot Catalunya i, cada cop més, en molts altres indrets del món, i en què la gent intercanvia llibres i roses (#BooksAndRoses) com a mostra d’agraïment. En un sol dia s’arriben a vendre, a Catalunya, més d’1,5 milions de llibres i més de 6 milions de roses. Des de fa molts anys aquesta celebració s’ha anat estenent pel món i els darrers anys ja s’han celebrat uns 150 esdeveniments organitzats per voluntaris en 50 països. Fem que tothom celebri el 23 d’abril intercanviant llibres i roses (#Booksandroses)!\nLa campanya #BooksAndRoses (pàgina web, hashtag, xarxes socials) mostra la gran diversitat d’organitzadors i esdeveniments que hi ha al món (fora de Catalunya). Les motivacions són ben diverses: hi ha qui s’ha limitat a importar l’intercanvi de llibres i roses, i altres han celebrat tots els elements d’aquesta festivitat tradicional de Sant Jordi, i totes difonen i comparteixen la seva passió per la literatura, els llibres i la lectura.\nEl Saint Patrick’s Day (Dia de Sant Patrici) irlandès, o l’Any Nou Lunar ja fa temps que se celebren arreu. Intercanviar llibres i roses el 23 d’abril és una manera divertida de generar somriures i promoure la literatura, siguis on siguis. Volem compartir aquest costum amb tothom.\nDurant l’any 2021 s’han comptabilitzat\nEls esdeveniments els organitzen una gran diversitat de voluntaris, com ara les comunitats catalanes a l’exterior i els centres culturals, nombroses llibreries (petites i grans), les delegacions i les oficines de la Generalitat de Catalunya a l’estranger (Institut Ramon Llull, Agència Catalana de Turisme, Acció, etc.) i particulars i altres col·lectius. La campanya #BooksAndRoses difon la diversitat de les celebracions arreu del món i se centra en aquest lloc web. Va ser l’editora nord-americana Liz Castro qui va tenir, l’any 2013, l’original idea d’agrupar la informació de tots els esdeveniments vinculats amb llibres i roses del 23 d’abril en una única pàgina web. Des que l’intercanvi de llibres i roses va començar a ser una tradició als anys 20 del segle passat, s’han organitzat celebracions semblants en diferents llocs del món (tal com s’explica al flyer que trobareu al peu d’aquesta pàgina o a la pàgina “Descàrregues”).\nCom va començar l’esdeveniment de regalar llibres?\nQualsevol excusa és bona per regalar llibres! A Catalunya, Sant Jordi, el 23 d’abril, s’ha celebrat des de fa uns 600 anys —des del 1436—, però no va ser fins el 1929 que l’escriptor i editor valencià resident a Barcelona Vicent(e) Clavel va organitzar una fira local per promoure els llibres i la lectura. Va triar el 23 d’abril perquè coincidia amb l’aniversari de les morts de Miguel de Cervantes i William Shakespeare. L’any 1995 la UNESCO va declarar el 23 d’abril Dia Mundial del Llibre i dels Drets d’Autor. Fes un cop d’ull a aquest flyer, hi queda tot explicat.\nSant Jordi és l’equivalent al dia de Sant Valentí?\nSí i no. És cert que per Sant Jordi es dona a la parella un llibre i una rosa, però l’èmfasi es posa en els llibres, i el fet de regalar-los no es limita només a les parelles —els pares també regalen llibres als seus fills o bé els amics ho fan entre ells—, i totes les dones reben una rosa (sí, generalment les dones, però qui sap com pot evolucionar això en un futur).\nDescarrega’t els flyers o les plantilles a “Descàrregues” i descobreix idees noves a la secció “Notícies“, on trobaràs bones pràctiques i notícies d’arreu del món. Si només vols saber on es fan les celebracions per informar-ne els teus amics internacionals, fes una ullada al mapa de la secció “Esdeveniments“. Fes córrer la veu amb el hashtag #BooksAndRoses!\nEn aquest lloc web trobareu només aquelles celebracions organitzades a l’exterior de Catalunya que inclouen l’esperit #BooksAndRoses, ja siguin celebracions tradicionals de Sant Jordi o no. Podeu seguir les celebracions a Catalunya a les xarxes socials amb els hashtags #SantJordi #SantJordi2022 o #SantJordi22.


