ON VA LA CACA?: LES MÀQUINES OCULTES DELS CREUERS - TECNOLOGIA - 2021\nOn va la caca?: Les màquines ocultes dels creuers\nEls vaixells de creuers són ciutats senceres marines: els més grans poden transportar milers de persones. Per funcionar lluny de la costa, burgs flotants com aquests es basen en rentadores que empassen centenars de lliures de llençols, sistemes de filtració d’aigua que serveixen piscines d’aigua dolça i salada i un exèrcit de bacteris aeròbics per menjar tancs de caca. Aquesta és la maquinària sovint amagada que funciona entre bastidors amb una megafonia.\nA la planta de reciclatge de residus, una trituradora de vidre de 50 peus cúbics envasa ampolles en pellets de mida pesada, hidràulica escombra cartró i alumini en blocs i les incineradores cremen residus no reciclables. Alguns vaixells pulegen els residus d'aliments i es posen al mar com a menjar instantani de peix.\nPer netejar l’aigua de mar, els vaixells solen confiar en dos mètodes principals. Les membranes d’osmosi inversa filtren la sal i els evaporadors utilitzen calor del motor per bullir la fresca H 2 O. Una vegada que el líquid passa per un d’aquests processos, pot omplir de forma segura les piscines a bord.\nEls fregadors d'escapament són la maquinària més innovadora dels vaixells. Abans de ventar-se, l’escapament entra en un dipòsit cilíndric. Una solució de soda càustica o aigua de mar ruixa des de tots els angles per atrapar els òxids de sofre tòxics. A continuació, la solució cau 150 peus en un dipòsit d'emmagatzematge.\nUna sola nau pot passar per 23.000 lliures de farina i 42.000 pinyes (sobretot per a còctels afruitats) en un any. Els congeladors de la sala de ball emmagatzemen ingredients fins a l’hora de menjar, quan els cambrers lliuren grub a menjadors de 1.000 places mitjançant escales mecàniques.\nLes línies d’aspiració al buit contenen els banys amb cremallera a les granges de sanejament marí, que fan fora l’aigua, la tracten fins que es pot beure, i després la bomben a l’oceà. Els bacteris aeròbics útils digereixen els fangs restants en dipòsits d'emmagatzematge fins que es descarregui a terra, aproximadament una vegada al mes.\nRentadores de gran capacitat, que poden contenir centenars de quilos de teixit, es podreixen mentre elaboren màquines de planxar i premsa. Hi ha fins i tot un dispositiu de 27 peus d'ample únicament per estirar i plegar fulls en rectangles nítids.\nA dos pisos situats a sota de l’hotel, o a les cobertes de passatgers, s’ubiquen els motors, els compressors d’aire condicionat i els generadors d’energia dièsel, que els enginyers poden ajustar directament o a distància des d’una sala de control. Alguns vaixells mostren aquests controls en masses taules de pantalla tàctil.\nMàquines més entretingudes s’abandonen a les cobertes superiors. L’aire comprimit en fred i els petits broquets d’aigua poden omplir de neu les habitacions de l’spa. Alguns vaixells també disposen de màquines d’ona per navegar a bord o per cambres de 23 peus d’alçada que bufen vents de 100 milles per hora per simular un paradís.\nAquest article es va publicar originalment al número de maig Science / Popular de Popular Science, sota el títol "Port of sprawl".\nBodyByDarwincom : On va la caca?: Les màquines ocultes dels creuers © 2019. All Rights Reserved.


▷ Activitats i Colonies per a Escolars a la Cerdanya ◁\nActivitats per a Escolars a La Cerdanya\nRealitzem gran varietat d’activitats per a escoles. A partir de 6 anys, adaptant cadascuna de les activitats a les diferents edats que oferim cada activitat.\nFeliços de dedicar-nos a dissenyar i gestionar activitats on els destinataris són nens i nenes en edat escolar.\nUna tasca que comporta responsabilitat i que al mateix temps ens impulsa cada matí a esforçar-nos per millorar la nostra comesa i tractar de buscar solucions efectives i formatives que ens permetin aconseguir el nivell màxim de qualitat en tots els projectes en què estem implicats.\nDes Cerdanya Activitats vam dissenyar activitats aptes per a nens a partir de 10 anys, especialment per a grups d’escolars, clubs i associacions, apostant per una formació complementària, basada l’experiència i específica per a cada cicle o etapa del desenvolupament.\nUs oferim diferents tipus d’activitats per a tots els gustos. Cultura, medi ambient, oci o multiaventura, són algunes de les opcions que us proposem per gaudir d’un dia especial amb companys i amics, en un entorn segur i divertit.\nEls campaments escolars són ideals per compartir amb els companys i gaudir d’aprendre d’una manera diferent. A més, les excursions en l’etapa escolar sempre són una aventura i una forma divertida de compartir amb els amics experiències que perduren per a tota la vida.\nDes Activitats Cerdanya hem preparat diversitat de programes on podem combinar aspectes culturals, esportius, mediambiental, multiaventura, adequats perquè la vostra excursió aquest dissenyada d’una manera divertida i atractiva. Tots els nostres programes són a manera exemples, podem modelar cada un d’ells per trobar el que esteu buscant.\nContacta amb Nosaltres i busquem la millor opció\nTambé a Activitats Cerdanya per a Escolars\nGuies de Muntanya a La Cerdanya


La fruita perduda i trobada a la tardor\nComunicacions (climàtiques) creatives\tComunicacions (climàtiques) creatives\nCodony (Cydonia oblonga, família rosàcies)\nPer: Daniel Climent Giner\nEn moltes cultures, la tardor és una estació minusvalorada en tant que representa de manera molt visible l’aparent mort de la naturalesa.\nPerò a les terres de clima mediterrani, la letargia de la naturalesa no sols no és tan evident (pensem en la impertorbable serenor dels nostres carrascars, màquies, garrigues o espartars), sinó que, estimulades per les pluges que ens arriben, es donen certes manifestacions específiques de vitalitat que legitimen el nom de primavera d’hivern, com també se la coneix.\nAra bé, mentre que la primavera i l’estiu ens han delectat amb una variada seqüència de fruites, a quina més sucosa i saborosa, la tardor pot semblar un parèntesi fruiter en el qual el món vegetal es mostra incapaç d’oferir-nos una gamma tan rica de sabors, aromes, textures, formes o colors.\nMalgrat no ser comparable en quantitat ni varietat amb la fruita de l’estiu, la tardor ens ofereix un conjunt de sabors gens menyspreable, entre els quals incloem figues, dàtils, raïm i fins i tot llavors com l’ametlla, la castanya i l’aglà o bellota.