Tres punts guanyats a Les Comes (0-2) | FCBarcelona.cat\nTres punts guanyats a Les Comes (0-2)\nEl Barça Sorli Discau es manté líder de l’OK Lliga. Els blaugranes han sumat tres punts treballats i molt suats davant d’un Igualada que ha estat assetjant durant els 50 minuts. Els gols de Borregán i Masoliver han valgut el triomf final.\nEl primer equip d’hoquei patins ha volgut dedicar la victòria a Les Comes al Sergi Macià. El segon entrenador del Barça Sorli Discau ha estat absent després que dijous morís el seu pare, Ramon Macià, ex jugador de la secció barcelonista. Aquest matí s’ha fet el sepeli.\nEls jugadors blaugranes han estat sobris en defensa davant d’un joc intens i punyent del Proinosa Igualada. El gol marcat per Borregán a la primera part, i el segon aconseguit per Masoliver al darrer minut han servit per continuar a la part més alta de l’OK Lliga. El capità blaugrana, però, ha acabat expulsat del partit en veure la targeta vermella directa.\nPosant les cartes a la pista des del primer minut, el Proinosa Igualada i el Barça Sorli Discau han trobat el ritme de patí molt ràpidament. I Albert Balagué i Aitor Egurrola han estat atents des del començament per aturar les jugades de murri del contrari. Edu Fernández, sempre perillós, i Alberto Borregán, activat, han posat a prova els reflexes dels porters.\nI ha estat el capità blaugrana el que ha forçat l’error del dorsal 1 de l’Igualada. En un contracop amb superioritat numèrica blaugrana (Sergi Panadero ha caigut juntament amb dos jugadors locals en l’acció prèvia) David Páez ha dut la jugada molt bé. L’argentí s’ha passat la pilota per darrera de l’esquena per trobar el punt de suport en Lluís Teixidó que ha vist per l’altra banda Borregán. Beto s’ha permès el luxe d’aixecar la bola per superar Balagué.\nTot just després del 0-1 hi ha hagut una enganxada amb els esticks entre Borrgán i Jordi Creus. El blaugrana ha estirat fort per poder sortir a defensar i el jugador de l’Igualada s’ha adolorit d’un cop fortuït a la cara en la lluita. Els àrbitres no han estat al cas de l’acció i això ha provocat la recriminació unànime del públic.\nCap dels dos equips no han cedit ni un pam de terreny. Al contrari. L’atac i intents de gol s’han accelerat, produint jugades maquíssimes però sense conseqüència en el marcador.\nI això que tant els uns com els altres han estat amb el gol a la boca en nombroses ocasions. Una de les més clares ha estat en un nou contracop del Barça en què Masoliver ha acabat arrossegant la bola i aquesta ha picat en la barra del terra i en el travesser.\nAmb el gol d’avantatge per part blaugrana ha acabat el primer temps. La segona part ha començat amb aquest marcador i amb la mateixa intensitat a la pista.\nUna topada entre Panadero i Marc Navarro ha obligat al jugador de l’Igualada a ser atès. Navarro ha xocat amb la tanca i s’ha fet mal al braç.\nVermella per Borregán\nEls homes de Joan Carles han continuat assetjant la porteria d’un Egurrola que ha avortat tots els intents enverinats dels de l’Anoia, sobretot duts amb l’enginy d’Edu Fernández.\nUn moment complicat per al Barça Sorli Discau ha estat quan Alberto Borregán ha vist la targeta vermella directa per increpar els col•legiats. El capità ha hagut de presenciar el final del partit des del túnel de vestidors.\nEl partit no ha abaixat les revolucions. Fins i tot les ha incrementat. Però el rellotge avançava. I al darrer minut de partit Miquel Masoliver ha sentenciat amb el 0-2, un gol que val la satisfacció per un treball extenuant i el liderat de l’OK Lliga una jornada més.\nProinosa Igualada (0+0): Balagué, Navarro, Fernández, Busquets, Creus – cinc inicial – Baliu, Pelicano\nFC Barcelona Sorli Discau (1+1): Egurrola, Páez, Panadero, Teixidó, Borregán (1)– cinc inicial – Masoliver (1), Ordeig, López\nGols: 0-1, Borregán (11’); 0-2, Masoliver (49’)\nTargetes: Blava per acumulació a David Páez (15’), Miquel Masoliver (42’), Carlos López (47’); Vermella directa per Alberto Borregán (35’)\nIncidències: S’ha fet un minut de silenci abans de començar el partit en memòria del pare de Sergi Macià, el segon entrenador del Barça Sorli Discau.


marfanta.com: Errejón a Tortosa: 'Ajudeu-nos a fer fora Rajoy i us ajudarem a fer fora en Mas'\nErrejón a Tortosa: 'Ajudeu-nos a fer fora Rajoy i us ajudarem a fer fora en Mas'\nTORTOSA (Baix Ebre).- El secretari polític de Podem, Íñigo Errejón, confia que l'elevada participació que s'espera el 27-S farà possible "el canvi" a Catalunya. "Quan molta gent desil·lusionada va a les urnes, són possibles els canvis", ha apuntat des de Tortosa, on ha participat en un acte de la coalició Catalunya Sí que es Pot. Errejón s'ha mostrat convençut que guanyaran les pròximes eleccions a Catalunya i, després, al Congrés dels Diputats, i que donaran "la sorpresa" com ja van fer a les municipals. El dirigent de Podem també ha posat en valor que, els últims anys, la desobediència civil que s'ha donat és la de la ciutadania del "sí que es pot", que ha lluitat contra "les retallades i l'austeritat de CiU i del PP".\nEl número 2 de Podem, Íñigo Errejón, ha reaccionat a la proposta de l'ANC de donar cobertura a actes de desobediència civil després del 27-S i ha reivindicat que ells ja fa temps que han descobert la desobediència, "la de la gent del sí que es pot que Mas criticava", contra els desnonaments o les retallades en sanitat. "La millor gent d'aquest país ha estat fent desobediència pacífica i no violenta per fer front a l'austeritat i les retallades. Aleshores ja en fèiem i sabem molt bé que és, i sabem que és aquesta desobediència la que ara hem portat i hem de portar a les institucions", ha defensat.\n"Ajudeu-nos a fer fora Rajoy i us ajudarem a fer fora en Mas"\nErrejón ha considerat també que la manifestació de la Diada té el seu origen en la idea sembrada durant molt de temps segons la qual es deia que "a l'altra banda de l'Ebre no hi havia ningú escoltant" als catalans. Per aquest motiu, el número 2 de Podem ha proposat un pacte: "farem fora Mas i els corruptes el 27-S si ens ajudeu després a fer fora Rajoy perquè puguem posar al govern un president que respecti els catalans". "És clar que hi ha gent escoltant a l'altra banda de l'Ebre", ha reivindicat.\nÍñigo Errejón ha acusat Convergència d'haver estat al costat de PP i PSOE i ha rebutjat la teoria que, si no guanya Junts pel Sí, guanyarà "l'Espanya negra d'Aznar". "El clan Pujol va prestar els vots a Aznar per a fer-lo president, i són ells els que van votar les reformes laborals", ha avisat. "Són còmplices i aquestes eleccions no seran un partit de ping-pong perquè us assembleu massa i hem vist la Guàrdia Civil buscant sobres a les vostres seus", ha afirmat en al·lusió directa a PP i CDC.\nEl dirigent de Podem ha advertit també que "cal ser molt curós amb el vot" perquè "seguir votant blau o taronja" no significarà un canvi polític". En aquest sentit, Errejón ha carregat contra C's i ha afirmat que la formació d'Albert Rivera s'ha retratat amb la seva política de pactes, "donant suport al pitjor PSOE dels ERE's a Andalusia i al pitjor PP de la Púbica i el cas Gurtel a Madrid". "Amb aquest currículum és poc creïble que Ciutadans pugui representar el canvi polític o la regeneració democràtica", ha avançat.\nEn clau territorial, i culminant un discurs pronunciat en bona part en català, Errejón s'ha sumat a la demanda de les Terres de l'Ebre de fer gratuïta l'autopista AP-7 mentre no es desdobla la N-340. "Cohesionar un país és estimar el territori i donar respostes a la seva gent", ha subratllat, alhora que ha conclòs, de cara al 27-S, que "sí que es pot i Rabell es posarà al capdavant d'unes institucions recuperades per la gent"./ Via ACN


Carla Suárez s’acomiada amb gran honor de Roland Garros\nLa tennista canària que reapareixia després de superar un càncer va estar a dos punts de la victòria contra la nord-americana Sloane Stephens abans perdre per 3-6, 7-6 (4) i 6-4.\n01 de de juny del 2021. 22:40\nCarla Suárez no va poder evitar les llàgrimes. Després de nou mesos des que va anunciar el seu limfoma de Hodgkin, aquest dimarts reapareixia a Roland Garros per celebrar el seu retorn a les pistes. Després de 2 hores i 24 minuts de batalla va haver de cedir la victòria contra la nord-americana Sloane Stephens per 3-6, 7-6 (4) i 6-4. Es va deixar l’ànima a la pista i va disposar d’un 5-4 i servei per guanyar-se un altre regal que hauria sigut mes merescut.\nStephens no era una rival fàcil, finalista a Roland Garros el 2018 i campiona de l’Open dels Estats Units el 2017, tot i que ara no està en el seu millor moment situada a la posició 59 mundial. Però molt menys estava preparada Carla Suárez que havia jugat el seu últim partit a Doha 2020, ja fa 15 mesos, contra la txeca Karolina Pliskova.\nLa tennista canària va començar mananat al primer set per avançar-se 4-1 i apuntar-s’ho en 37 minuts. Marcant ritme amb aquesta bona mà del seu tennis. No semblava que venia de superar un càncer. La canària va remuntar un 2-4 a la segona mànega per disposar d’un 5-4 i servei per certificar la seva victòria. Se li va escapar. I al ‘tie-break’ Stephens forçava la tercera mànega. El cansament va engarrotar el seu braç dret i les seves cames tot i que va lluitar fins a l’últim punt abans de perdre.\nCarla Suárez Roland Garros


Contra el patriarcat, aquí i arreu - Solidàries\nPER CARLES SERRA I COLL. L'autor parla de la tasca de la Coordinadora d'ONG Solidàries per combatre el sistema patriarcal i masclista que impera arreu i del paper de la cooperació per fer-ho visible.\nLluny d'aquí, en un poble del nord del Senegal, l' Aminata compartia les seves inquietuds amb la Kumba, si ella pogués disposar de diners propis, no pas dels que li donava el marit després de molt insistir-hi, segur que en trauria un bon profit i a casa anirien tots millor. Va ser aleshores quan va arribar al poble un dels veïns que s'havia establert a Europa i que, juntament amb altres, havien format una associació per contribuir a la millora de les condicions del seu lloc d'origen. Els de la diàspora volien saber els problemes que afectaven els diferents col·lectius del poble així com les solucions que hi proposaven i per això van convocar diverses assemblees. A la de dones, sense la mirada inquisidora d'alguns marits, totes van poder opinar lliurement. Es va acabar consensuant que el projecte de cooperació que necessitaven i per al qual els de la diàspora cercarien finançament seria de microcrèdits. Amb els diners que va rebre en préstec, l'Aminata es va comprar un xai tendre i el va anar criant, al cap de quatre mesos el va poder vendre i amb els diners que en va obtenir va poder retornar el crèdit i comprar un altre xai. Ara, quatre mesos més tard, amb una part dels diners de la venda, ha pogut comprar materials escolars per als seus fills. Mentre els observa marxant cap a l'escola somriu satisfeta d'haver aconseguit trencar aquesta dependència econòmica del marit i de sentir-se una dona autònoma.\nTambé lluny d'aquí, en un poble de les muntanyes de Nicaragua, la Jamileth torna a casa amb el cap encara bullint-li de números. Són els que ha estat aprenent en el curs de gestió comptable al qual ha assistit. Un curs que forma part del projecte d'apoderament integral de la dona que s'ha dut a terme amb el suport del poble català amb el qual està agermanat el seu. Per ella tot va començar uns anys enrere quan, a l'Escola d'Oficis, es va formar en l'elaboració de pa i rebosteria. Allà se li van començar a obrir els ulls, és clar que les dones som capaces d'aconseguir el que vulguem, de fer-nos valer i d'obrir-nos pas en aquesta societat tan masclista, només cal que ens ho creiem i que trobem els suports necessaris en moments puntuals. Ara, que ja està preparada per dur-ne la comptabilitat, sap que no trigarà a obrir la seva pròpia fleca.\nI aquí, en aquestes terres banyades pel Ter i escombrades per la tramuntana, un munt de persones es dediquen, de forma voluntària i altruista, a treballar per deixar el món millor de com l'han trobat. Això implica, entre altres tasques, combatre el sistema patriarcal i masclista que impera arreu. És gent que sap que, segons el context, la cosmovisió i la cultura, les conseqüències d'aquest sistema injust i discriminatori es patiran de maneres diferents però que les víctimes no deixaran de ser les mateixes, les dones. Per això han après a escoltar les afectades –les d'aquí i les d'allà–, a empatitzar-hi i a preparar conjuntament projectes que contribueixin a revertir la situació. Per això organitzen activitats de sensibilització als nostres pobles i ciutats. Per això s'estan formant en l'aplicació de l'enfocament de gènere i basat en Drets Humans als projectes de cooperació al desenvolupament. Per això aquest 8 de març es mobilitzaran per denunciar aquesta situació i reclamar un món lliure d'opressions masclistes. Són les persones que formen les entitats que s'agrupen en el marc de la Coordinadora d'ONG Solidàries de les comarques gironines, tu també pots ser una d'elles.\nCarles Serra i Coll és tècnic de suport a les entitats de la Coordinadora d'ONG Solidàries.