Usuari:Lbgm - Viquilletra\nLbgm és un usuari de Viquilletra que durant el curs 2013-14 utilitza un grup d'estudiants del centre Alexandre Deulofeu (amb el professorat: Mgodoy) i que està format per: Guillem, Biel, Marc, Linus\n-Em dic Marcel Dufol però tothom em diu Linus i seré el informàtic. Tinc quinze anys i faig quart d’ESO a l’institut Alexandre Deulofeu (de Figueres). Vaig néixer a Barcelona el vint-i-sis de març del 1998. Els meus pares estan separats. Amb la meva mare visc a Figueres molt a prop del centre. El meu pare viu a l’Escala al barri de Riells, en un pis molt a prop del mar. M’agrada practicar esports, la informàtica i sortir amb els amics.\n-Em dic Guillem Pérez Font i seré el dissenyador del grup. Tinc quinze anys i vaig a la classe de 4tA de l’IES Alexandre Deulofeu de Figueres. Vaig néixer a Figueres però sempre he viscut a Lladó, un poble a uns quinze minuts de Figueres. El meu aniversari és el dos de setembre del 1998.\n-Em dic Biel Minobis Company i seré el redactor del grup. Com tots els altres tinc quinze anys i anem al curs de 4tA . Vaig néixer a Figueres però ara visc a un poble que està bastant a prop. El meu aniversari es el 28 de Febrer. M’agrada fer esport i quedar amb els amics.\n-Em dic Marc Gonzàlez Barco i seré el locutor del grup. Com la resta dels meus companys jo també tinc quinze anys. Faig quart d’ESO a l’institut IES Alexandre Deulofeu de Figueres. Vaig néixer a Figueres el 9 de setembre de 1998, però des de el 1999 visc en un poble no gaire llunyà de Figueres anomenat Ordis.. M’agrada jugar a futbol i quedar amb els amics.\nEscenificació sobre Llibreta de vacances de l'autor Ramon Solsona\nRealitzada pel grup Lbgm del centre Alexandre Deulofeu\nRepresentació del conte "Joc de Peus" ____ Més...\nActivitat sobre Llibreta de vacances de l'autor Ramon Solsona\nRealitzada pel grup Lbgm del centre\nObtingut de «https://viquilletra.cat/index.php?title=Usuari:Lbgm&oldid=13530»\nDarrera modificació de la pàgina: 5 gen 2014 a les 17:54.


El Suprem ratifica la indemnització de CX a Todó i Masana per 1,2 milions\nPublicat 21/04/2016 12:01CET\nEl Tribunal Suprem ha ratificat la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) que obligava CatalunyaCaixa (CX) a pagar 1,2 milions d'euros d'indemnització pels acomiadaments de l'expresident Adolf Todó i l'exconseller delegat Jaume Masana, segons han informat a Europa Press fonts jurídiques.\nL'alt tribunal ha rebutjat el recurs que havia interposat el Fons de Reestructuració Ordenada Bancària (Frob) per evitar aquest pagament adduint indicis d'irregularitats en la gestió per part d'aquests directius, als quals va destituir el 10 de maig del 2013, ha publicat aquest dijous 'La Vanguardia'.\nEl TSJC ja havia desestimat el recurs interposat per CX a una sentència d'un jutjat de Barcelona que declarava improcedent l'acomiadament de Todó i Masana, i en la seva sentència obligava l'entitat a readmetre'ls o a pagar-los una indemnització de 600.000 euros a cadascun.\nAquesta xifra resulta de sumar dues anualitats de salari, fixat en un màxim de 300.000 euros bruts anuals per als directius d'entitats que haguessin estat nacionalitzades.\nCatalunyaCaixa va rebre més de 12.000 milions d'euros en ajudes públiques per al seu reflotament, i actualment forma part del Grupo BBVA, que va adquirir l'antiga caixa catalana per 1.187 milions i que aquest any ha iniciat el procés per a la seva absorció.