\nA aquesta llista podem afegir algunes fruites que semblaven perdudes i que afortunadament tornen a recuperar-se, com la magrana.\nNo acaba en aquests el ventall de sabors, textures i aromes, sinó que, encara presents en la muntanya, en els últims arbres conservats com una relíquia o simplement en la nostra memòria odorífera i cromàtica, la tardor ens oferia antany fruites que avui dia tot just arriben fins nosaltres, perquè no ho tenen fàcil per passar la garbella de la comercialització o de les modes gustatives; bé perquè plantegen problemes com ara una forma irregular, per la dificultat de la recollida, el temps o la superfície necessaris perquè una sobremaduració pausada els faça agradables al gust; o simplement per la presència en el mercat de fruita de països llunyans més atractiva i saborosa.\nEl resultat és que pràcticament ha desaparegut del nostre imaginari col·lectiu tot un ventall fruiter que va ser conegut per alguns de nosaltres quan érem nens i que avui dia és quasi clandestí; o accessible tan sols als qui conserven amb cura els últims exemplars d’arbres o arbustos que durant segles van conformar part de l’univers cultural dels nostres avantpassats amb fruits com la codonya, la serola o sorolla, la serva o sèvia, la móra d’esbarzer, la magrana, la figa de pala, el gínjol, el caqui, el lledó, la cirera d’arboç, el murtó i la nyespra.\nFruits que han quedat registrats indeleblement en el record olfactiu i visual dels qui, possiblement, som l’última generació que va conèixer el ritme de les estacions sense deixar-se atordir pels reclams publicitaris dels grans magatzems.\nI a una d’aquestes fruites, relegada però entranyable, dedicarem aquest article com una aproximació, ja que no gustativa, sí almenys etnobotànica, és a dir científica i alhora literària, artística, etimològica, culinària, medicinal, toponímica, antroponímica i fins i tot visual.\nPseudoevangeli segons Sant Miquel\nSi hi ha un fruit tradicionalment associat a l’arribada de la tardor, aquest és el codony. Tant és així que l’inici de l’estació es coneix com “estiuet de sant Miquel” o “estiuet dels codonys” a causa del lleuger augment que solen experimentar les temperatures al voltant de sant Miquel (29 de setembre) coincidint amb la maduració dels primers fruits del codonyer.\nEncara que en el seu lloc d’origen, el centre i sud-oest d’Àsia, el codonyer és un arbust, en ser conreat es transforma en un arbre de fins a sis metres d’altura de branques tortuoses que, quan eren joves, posseïen tal flexibilitat i tenacitat que temps enrere eren preferides a les del vímet.\nLa frondositat que assoleix en cobrir-se de fulles i fruits produeix tal sensació de plenitud que va servir d’inspiració al director Víctor Erice i a l’operador Javier Agirresarobe per filmar El sol del membrillo (1992), una al·legoria on relacionen l’exuberància vegetal de l’arbre amb la creació artística del pintor de Tomelloso Antonio López.\nQuan la primavera anuncia l’hora de la floració, de les branques brollen, individuals, belles i relativament grans (fins a cinc centímetres), nombroses flors de pètals blancs o rosats.\nEls seus cinc pètals, protegits per cinc sèpals dentats, formen el jaç nupcial d’un harem on cinc nòvies (els pistils femenins, que formaran les cinc cavitats del cor) esperen l’arribada del pol·len fecundador mentre els seus companys masculins (entre quinze i vint-i-cinc estams) romanen a l’espera de l’insecte que s’encarregue de dur el seu pol·len a uns altres harems de la mateixa espècie.\nEl fruit és un pom globós o piriforme, és a dir, format per pell, carn i cor, una estructura similar a la de les peres i les pomes (malum, en llatí < del grec melon).\nMalgrat tenir un cor endurit, les llavors són capaces de quallar fins trenta vegades el seu pes en aigua i formar un mucilag molt apropiat per a suavitzar i ablanir les asprors de la pell i els llavis tallats, així com per a tractar certes inflamacions oculars i per a fer gomines i gels per als cabells. Però, això sí, les llavors s’han de posar senceres, sense partir ni picar, ja que en cas contrari alliberarien àcid cianhídric o cianur d’hidrogen (HCN), capaç de produir trastorns indesitjables.\nA diferència de les peres i les pomes, la pell del codony es troba coberta d’una pelussa cotonosa que es desprèn en flocs en fregar-la.\nTal com adverteix el refrany castellà, crecerá el membrillo y mudará el pelillo. I així, en madurar, deixa al descobert una pell fragant i d’un bell color groc daurat que es mostra entre les fulles com un rutilant i perfumat sol tardorenc.\nTan radiants, refulgents, resplendents, relluents i rutilants poden semblar els codonys (quants adjectius solars comencen per “r”!) que cada vegada hi ha menys dubtes que aquestes foren les “pomes d’or” de Virgili; o les que van ser robades per Hèrcules del Jardí de les Hespèrides; o les que el sagaç Hipòmenes va utilitzar per distraure Atalanta en la cursa en què es jugava la mort o l’amor de l’única heroïna capaç d’acompanyar els argonautes.\nI perfumats, sí, ja que desprenen una aroma tan agradable que fins fa poc temps existia el costum de col·locar codonys entre la roba neta d’armaris i baguls perquè comunicara la seua fragància a la roba de llit i a la de vestir.\nÉs possible que a aquesta fragància tan subtil com persistent es dega l’antiga consideració del codony com a símbol eròtic equiparable a la murta i a les roses, tal i com figura en un cant coral grec (del 600 aC) on el poeta Estesícor lloa les noces de Menelau i la bella reina Helena:\nMolts codonys llançaven\ndintre del carro del sobirà\ni molts brots de murta,\ncorones de roses\ni garlandes trenades de violetes.\nUna Helena destinada a enamorar-se del príncep troià Paris des que aquest va atorgar a la deessa Afrodita una altra “poma daurada” com a premi en el més famós concurs de bellesa de l’antiguitat, i per la qual cosa se solia representar la deessa Venus, la vicària d’Afrodita a Roma, amb un codony en la mà dreta.