Avui t’expliquem plantes amb propietats vasodilatores de les arteries.\nFULL D'OLIVERA (Olea europea L.): És un vasodilatador perifèric; el full d'olivera produeix vasodilatació coronària, un dels mecanismes d'acció més important és la inhibició de l'enzim conversor de l'angiotensina (ECA).\nA la fulla d'olivera se li atribueix acció hipoglucemiant, hipocolesterolemiant i diürètica, tradicionalment s'ha utilitzat per al tractament de la hipertensió (HTA) lleu o moderada i en casos d'hiperglucèmia.\nS'ha d'utilitzar amb precaució o no utilitzar en casos de litiasi biliar; hem de tenir cura en persones que estiguin prenent algun tipus de medicació per a la HTA, ja que el full d'olivera utilitza els mateixos mecanismes d'acció.\nNo existeixen estudis de toxicitat ni altres contraindicacions.\nBULB D'ALL (Allium sativum L.): L’All posseeix un efecte cardioprotector i vasodilatador, caracteritzat per l'acció antihipertensiva, a més d'un efecte ateroscleròtic i davant la diabetis.\nTradicionalment és utilitzat com a coadjuvant en tractaments d'HTA lleu o moderada.\nBona setmana i no deixeu de seguir-nos cada dilluns!\nNutricionista de Nutrapp\nFoto. Designed by Freepik


Monia Martin. Síndrome de Tracció medul·lar, Descens de les Amígdales cerebel·loses (DAC), Siringomièlia Idiopàtica | Institut Chiari & Siringomielia & Escoliosis de Barcelona\nInici » Monia Martin. Síndrome de Tracció medul·lar, Descens de les Amígdales cerebel·loses (DAC), Siringomièlia Idiopàtica\nPublicat per ICSEB el 23 abril, 2012\nData d’intervenció: Gener 2012\nEm dic Monia, tinc 38 anys i visc a Itàlia.\nL’inici de la meva experiència coincideix amb un informe de Ressonància Magnètica completa de la columna per un mal d’esquena molest. Era un mal que no em deixava tranquil·la i que jo definia com a “rar”, donat que el dolor no estava localitzat únicament a l’esquena, sinó que s’irradiava també a nivell toràcic i, a vegades, no em deixava respirar bé.\nPrimerament, l’any 2007 vaig patir dificultats respiratòries i un nus a la gola que em donava una sensació d’incapacitat a l’hora de deixar entrar aire als pulmons. Aquest problema, que jo tenia, es va definir com “atacs de pànic” encara que l’informe de la Ressonància parlava de “sospita de siringomièlia dorsal”.\nAgraeixo al metge Neuroradiòleg que va aconsellar-me que repetís la ressonància amb un aparell de resolució més alt, redreçant-me cap a la bona direcció, i a la comprensió del meu problema. Després de la realització d’una altra ressonància amb contrast, l’informe va ser el següent: “medul·la dorsal de D4 fins a D9 presenta dilatació del canal de l’epèndima, no senyals d’alteració de les amígdales cerebel·loses”. Al mateix temps, el dolor era sempre present i m’adonava que, a vegades, el genoll dret cedia i que la cama dreta es posava més rígida que la de l’esquerra. A més a més, quan m’ajupia a terra tenia marejos i notava les mans rígides quan em despertava.\nEm vaig dirigir a un primer cirurgià amb les proves i vaig rebre la seva opinió, sobre el fet que el meu problema era de naturalesa congènita; vaig explicar al metge els meus símptomes, però no se’ls hi va donar cap importància. Se’m va aconsellar practicar més activitat esportiva, relaxació i no pensar massa (tot això de forma verbal, perquè per escrit no se’m va donar res).\nAl cap d’uns mesos, amb els símptomes sempre presents, em vaig dirigir a un altre metge neurocirurgià. Més o menys va dir-me el mateix que l’anterior, aquesta vegada però em van donar un certificat. Vaig consultar, també, un neuròleg qui va suggerir-me realitzar els PES ( Potencials Evocats Somestèsics) per tal d’avaluar el sofriment de la medul·la; al mateix temps, vaig decidir enviar les meves proves a l’Institut Chiari de Barcelona, per tal de fer una consulta a distància.\nDescobreixo per internet que el Dr. Royo estudia des de fa temps la patologia (Arnold Chiari I amb o sense Siringomièlia i molt més) i ha operat, amb molt bons resultats, a molta gent. El meu més sentit agraïment a tots els pacients visitats i operats per aquest gran metge. Agraïr a tots aquells que han posat a disposició de tothom la seva experiència i testimoni, compartint-la amb els altres. D’aquesta manera, van permetre’m informar-me millor sobre aquestes patologies. Gràcies a la Rita, la Rosanna, en Pietro i a tota la resta.\nMentrestant, la meva simptomatologia va anar empitjorant, la cefalàlgia va augmentar, tenia marejos cada cop més freqüents i dificultats per tragar, amb una sensació de nus a la gola i nàusees que anava incrementant dia a dia. Pel matí em despertava, si es que havia pogut dormir, amb un dolor intens a l’esquena i al tòrax i vaig entendre que la meva situació anava empitjorant.\nAbans de les festes de Nadal del 2011 va arribar la resposta de l’Institut Chiari de Barcelona: es confirmava la siringomièlia dorsal, però al mateix temps afegien que hi havia un descens de les amígdales cerebel·loses. Vaig agafar cita amb el Dr. Royo pel mes de gener, i el 31/12/2012 em van operar de Secció del Filum Terminale. Només vuit hores després de l’operació, ja eren més que evidents les millories: vaig recuperar la sensibilitat tèrmica a l’hemitòrax dret, vaig poder mantenir aixecades durant un cert temps les extremitats inferiors (abans de la intervenció em resultava impossible) i l’úvula i la llengua van tornar a estar en posició cèntrica (abans estaven desviades cap a l’esquerra).\nVull aconsellar als malalts que hi vagin, i realitzin com a mínim una visita, a l’Institut Chiari de Barcelona. Dirigit pel Dr. Royo i gestionat per un validíssim equip (la psicòloga Gioia Luè, el Dr. Fiallios i tots els altres); ja que segons la meva opinió, realitzen una exploració neuroquirúrgica veritablement completa. Vaig haver de descobrir allà, quan van realitzar-me aquesta exploració neuroquirúrgica, que no podia aixecar les extremitats inferiors (Mingazzini amb claudicació a les extremitats inferiors), que els meus reflexes abdominals estaven completament abolits, que la sensibilitat tèrmica de l’hemitorax dret estava alterada, el signe de Babinski era positiu, que no tenia força a mans i braços…etc. La intervenció que realitza el Dr. Royo bloqueja l’evolució de la patologia i es pot caminar des del mateix dia de la intervenció. Es tracta d’un tractament mínimament invasiu i, sobretot, sense riscos.\nCada malalt, en la seva condició, a més de conviure amb el patiment físic també conviu amb el psicològic. Sempre espera trobar a l’altre cantó a persones humanes, a més de competents, que no rebaixin ni subestimin el que estan veient.\nEspero que tots els malalts amb patologies rares puguin trobar, en el seu camí, a qui els pugui escoltar i guiar cap a la millor solució. El Dr. Royo ha estat, per a mi, una d’aquestes persones; cap a ell va tota la meva estima i el meu respecte. Espero que cada cop existeixin més metges menys dedicats a la rutina i més oberts a la investigació. El sofriment de poques persones afectades per malalties desconegudes no han de ser de nivell inferior ni menys important d’aquelles diagnosticades d’una patologia coneguda.\nPer aquells que ho necessitin, estic a la seva disposició: [email protected]


Agerair, la millor empresa per a volar en parapent a Àger\nVola en parapent amb nosaltres de manera segura.\nVols tàndem segurs a Àger\nEls salts i vols en parapent biplaça són la raó de la nostra existència. Els protagonistes per a nosaltres són els passatgers.A Agerair Parapent ens dediquem a aquesta mena d'activitats, els batejos o vols tàndem.\nLa nostra experiència en passejos o salts en parapent amb gent de totes les edats és molt àmplia. A més, no som intermediaris i nosaltres mateixos efectuem els vols, sense tercers pel mig. Els nostres pilots són especialistes en vols en parapent biplaça o tàndems amb molts anys d'experiències en parapent biplaça.\nBones sinergies i àmplia experiència en vols amb parapent\nGràcies a tot el nostre bagatge professional i personal dins del món del parapent, hem creat bones sinergies amb altres empreses. Un exemple d'això és Adrenaline Hunter, qui també ofereix altres activitats d'aventura i naturalesa, a més de vols i salts en parapent.\nLa nostra entitat és la més veterana de totes les relacionades amb el món del parapent a Àger. En l'actualitat, aterren diverses empreses del sector allí on nosaltres fa anys inauguràvem l'aterratge. Es tracta d'un terreny ampli i d'aproximació segura, estudiat per a efectuar aterratges amb seguretat, tant per a parapent biplaça com per a cursos de diferents nivells.\nTècnics i formadors en parapent a Àger\nTothom pot tirar-se en parapent com a passatger o fer els cursos que impartim, tant els caps de setmana com entre setmana. No existeix cap limitació física per a fer-ho.\nL'edat tampoc és un impediment per a saltar en parapent. Per a cada cas hi ha unes condicions de vent i meteo determinades que faciliten el vol. Per aquest motiu, us sol·licitem el pes i l'edat.\nEls nostres pilots i instructors són experts en el vol lliure sense motor i no dubten a anul·lar activitats si les condicions meteorològiques no són favorables. Sempre sortim a volar en parapent amb les condicions perfectes. L'objectiu és que gaudeixis i que repeteixis el vol en parapent tàndem amb nosaltres.\nDe fet, ells han estat els formadors de molts dels actuals pilots i professionals de vols tàndem i biplaça en parapent a nivell estatal i europeu. De fet, els nostres cursos ofereixen tant part teòrica com pràctica, en la qual els estudiants experimenten en la seva pròpia pell l'experiència de vol.\nInstructors en parapent autoritzats per la Generalitat de Catalunya\nTots som instructors autoritzats per la Generalitat de Catalunya i amb una experiència més que demostrada. Aquests són requisits imprescindibles per a volar en parapent biplaça amb nosaltres i els nostres clients.\nFinalment, Agerair Parapent compleix amb tots els requisits legals establerts en l'article 3.4 del decret 56/2003 del 20 de febrer (DOGC 3838). Té el registre 16480 en la secció primera, el CIF és el G66152950 i estem inscrits en el cens d'activitats fisicoesportives en el medi natural número C-376. Aquest registre avala la seguretat i legalitat de les activitats que Agerair realitza.