Xàtiva: L’Associació Cultural i Festera dels carrers Sant Josep, Carneros i Adjts celebren el “Mig Any Fester” – Portalcomarcal\nInicio>La Costera>Xàtiva>Xàtiva: L’Associació Cultural i Festera dels carrers Sant Josep, Carneros i Adjts celebren el “Mig Any Fester”\nXàtiva: L’Associació Cultural i Festera dels carrers Sant Josep, Carneros i Adjts celebren el “Mig Any Fester”\n5 mayo, 2012 Portal Comarcal1830\nCal tenir en compte, que som la festa de carrer pionera en aquests tipus d’actes i estem compromesos a restaurar en aquesta zona de Xàtiva, dels mitjans necessàris per recuperar els origens lúdics i culturals que ens han tingut com a referència.\nLa programació del dissabte consta:\nAl voltant de les 10 hores esmorzar de germanor al carrer, prop del casal. El col·lectiu us convida als aperitius i beguda, tan sols caldria portar l’entrepà.\nSeguidament, a les 12:30 hores, ens acompanyarà la música pel carrer, aconseguint en companyia del veïnat, el famos “passacarrer”.\nA continuació, dinarem aproximadament cap a les 14:15 hores, paella a un preu asequible a les butxaques d’aquest temps, 3 €. També disposem de solucions per a tots aqueslls/es que no us agrada la paella, podreu portar el dinar de casa i la resta, corre a compte nostre.\nNo ens oblidem dels nostres menuts. De vesprada tindran jocs, materials i de castells inxables que els faran gaudir d’una vesprada màgica.\nEl gran sentit de la festa, i més en aquest temps, és de contribuir a la millora de la convivència en els notres carrers, de sentir-se reconfortats, d’oblidar-se per un temps d’allò que ens preocupa, de caracteritzar als nostres veïns i sobretot, de mantindre aquest tipus d’actes tan importants en aquesta zona de Xàtiva.\nTenim el convenciment, que molts veïns/es de Xàtiva desitjaran acompanyar-nos, per això, el col·lectiu s’esforça dia a dia per romandre actiu i amb l’esperança de poder seguir gaudint de festa durant molt de temps.\nTagged Associació Cultural i Festera dels carrers Sant Josep, Carneros i Adjacents de Xàtiva, Carneros i Adjts celebren el “Mig Any Fester”, Xàtiva, Xàtiva: L’Associació Cultural i Festera dels carrers Sant Josep\nAgents del Seprona i Guàrdia Rural vigilaran l’abocament incontrolat d’envasos de fitosanitaris per tot el terme de Xàtiva\n26 mayo, 2016 Portal Comarcal\nL'inici d'aquesta campanya va ser acordat al darrer Consell Agrari Municipal, celebrat a la Casa de la Ciutat sota la\nAula Xàtiva y Lidera Comunicación ofrecen a partir de noviembre talleres de social media en Xàtiva\nLos setabenses, Javier Pardo de Aula Xàtiva y Celia Domínguez de Lidera Comunicación han llegado a un acuerdo para ofrecer\nXàtiva: Reportaje fotográfico del Mercado Medieval\nFotos realizado el miércoles, día 4 de Enero 2011, por Juan Olmo para el Portal Comarcal.