\nLa compacta carn del codony, d’un color blanc cremós, no compleix, però, les expectatives que la seva aroma promet, ja que és dura, granulosa, poc sucosa i tan aspra que resulta quasi immenjable quan està crua. Aquesta aspror (aspre com un codony) la deu a la seva riquesa en tanins, polifenols que li confereixen tal astringència que freqüentment ha estat usada com antidiarreica. Justament l’oxidació d’aquests tanins explica que la carn es torne negra en entrar en contacte amb l’aire i deixe de ser astringent, com succeeix amb les pomes.\nNo obstant això, no tot és negatiu, ja que al costat dels tanins es troben quantitats significatives de calci, fòsfor, ferro i vitamines A, B1, B2 i C, tot això embolicat en un paquet ben travat de cel·lulosa (fibra).\nD’altra banda, tot i que més escasses, hi ha varietats dolces i agradables al paladar, com la gruixuda codonya (membrilla, a Múrcia), de polpa fina i sucosa, i la codonyeta (conyeta al Baix Vinalopó, membrillica al Baix Segura, azamboa a Extremadura), que compensa la seua menor grandària amb una major dolçor.\nPossiblement es referia a alguna d’aquestes el poeta llatí Alciatus quan, recordant el legislador grec Soló, deia (segons la traducció de Pinciano, de 1549):\nPoma novis tribui debere Cydonia nuptis\ndicitur antiques constituisse Solo:\ngrata ori et stomacho cum sint ut et habiliis\nillis sit suaves, blandus manet et ore lepos\nPrecepto de Solón fue que la esposa\nel membrillo por don se presentasse,\npor ser muy sana fruta y deleitosa,\ny que en la boca suave olor dexase.\nEn l’antiga Roma també es feia menjar un codony als jovençans abans de travessar l’entrada de la seua nova llar, com a signe propiciatori de la relació que anaven a començar.\nAlgunes d’aquestes varietats dolces, més primerenques que la resta, servien per a temperar l’ànima i el cos en la festa de sant Roc (16 d’agost) a Callosa de Segura. Mentre el predicador atronava l’església amb el seu habitual sermó sobre patrística, mesclant sant Agustí amb sant Ambrosi i el sursum corda amb l’habeascorpus, la gent, alternant el temor amb l’avorriment, assentia sense entendre gens ni miqueta mentre assaboria les primeres membrillicas que, en previsió que es compliren les amenaces infernals, havien dut “per si de cas …”.\nÉs possible que aquestes varietats de “pomes dolces” es confongueren terminològicament amb la gelea feta coent amb mel els codonys prèviament pelats i descorats (cotonea incoqui melle, segons Plini): mentre que aquelles eren anomenades a Roma melimelum (del grec meli, “mel”, i melon, “poma”), la compota rebia el nom de melomeli, amb els mateixos vocables però en ordre invers.\nExcepte aquestes varietats, els codonys crus són molt aspres. No obstant això, quan es cuinen transformen en profunditat la textura i el sabor i adquireixen qualitats organolèptiques més estimables.\nLa transformació més senzilla consisteix a fornejar-los, com diu Jaume Fàbrega que fa la comunitat sefardita de Turquia amb els seus brimbriyos al orno.\nPerò fins i tot hi havia receptes més antigues en què el codony apareix cuinat com acompanyament de les carns. Així, per exemple, el cèlebre gourmet del segle I dC Caelius Apicius (o Apici) recomana en De re coquinaria, el llibre de cuina més antic que es coneix, els codonys bullits i presentats amb mel com a guarnició de la carn de caça. Això no ens hauria d’estranyar, ja que la cuina romana, com la xinesa i la medieval i renaixentista europea, solia presentar els plats dolços com els principals del banquet, sense esperar al final per a assaborir-los com a postres.\nEn el segle XVII, el codony seguia acompanyant guisats de carns, com recull Montiño, cuiner del rei Felip IV de les Espanyes i autor d’un reputat llibre de cuina. Una recepta similar, amb carn de corder, encara perviu en la rica i variada cuina mallorquina.\nTambé s’ha usat el codony per a fer licors d’agradable tast i aroma.\nQuan es bull amb poca aigua i s’esprem la melassa resultant, forma una gelea que ha estat emprada en medicina popular per tallar la diarrea.\nPerò, de totes les formes de preparació, és la confitura sòlida la que s’emporta la palma (amb el permís dels dàtils, per descomptat).\nDaniel Climent i Giner. Catedràtic de secundària de Ciències de la Natura. IES Badia del Baver, Alacant.


L’1 de maig començarà a Xangai, la capital econòmica de la Xina, l’Exposició Universal Xangai 2010, un dels esdeveniments més importants celebrats en la història del país asiàtic. La mostra durarà sis mesos i ocuparà 525 hectàrees al districte de Pudong, a les ribes del riu Huangpu. Aquesta exposició universal sorgeix amb el lema “Millor ciutat, millor vida” i vol oferir solucions als reptes que plantegen les grans megalòpolis i l’imparable creixement urbà del segle XXI, que ja es coneix com a segle de les ciutats.\nXangai, amb prop de 20 milions d’habitants, és el centre financer, econòmic i industrial de la Xina, un país que amb l’Expo 2010 farà un pas endavant per consolidar la seva presència en l’escena internacional. La ciutat de Xangai és l’exemple típic d’un fenomen global: el moviment massiu i sense precedents del camp a la ciutat. Aquest èxode rural comporta reptes mediambientals, socials i econòmics que cal afrontar immediatament. Amb aquesta exposició universal es pretén generar un debat, intercanviar idees i reflexionar sobre aquests desafiaments.\nEspanya estarà present a Xangai amb un pavelló d’uns 7.000 m2. Del seu projecte s’ha encarregat l’estudi d’arquitectura Miralles-Tagliabue. Aquest pavelló comptarà amb espais temàtics dedicats a donar a conèixer diversos aspectes de la realitat espanyola (economia, art, cultura, història i esport). El recorregut de l’exposició s’ha estructurat en tres àmbits: “De la naturalesa a la ciutat”, “De la ciutat dels nostres pares a l’actual” i “De la ciutat actual a la dels nostres fills”. Mitjançant aquests tres aspectes es vol transmetre una imatge moderna d’Espanya i de les seves ciutats i potenciar el coneixement del nostre país a la Xina. També hi haurà un pavelló de Madrid que serà un rèplica de la Casa de Bambú, un singular edifici de Carabanchel. Així mateix, ciutats com ara Barcelona i Bilbao tindran presència a l’Expo 2010, ja sigui pels seus projectes innovadors de rehabilitació i conservació de cascs històrics i antigues zones industrials, o per la modernització de l’antiga estructura urbana.\nEl full bloc reprodueix edificis i monuments emblemàtics de les ciutats espanyoles representades a Xangai 2010, a més d’una imatge dels pavellons d’Espanya i de Madrid.