el bloc d'un pobre bomber: de març 2012\nFa algunes setmanes per no dir mesos que tenim al "Manolito" a la UVI.\nDesprés de veure'l durant molts anys solitari al mig del jardí del parc de bombers de Lleida i en una posició no gaire còmoda, algú se n'ha recordat d'ell.\nDesconec el seu origen, l'hauré de preguntar a algú que faci molts anys que està al parc. Jo sempre l'he vist allí, amb el seu perfil trist i abandonat amb els vidres esquerdats, pintura oxidada, neumàtics desinflats....\nTothom se'l mira quan passa pel parc, a tothom li cau be, però com fem amb la majoria de rodamóns ens el mirem amb cara de pena i tendresa i ja està, per després buscar alguna cosa més agradable on posar la vista.\nEn "Manolito" ja no està sota el desmai, ara el tenim desmuntat entre la cotxera i un dels altells del magatzem. Li estan mirant l'estat dels baixos, el del motor, dels armaris... be, el que en queda. Després d'estar, potser més de 20 anys sota el sol i la pluja, mig tapat pel desmai i ple de branques mortes, ara alguns companys del parc li dediquen hores del seu temps, en no sols una capa de pintura i massilla, sinó en tornar-li una mica de vida, que entre tots havíem permès que se li prengués.\nEspero que en un any o dos o potser 3 el podem veure amb el motor en marxa, encenent les llums i tocant la sirena com més de 40 ò 50 o més anys feia.\nManolito! aviat tornaràs a estar entre nosaltres.\nA l'incendi de Calvinyà vàrem tenir alguns problemes amb les comunicacions... de fet això no és estrany, vaja, en principi és normal. Teniem problemes amb algunes cobertures de telefonia mòbil, que són els que tenen la xarxa més extensa, per tant no és d'estranyar que les comunicacions per la xarxa RESCAT també tingui problemes.\nS'entén que treballem a zona muntanyosa, escarpada, que els mateixos arbres i l'orografia ens impedeixin tenir una bona cobertura d'algun dels repetidors de la Generalitat. Per això tot sovint ens "desconnectem" dels grups de treball (per xarxa) i utilitzem els canals directes (sense repetidor) ja que a la pràctica ens permeten arribar millor a les zones properes. En principi treballant per xarxa les comunicacions van des del nostre terminal fins al repetidor, que pot estar a uns quants quilòmetres i reenvia la senyal, que reben la resta de terminals que "veuen" al repetidor, o qualsevol altre repetidor que hagi enllaçat amb aquest. (és més complex però bàsicament és així)\nAmb els canals directes això no passa, qualsevol terminal que tingui proper rebrà directament la comunicació, sense passar per cap repetidor. Això a la pràctica permet tenir comunicació en espais tancats (des de dins un edifici difícilment arriba la senyal al repetidor més proper (ni anada ni tornada), en canvi en directe si que podem establir comunicacions entre els terminals més propers. L'únic problema és que al no arribar a la Xarxa no s'escolta des de Control ni pot ser gravada pel servidor central, ni tampoc sé quan perdo cobertura...\nBé, això ho coneixem tots els bombers. El que no coneixem gaires (jo fins dimarts 13 de març no ho sabia) és que podem enllaçar els canals directes amb els de la xarxa i els directes els podem "allargar" establint ponts d'enllaç... m'explico:\nA l'incendi de Calvinyà durant el matí algú va dir que s'havia millorat una mica la comunicació des de feia pocs minuts... i jo pensava... hauran muntat una antena o algo... però en realitat on estàvem nosaltres (flanc esquerra) des de la major part de la línia ni es sentia el canal de grup (322) ni el directe (2).\nCuriosament aquesta setmana com a formació de parc es repassen les comunicacions per emissora... canviar de canal, trucada d'emergència, Pont Ràdio Fix (hi ha un punt a la Segarra que s'ha muntat una emissora que fa de pont ràdio perquè no hi ha cobertura de xarxa)... i com que el nostre Sergent de torn ha estat molts anys a Taller-Ràdio doncs li vam anar fent preguntes fins que vam arribar a la carpeta de "configuració" dins el menú del terminal.\nEn una de les carpetes hi posava: Xarxa, Directe, Repetidor (a l'emissora portàtil amb localitzador). I ens va explicar en que consistia el repetidor.\nSi treballem per un canal directe i per exemple estic en un túnel (el de RENFE de sota de Lleida) arriba un punt en que no només no tinc cobertura de Xarxa sinó que pel directe tampoc. Llavors si un terminal el posem en aquesta configuració farà de repetidor (per un canal directe), i per tant si el posem a un punt intermedi enllaçarà els dos terminals extrems que entre ells i de forma directa no s'agafen.\nAixò ho haguéssim pogut fer a l'incendi de Calvinyà... si el guaixa dels GRAF en lloc de preocupar-se per buscar que li obrissin un nou canal per donar les seves dades meteo sense que li molestéssim la resta de pobres bombers, hagués utilitzat el seu terminal per fer de "repetidor" pel canal 2, possíblement haguéssim pogut tenir una bona comunicació entre els camions de dalt (PEV1), els bombers de la línia i els camions de baix (PEV3) gràcies a que ell estava al davant nostre i tenia visió (per vista i per ones) de tots nosaltres.\nPerò, com deien els dibuixos de la tele quan era petit: "no se vayan todavia, aún hay más".\nDes de l'Incendi d'Horta (l'escric en majúscules, perquè és un incendi amb entitat pròpia) sempre s'intenta treballar en grup, per a que tot quedi gravat, s'escolti des del centre de Comandament de Bombers i hi hagi el màxim de gent a l'escolta...\naixí doncs el fet de treballar en directe tot i establir aquest enllaç per repetidor portàtil no assegura la màxima seguretat possible, ja en realitat no accedim a la xarxa.\nDoncs be, hi ha la solució definitiva! (que exagerat, no? segurament no és exageració).\nLes emissores dels CAMIONS i les de E0 (i segurament la de D0) tenen una 4ª funció!!!! la de PONT RÀDIO. Aquesta el que fa és enllaçar el grup (el que nosaltres vulguem) amb el canal directe (també el que vulguem). Això a la pràctica permet que un canal directe sigui escoltat per un canal de grup i que aquest grup sigui escoltat per tots els terminals que també porten el directe (amb enllaç al pont ràdio).\nO sigui, que portis canal directe o xarxa seràs escoltat per Control i tots els d'aquell servei (directe o xarxa) que tinguin els canals enllaçats. Atenció, però si estàs en directe i tens funció de GPS segueixes sense poder enviar les dades.\nEnllaç del grup 308(RELL5) amb el directe 3 (canal3)\nI algú dirà, però per a que ho volem? Fàcil. Des de les línies (a foc forestal) no arribo al repetidor, per tant he de transmetre en directe... si aquell GRAF hagués fet un Pont Ràdio, m'hagués transformat el 2 en el 322 i nosaltres podríem haver escoltat o comunicat amb el CCB, els E21, E05, el nostre camió, els del PEV3... i tots els bombers que estàvem per qualsevol de les línies del flanc esquerre.\nAixò millora MOLT el flux d'informació que enviem i rebem els bombers (qualsevol, de qualsevol rang). Com al torn D de Lleida som més xulos que ningú vam decidir que, al proper foc de vivenda o d'indústria que sortís, el vehicle del Sergent fes la funció de Pont Ràdio.\nServei al CREA (UdL)\nCuriosament per la tarda vam tenir un servei a Lleida, on una prova científica de la UdL va sortir malament i ens van avisar d'un petit incendi. I a l'arribar el 19.90 va fer el PR. Va resultar que hi havia una fuita d'un producte perillós... i es va demanar informació del producte a CC. Quan aquest la va donar per xarxa (301) tots el bombers que anàvem amb directe (1) rebíem aquesta informació sense necessitat que algun comandament la repetís. I molts sorpresos algun company em deia, Heu fet l'enllaç, oi?, que collonut que va!, va de puta mare!\nA l'arribar E0 i D0 els hi vàrem dir que estava tot enllaçat, que amb una emissora feien... com que a ells també els va agradar, a l'acabar el servei els vàrem explicar com es feia.\nVaja, no hi ha com aprofitar la tecnologia per millorar coses. Sols és una de les moltes petites coses que els "pobres bombers" amb una mica de bona voluntat podem fer... altres però costaran més.\nAvui faré un article diferent, en lloc d'explicar les misèries de la casa explicaré les misèries que ens fem nosaltres mateixos i les que un cop més provoca la gestió de casa, no per ser "la casa" sinó per la incompetència d'alguns.\nDurant un incendi que va més o menys tranquil, com pot ser el segon dia, en que està apagat (no hi ha un incendi que avança) sols queden brases, punts calents i algunes petites represes que s'apaguen en pocs minuts, hi ha moltes estones per parlar amb els companys.\nReconec que a l'arribar al vespre del passat 8 de març vaig pensar, i li vaig comentar a la dona, que segurament em trucarien de matinada per que jo anés abans i fer els relleus a una hora decent... i evidentment a les 2 del matí no puc trucar a ningú per a venir a les 6 o les 7 per a encarregar-se dels nens... així que hauria de dir que s'hi posessin fulles. Però no va ser així. Abans de les 10 del vespre van trucar del parc de Lleida que a les 7 hauria d'estar al parc ja que segons la llista del torn estava de primer bomber i havia d'anar a fer el relleu. Ok! Preparar les 4 coses, a dormir aviat i cap a foc.\nCap a un quart de vuit ja estàvem amb el cotxe carregat. El Pathfinder, que teòricament és de 7 places, portava 4 bombers al relleu (amb tot el material) i un xòfer, sense material. Evidentment no hi cabia ni una agulla!\nI pensar que l'estiu passat hi havia 2 furgonetes llogades de 9 places, mortes de fàstic al parc.\nAquí hi ha 2 seients amagats, molt amagats (4 bombers + xofer)\nDe camí cap a La Seu, anem comentant com ha anat el dinar del Patró i la gent que ha anat a cobrir tant al parc com a Regió. I és curiós sentir als companys que durant el dinar de germanor han coincidit en comentar que si truquen no contestaran... i al final ha resultat que tots han contestat i han anat al parc una hora abans per fer els pertinents relleus. Si és que al torn som massa bons.\nDesprés arribem al parc de La Seu, sense parar a esmorzar, parada ràpida per fer un pipi, i demanar el mapa d'on anar. Veiem el "tinglado" que s'ha muntat a la cotxera amb el Punt de Trànsit de Bombers i amb el vehicle de coordinació dels ADF a l'exterior.\nAllí demanem per l'esmorzar, i ens diuen que tot el que hi ha és pels que baixen del foc, que no agafem fes, que ja ens arribarà... era al voltant de les 9 del matí.\nAnem amunt, seguint el camí indicat, tres quarts d'hora de viatge muntanya amunt. Allí trobem els companys del torn C. Algú els havia dit que portàvem emissores i que prenguessin les seves (algun espavilat) i res, ho aclarim i ens quedem les emissores i posem les bateries de recanvi. Allí coneixem als nostres companys de Cardona que ens acompanyen fins l'endemà al seu relleu. Bona gent. A pocs metres teníem els d'Andorra, Torà i La Seu, però com les línies anaven per vessants diferents pràcticament no coincidim.\nFins a les 12 no arriba el "nostre" esmorzar al camió però estic per la línia i acabo esmorzant a la 1 del migdia (sort que portava un petit entrepà que m'havia cruspit a les 11 del matí).\nEl dinar ens arribava passades les 4 de la tarda i, evidentment, estem tots a la línia (a 40 minuts) i decidim acabar la feina que teníem i al voltant de les 6 de la tarda dinàvem a la vora d'un camí al costat del cotxe dels EPAF de Solsona. Pobres!, ens porten el nostre dinar i com que ningú s'havia recordat d'ells, els seus 3 menús arriben passades les 7 (sort que portaven pa, pernil, tomàquets...). El menú consisteix en macarrons freds, un bistec fred i una poma (o taronja), un parell d'ampolles d'aigua per 7 i gens de pa.\nTambé per aquella hora necessitem mànegues, les nostres s'havien acabat, portàvem les de 4 camions i ens en faltaven unes 10 o 12... truca al responsable de la zona per a que les porti a l'altra costat, que era més a prop, però aquest diu que com és a l'altra costat que el responsable era l'altra comandament... i aquest també diu alguna cosa similar. Res, al final no sé com va anar, però les vam agafar del camió que hi havia a l'altre punt. En fi, que gairebé deixem en 2 quilòmetres la nostra instal·lació.\nAbans de fer-se fosc, el camió de Cardona va al camí de sota, on acaba la nostra línia per donar-hi un cop d'ull. El camió de Lleida aprofita per anar a buscar aigua i posar gasoil... i au, una reproducció prop nostre!. Algú diu..."Que no hi havia 2 camions aquí?" Sort de la "cuba" de La Seu, que va aparèixer al millor moment i amb l'ajuda dels 3 EPAF ràpidament es controla. Un cop s'ha fet fosc la temperatura cau en picat i traiem l'aigua de la línia per a que no es congeli i quedi inservible...\nEl sopar? a la 1 de la nit. Aquí podem triar, o algun menú que ha acabat sobrant del migdia o una ensaladilla russa (molta maionesa) i escalopa arrebossada (freda) de vedella, de postres una taronja o alguna poma del migdia. Ara ens donen 3 ampolles d'aigua. Cap a les 3 de la matinada ens porten una mica de cafè.\nLa nostra línia és pràcticament incaminable, i per la matinada fem inspecció dels extrems de la linia. Ja a les 6 del matí, amb la primera llum, plantejem un "coast to coast" i fem la línia sencera, trobem un parell de punts calents que amb l'aixada arreglem ja que l'aigua segueix gelada. I ens recull el camió de Cardona, que ja té el seu relleu a l'inici de la instal·lació.\nPerò a les 9 del matí, algú ha decidit que s'havien apagar les soques que hi ha a la vora del camí, entre metres i metres de cremat a banda i banda, creant-se el conseqüent caos de vehicles lleugers pujant/baixant i nosaltres amb el camió! Alaaaaa. Fem apartar un parell de camions que s'han anclat al mig del camí, altres estan fent el relleu de personal, al mig, amb tota calma i no aparten el cotxe per res... i finalment ens trobem amb els de Torà que baixen (també apagant soques) i fem passar 2 camions, l'un pujat al voral i l'altra a punt de caure pel terraplè. (Potser no tant, però així queda més literari). Home, un retrovisor va sortir mal parat, això si.\nEl vehicle de Cardona ple de bosses (3 bombers + xofer)\nMira que van fer viatges un grapat de vehicles fent relleus, a ningú se li va acudir pujar esmorzars a la gent que estàvem a dalt. Home, si les coses funcionessin com han de funcionar, se suposa que tots els que sortíem hauríem d'estar a les 9-10 al parc de la Seu... però no era així.\nI finalment l'eterna espera del nostre relleu. Vam ser els últims!!!! Els de Tortosa van fer-lo abans i tenen dues hores més de camí! A les 12 del migdia sortíem de La Seu. Visca el companyerisme d'alguna gent d'altres torns i d'alguns dels comandaments del parc, que encara ho justifiquen.\nPer cert, del tema comunicacions en parlaré al proper article... tenim moltes coses que no apliquem. Per això anem com anem.