Poema visual I, Poema visual II - Brossa, Joan | MACBA Museu d'Art Contemporani de Barcelona\nPoema visual I, Poema visual II, 1998\nObra gràfica (edicions), 65 x 50,4 cm\n—Vostè ha conreuat exhaustivament la poesia visual.\n—La poesia visual vol dir un canvi de codi: la considero la poesia experimental del nostre temps, perquè en la nostra societat la imatge és molt important. Veus imatges pertot arreu: pots fer quilòmetres i quilòmetres i trobes gran quantitat d'indicacions on el codi literari no es fa servir per a res. D'acord que són utilitzades només en un sentit pràctic. Però no veig per què el poeta no les pot transformar i donar-los una dimensió ètica. I pensem en la gran importància que té un art nou i eminentment visual: el cinema. Jo crec que ha estat un element transformador de la literatura.\nEncara que també, i per raons comercials, ha contribuït a divulgar la mala literatura... Tinc pensat de fer poemes visuals en videoclip. Però els meus poemes no anunciaran res, sinó tot el contrari. M'interessa, d'aquest mitjà, la rapidesa i la síntesi que comporta. És una eina interessant, i no veig per què el poeta ha d'estar sempre presoner del llibre. La poesia es troba per tot arreu i si el poeta té antenes i sensibilitat pot assajar formes noves que la societat li posa a les mans i que, per a ell, són gairebé un repte. No necessàriament hem d'escriure versos (amb tots els respectes pels versos). Jo, alhora que faig poesia visual, també escric sextines, cosa que no fan els noucentistes. I no parlem dels centenars de sonets i odes sàfiques que he escrit... Vull dir que la poesia no és un art exclusiu de la literatura.\n65 x 50,4 cm (alt x ample)\nPA. Edició de 25 exemplars numerats i signats i 5 PA. Publicat a "Litografies". Editat per La Polígrafa, Barcelona.


DONA BALAFIA ASSOC.: FUTBOL FEMENÍ\nGarrigues Femení CAMPIONES DE LLIGA\nFelicitats a tot l'equip femení del Garrigues per la temporada feta aquest any. El primer equip femení de l’Escola Comarcal de Futbol es va proclamar el diumenge campió de la Segona divisió femení Grup VIII, 15 anys després de la última consecució d’un campionat de lliga per part de la formació femenina garriguenca.\nLes noies de l’ECFG en tenien prou amb un empat però, van aconseguir una treballada victòria per 0-2 al difícil terreny de joc La Plana (Tàrrega). Els gols van ser obra de Nines en la primera meitat i d’Anna en el segon temps, després d'un llançament magistral de falta directa en el què la portera local no va poder fer res per aturar-lo.\nFelicitats també a l' AEM femení per la seva temporada i sobretot per l'ascens a Nacional.\nPublicat per DONA BALAFIA ASSC. a 10:48\nEL MEU POT! VENIU DES DE BALÀFIA A L'ÀFRICA\nVENIU A BALÀFIA:US PRESENTEM UN PROJECTE QUE ES DE CONTE " EL MEU POT"


Treballa les claus d'un projecte innovador amb el KitCaixa Joves Emprenedors Inscripció oberta - EduCaixa\nTreballa les claus d'un projecte innovador amb el KitCaixa Joves Emprenedors: Inscripció oberta! Compartir\nEstàs segur que vols eliminar Treballa les claus d'un projecte innovador amb el KitCaixa Joves Emprenedors: Inscripció oberta!?\nEl Kit es compon de recursos en línia organitzats en sis mòduls temàtics (emprendre, problemes, oportunitats, model de negoci, prototip i mercat), que es completen amb 12 ‘sessions en línia' i 32 nous recursos educatius.\nSeguint aquest itinerari virtual els joves no només aprendran la teoria sinó que pensaran i desenvoluparan els seu propi projecte innovador.\nCom treballar-ho a classe?\nPer treballar els diferents mòduls t'has d'inscriure a KitCaixa Joves Emprenedors. Un cop registrada, la teva escola rebrà gratuïtament el Kit en paper i una guia d'ús (Toolkit) per treure el màxim profit a tots els materials. A més, comptaràs amb el suport i l'assessorament de la nostra oficina tècnica a través del correu kitcaixajovesemprenedors@lavola.com.\nEls millors projectes tenen premi!\nT'animem a començar el curs fomentant competències clau per al creixement, la creativitat i la iniciativa dels teus alumnes. Inscriu-te al KitCaixa Joves Emprenedors i descobreix-ho!