De l’orxata del Peret al vaixell-restaurant: la Porta del Mar d’Alacant - Alicanteplaza\nDe l’orxata del Peret al vaixell-restaurant: la Porta del Mar d’Alacant\nLa font que presideix la Plaça del Mar d'Alacant.\nUn trencaclosques de records i ocurrències dóna la benvinguda a la mar d’Alacant. Per què fa dècades que la ciutat no es troba amb el seu horitzó blau?\nALACANT. Trenta, vint-i-nou, vint-i-huit, vint-i-set... Es posa en marxa el breu comte enrere perquè el semàfor es pose en verd per als vianants, després d’uns minuts d’espera que han plenat vora i vora de la carretera com un parlament internacional improvisat entre turistes i venedors ambulants. Bermudes, banyadors i camisetes de tirants és el look imperant, encara que alguns homes –de moment, quatre- han decidit caminar sense camiseta. Si foren dones, ja hauria titular. A la gentada sembla que li envaeix una sensació d’anonimat semblant a la de la plaça Triangular de Benidorm.\nSi s’haguera de marcar el centre de la plaça seria este pas de vianants on es concentren tots els moviments, perquè açò no és una plaça sinó una rotonda, com li passava a la glorieta de Sergio Cardell. La Porta del Mar és tan poca plaça que s’ha quedat sense nom: la gent l’ha acabat identificant com "el Melià", una improvisada metonímia en homenatge al mur que tapa la mar del Postiguet. En el millor dels casos, cartells oficials inclosos, s’indica com a plaça del Mar. Després no és d’estranyar que creueristes com Yvonne i Carl es perden a la plaça del Topete del Raval Roig intentant pujar al castell.\nVint-i-tres, vint-i-dos, vint-i-u, vint... Els vianants deixen enrere el Peret, la centenària geladeria de l’Esplanada, i un quiosc de premsa on les postals de Guadalest i la plaça de Sant Gregori, Elx amb el palmerar i places com la del Raval, Alcoi amb la plaça d’Espanya o Tabarca i la plaça Gran rivalitzen amb les de la ciutat d’Alacant, que són minoria.\nA este punt arranca l’Esplanada d’Espanya, coneguda com el Malecó primer i el Passeig dels Màrtirs de la Llibertat després. Just ací s’alçava un monument que homenatjava als liberals que foren afusellats per revoltar-se contra la regència d’Espartero el 1844. Després d’espontanis homenatges populars, el 1907 es va inaugurar el monument fet per Vicente Bañuls –el mateix escultor de la font de la plaça Gabriel Miró- i el 1941 el règim de Franco el va enderrocar i utilitzà les seues pedres per alçar el Monument als Caiguts de la Vega Baja a Aiguamarga, en homenatge a uns màrtirs franquistes.\nA les fotografies queda retratada una Porta del Mar abarrotada de gent cada 8 de Març a l’acte de record que es va celebrar fins a l’arribada de la dictadura. De fet, als 80 s’impulsà la construcció d’un nou monument amb un estil més modern i fins i tot Díaz Alperi –aleshores president de la Diputació- va donar suport a la infructuosa iniciativa.\nQuinze, setze, catorze, tretze... Els Màrtirs de la Llibertat no són l’unica petjada de la història de la plaça. Entre el Peret i la impressionant Casa Carbonell, el paviment dibuixa la marca de les restes arqueològiques de la Porta del Mar, el que era el principal accés de l’antiga muralla des del moll. D’altres monuments no s’han conservat ni els fonaments, com l’antic Mercat de la Mar, un edifici porticat de mitjan segle XIX que es va convertir en la principal plaça comercial de la ciutat. S’ubicava enfront la Casa Carbonell i es va enderrocar el 1912 per traslladar-se primer a la Rambla i finalment a l’actual Mercat Central. Pitjor va ser el cas de la Comandància de la Marina, un edifici de regust àrab que encara que estava protegit, va ser enderrocat una nit del 1994. L’amnèsia de la ciutat no només afecta el patrimoni material: només una placa recorda els últims dies de la Guerra Civil espanyola que acabà ací mateix, al que hauria de ser un espai memorial de tot el país. Això seria impensable a França o Alemanya. Just el contrari del que van fer a Elx amb la plaça de la Llotja.\nDeu, nou, huit, set... La marea humana camina en direcció al Port Vell i al Postiguet. Als últims anys el passeig del port ha anat depurant-se: on abans es veia l’estrident façana del Casino que semblava exportat directament de Las Vegas, des de fa un any s’anuncia amb un asèptic fons blau. I al costat compartia protagonisme fins fa uns mesos la rèplica del Santíssima Trinitat, un vaixell de l’Armada espanyola del segle XVIII que no tenia cap relació amb la història de la ciutat, però es va convertir en un restaurant flotant durant uns mesos. Ara no desentonaria en cap parc temàtic.\nA l’altre costat del Passeig del Port encara hi ha un carrusel de cavallets com el del Sacré Coeur de París i l’escultura de Ripollés. Ademés, enmig de les rotondes també hi ha un homenatge al Soldat de reemplaçament, un vaixell de la Volvo i una bandera espanyola. Això sí, el rellotge de la Volvo que es va inaugurar per 50.000€ s’acaba de trobar a uns magatzems del Port. Una acumulació de records que reflecteixen la decadència d’una etapa que no s’ha acabat de tancar.\nCinc, quatre, tres, dos, u... Els més endarrerits acaben de creuar el pas de vianants. El filòsof Braudillard deia ja als anys 90 que la línia entre l’autenticitat i la falsedat s’està tornant cada volta més borrosa. A la Porta del Mar ja no es sap què és autèntic, què és temporal, què és de tots i què és privat. Encara que s’ha anat buidant, la plaça s’ha convertit en un patchwork d’ocurrències i hui en dia no té cap proposta a curt termini. Podria ser la Porta del Mar de qualsevol lloc del món perquè s’ha oblidat dels qui la podrien utilitzar cada dia de camí entre l’Esplanada, el Port i el Postiguet. Tant fa que siga una plaça de barri com la Manila o l’emblema turístic d’Alacant: recuperar la mediterraneïtat de les nostres ciutats no es fa a colp d’eslògan publicitari. És més senzill: quan ha sigut l’última vegada que ha vist uns xiquets saltar a la comba a la Porta del Mar?