Home » Notícies » Important » OFERTA DE FEINA\nCoopdemà cerca per a dos dels seus clients una persona administrativa-comptable a jornada completa. Aquesta persona desenvoluparia la seva jornada en dos llocs de treball de característiques molt similars, concretament en dues cooperatives de treball associat, situades a Barcelona. Ambdós clients són projectes consolidats, que requereixen la incorporació en la seva estructura d’una persona que es responsabilitzi de la comptabilitat i de la gestió administrativa, en coordinació amb Coopdemà, la seva assessoria externa.\nBusquem preferentment una persona amb experiència en l’àrea comptable i en l’administració i gestió d’entitats de l’Economia Social i Solidària.\nPodeu trobar la oferta complerta AQUÍ.\nPodeu enviar els vostres curriculums a coopdema.seleccio@gmail.com amb la carta de motivació fins el 25 de setembre.\nprevious post: SESSIONS FORMATIVES PER ASSOCIACIONS\nnext post: OFERTA DE FEINA PER L’ÀREA JURÍDICA-SOCIETÀRIA


Viticultura - Espelt Viticultors de l'Empordà\nVinyes vora el mar i al Cap de Creus. Ecològiques. Vins mediterranis.\nViticultura a Espelt\nLa viticultura és el nostre origen, el que som. Tenim la sensació que bona part del terroir empordanès s'havia perdut i ara treballem, pas a pas, per retrobar-lo. És per això que ens hem enfilat als pendents dels terraprims, que hem buscat vinyes velles, que hem decidit plantar vinyes vora el mar. Creiem profundament en els sòls i sabem que costen de formar. Volem que les generacions que vénen, siguin o no de la família, estiguin contentes del llegat que els hem deixat.\nVolem estar orgullosos del que ens és propi: volem una mirada nova a les carinyenes, volem recuperar els lledoners profunds que es van perdre amb la fil·loxera, volem donar una vida nova al lledoner roig. I descobrir alhora les nostres arrels més llunyanes. El camí serà llarg i durarà potser més d'una vida.\nVinyes velles, molt velles d'entre 30 i 114 anys. Carinyenes i Garnatxes que amaguen al seu interior petites quantitats de lledoner roig o trossos de lledoner blanc. Vinyes velles i sàvies, plantades sempre sobre pissarres. Rendiments molt baixos que ens donen complexitat i potència. Buscàvem vinyes que ens ensenyessin qui som, qui érem, i vam trobar aquestes joies.\nVinyes vora el mar i dins el Parc Natural de Cap de Creus. Vinyes ecològiques en un projecte que va més enllà de la viticultura, on procurem formar un mosaic on les vinyes es barregin amb els suros, les pastures i les estepes. On el conjunt sigui un ecosistema més madur i un increment de la biodiversitat. Granits, tramuntana i vent de mar, la suma ideal per fer vins ben mediterranis: complexos, intensos i delicats.\nAl voltant del celler tenim, en un enclavament granític, les vinyes de muntanya. Es van plantar entre el 1998 i el 2002, i bona part d'elles van ser el projecte de final de carrera de l'Anna. Vam començar a enfilar-nos altre cop a la muntanya per retrobar els terroirs empordanesos autèntics. Són 25 hectàrees completament ecològiques, de varietats negres, on predominen les mediterrànies. Va ser també la nostra primera experiència a l'hora de refer terrasses, tan importants per evitar l'erosió en el nostre clima de torrentades.\nSón les vinyes de davant del celler. Hi trobem lledoners blancs i negres, macabeus i altres raïms que utilitzem per als vins més joves. Són l'origen del celler, on vam començar i a partir d'on hem anat aprenent el que sabem.


40. Ales de plom | SOMNI TURQUESA\nAmb la cara mirant cap amunt, guaitava el cel ennuvolat. Estava pintat per un gran ventall de grisos i s’entreveia que potser en qualsevol moment arrancaria a ploure. I així fou. Començaren a ploure llàgrimes del cel que mullaren amb delicadesa el seu rostre pàl·lid.\nEls ocells no volen quan plou perquè troben raser sobre les branques dels arbres. Ella baixà quaranta-cinc graus la cara i mirà al seu voltant. Tot era un desert, però sense dunes ni sorra. Cap arbre a la vista, cap raser on protegir-se.\nS’ajupí a terra, es cobrí amb les seves ales de plom i deixà passar el temps fins que el cel deixés de plorar. Un cop tota xopa, i amb la intrusió del fred als seus ossos, la pluja aturà els segons i és quan ella es va alçar i començà a caminar sense rumb. Les ales xopes, pesaven com aquella motxilla que molts carreguem amb problemes del passat, sense solucionar, i projectant-se en un futur en forma de conseqüències.\nDe sobte, aparegué un angelet caigut del cel. Les seves ales eren minúscules i no estaven molles. Podia volar però com aquells petits ocellets que emprenent el vol fent saltirons minúsculs. Ella se’l mirava incrèdula. Què era aquell ésser estrany? Segons la bíblia només hi ha un àngel caigut del cel i és el dimoni. Però es resistia a pensar que aquell angelet amb cara indefensa i ales de llet fos la imatge de la maldat del món. Més aviat pensà que era un cadell d’àngel. Es confià i emprengueren un camí junts, ella caminant amb calma, ell fent saltirons. Fins que arribaren a un tros del no-res i de cop i volta l’angelet desaparegué. La deixà tirada encara més lluny de la civilització. Però tant li era. Tenia forces suficients com per poder emprendre sola el camí, estengué les seves ales de plom, ja seques pel sol, que havia deixat d’amagar-se, i alçà el seu vol cap el país del seu propi jo.


L'Ajuntament commemora el Dia Internacional contra l'homofòbia - Revista Cambrils\nL'Ajuntament commemora el Dia Internacional contra l'homofòbia\nPublicat el Dissabte, 16 de maig de 2020 11:35h\nCartell del Dia contra l'homofòbia | Cedida\nL’Ajuntament de Cambrils commemora el Dia Internacional contra l’Homofòbia amb la lectura virtual del manifest institucional per part de l’alcaldessa Camí Mendoza i la regidora de Benestar, Drets socials i Salut, Hèléne Arcelin, que es compartirà diumenge 17 de maig a les xarxes socials de l’Ajuntament i de l’àrea d’Igualtat. El consistori cambrilenc també ha fet una crida a la ciutadania a fer-se una fotografia amb el cartell commemoratiu de la diada d’enguany, imprès, dibuixat o des de la tauleta o ordinador i compartir-lo a les xarxes amb amb el hashtag#LGBTIfobianiacasanialcarrer i en el cas de Twitter, amb l’adreça @lgbti_cat. L’objectiu és crear una gran bandera irisada que mostri la força col·lectiva de la societat contra qualsevol forma de discriminació per raó d’orientació sexual, identitat i/o expressió de gènere.\nLa campanya commemorativa del Dia contra l’homofòbia d’aquest any es complementa amb una falca radiofònica informativa dels serveis d’atenció a les persones del col·lectiu LGBTI, que serà emesa des de la programació ordinària de Ràdio Cambrils i d’un espot publicitari que el Govern de la Generalitat emetrà per TV3. Amb aquestes iniciatives l’Ajuntament de Cambrils se suma al programa d’actes impulsat des del Govern de la Generalitat de Catalunya, el Consell Nacional LGBTI i les entitats LGBTI i s’adhereix a la declaració institucional contra l'homofòbia: la lesbofòbia, la gaifòbia, la bifòbia i la transfòbia.\nJornada de sensibilització, reflexió i denúncia\nD’aquesta manera, l’Ajuntament Cambrils vol ser present en aquesta jornada de sensibilització, reflexió i denúncia contra les agressions físiques, intel·lectuals i morals de les persones per raons de sexe. Al mateix temps, el consistori mostra el seu ferm compromís en la garantia dels drets de les persones LGBTI i la tolerància zero davant la discriminació donant una resposta ferma a qualsevol forma de d'injustícia i de violència envers les persones per llur identitat de gènere o llurs orientacions sexuals i afectives.\nEn la commemoració d’aquesta diada, l’Ajuntament dona suport i reconeixement a totes les persones que han estat perseguides o que han patit discriminació o violència per llur identitat o orientació sexuals, aquí o arreu del món, i condemnar totes les actituds de rebuig, de prejudici i d'hostilitat contra lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals; apostant pel reconeixement de la llibertat i la igualtat entre totes les persones en una societat democràtica i plural, i fent una crida a tots els poders polítics, institucions, entitats i col·lectius i a tota la societat civil per a eradicar tot tipus de discriminació i violència per raó d'identitat de gènere o d'orientació afectiva i sexual.\nL’Assemblea General de l’Organització Mundial de la Salut (OMS), el 17 de maig de 1990 va eliminar l’homosexualitat de la llista de malalties mentals. En commemoració d’aquesta efemèride, cada any, el dia 17 de maig se celebra el Dia Internacional contra l’Homofòbia i la Transfòbia, amb l’objectiu de sensibilitzar la societat contra la discriminació del col·lectiu LGTBI.


L'entorn de l'antiga tèrmica de Cercs acollirà el primer parc de terror del sud d'Europa | NacióDigital\nper Pilar Màrquez Ambròs, Berga | 23 de maig de 2018 a les 13:02 |\nHorrorland', un parc temàtic de terror que obrirà coincidint amb Halloween | Horrorland\nLa colossal xemeneia de l'antiga central tèrmica de Cercs trenca estèticament amb l'afable paisatge prepirinenc de l'alt Berguedà, esquitxat de natura i muntanyes però també de patrimoni del passat miner i industrial de la comarca. No obstant això, la inconfusible xemeneia serà també un marc incomparable per al primer parc temàtic de terror del sud d'Europa, que es posarà en marxa a la tardor: HorrorlandPark.\nUna experiència que, quan s'apropi el sempre terrorífic Halloween, convertirà les set naus del Centre d'Empreses de Cercs en un parc dedicat a l'oci del món del terror amb passatges de por que faran venir veritables esgarrifances. Es tracta d'una iniciativa de l'empresa berguedana Insomnia Corporation, molt coneguda per les sales de room escape "Experiment" i "El còctel del doctor", i la barcelonina Horror Box.\nHorrorlandPark tindrà capacitat per rebre 1.500 persones al dia. Un total de 22.500 visitants al llarg dels 15 dies en què la proposta estarà en marxa. El parc temàtic funcionarà de dos quarts de 7 de la tarda fins a dos quarts d'1 de la nit els dies 11, 12 i 13, 19, 20, 26, 27 i 31 d'octubre i l'1, 2, 3, 9, 10, 16 i 17 de novembre.\n"És un parc temàtic però sense atraccions mecàniques", ha explicat el berguedà Climent Vila. Si funciona, l'objectiu és que la proposta es repeteixi anualment. "Aquí al sud d'Europa serà el primer Scream Park que es desenvolupa, és veritat que n'hi ha tres més a Europa", ha matisat Vila a NacióBerguedà. David Moreno, coimpulsor del projecte a través d'Horror Box, ha afegit que per aquells dies caldrà contractar "un centenar de persones" i que hi ha la voluntat que una part molt important d'aquest personal sigui gent de la comarca.\nEl parc de terror de Cercs serà el que en anglès s'anomena un Scream Park. Un concepte de parc molt popular als Estats Units i que va néixer en una granja de Califòrnia. "És un format creat a Amèrica que porta gairebé 50 anys en marxa i que absorbeix anualment 32 milions d'americans", ha especificat Moreno. "El que nosaltres hem intentat és importar a Catalunya aquest format, cal tenir en compte que el concepte d'atracció en aquest parc és el passatge del terror en si. Els grups que hi vinguin estaran entre 5 i 6 minuts en cada passatge o haunted house [casa encantada]", ha assenyalat el reponsable d'Horror Box. "No és un espectacle típic, sinó un recorregut interactiu on aniran passant diferents coses i hi haurà diferents temàtiques sempre al voltant del terror", ha afegit David Moreno.\nUn tribut als grans parcs temàtics\nUn dels aspectes que valoren també Moreno i Vila de la seva proposta és la situació privilegiada on la situaran: al polígon de Cercs sota les xemeneies de la central tèrmica i al costat mateix de la C-16. "Des del moment que ho vam veure, vam saber que era un lloc ideal, és a dir ens trobem a una hora exacta de Barcelona. Però, a més, quan hi estàs arribant, la carretera fa una corba i de sobte t'apareix una xemeneia enorme amb el pantà de la Baells al costat, en una vall també de muntanyes que és espectacular", ha assenyalat Climent Vila. "Nosaltres fem la broma que Disneyland té el castell, i HorrorlandPark té la xemeneia", ha comentat Moreno. "El nom d'Horrorland també és com un tribut a Disney i als grans parcs temàtics, perquè allà tots els seus somnis poden ser realitat, i aquí el que es fan realitat són els malsons", ha afirmat.\nLa inversió per tirar endavant el projecte serà important. Els actors aniran caracteritzats amb màscares d'última generació que s'adapten als gests del rostre, cadascuna de les quals pot arribar a costar 700 euros, i també s'importarà material dels Estats Units, com per exemple, els robots Animatronix que emulen amb èxit persones o animals. Cada passatge del terror tindrà quelcom d'especial, si bé se n'aniran revelant detalls cada 15 dies. El parc proposa també una àrea gastronòmica i una zona de fira i jocs en col·laboració amb la iniciativa Cabronazi. "Tot és a nivell de Hollywood, tots els materials, robots, decoració, vestits i màscares, que s'han important d'Estats Units s'estan fent servir ara mateix en pel·lícules", ha destacat Moreno.\nEls impulsors agraeixen el suport rebut fins ara tant des de l'Ajuntament de Cercs, "i en especial de l'alcalde Jesús Calderer" i de l'Agència de Desenvolupament del Berguedà.\nLes entrades van començar a vendre's aquest dimarts a través del web d'Horrorland a un ritme frenètic que a estones fins i tot va fer fallar el servidor. Fins al 13 de juny hi ha descomptes per aquells que les comprin. Segon explica Vila, una entrada general val 35 euros, mentre que una entrada que et permet no fer cua costa 55 euros, i el tiquet VIP per accedir més d'un cop a cada passatge sense cues i rebre regals puja fins als 85 euros.\nTerritorials, Societat, David Moreno, Cercs, Insomnia Corporation, Climent Vila, turisme, Horrorland, Berguedà