La vigilància és més efectiva que un internament massa tard\nEls menors d'edat detinguts per haver comès diferents delictes van disminuir un 13% l'any passat, en què, a més, es van registrar un 8% menys de detencions d'adolescents reincidents, segons la conselleria de Justícia. Però hi ha una dada del tot inquietant i que no millora: sis de cada deu delinqüents menors que per haver comès delictes greus o per múltiple reincidència són enviats a centres d'internament -en lloc d'aplicar-los simplement mesures reeducatives- tornen a delinquir quan surten de nou al carrer. És una proporció que reforça la sensació d'inseguretat dels ciutadans.\nLa reincidència és una de les cares d'una justícia poc àgil a l'hora d'executar les sentències o de mantenir informades les fiscalies sobre les detencions de reincidents. L'internament no funciona perquè es triga tant a enviar els joves als centres que, d'una banda, no prenen consciència de la gravetat de la seva conducta i, de l'altra, mentre segueixen lliures van delinquint fins que, en alguns casos, quan arriben als centres, són ja gairebé irreversibles. Justícia fa un seguiment dels interns un cop surten, i aquest seguiment hauria d'acostar-se al màxim a una tutela que en controlés de debò l'evolució. Perquè la reincidència dels joves delinqüents sota llibertat vigilada cau a la meitat (un 29%).\nA més, les dades sobre la reincidència dels menors delinqüents que es treuen del carrer ens ha de fer reflexionar sobre l'efectivitat d'internar-los sense incidir en l'entorn que els va empènyer a delinquir -els amics, les bandes o la mateixa família- i que és garantia de recaiguda. La societat no pot ser aliena al problema. Un estudi de Justícia del 2010 revelava que el fracàs escolar -i no les drogues, contra la creença general- és el factor que més pesa en la reincidència dels joves. Cal, a més, tirar endavant un vell projecte de què s'ha parlat durant anys i que encara no és real: elaborar un registre de faltes i de delictes, que permeti conèixer el bagatge delictiu.


TDAH i Realitat Virtual, un projecte impulsat des del Vall d'Hebrón Institut de Recerca - TIC Salut Social\nTDAH i Realitat Virtual, un projecte impulsat des del Vall d'Hebrón Institut de Recerca\nAutor:\tVictor Barberà / 22.10.2018\nEn Joan Francesc Serra Pla és Psicòleg Intern Resident a l’Hospital Vall d’Hebrón, Professor a l’Acadèmia APIR i doctorand en Psiquiatria a la Facultat de Medicina de la UAB. Avui conversem amb ell sobre un projecte per tractar el TDAH amb Realitat Virtual en el què participa, impulsat des del Vall d’Hebrón Institut de Recerca.\nPots explicar breument en què consisteix el TDAH?\nEl TDAH és un trastorn molt comú que s'inicia en la infantesa. Actualment, segons xifres de l'Organització Mundial de la Salut (OMS), més del 7% dels nens de la població general pateixen aquest trastorn, i en el 70% dels casos persistirà en l'etapa adulta. El TDAH està caracteritzat per una disfunció clara en el manteniment de l'atenció, i en alguns casos, ve acompanyada d'hiperactivitat i impulsivitat. S'observen nens amb una hiperactivitat motriu, molta inquietud, que tendeixen a la precipitació, a una verborrea inusual, etc. i encara que el més freqüent (en un 70% dels casos) és que es donin a la vegada, tant el dèficit d'atenció com la hiperactivitat, no sempre és així; Hi ha un percentatge menor, al voltant del 20%, que pateix només d'inatenció, i en un 5-10% dels casos, el problema només és d'hiperactivitat.\nQuins són els objectius d’aquest projecte que es proposa utilitzar la RV com a eina per al tractament del TDAH?