La ola | Pati de llibres\nUna nena arriba amb la seva mare a la platja. La mare surt d’escena i hi entren les gavines, personatges secundaris d’aquesta història poètica, dinàmica i divertida que ens explica com gaudeix amb el mar la nena.\nCorraini ha publicat en italià un assaig on Suzy Lee explica que els seus àlbums il·lustrats Espejo, La Ola i Sombras, publicats en castellà per Barbara Fiore, formen una trilogia on ha estat investigant el paper que té la part central de la doble pàgina en el contingut de la història narrada amb imatges.\nD’aquí va sorgir el primer àlbum de la trilogia, Espejo, vertical com un mirall clàssic, on allò que comença semblant la realitat acabarà esdevenint la fantasia i a la inversa. Amb La Ola va fer un pas més en la seva investigació, canviant la verticalitat del mirall per l’horitzontalitat de l’onada, l’horitzó del mar. L’àlbum és apaisat però la lectura es continua fent d’esquerra a dreta. La relligadura és la frontera que el mar no pot travessar fins que no la travessa primer la nena. I tot canvia. El tercer pas de la investigació afecta el format i també la lectura de la seqüència narrativa. Sombras és un àlbum apaisat que es llegeix de dalt a baix, quan llegim el pas de la realitat a la ficció, l’ombra.


Borràs replica a ERC que els "ultimàtums" afegeixen pressió per "intentar descarrilar" un acord ~ EbreDigital.cat\nLa presidenta del Parlament, Laura Borràs, ha considerat que els ultimàtums són “pressions” i que “no és el que més convé” a la negociació. D’aquesta manera s’ha referit en una entrevista a l’ACN feta abans de la segona cimera a Lledoners al fet que ERC fixés l’1 de maig com a data per arribar a un acord de govern de coalició amb Junts. Per a Borràs, cal posar tots els esforços en fer que les coses funcionin i no en posar “pressions sobrevingudes que el que segur faran és intentar descarrilar o ajudar a descarrilar el que ha de quedar més ben encarrilat que mai“. D’altra banda, la presidenta de la cambra catalana defensa que els partits han de preparar com avançar cap a la independència per desenvolupar-ho ara i no deixar-ho per al 2023.\nBorràs ha recordat que el govern en funcions va proposar fer les eleccions el 30 de maig, per tant, segons ha apuntat, en aquests moments encara ni s’haurien celebrat els comicis i la formació del govern no s’hauria produït fins a després de l’estiu. “Però ara sembla que no puguem viure ni un dia més sense govern. Hi ha un govern en funcions que pot funcionar“, ha afegit en referència a la urgència d’ERC per formar ja un nou executiu.\nSegons Borràs, el 26 de maig sí que és un termini que suposa el límit per no anar a unes noves eleccions i ha defensat que s’ha de treballar en el marc d’aquest calendari. “No fa falta afegir altres límits que posen més pressió i que poden treure fiabilitat i robustesa a un acord que ha de ser molt sòlid i robust“, ha argumentat. Tenint en compte que el primer debat d’investidura fallit de Pere Aragonès va ser el 26 de març, el reglament del Parlament estableix un termini de dos mesos per intentar una altra investidura, en cas contrari es convoquen automàticament noves eleccions.\nLa presidenta del Parlament no ha volgut entrar en els motius pels quals ERC ha afegit “pressió” a les negociacions i s’ha limitat a dir que no és partidària d’aquests “ultimàtums” que, segons ha dit, “lluny d’ajudar segurament afegeixen elements de tensió“. En el context actual, Borràs creu que ja hi ha molta tensió i que el que s’hauria d’intentar és, justament el contrari, “destensionar”.\n“Tenir una majoria independentista és perquè es pugui avançar cap a la independència i és això el que haurien d’estar preparant els partits independentistes per desenvolupar-ho no el 2023 sinó ara que és quan han rebut el mandat de les urnes“, ha conclòs. I és que l’acord entre ERC i la CUP fixa el 2023 com a marge per comprovar si la taula de diàleg amb el govern espanyol dona resultats.


Pla Educatiu d’Entorn de Badia del Vallès - MARGES\nDonem suport a l’Àrea d’Educació de l’Ajuntament de Badia del Vallès en la dinamització de les sessions del Grup Motor del Pla. Acompanyem aquest grup en la tasca d’aportar una mirada estratègica al procés, reforçar la comunicació interna i externa, generar i validar les propostes de treball de les comissions, i fer-ne el seguiment i l’avaluació. Durant el curs 2018-2019 vam acompanyar un procés de reflexió per a l’acció sobre “L’èxit educatiu a Badia” en el qual van ser-hi presents grups d’adolescents i joves, famílies i professionals. Fruit d’aquest procés, l’any 2019 es crea un nou grup comunitari de treball sota el paraigües del PEE entorn la Coeducació. Durant el curs 2020-2021, molt marcat per la pandèmia, com a línia estratègica, es va impulsar un procés de reflexió per a l’acció entorn la Desafecció, al qual se li dóna continuïtat aquest curs 2021-2022. Alhora, es vol aprofitar el nou curs per reactivar els Espais de treball que havien quedat aturats i crear-ne de nous per, d’una banda, contribuir a donar resposta a les necessitats detectades i, de l’altra, facilitar espais de participació efectiva de veïns, veïnes i entitats en el dia a dia del PEE, reforçant la seva dimensió comunitària.