Polèmica a la Segarra per l’abastament d’aigua | Aigua és Vida\n27 mar 2015 aiguaesvida\nEl consell de la Segarra sotmetrà avui a debat la millora de l’abastament dels Plans de Sió, Talavera i Ribera d’Ondara. Segons l’alcalde de Guissona, Xavier Casoliva, es tracta d’una inversió total de 2,5 milions que es finançarà amb un crèdit a càrrec dels rebuts de l’aigua.\nPer a Casoliva, suposa “hipotecar la comarca durant 10 anys a 500 euros per família”. “Anirà a càrrec de tota la comarcamentre que els beneficiaris en seran una petita part”, va dir. Va exigir la retirada del projecte en favor d’un millor aprofitament dels aquifers, “com hem fet la majoria de poblacions amb ajuts de la Diputació”.\nPer la seua part, el president del consell, Adrià Marquilles, va dir que de moment només s’aprova una inversió d’1,1 milions d’euros per a actuacions que considera urgents en zones castigades per la sequera.\nEtiquetes:Canal Segarra GarriguesSegarra


Laporta visita la Ciutat Esportiva i parla amb Koeman, Gasol i el Barça Femení\nActualitzat 08/03/2021 17:57 CET\nEl nou president del FC Barcelona, Joan Laporta, ha visitat aquest dilluns la Ciutat Esportiva Joan Gamper i ha coincidit i parlat amb la primera plantilla i cos tècnic de l'equip de futbol, amb el Barça B, el Barça Femení i el nou jugador del Barça de bàsquet Pau Gasol, que passava el reconeixement mèdic.\nLaporta ha arrencat el dia amb unes proves PCR per poder viatjar aquest dimarts, al costat del seu vicepresident esportiu Rafa Yuste i convidats pel president de la Comissió Gestora Carles Tusquets, al Parc dels Prínceps de París, on el Barça juga aquest dimecres la tornada dels vuitens de final de la Champions.\nTots dos han visitat la plantilla del primer equip de futbol i han pogut saludar el tècnic, Ronald Koeman, i el seu cos tècnic, i també xerrar amb els jugadors del Barça dins el vestuari.\nPosteriorment, han anat als camps d'entrenament del Barça B i del Barça Femení, on Laporta i Yuste han saludat els components de tots dos equips, i a continuació han anat a l'Estadi Johan Cruyff a visitar la Masia del club.\nTambé han passat per les instal·lacions dels serveis mèdics, on han parlat amb Pau Gasol, l'última incorporació del Barça de bàsquet, i han tornat a coincidir amb Juan Carlos Navarro, ara secretari tècnic del bàsquet formatiu.


Les Estratègies de Seguretat Nacional (ESN) i la indústria de fabricació d'armament - La Realitat\nLes Estratègies de Seguretat Nacional (ESN) i la indústria de fabricació d’armament\nHistoriador i professor de secundària. Exsecretari general de Comunistes de Catalunya i excoordinador general d'EUiA.\nportaveu d’ERC-Sobiranistes al Congrés en temes de Defensa i Seguretat Nacional\nEl complex militar-industrial ha necessitat sempre la tensió geo-estratègica en el taulell de joc internacional per alimentar expansivament els pressupostos de defensa dels estats i de tant en tant una guerra o varies per enfortir els contractes i provar el nou armament, però la Homeland Segurity ha significat noves oportunitats de negoci per les empreses. L’informe descrit anteriorment “La transformació del complex-militar industrial” explica com davant de les noves amenaces s’ofereixen nous productes i serveis com; tecnologia avançada amb radars, sensors, càmeres (visió nocturna, infrarojos, òptiques) satèl·lits, drons de vigilància i reconeixement, dispositius d’identificació biomètrica, gestió (recollida, emmagatzament i anàlisi) de Big data, ciber-seguretat, comunicacions, computació avançada…, tot un nou sector militar i policial de seguretat capaç de gestionar camps de detenció, fronteres marítimes o terrestres, campaments de refugiats, fluxos de trànsit o d’energia.\nArticle anteriorBreus i imprecisos materials sobre l’energia\nArticle següentNous episodis de transformisme i de reforçament del règim


D'aquesta jornada 11 del campionat, ja coneixem un dels resultats. Es tracta del partit que van disputar el passat 30 de gener els equips del Malgrat i el Mollet que va acabar amb victòria local, en un partit amb molts gols. El partit va tenir un ritme "bestial", tal i com el qualifiquen els amics del Malgrat en la seva crònica. El joc va ser molt ofensiu, especialment en el segon temps.\nEl Calafell es desplaça a la pista del campió, el C.F. Cuatro Vientos, per a tancar la primera volta. L'equip de Blanes ve de perdre a Horta i voldrà recuperar-se de l'entrebanc per a seguir optant a entrar en la lluita pel títol. L'U.E. Horta viatjarà a l'Ateneu Agrícola de Sant Sadurní, amb els deures fets i amb l'equip fora de perill.\nEl Sant Celoni rep el Cerdanyola en un partit igualat. No obstant, parteixen com a favorits els locals, pel factor pista, per la moral que tenen després de guanyar al Montbui i per la ratxa de resultats dels visitants, en aquesta temporada. El C.P. Congrés visita la difícil pista del C.H. Ripollet, en un partit entre dos equips de la part baixa de la classificació que promet ser força interessant.\nFinalment, el C.P. Vilafranca voldrà sumar la seva primera victòria davant l'H.C. Montbui, un equip que se li dóna forá bé, a casa. Els de Santa Margarida han acusat el ritme de partits que porten i voldran recuperar-se d'algunes ensopegades que han sofert darrerament.


El caricaturista Vizcarra s’inspira en Els Pastorets de l’Espluga per il·lustrar un nou conte de David Ortín - Tornaveu\nDijous, 20 de desembre de 2018 13:55h\nDavid Ortín i Joan Vizcarra són els autors d'el llibre\nL’editorial La Musca acaba de publicar el conte Els Pastorets i la samarra d’en Getsè, una novetat particular que apareix dins de la col·lecció infantil Merlet. Es tracta d’una obra de David Ortín, amb les il·lustracions del reconegut caricaturista Joan Vizcarra. El conte ha pres com a punts de referència les representacions de Els Pastorets de l’Espluga de Francolí. En el projecte s’hi han implicat tant Els Pastorets de l’Espluga com la companyia Tratea Teatre i la Factoria Bram. A més, ha disposat del suport del Departament de Cultura i l’Ajuntament de l’Espluga.\nLa seva producció ha estat la que ha pres com a model Vizcarra per il·lustrar el conte d’Ortín. Vizcarra és conegut per la seva obra, que s’ha pogut veure en publicacions com ‘El Jueves’, ‘El Periódico de Catalunya’, ‘Ara’, ‘Interviu’ o ‘L’esportiu’, entre molts d’altres.


La biblioteca Carles Rahola de Girona rep 370.503 visitants en el seu primer any - Diari de Girona\nLa biblioteca Carles Rahola de Girona rep 370.503 visitants en el seu primer any\nL'equipament ha emès 3.040 carnets nous, ha efectuat 148.107 préstecs i ha acollit un total de 30 exposicions\ngirona | ddg 14.01.2016 | 07:18\nEnlairament de globus a càrrec dels escolars a favor de l´Oncolliga, a la nova biblioteca de Girona. marc martí\nLa biblioteca pública Carles Rahola de Girona ha rebut 370.503 usuaris durant el 2015, en el primer any de funcionament.\nLa biblioteca va obrir portes el 23 de desembre de 2014 i, des de la seva posada en servei, ha emès 3.040 carnets nous i ha efectuat 148.107 préstecs. Un any després de la seva obertura, la biblioteca rep una mitjana de 1.570 usuaris al dia, excepte els dissabtes, en què rep una mitjana de 1.200. És la biblioteca més gran de Catalunya, amb una superfície de 7.121m2.\nL'obertura d'aquest nou espai va permetre multiplicat per 7 la superfície que ocupava l'anterior biblioteca, a l'avinguda Pompeu Fabra, s'indica en un comunicat difós ahir per l'equipament.\nLes activitats que es fan a la biblioteca pública Carles Rahola són un dels principals atractius de l'equipament. Durant el 2015 es van fer 90 sessions de clubs de lectura amb un total de 870 persones; 47 hores del conte, a les quals han assistit 1.660 nens, i 276 minicontes, que han comptat amb la participació de 6.373 infants.\nLa biblioteca ha acollit 30 exposicions, que han estat visitades per 6.205 persones; s'hi ha realitzat 108 conferències i presentacions, a les quals han assistit 6.882 persones; ha ofert 35 audicions, concerts i projeccions, amb l'assistència de 1.174 persones, i ha impartit 259 cursos d'informàtica, que han comptat amb 6.882 alumnes.\nPel que fa les xarxes socials, la biblioteca ha consolidat la seva comunitat virtual. Actualment l'equipament disposa de 2.085 seguidors de Facebook, xarxa en la qual ha rebut 30.601 visites, i de 500 seguidors a Instagram.\nDurant el primer any en funcionament, s'ha millorat el treball en xarxa amb les biblioteques municipals per tal de poder oferir un servei coordinat que, sota el nom Biblioteques de Girona, asseguri el servei de qualitat coherent i divers a tots els ciutadans.\nPer a aquest any, aquesta coordinació permetrà avançar en una concepció cada vegada més integrada, quant a serveis, activitats i col·lecció, de totes les biblioteques públiques de la ciutat.\nDes del mes de juliol de 2015, l'equipament va ampliar l'horari d'obertura en 10 hores setmanals. Això ha permès oferir un horari de dilluns a dissabte de les deu del matí fins a les vuit del vespre, s'ha pogut consolidar gràcies a l'augment de l'equip de recursos humans, a partir de novembre de 2015, amb 7 persones més. També s'ha pogut reobrir el punt de préstec per a malalts i acompanyants a l'Hospital Trueta.\nLa biblioteca pública Carles Rahola, ubicada al carrer Emili Grahit de Girona, va ser dissenyada pels arquitectes Mario Corea, Luis Morán i Sebastián Guerrico.\nLa inauguració va ser molt celebrada després que la ciutat portés dècades implorant una solució. La construcció va costar 15,6 milions finançats pel Ministeri de Cultura.