\nAugmentar l'adherència al tractament per la seva curta durada i l'atractiu de la Realitat Virtual, tractar els símptomes del TDAH, la possible ansietat i depressió comòrbida, i millorar la seva funcionalitat i qualitat de vida.\nEstem davant d’un tractament preventiu o reactiu?\nEl tractament es realitza un cop es diagnostica el TDAH, per tant no podem parlar de que sigui preventiu, si bé es pot aplicar en fases molt inicials o abans de que hi hagi presència d'altres problemes psicològics típicament afegits.\nQuina metodologia proposa i en quina mostra o segment de població es centra?\nSon 4 sessions de 30' cadascuna. Cada sessió consta d'un mòdul nou de mindfulness. La primera sessió es realitza a la consulta amb un Psicòleg, se li entreguen les ulleres de RV i el mòbil, i se li ensenya al pacient a practicar-la a casa durant una setmana. La setmana següent ve a consulta, es repassa tot allò aprés, i es realitza la sessió 2, que després practicarà a casa durant la resta de setmana. Les sessions 3 i 4 segueixen un format idèntic. Durant tot el procés de tractament (que acaba sent d'1 mes) al pacient se li facilita un correu de contacte per si sorgeix cap problema tècnic. Prèviament al pacient se l'ha avaluat pel que fa al TDAH, a l'ansietat, la depressió, la funcionalitat i la qualitat de vida. En acabar el tractament es torna a avaluar per veure la milloria en aquestes variables. Al mes es torna a citar al pacient per veure si els canvis es mantenen, i es repeteix als 3 i 6 mesos després del tractament.\nEn quin punt es troba el món de la recerca pel què fa a tractaments i assistència amb tecnologia?\nDes de fa uns 3 anys hi ha un creixement massiu en recerca mèdica amb noves TIC. Concretament el món de les apps i la realitat virtual atreu moltíssim a totes les especialitats mèdiques. Són unes eines que encaixen molt bé en allò que se'n diu recerca per la clínica. Eficients i útils, sense dubte unes eines que han arribat per quedar-se.\nQuina innovació aporta la tecnologia basada en RV als procediments o tractaments tradicionals?\nEl seu gran pes sempre ha estat pel tractament de les fòbies, per exemple la por a volar es molt difícil de tractar si no estàs en la situació en viu. La realitat virtual et trasllada a aquesta situació de forma còmoda i fàcil de manegar pel clínic. En altres contextos, com en el mindfulness, que no presenta cap dificultat per fer-ho en analògic, t'aporta major riquesa d'imatges, sensacions i control d'estímuls per part del terapeuta. És un gran valor afegit.


El passat dimecres 2 de maig els nois i noies de 3r d’ESO van visitar la central de FGC de Rubí. Durant tot el matí els alumnes de 3r d’ESO van tenir la possibilitat d’aprendre moltes coses sobre el seu funcionament i el seu mecanisme.\nUn encarregat dels FGC els va rebre a l’estació que hi ha al Parc de Vallparadís i van anar plegats, en tren, fins a l’estació de Rubí. Allà, van poder visitar les Cotxeres, on es fa tot el manteniment dels trens, i els van explicar tot el funcionament de la maquinària. A més, també van aprendre quin és el funcionament diari de l’estació, des que obre fins que tanca.\nDesprés, els nois i noies de 3r d’ESO van anar cap al Centre de Control, on els van explicar com controlaven totes les incidències que hi pot haver amb cadascuna de les línies, mitjançant un circuit tancat de càmeres i senyals lluminoses, i el funcionament de tot la maquinària que hi havia.\nGràcies FGC de Rubí per la visita i per la feina que feu.\nELS MÉS MENUTS DE L’ESCOLA MARXEN DE CONVIVÈNCIES