Fins a 92 espècies d'aus viuen al Port de Tarragona | Diari de Tarragona\nFins a 92 espècies d'aus viuen al Port de Tarragona\nAquest matí s'ha presentat 'La Guia de les Aus del Port de Tarragona'\n7 de Julio de 2015 - 14:53 hs\nUn au sobrevola el Port. Foto: Port TGN\nAvui s’ha presentat ‘La Guia de les Aus del Port de Tarragona’, un projecte resultat del compromís del Port amb el medi ambient i el creixement sostenible, impulsat per la direcció d’Instal·lacions i Medi Ambient del Port amb l’objectiu de donar a conèixer la varietat de l’avifauna a la instal·lació portuària tarragonina i promoure la consciència sobre la necessitat de respectar l’entorn i la biodiversitat que ens envolta. Al Port de Tarragona es podeu veure i identificar més de 200 espècies d’aus, i la guia recull les 92 espècies més habituals que utilitzen l’entorn portuari com a hàbitat.\nAquesta guia és un manual amb llenguatge senzill i didàctic, que inclou fotografies de cada espècies realitzades in situ al Port de Tarragona, i amb fitxes tècniques amb dades essencials i curiositats que ajudarà al lector a conèixer les espècies que en algun moment de l’any o de forma permanent podem trobar en l’entorn portuari tarragoní. Amb aquesta publicació, el Port de Tarragona té la intenció de donar a conèixer la vida que existeix entre grues i sitges, dàrsenes i molls, i entre les parets i les roques que donen forma al Port.\nL’acte de presentació de la publicació ha comptat amb la presència de Montse Adan, directora de Relacions Institucionals i Comunicació del Port de Tarragona; Albert González, responsable de Medi Ambient del Port; i Antonio Peco, tècnic de Medi Ambient del Port.\nMontse Adan ha obert l’acte i ha destacat els objectius que persegueix el Port de Tarragona amb l’edició d’aquesta guia en el marc del respecte per l’entorn i la biodiversitat. Tanmateix, ha agraït la tasca del fotògraf Ferran Aguilar i de Txiqui López amb els textos de la publicació. Al seu torn, Albert González ha remarcat que per la seva ubicació el Port de Tarragona és zona de pas de les aus migratòries i que en la instal·lació portuària troben la possibilitat de descansar i alimentar-se. González ha explicat el disseny de ‘La Guia de les Aus al Port de Tarragona’ i com respon a l’objectiu d’utilitat i usabilitat.\nAntonio Peco ha explicat la feina diària dels tècnics de Medi Ambient per tenir cura de la biodiversitat existent al Port. Així mateix, ha fet referència a anècdotes curioses relacionades amb l’avifauna del Port de Tarragona, com per exemple la cria de la gavina corsa a l’ampliació del moll de la Química. Peco també ha explicat que gràcies al procés d’anellament es coneix d’on provenen les aus i és més fàcil poder identificar-les.\n‘La Guia de les Aus del Port de Tarragona’ es distribuirà per les Biblioteques del Camp de Tarragona. També es pot adquirir per 10€ al Museu del Port i a llibreries de la ciutat de Tarragona.


Notícies - Aikido Vilassar\nClasses de Defensa Personal en AV\nAV introdueix aquesta temporada Classes de Defensa Personal dirigit per mestres titulats en la disciplina. Començant d'allò més bàsic i lentament pujant el nivell, t'ajudarem a evitar, contenir i resoldre conflictes. Ens adaptem a les vostres necessitats i practiquem en un entorn divertit i que et ajudés a millora ...\nInici de Temporada 2018/19 AIKIDO\nS'inicia la nova temporada a AV amb ganes de tornar a veure els vells companys i companyes i esperant a conèixer als nous alumnes. Anima't i comença amb nosaltres aquest dimecres 23/12/18.\n¡Provar l'Aikido a Vilassar de Mar!\nAquest any continuem amb les classes d'aikido infantil. Es faran a les instal·lacions del Ateneu de Vilassar els divendres de 18:30 a 19:30. Dirigides a tots els nens i nenes de 5 a 14 anys que estiguin interessats a practicar un art marcial. Al mateix temps la nostra associació seguirà ...\nACAV amb les Dones Proximas Classe-Taller de Defensa Personal Femenina.\nUn Dissabte al mes de 10:00 a 13:00 a l'Escola del Mar C / Geroni Anye i Casasnovas\nOS HI ESPEREM\ntu si que POTS vine i nosaltres t'ensenyarem com.\nAikido Vilassar colabora en las activitats per a joves organitzades a "Can Martinet" ajuntament de Cabrera de Mar.\nAcabades les vacances d’estiu (per alguns) encetem “el nou curs” amb moltes ganes. Aquest any continuem amb les classes d’aikido infantil. Com l’any passat es realitzaran a les instal·lacions del Pérez- Sala els divendres de 18:30 a 19:30. Dirigides a tots els nens d’antre 5 i 14 ...\nBuenas!! Ya la tenemos aquí un año más, nos complace animaros a participar en lo que ya se está convirtiendo en un ...\nTrobada Aikido Infantil a Canet\nExàmens de DAN de ACAC\nBones companys!! Darreres notícies sobre els exàmens, per motius aliens a Aikido Vilassar es canvia la data programada anteriorment per al dia 5 d'octubre pel dia 19 d'octubre. Tota la resta segueix igual el lloc Pavelló Municipal de Vilassar de mar, els horaris de 09:00 a? .., El tribunal Jaume ...\nNova Web AV\nAV estrena web i logotip. Si us plau visitar les diferents seccions i agradecerimoa vostres comentaris que ens ajudin a millora el contingut i web en general.


Notícies » Ajuntament de Lleida » "El Refugi dels Peluts", nou nom per al Centre d'Acollida d'Animals de Companyia de Lleida\nData de publicació: 21/7/2020\nUn treballador del centre amb un dels gossos acollits al Refugi dels Peluts\n"El Refugi dels Peluts" és la nova denominació que des d’avui adopta el Centre d’Acollida d’Animals de Companyia de Lleida. Entre les desenes de noms proposats per la ciutadania, aquest ha estat l’escollit, i a partir d'aquesta nova denominació ja s’està treballant en el disseny de la nova imatge del centre. El canvi de nom s’emmarca en una campanya per aconseguir més voluntariat i més adopcions.\n"Volem agrair a totes les persones que han aportat propostes, demostrant un cop més aquesta implicació ciutadana que és imprescindible per al funcionament del Refugi dels Peluts, per millorar la salut i el benestar dels gossos i els gats i incrementar les adopcions", ha destacat el regidor de Transició Ecològica, Sergi Talamonte.\nEn aquest treball continuat per la salut i el benestar animal, el Refugi dels Peluts veurà millorades les seves prestacions amb la incorporació d'una veterinària clínica a mitja jornada. Aquesta millora se suma a la incorporació recent de la nova figura del dinamitzador del Refugi, que també atén els usuaris i els assessora en els tràmits que cal fer per recuperar, adoptar una mascota, tramitar la llicència d’animals potencialment perillosos o d’altres gestions relacionades amb els animals de companyia.\nEl Refugi compta amb la col·laboració d’onze voluntaris i voluntàries que ajuden en la socialització dels animals, els passejos per fer acompanyament emocional i el treball per fomentar les adopcions. La Regidoria d’Habitatge i Transició Ecològica també ha signat convenis de col·laboració amb 3 entitats animalistes i protectores de Lleida per cedir en adopció animals del CAAC.