Garnay - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n48° 42′ 18″ N, 1° 20′ 15″ E / 48.705°N,1.3375°E / 48.705; 1.3375Coord.: 48° 42′ 18″ N, 1° 20′ 15″ E / 48.705°N,1.3375°E / 48.705; 1.3375\nGarnay és un municipi francès, situat al departament de l'Eure i Loir i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 910 habitants.\nEl 2007 la població de fet de Garnay era de 910 persones. Hi havia 354 famílies, de les quals 58 eren unipersonals (19 homes vivint sols i 39 dones vivint soles), 148 parelles sense fills, 136 parelles amb fills i 12 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 386 habitatges, 357 eren l'habitatge principal de la família, 17 eren segones residències i 12 estaven desocupats. 379 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 357 habitatges principals, 307 estaven ocupats pels seus propietaris, 44 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 6 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 13 en tenien dues, 32 en tenien tres, 97 en tenien quatre i 212 en tenien cinc o més. 223 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 135 habitatges hi havia un automòbil i a 203 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Garnay el 2009\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 659 persones, 475 eren actives i 184 eren inactives. De les 475 persones actives 440 estaven ocupades (224 homes i 216 dones) i 35 estaven aturades (16 homes i 19 dones). De les 184 persones inactives 91 estaven jubilades, 55 estaven estudiant i 38 estaven classificades com a «altres inactius».\nEl 2009 a Garnay hi havia 364 unitats fiscals que integraven 962,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 23.124 €.\nDels 31 establiments que hi havia el 2007, 3 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 11 d'empreses de construcció, 7 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses de transport, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa d'informació i comunicació, 3 d'empreses de serveis, 2 d'entitats de l'administració pública i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».\nDels 11 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 2 eren tallers de reparació d'automòbils i de material agrícola, 1 paleta, 1 guixaire pintor, 4 fusteries i 3 lampisteries.\nL'any 2000 a Garnay hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 880 hectàrees.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Garnay\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques de Garnay a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades de Garnay a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Garnay&oldid=29175821»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 gen 2022 a les 13:16.


El conseller Jordi Baiget lliura els Premis d'Excel·lència Energètica - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nEl conseller Jordi Baiget lliura els...\n03-03-2016 20.54\tENERGIA\nEl conseller Jordi Baiget lliura els Premis d'Excel·lència Energètica\n· Les empreses i institucions premiades han estat Alcón Cusí, Imartec, L. Solé, Habitat Futura, l’Autoritat Portuària de Tarragona, Josep Bunyesc, i l’ajuntament d’Avià.\n· L’Hospital Sant Joan de Déu ha rebut una menció especial del jurat.\nEl conseller d’Empresa i Coneixement, Jordi Baiget, ha lliurat avui els Premis d’Excel·lència Energètica, convocats per la Generalitat de Catalunya, a través de l’Institut Català d’Energia (ICAEN), per reconèixer les empreses que han dut a terme projectes o actuacions remarcables en el camp de l’estalvi, l’eficiència energètica, el foment de les energies renovables i les noves tecnologies energètiques. El jurat ha distingit Alcón Cusí, Imartec, L. Solé, Habitat Futura, l’Autoritat Portuària de Tarragona, Josep Bunyesc, i l’ajuntament d’Avià en les diferents categories, i ha concedit una menció especial a l’Hospital Sant Joan de Déu. Enguany s’han presentat un total de 56 projectes en les diferents categories.\nEl conseller s'ha felicitat pel fet que "s'han premiat projectes innovadors de tot el territori; això mostra la voluntat del país de seguir treballant i d'assumir nous reptes". Baiget ha insistit que "el model energètic de futur per a Catalunya té dos elements centrals: assolir el màxim pes de les energies renovables l'any 2050, i la necessitat de consumir menys energia per unitat produïda", i ha recordat que "el Pacte Nacional per a la transició energètica, debatut amb la societat civil i els partits polítics, ha de ser l'instrument de consens que ha de donar estabilitat i continuïtat a la política energètica de Catalunya".\nEn la modalitat d’actuació o projecte en matèria d’estalvi i eficiència energètica, el guardó ha estat per a l’Autoritat Portuària de Tarragona. La decisió ha tingut en compte la gestió integral en matèria d’energia que realitza l’entitat, que ha assolit la certificació de gestió energètica ISO 50.001 i que ha aplicat mesures com la construcció d’un nou edifici amb la un certificat d’eficiència energètica de classe ‘A’, la implantació d’un conjunt de tecnologies i equips d’eficiència energètica –com el sistema de monitoratge i control de les torres d’il·luminació-, la posada en marxa d’una instal·lació fotovoltaica de 60 kW en una coberta o l’aposta pel vehicle elèctric mitjançant l’adquisició de tres vehicles elèctrics, entre d’altres.\nEl guardó en la modalitat d’internacionalització ha estat per a l’empresa L.Solé, SA. L’empresa gironina, especialitzada en la fabricació de calderes industrials per a l’aprofitament energètic de la biomassa, està present a 45 països de 4 continents, té delegacions permanents a França, Xile, Hondures i República Dominicana, i el 2015 ha redoblat l’aposta pel mercat llatinoamericà, fet que li ha permès augmentar un 70% el volum de vendes a l’exterior.\nEn l’apartat de sensibilització, s’ha atorgat el premi a l’empresa Habitat Futura, un grup de comunicació que s’ha especialitzat en l’àmbit de l’edificació sostenible. La distinció reconeix no només l’activitat editorial del grup, amb un tiratge de 25.000 exemplars de la seva revista de capçalera o un canal digital amb més de 3.000 visites mensuals, sinó també els seus projectes de participació, com la iniciativa ‘Visions arquitectòniques’, que reuneix a professionals de l’edificació dos cops l’any per aportar i discutir noves solucions per al sector, i el concurs Illa Eficient, que ha obert a l’edificació sostenible la renovació d’una illa de l’Eixample.\nEn la modalitat d’emprenedoria i ocupació, el guardó ha estat per a l’empresa lleidatana Imartec, especialitzada l’àmbit de la biomassa. La companyia ha desenvolupat un producte modular que inclou la sala de calderes i la sitja per a l’emmagatzematge de la biomassa que es pot instal·lar en 48 hores. Aquest sistema li ha permès crear 5 llocs de treball directes, i la firma preveu el seu desplegament internacional durant aquest 2016.\nEn la categoria d’àmbit local, s’ha distingit l’ajuntament d’Avià. Aquest municipi del Berguedà ha iniciat un programa de millora energètica i ambiental que durant el 2015 ha implicat la instal·lació de plaques solars tèrmiques en equipaments esportius, la instal·lació de plaques fotovoltaiques en edificis municipals, la substitució de la il·luminació de l’escola pública i de l’escola bressol per LEDS o la instal·lació de termòstats. Amb aquest paquet de mesures, que s’incrementarà el 2016, l’ajuntament d’Avià estalviarà entre un 30% i un 40% de la seva factura energètica.\nEn la categoria de renovació energètica d’edificis, que s’ha incorporat aquesta edició, s’ha guardonat l’arquitecte lleidatà Josep Bunyesc per la rehabilitació i ampliació del centre cívic Can Portabella, de Barcelona. El projecte ha convertit un edifici del segle XIX en un edifici de balanç energètic positiu, ja que s’ha minimitzat la seva necessitat d’energia, que es cobreix amb una placa fotovoltaica de 9,9 kW. L’obra ha inclòs mesures com la recuperació de la calor del sistema de ventilació, la instal·lació d’una coberta ventilada o l’aïllament perimetral, entre d’altres. A més, incorpora un programa didàctic per explicar al públic usuari el funcionament de l’edifici i com aplicar aquests mateixos criteris als seus habitatges.\nEl reconeixement a la trajectòria d’excel·lència energètica ha recaigut en l’empresa farmacèutica Alcón Cusí. El jurat ha valorat el programa d’estalvi energètic iniciat per l’empresa l’any 2008, que li ha permès incrementar la producció un 21% amb una reducció del 50% del consum d’energia per unitat produïda. Aquesta política ha suposat des de l’aposta per noves solucions tecnològiques a les diferents línies de producció fins a la incorporació de les energies renovables mitjançant instal·lacions solars tèrmiques i fotovoltaiques. L’empresa preveu iniciar enguany la introducció de vehicles elèctrics a la seva fàbrica.\nFinalment, el jurat ha distingit amb una menció d’honor l’Hospital Sant Joan de Déu pel seu nou centre de dia. La construcció d’aquest equipament ha incorporat diferents tecnologies d’estalvi i eficiència energètica que permetran una reducció del consum de 9.000 MWh anuals, i permetrà estalviar l’emissió de 3.000 tones de CO2 cada any. El nou disseny de l’edifici, que inclou un anell centralitzat per a la producció i distribució de fred o la recuperació de calor de la refredadora, té en compte que els seus usuaris són infants, i per això s’ha ambientat com un bosc en les zones genèriques, mentre que altres àrees simulen una nau espacial o un submarí.\nEls Premis d’Excel·lència Energètica tenen com a objectiu contribuir a difondre la cultura de l’estalvi i l’eficiència energètica i el foment de les energies renovables a Catalunya, dos dels eixos fonamentals de la política energètica de la Generalitat, i s’emmarquen en el Dia Mundial de l’Eficiència Energètica, que se celebra el 5 de març.\nA més dels Premis, el mateix dissabte 5 de març l’ICAEN posarà en marxa arreu del territori activitats per als ciutadans relacionades amb l’ús responsable de l’energia i també amb les energies renovables. Així, a Montblanc es desplegarà el joc infantil ‘Els guardawatts’, a Amposta es podran aprendre bones pràctiques en el consum domèstic d’energia mitjançant el joc ’L’energia en un dia’, a Lleida es muntarà l’activitat ‘Hola Watty!’, a Ripoll es muntarà l’exposició itinerant ‘Biomassa forestal i agrícola de Catalunya’, i a Sant Cugat s’organitza l’exposició ‘Vehicle elèctric’.\nEl conseller Baiget, el secretari d'Empresa i Competitivitat, Joan Aregio, i la directora de l'ICAEN, Assumpta Farran, amb els guardonats amb el Premi d'Excel·lència Energètica d'enguany\nJPG - 1,04 MB


Si ets de les que se sent lliure a l’estar a prop de la mar aquesta col·lecció és per a tu. Manu García ha creat una col·lecció de peces úniques de bellesa natural, que neix d’aquesta brisa marina i amb la qual sembla aturar-se al temps, gràcies a la seva lleugeresa i puresa. Basada en […]\nUna proposta guanyadora: Col·lecció Mix & Match de JESUS PEIRO\n27 de agosto de 2021 Per casarseacatalunya\nTenim molt present la tradició en qualsevol àmbit de la nostra vida. És per això que la gran majoria de nosaltres sempre hem imaginat a la núvia lluint un llarg vestit blanc al seu gran dia. Al 2018, JESUS PEIRO va voler oferir noves opcions trencadores a les núvies. Ho va aconseguir llançant una col·lecció […]\nMagali Dalix de Pronovias\n8 de julio de 2021 Per casarseacatalunya\nLa Magali Dalix i la Claudia León, la seva parella, han triat la firma líder mundial del sector nupcial de luxe, Pronovias, pel seu casament que tindrà lloc al pròxim any. Amb motiu del Pride, la parella va visitar la flagship Store de Madrid de Pronovias. Van poder descobrir una magnífica selecció de vestits de […]\n22 de marzo de 2021 Per casarseacatalunya\nDesprés de 20 anys al sector, Yolancris continua caracteritzant-se pel “fet a mà”, ja que aposta per la qualitat i la minuciositat de la producció local i l’artesania. La col·lecció FW21 de Yolancris segueix fidel a l’essència de la firma. Amb l’artesania, la tradició sartorial i el negre, vermell, rosa i daurat com protagonistes. Composta […]\nRita Miller i la seva nova imatge\n26 de febrero de 2021 Per casarseacatalunya\nDescobreix la nova imatge de Rita Miller, un atelier boutique situat al carrer Muntaner, 452 de Barcelona, on podràs trobar una col·lecció fresca i única per a núvia i convidada: vestits, tratges, faldilles, pantalons… Petites joies d’edició limitada confeccionades a mà per costureres locals. A més, et brinden la possibilitat de dissenyar a mida la […]\n15 de julio de 2020 Per Casar-se a Catalunya