Aules de 2 anys gratuïtes, transport i reagrupament de centres, les mesures de Compromís per a revertir el despoblament rural - Diari La Veu\n21 abril 2019 18:00h\nCompromís vol potenciar les aules de dos anys i que el 100% siguen gratuïtes la pròxima legislatura. / COMPROMÍS\nVALÈNCIA. El cap de llista de Compromís a les Corts per Castelló, Vicent Marzà, ha assegurat que la coalició "impulsarà una Estratègia Valenciana de Desenvolupament Rural Sostenible per a revertir la despoblació, acompanyada d'un fons específic per a promoure el desenvolupament rural integrat gestionat des de l'Agència Valenciana de Promoció Rural i Lluita contra la Despoblació".\nLa coalició vol promoure una llei de serveis mínims públics garantits, segons va afirmar aquest dissabte l'actual conseller d'Educació, Vicent Marzà, qui junt amb la número dos a les Corts, Mónica Àlvaro, ha desenvolupat en un acte a la Casa Social de Vilafranca (els Ports) les mesures per a revertir el despoblament.\nMarzà va explicar que, per a Compromís, "revertir la despoblació és un objectiu prioritari", per això desenvoluparà una estratègia de desenvolupament rural sostenible que "es complementarà amb la llei de serveis mínims públics garantits, que estableix que també a les comarques d'interior i xicotets municipis la ciutadania ha de tindre sanitat, educació, transport i recursos de serveis socials".\n"No pot haver-hi cohesió social si no hi ha cohesió territorial i també els castellonencs que viuen en el món rural tenen els mateixos drets que els qui viuen en zones urbanes", va defensar Marzà. En aquesta línia, va subratllar que "des de l'Agència Rural Valenciana es coordinaran les actuacions i polítiques en territoris rurals de les diferents administracions per a millorar l'efectivitat de programes com 'Un poble, una escola'".\nDe la mateixa manera, l'agència "potenciarà les aules de dos anys, que el 100% seran gratuïtes la pròxima legislatura i que han tingut un efecte positiu en l'augment d'alumnat en les localitats d'interior on s'ha implementat". També "millorarà l'efectivitat de les ajudes a polígons industrials que municipis com Vilafranca han rebut aquesta legislatura", va agregar.\nA més, va destacar que, en matèria educativa, Compromís "garantirà el servei de transport escolar en zones rurals i facilitarà l'agrupació de centres rurals, a més de dotar-los de recursos necessaris per a adaptar-los a la seua singularitat".\nAixí mateix, Àlvaro va recordar que en aquest mandat s'han recuperat les ajudes per a la primera instal·lació de joves agricultors i d'agricultors menors de 40 anys, la qual cosa ha permés "augmentar progressivament la incorporació de joves a l'agricultura en el món rural".\nÀlvaro va afegir que la coalició "potenciarà les polítiques de gènere adaptades a l'interior perquè les dones tinguen igualtat d'oportunitats en aquest àmbit, per a tancar la bretxa social entre dones i homes i evitar l'èxode de dones que s'està produint".\nEn aquesta línia, va detallar que, a més de mantindre les ajudes a polígons de les diferents comarques, impulsarà un Pla de Turisme Rural en Comarques d'Interior que done suport a les modalitats que més s'adeqüen a l'entorn cultural i ambiental i posarà en marxa també el Fons Forestal Valencià perquè els propietaris i municipis que gestionen els boscos de forma sostenible reben una compensació que compense aquestes pràctiques".\nEscriba el número 149478


Tractament de l’infart de miocardi | Cardiologia Padilla & Moure\nExisteixen diferents possibilitats per al tractament de pacients amb infart de miocardi o angina de pit. Un d’aquests tractaments és l’angioplàstia coronària, que consisteix a dilatar una artèria obstruida total o parcialment i col·locar una petita pròtesi anomenada stent, que actua de contenció en la paret de l’artèria coronària, permetent el normal restabliment del fluxe de sang.\nPer a la realització de l'angioplàstia cal fer un cateterisme cardíac, que consisteix a introduir un tub des del canell o l'engonal i, a través de les artèries, arribar al cor. A través d'aquest tub es visualitzen les artèries i es fa arribar l'stent a l'artèria malalta.\nEn altres casos, el millor tractament és un bypass coronari, que consisteix a aportar el flux sangini necessari mitjançant ponts de vena o artèria que s'uneixen a les artèries coronàries més enllà de les porcions d'artèries obstruides. Es tracta de cirurgia cardíaca, i la duen a terme els cirurgians cardiovasculars.\nSerà el cardiòleg qui, en qualsevol cas, hagi d’avaluar el procediment a seguir.