L’argumentació a classe de ciències i el seu ensenyament UAB Barcelona\nAfrontar el repte de promoure l’argumentació a la classe de ciències exigeix implicar els docents en processos de reflexió crítica. Aquesta participació permet donar sentit a les seves concepcions sobre l’argumentació i el seu ensenyament, i facilita l’aplicació de propostes metodològiques amb aquesta finalitat. En aquesta investigació es mostra com la participació d’un grup de docents en un procés de reflexió crítica sobre l’argumentació i el seu ensenyament genera canvis en les seves concepcions sobre aquesta competència i en l’estructura i qualitat de les seves pròpies argumentacions.\nL’argumentació és una competència cognitivo-lingüística necessària no només per permetre l’avanç del coneixement científic, sinó també per a la comprensió i construcció de la ciència escolar. Així mateix, l’argumentació és un tipus de discurs que ha de ser promogut explícitament a l’aula i, per això, cal que els docents siguin conscients de les seves concepcions sobre l’argumentació i el seu ensenyament.\nAquesta conscienciació, en aquest cas a partir de la participació dels docents en un procés de reflexió crítica, és un pas fonamental per a modificar les pròpies pràctiques. En aquest sentit, la investigació va tenir com a propòsit central identificar, en els cinc docents que participen en un procés de reflexió crítica sobre l’argumentació i el seu ensenyament, canvis en quatre aspectes:\n- Epistemològic, és a dir en la manera com els docents relacionen l’argumentació i la construcció de la ciència.\n- Conceptual, referit a la manera com els docents assumeixen l’argumentació en ciències.\n- Didàctic, relacionat amb la manera com els docents conceben el seu ensenyament a l’aula.\n- Estructural, orientat a identificar la manera com argumenten els docents participants en la investigació.\nLa investigació es desenvolupa en una institució educativa oficial de la ciutat de Manizales (Colòmbia), durant un curs escolar, amb cinc docents d’educació primària.\nImatge 1: Docents que van participar en la investigació.\nEls resultats mostren canvis significatius en els tres primers aspectes. En l’epistemològic es va aconseguir el reconeixement d’una relació més justificada entre argumentació i construcció de la ciència. En el conceptual, els docents van passar de considerar l’argumentació com un mer procés informatiu a un procés dialògic i com una eina per avaluar els aprenentatges a l’aula. En l’aspecte didàctic destaquen dos canvis en els docents. El primer, el convenciment que el treball en petits grups de manera interactiva és una plataforma de potenciació i desenvolupament de l’argumentació a l’aula. El segon, el reconeixement de la relació entre l’estudiant, el docent, el contingut que es treballa i el context com a criteri vinculat a la concepció funcional de l’argumentació, en la qual argumentar exigeix valorar tant els subjectes, els seus sabers i opinions, com el context en el qual tenen lloc les interaccions dialògiques. En relació amb el component estructural, no es van observar canvis significatius, resultat que convida a seguir promovent discussions sobre les seves pròpies pràctiques argumentatives.\nImatge superior esquerra: iStockphoto/VLADGRIN.


Finestrat acollirà el divendres 15 d’octubre la ITV mòbil de vehicles agrícoles, motocicletes i ciclomotors – Ayto. de Finestrat\nMés de 200 jugadors participen aquest cap de setmana en el Torneig de Pretemporada del Club Voleibol Finestrat\nPublicado por Valencia Finestrat en 17/09/2021\nPer a evitar el desplaçament dels veïns de la localitat, el divendres 15 d’octubre se celebra una nova campanya d’ITV mòbil per a vehicles agrícoles, motocicletes i ciclomotors. Serà en la Plaça de la Unió Europea, a partir de les 10.30 hores.\nEn paraules de la regidora de Trànsit i Seguretat ciutadana, Mª Dolores Viudes, “un any més s’habilitarà una unitat mòbil de la ITV perquè els veïns amb vehicles agrícoles, que són molts a Finestrat, no hagen de desplaçar-se fins a altres punts de la comarca per a passar aquesta inspecció que, com sabeu, és obligatòria. També podran realitzar aquest tràmit els propietaris de motocicletes i ciclomotors”.\nPer a realitzar la ITV cal aportar en el seu moment la targeta original d’inspecció tècnica, el permís de circulació i el justificant de l’assegurança obligatòria del vehicle. Quant a l’import de les taxes és de 13’08€ per a vehicles agrícoles i 17’73€ per a ciclomotors i motocicletes sense catalitzar. Per a les motocicletes amb catalitzador el preu és de 27,47 euros.\nGABINET DE PREMSA (17.09.2021)


El Món | Sí se puede fer una enquesta\nSí se puede fer una enquesta\n"Amb un titularet, el duel Mas-Junqueras ha estat substituït per un Mas-Pablo Iglesias. Et voilà, tothom al darrere"\nBé, doncs ja hi tornem a ser. Hi ha una simple enquesta, amb una candidatura inventada que barreja elements tan difícils de combinar com l'entorn d'Ada Colau, els amics catalans de Pablo Iglesias, el que queda d'ICV, els quatre d'EUiA, una monja youtuber en excedència laboral i qualsevol que li cridi "Sí se puede" a un convergent. N'hi ha prou amb això perquè l'independentisme català, la força més potent i mobilitzadora del país, entri en aquella malenconia depressiva que el caracteritza cíclicament.\nDiu El Periódico que hi ha dos esdeveniments que semblaven impossibles, però que ho canvien tot. Un, que l'esquerra alternativa s'ha espolsat "l'etiqueta de minoria política" i, en segon lloc, "l'epitafi de CiU" com a federació. Jo n'afegiria una altre, tant o més històric: Els 9 diputats que li atribueixen al PSC. La federació Periódico/PSC també s'ha dissolt, vejats miracle!\nAmb un titularet, el duel Mas-Junqueras ha estat substituït per un Mas-Pablo Iglesias. Et voilà, tothom al darrere. Mentrestant, l'última maniobreta convergent -la de les entitats, per entendre'ns- ens tindrà entretinguts fins les vacances. A ERC ja els ha entrat el pànic/fascinació per la Sexta i els que hi surten i, au, som-hi contra Mas i la seva llista. Això realimentarà la miopia convergent, que -com a Barcelona- pensaran que la bipolarització els beneficia perquè deixa fora ERC. En fi, tot molt subtil.\nQueden tres mesos i sabem que hi haurà tres llistes independentistes, totes elles reforçades amb noms de prestigi. Ara és el moment d'assegurar la unitat del 28 de setembre. I que decideixin els catalans, no pas un diari.


El Festival de Música de Begur arranca sota la pluja • Ràdio Capital de l'Empordà\nL'aigua ha acompanyat la cercavila però el primer concert s'ha cancel·lat\nAmb molta aigua, la banda gironina Bufant Fort ha donat tret de sortida a la XLII edició del Festival de Música de Begur. Hi ha preparades una desena d’espectacles a diferents espais de municipi fins al 24 d’agost.\nEl que han arrencat la festa, com ja és tradició, ha estat la cercavila que ha començat a desfilar amb molt de ritme des de dalt del Castell del municipi. Ara bé, el que no ha pogut celebrar-se a causa del mal temporal ha estat el concert de la nit amb Morgan, qui presentava el seu darrer treball, ‘Air’.\nPer altra banda, alguns artistes que visitaran la vila aquest estiu seran Joan Dausà, Jofre Bardagí, David Busquets, los Mambo Jambo i Duquende i Chicuelo. I és que, els promotors d’aquest festival, organitzat per l’Ajuntament de Begur i produït per RGB, destaquen que “la seva filosofia és oferir un festival proper i divers.”\nA més, també afirmen que es procura oferir una programació diversa, concerts de qualitat, “però alhora assequibles per a un gran públic. Així com, una diversitat d’estils que aquest any van des del soul a la cançó o el pop, passant pel flamenc i altres ritmes.”\nD’aquesta manera, afegeixen que és una festa adreçada a la gent de la vila i als seus estiuejants amb l’objectiu “d’aportar un valor afegit a l’oferta cultural i ser també un element de promoció del municipi.”\nAhir doncs, l’inici del festival també es va complementar amb una quarantena d’instagramers, per una iniciativa del Patronat de Turisme de la Diputació de Girona amb l’àrea municipal de Turisme i Promoció Econòmica.\nArticle anteriorLa tempesta de Liam Gallagher arriba a Cap Roig\nArticle següentCAP Platja d’Aro estarà obert 24 h fins al 15 de setembre


Game The Quiz Vestit. Juga gratis en línia\nEmo Barbie Dress Up Winx Noies Racing Cursa per a nens Els nens corren Els nens es vesteixen les nenes Intel · ligent Busqui els articles Cafè Receptes per a nenes Cuina Maquillatge Manicura Moda Cerca material\nJoc The Quiz Vestit en línia\nThe Quiz Vestit\nDescripció del joc: Modals noia, pel seu comportament i assaborir la vida d'ella, vostè pot fer el retrat acte, a través del qual es pot determinar quin tipus de roba a portar el millor possible. Heus aquí un exemple que el portarà, que no li agradaria passar aquesta prova i esbrinar com pensem dels vestits que vostè ha anat a fer front a la majoria? Després de tot, és bastant simple. Vostè ha de donar respostes veraces a aquestes preguntes i solucionarem per a vostè!\nCute Emo Lolita Recorda la meva Roba Emo Emo Hair dret Emo núvia Stylish makeover Emo Emo Style Punk Nerdy a Emo makeover Celebrity Caça El Emo Amunt Següent Molt emotiu per a l'escola Emo Winter Dress-Up Carnaval de Emo Decoració del partit de dansa emotiu La dama d'honor de Emo Emo Jello\nModals noia, pel seu comportament i assaborir la vida d'ella, vostè pot fer el retrat acte, a través del qual es pot determinar quin tipus de roba a portar el millor possible.\n© playgame24.com - Joc gratuït The Quiz Vestit () El joc en línia flash joc MedlinePlus The Quiz Vestit de forma gratuïta .. No t'oblidis de votar aquest joc The Quiz Vestit i compartir aquest joc amb els teus millors amics.


El temps de Josep M. Espinàs, un 'carpe diem' - VilaWeb\nDivendres 05.04.2013 06:00\nEntrevistem l'escriptor (vídeo), que acaba de publicar 'Una vida articulada' (la Campana), gairebé trenta-set anys d'articles d'opinió diaris • En un altre vídeo, Espinàs també ens mostra tres objectes del seu estudi\nEl 23 d'abril de 1976 sortia el primer Avui, i Josep M. Espinàs hi començava a publicar un article d'opinió diari (tret del dilluns), pràctica que aquest Sant Jordi farà trenta-set anys que dura (d'uns quants anys ençà, a les planes d'El Periódico). El fet és excepcional i no sabem si n'hi ha cap precedent, perquè avui Espinàs ja ha fet vuitanta-sis anys. Aquesta feinada la trobem reflectida ara en el llibre 'Una vida articulada' (la Campana) que, en cinc-centes pàgines, ofereix una selecció dels articles més reeixits. Ordenats cronològicament i sense títol, es converteixen en un conjunt de proses (al voltant de mig miler) unitàries.\nHem entrevistat Espinàs en vídeo i li hem fet llegir algunes d'aquestes proses. També us oferim un segon vídeo, on ens ha mostrat tres objectes que el defineixen: al seu despatx, ens ensenya la inseparable màquina d'escriure, una de les seves pipes, i un volum del 'Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana', de Joan Coromines.\nJosep M. Espinàs tenia quaranta-nou anys quan s'hi va posar i l'addicció a l'article diari i la curiositat per la vida dels altres, des d'una mirada humanista, gens pretensiosa, des de la llibertat de dir i de triar el tema (rarament sobre política), han anat articulant la seva vida, com diu el títol del llibre. Tot amb tot, abans d'aquesta etapa que va començar amb la mort del dictador, Espinàs ja havia escrit articles al Correo Catalán i al setmanari Destino; i ja tenia vint llibres publicats, dels quals nou eren novel·les; i ja havia escrit la lletra de l'himne del Barça; i ja havia passat pels Setze Jutges, que en fou un dels capdavanters; i ja havia escrit un bon grapat de cançons per a infants…\n'Una vida articulada' són tres dècades de relatar la vida de la gent i la història del país, d'exercitar una manera de mirar la vida i un saber estar a la vida. El text de contraportada que Espinàs ha escrit és la primera mostra de la densitat de pensament humanista que s'hi concentra. A més, dóna alguns dels seus elements fonamentals del seu fer d'articulista. Diu:\n'La vida fuig i no s'atura una hora', va dir Petrarca. Té raó, però només és una raó cronològica. M'agradaria discutir-ho mentre plovisqueja i veig per la finestra una noia que passa protegida per un paraigua vermell. Com si fos una flor que camina.\nPerquè la vida sí que s'atura, admirat Petrarca. El que no s'atura és el temps. La vida s'atura cada vegada que tenim la sort de saber mirar-la.\nCarrego lentament la pipa. L'encenc. S'enfila el primer fum. Miro el cel gris de gener.\nGener és una paraula que prové del llatí 'janua', que significa 'porta'. Obro ara la porta d'aquesta hora nova. La vida sempre escriu.\nEspinàs és un articulista atípic, que fuig de l'anàlisi política, que se centra en fets populars i quotidians, però sense deixar d'aportar-hi reflexions pròpies, de gruix. Hem obert a l'atzar el llibre, hem anat a parar al 1985, a l'article que Espinàs va dedicar a l'enterrament de Salvador Espriu (pàgines 124 i 125). El text, avui, fa una gran impressió, tant per la mirada afinada que l'escriptor té del poeta, com per la metàfora espectacular que fa servir, 'respiració assistida', en una clara al·lusió al fracàs de la transició. I això ens fa pensar que 'Una vida articulada' també es pot llegir com una crònica dels anys de la transició. El reproduïm:\nNo va haver-hi a Arenys cap teatral Ronda de mort a Sinera. L'enterrament de Salvador Espriu semblava presidit –com una prolongació viva del cos i del gest d'aquell home– per l'austeritat que havia mantingut sempre el difunt. Diuen que el mateix Espriu havia fet saber que no volia flors ni parlaments oficials. Em vaig emocionar quan algú començà a cantar Els segadors amb la boca closa, sense lletra. Quina manera més ben trobada de posar dol a una melodia! S'anaven afegint veus a la greu i lenta remor, que anava creixent, i disminuïa, i tornava a créixer, com les onades que teníem al peu del turó. És una sort disposar d'una melodia tan bella, i anava desplegant-se fluidament amb tanta força com equilibri; fins al punt de convertir-se en una poderosa i conscient respiració col·lectiva.\nI em pregunto: ¿què hi fèiem, a Arenys de Mar, tants milers de persones, sinó intentar de respirar?\n¿Què hi fèiem, que érem capaços d'esperar tantes hores, i pujar els carrers costeruts, i atapeir-nos al cementiri, si no havíem de veure res?\nVolíem respirar junts. Salvador Espriu ens havia convocat a respirar, ell que no tenia vocació de convocador de res. Perquè Salvador Espriu no reunia les condicions idònies que solen demanar-se a una persona per a esdevenir líder, catalitzador o punta de llança. Un home que no vol molestar, i que no vol ser molestat, un home que no practica l'optimisme militant ni la vida pública, un home que creu en els dubtes, i dubta de les profecies, no hauria d'haver estat un home d'un poble. Prou sé els mèrits –de la persona i de la seva obra– que expliquen aquesta aparentment il·lògica devoció per Espriu de tanta gent. Però penso que no acabaríem d'entendre –almenys jo no acabaria d'entendre– la multitudinària mobilització per la mort d'un poeta, per valuós que sigui, si no ens adonàvem que el nostre poble pateix, avui, un dèficit de respiració, i n'és conscient. Vivim com no va voler morir Espriu: amb respiració 'assistida'. Amb respiració mecànica i controlada.\nContinuem fullejant aquell 1985 i de seguida ens adonem de la gran varietat de les proses. Sense garbellar, apareix una perla. Es tracta d'un article que es reprodueix sencer, 'La sargantana i jo' (pàgines 126 i 127), i que és un boníssim exemple de com Espinàs mostra una manera d'estar a la vida i també una manera de mirar. Diu així:\nPreníem el sol l'un al costat de l'altre. La sargantana i jo.\nS'havia aturat el vent, i els núvols respectaven un pam de cel –¿un centenar de quilòmetres, potser?– al voltant del sol, que intensificava fins al límit la seva energia en el punt més alt del seu llarguíssim salt sobre la vall.\nJo estava pendent de la sargantana, però la sargantana no estava pendent de mi. O almenys no m'ho semblava. Mentre jo restés absolutament immòbil ella no s'allunyaria. En un moment determinat vaig tenir la sensació que sí que em tenia present. Que actuava com si fos la meva professora de relax.\nEra com si em digués: aprèn de mi. Així. Tranquil. Deixa que t'emboliqui l'escalfor de la paret, impregna't tant com puguis de tu mateix. I jo la mirava de cua d'ull, i hauria cregut que no era un ésser viu, sinó un dibuix pla, una forma inscrita en el mur, si no fos que tenia el petit cap alçat i el relleu feia una mica d'ombra.\nQuin disseny més perfecte! El dors se li afuava mil·límetre a mil·límetre amb una precisió impecable, i acabava amb una cua finíssima de cal·ligrafia xinesa. Jo em sentia malfet, físicament groller. ¿La diferència d'acabat s'explicava només per la grandària, o era un problema d'espècie?\nPensava en els mosquits, els escarbats, les pàl·lides papallones nocturnes, i em deia que dels animals que solem veure els més rigorosament dissenyats són els insectes. Són d'una simetria admirable. A més, sempre ens semblen iguals. No sé si un espiadimonis és vell o jove, i no sé si aquesta sargantana pren el sol de la infantesa o el sol de la vellesa. Mai no he vist una sargantana amb símptomes d'artrosi, ni una papallona obesa, ni un cuc de terra geperut pels anys. Aquests animalons apareixen en la nostra vida fugaçment i en estat de perfecció. Potser aquest és el secret: només és perfecte allò que passa. La possessió deforma.\nMirar és com estimar: cada segon ha de ser un recomençar. Si és que volem re-veure i volem re-sentir. Aprendre a multiplicar fugacitats és aprendre a tenir consciència plena d'existir, i jo no mirava la sargantana fixament, com un herpetòleg que la volgués conèixer: jo tancava els ulls, i els obria altra vegada, i cada cop naixia una sargantana que tornava a ser una sorpresa admirable... perquè jo no volia conèixer una sargantana, sinó viure-la.\nPreníem el sol l'un al costat de l'altre.\nLa sargantana i jo.\nL'aire era quiet i el silenci dormia sobre la terra calenta.\nI així hauria pogut arribar la fi dels segles, si no fos que les fulles del pollancre van començar a fer una mica de fressa. Algú havia tornat a donar corda al món. Un gos lladrava, lluny. Els núvols van afeblir el sol fins a tapar-lo. En l'ombra sobtada, la sargantana avançà no res, quatre dits, i s'aturà. Potser, per avisar-me que se n'anava. I al cap de tres segons, aleshores sí, aleshores fugí rapidíssima paret enllà, dibuixant-hi com una esquerda vivent que no va deixar rastre.\nI just després de 'La sargantana i jo' apareix un article dedicat a l'addicció d'escriure l'article (pàgines 127-128), una de les raons del perquè Espinàs fa tants anys que escriu cada dia a la premsa. Parla d'addicció quan fa nou anys d'aquesta pràctica, però, després de gairebé trenta-set anys, el tarannà es manté i l'escriptor subscriu les raons d'aleshores. Per contra, el text també és interessant perquè 'Una vida articulada' fa miques la idea que exposa sobre el fet que sovint un conjunt d'articles no és considerat una obra. Ho escriu així:\nLa meva addicció a l'article ha esdevingut tan escandalosa que em temo que ja no tinc la força de voluntat de plegar. Potser seria una decisió assenyada –hi ha fumadors i bevedors que també tenen moments de lucidesa–, però mai no trobo el moment de fer el cop de cap. Són molts anys...\nLa veritat és que, com a escriptor de llibres, la llarga dedicació a l'article diari és un fracàs des del punt de vista d'allò que s'anomena 'obra'. Els articles –encara que siguin milers– no són considerats mai 'obra', segurament per una qüestió de 'gènere' i no pas d'extensió; perquè, en canvi, una dotzena de sonets o de contes ja són 'obra'. Els articles no ho són, encara que s'apleguin en un volum. Per això estic tan agraït a Joan Triadú, que ha dedicat un llarg comentari a aquest tema, a Serra d'Or. És la primera vegada, que jo sàpiga, que algú es preocupa de fer una anàlisi crítica d'aquests articles que són, per naturalesa, fugissers, per tal de 'fixar-los'.\nCom tota droga, és clar, l'article proporciona plaers i disgustos. Hi ha una 'síndrome d'abstinència' provocada per tots els articles que no pots fer: la gent et demana que parlis d'un castell restaurat, de les declaracions d'un polític, de l'exposició que es fa a una escola, d'un aplec, d'una revista local (d'una altra revista local...). O sigui que, a més de ser responsable de tots els articles que has fet, t'obliguen a sentir-te responsable de tots els que no has fet.\nPerò la droga també té compensacions gratificadores. Els sentiments de la bona gent. Trobar-t'hi barrejat. En comptes de viure d'un mateix, quan saps que el seu propi rebost és limitat, és una sort immensa poder viure d'una mica de cada un dels altres.\nAra saltem de dècada i ens situem al 1995, a veure què ens presenta aquesta crònica d'un temps i d'un país. De seguida trobem un article dedicat a Sinatra, 'Quina enveja em fa el senyor Sinatra' (pàgines 266 i 267), perquè ha arribat a vuitanta anys guanyant-se la vida cantant: 'Més de cinquanta anys cantant com si res, Sinatra. Sortir a cantar a l'escenari com qui surt a conversar amb els amics. 'De què parlarem, avui? De dos desconeguts en la nit? De si és estúpid dir-se t'estimo?' […] Arribar als vuitanta anys cantant això, i amb la seguretat tranquil·la de qui sap que fa "entertainment", que cantant entreté feliçment els qui l'escolten… quina enveja, Sinatra.' S'imposa una analogia entre el 'senyor Sinatra' amb la música i el 'senyor Espinàs' amb l'articulisme.\nJust després (pàgines 267-268), ens apareix un sentit obituari dedicat al periodista i escriptor Nèstor Luján, el seu amic i cunyat, molt diferents però admiradors l'un de l'altre. I després, encara, no ens podem estar d'aturar-nos en l'article que segueix, un exemple d'ús de la ironia per fer una dura crítica al poc nivell dels polítics catalans. El reproduïm:\nHe vist per televisió alguns moments de les sessions del Parlament que han dut a la nova investidura de Jordi Pujol com a president de la Generalitat. He pogut confirmar les observacions que ja havia fet en altres transmissions de sessions parlamentàries.\nHi deu haver bastants diputats que tenen problemes de columna vertebral. Pot ser que siguin d'estómac, em dirà algú amb més experiència. Pot ser. El cas és que els costa seure bé: la columna o l'estómac els provoca una tendència a l'horitzontalitat. A alguns amics meus els passa, això. El seu instint és inclinar el cos enrere i desplaçar el cul cap a la vora del davant del seient. El seu moble predilecte és el sofà, perquè poden estirar-se en diagonal i no acaben amb el cul a terra.\nLes butaques del Parlament no permeten aquesta franca diagonalitat, però Déu n'hi do quin partit en treuen alguns diputats. Els uns es deixen caure cap a la dreta, els altres cap a l'esquerra, i he comprovat que el costat de caiguda no té cap relació amb l'adscripció política. És un condicionament ossi o muscular estrictament personal. D'altres, que no sempre són els políticament de centre, trien arrepapar-se al bell mig del respatller. Si sumem els arrepapats de dreta, d'esquerra i de centre, és estimable la quantitat de caps que apareixen –de fet, que desapareixen –més o menys enfonsats.\nM'avergonyeixo de ser tan antiquat, però penso que al Parlament convindria exercitar-se en una certa elegància d'actitud física i d'actitud mental. Aquesta correcció –fruit de la consciència de pertànyer a un conjunt– és perfectament compatible amb l'enfrontament verbal amb l'adversari, tan enèrgic i tan dur com calgui. El que em sorprèn és veure al Parlament unes postures que aquells mateixos ciutadans no es permetrien en altres reunions d'una certa representació social.\nCaldrà prendre una d'aquestes dues decisions: canviar el model de butaca, si és tan incòmode, o fer comparèixer al Parlament un d'aquells antics mestres d'escola que ensenyaven les criatures a seure bé.\nAcabem aquesta mirada atzarosa per la 'vida articulada' d'Espinàs tornant a saltar de dècada, al 2005, on trobem un article sobre el record (pàgines 363 i 364), que ens dóna una pista del perquè del bon estat de forma de Josep M. Espinàs. Diu:\nEl pes dels records, així ho diuen els clàssics. Però a mi, en aquest moment, no m'afeixuguen. De tant en tant em visita el passat, però és una visita curta, que no arriba a instal·lar-se en el present. El present és la meva casa, i no es rebutja l'entrada d'un record, però tampoc se'l convida a taula.\nJa sé que té molt prestigi una literatura que s'alimenta dels records. Però jo m'apunto a la cançó de Léo Ferré, que tradueixo: '¿Senyor Passat, em faríeu el favor de passar?'. I més endavant: 'Senyor Passat, deixeu-me passar'.\nLa nostàlgia, l'enyorança, són sentiments profundament humans, que ningú es pensi que els menystinc. És bonic tenir memòria, sobretot quan la memòria fa la seva saludable funció de recordar, especialment, allò d'abans que ens pot ajudar ara. Jo tinc una gran admiració, i agraïment, per la memòria que sap què ha de conservar i què ha d'esborrar per no espatllar-nos el present.\n¿Hi pot haver un equilibri entre els records i els projectes? Sí, és possible. Però aquest equilibri s'ha de construir sobre el present immediat. El present és una realitat modestíssima, i és per aquest motiu que li tinc tanta simpatia. Saint-Denis va fer una frase que és molt bonica: 'Un record és un trosset de l'ahir que s'ha oblidat d'anar-se'n'.\nPresentista i fatalista, senyor Espinàs, 'carpe diem'!