Gabriel Córdoba: “Ser gai i monologuista no és cap problema. El problema és dir-ho a sobre d'un escenari” - Teatre Barcelona\nActor, monologuista i professor de stand-up, Gabriel Cordoba fa 16 anys que es dedica al món de la comèdia. Després de passar pel Teatre del Raval, torna amb el seu renovat espectacle Superstar, aquesta vegada, a la Sala Ars. En el xou, explica el salt d’un noi de poble a la gran ciutat des de la perspectiva d’un còmic obertament gai, cosa que, encara avui, continua sent una raresa en el gènere i una eina de canvi social.\nGABRIEL CÓRDOBA: Ser gai i monologuista no és un problema. El problema és dir-ho damunt d’un escenari. Abans de mi, a Espanya hi havia altres còmics gais però jugaven a l’ambigüitat o directament es feien passar per heterosexuals. Jo vaig ser el primer còmic de stand-up obertament gai a Espanya i el primer a gravar el seu monòleg per a Comedy Central. A més, jugava amb la ploma i amb la idea de l’evident que era. Després, ho van fer també altres companys. Fins i tot alguns que ja feien comèdia abans que jo, van sortir de l’armari en els seus espectacles després de veure’m a mi.\nEn aquella època, a més, devia ser més complicat que ara…\nSí, molt més. En el sentit que, socialment, no estava tan acceptat. La gent no estava acostumada a veure monòlegs i molt menys monologuistes gais. Actuar pels pobles d’Espanya va ser dur però molt alliçonador. I vaig aprendre moltíssim. Sobretot de què és el que la gent assumeix com a graciós i què és el que assumeix com a indignant. A vegades, el públic s’indignava perquè un gai ho digués d’aquesta manera damunt d’un escenari. Unes altres, els semblava divertit.\nTambé vas ser el primer còmic obertament gai a gravar un monòleg a Comedy Central…\nVa ser una experiència meravellosa perquè em van tractar molt bé, des del principi fins al final. No sóc jo qui hauria de dir-ho però imagino que això també ha obert el camí a altres còmics homosexuals que han decidit dir-ho obertament. El que em va estranyar molt és que Comedy Central trigués 11 anys a fer aquest pas.\nPer què hi ha tan poques dones i minories fent monòlegs de stand-up?\nHi ha poques dones en la comèdia famoses però hi ha moltes més dones del que la gent creu. Si vas a un micro obert ara o mires a la meva acadèmia el nombre d’alumnes que hi ha, són gairebé paritat. El problema no és que no hi hagi dones còmiques que ho estan intentant: el problema és que aquest negoci és gestionat encara per homes que fa 20 anys que ho fan i no estan molt oberts a donar l’oportunitat al fet que una dona còmica s’obri camí. No és absència de talent ni absència de ganes: és un heteropatriarcat que ens marca en aquest país a tots els nivells, inclòs el de la comèdia. I això s’aplica també a totes les minories.\nHi ha homofòbia en el món de la comèdia?\nHi ha homofòbia a Espanya i, per tant, també en la comèdia. Jo fa 16 anys que dic que sóc gai damunt dels escenaris i l’homofòbia continua estant present. El que passa és que ha canviat de forma, no de contingut. És a dir, abans em cridaven “maricó” des del fons d’un bar perquè estava socialment permès. Ara no. Però, per xarxes socials, m’ho diuen igual. O m’envien un missatge per a dir-me que això de ser gai està bé, és completament respectable, però que per què ho dic públicament, que m’ho podia estalviar. Que, al cap i a la fi, forma part de la meva privacitat. Això em recorda molt al discurs “que es casin però que no l’anomenin matrimoni” o “que al llit facin el que vulguin però que no es manifestin el dia de l’Orgull”. O que vulguin treure les banderes LGTBI dels ajuntaments.\nQuè ens explica Superstar?\nSuperstar parla de mi a través de la comèdia. De la meva vida, de la meva adolescència. De com vaig arribar a Barcelona. I de com, d’alguna manera, la vida té formes estranyes de concedir-te el que desitges. Perquè la vida que tinc ara com a còmic o com a actor s’assembla molt al que jo somiava quan estava en un poble de Múrcia. Encara que no és exactament el que jo volia. És com una versió alternativa de la meva felicitat. M’agrada explicar-ho així.\nPer què es titula així?\nPerquè és el que somia el meu alter ego. Jo sóc Gabi a la vida diària i després està el Gabriel Córdoba. I el Gabriel Córdoba té aquest toc de voler ser una gran diva dels escenaris. I està molt a prop de ser-ho, sense arribar a posar-se lluentons, boes ni maquillatge. Està més a prop del còmic estil showman o d’una cabaretera que de la imatge del stand-up pur americà. Encara que, al final, el que acabo fent és stand-up pur americà.\nCom vas passar de ser actor a monologuista?\nÉs el que m’han preguntat més vegades en la meva vida. No ho sé, sincerament. Jo sempre dic que les coses bones que m’han passat a la vida, m’han triat a mi. Jo no vaig triar ser còmic de stand-up, m’ho van proposar. Jo feia monòlegs còmics teatrals i em vaig presentar a un concurs perquè coneixia a la cambrera del bar que l’organitzava. I el vaig guanyar. Llavors, un representant del jurat em va oferir una actuació i em van pagar per una sola nit el que jo trigava a guanyar en teatre tres mesos. Així que em va semblar que podia alternar el teatre amb el stand-up per a costejar-me els cursos d’interpretació i les obres que volia muntar. I després em vaig enamorar completament de la disciplina del stand-up. Ara em considero gairebé més còmic que actor.\nQuina diferència hi ha entre actuar en un bar i en un teatre?\nActuar en un teatre em dóna l’oportunitat de fer coses que no puc fer en els bars. Per exemple, utilitzar vídeos, cantar cançons, fer un karaoke amb el públic, que la gent balli… Tot això, en un bar, per qüestions tècniques, gairebé mai es pot fer. Als bars, a vegades no hi ha ni escenari i el públic ve amb un altre interès més lúdic, més relacionat amb prendre’s una copa.\nLa teva acadèmia de monòlegs, Stand-up Academy Barcelona, porta diversos anys formant a còmics amb tu com a professor. Com veus a les noves generacions?\nSón la generació millor preparada. Jo fa onze anys que faig classe com a professor. Abans, quan preguntava quins eren els seus còmics preferits, com gairebé no hi havia accés al stand-up americà, em parlaven de Gila, Eugenio i altres artistes que feien, en realitat, una disciplina d’humor diferent. Els alumnes d’avui em parlen de Dave Chappelle o Joan Rivers. Saben perfectament qui són George Carlin, Lenny Bruce, Amy Schumer o Louis C.K. Això ja em fa començar amb ells des d’un lloc bastant més avançat. Per tant, aprenen més ràpidament i jo treballo amb més llibertat perquè ells saben molt bé el que volen.\nExisteixen els límits de l’humor?\nNo. El límit està en el que escolta, no en l’humor. La bellesa està en el que mira. Vaig veure en una pel·lícula una frase que deia: “Si et llegeixes Guerra i pau amb catorze anys i te la tornes a llegir una altra vegada amb 40, et trobaràs dos llibres completament diferents”. El mateix passa amb l’humor. Jo puc escoltar un acudit amb catorze anys sobre un noi gros i sentir que m’humilia perquè estic obès i, pesant els mateixos quilos, tornar a escoltar-lo 20 després i riure’m perquè, potser, ja no estic acomplexat i m’adono que està ben construït, és graciós i ric. Ha canviat l’acudit? No, he canviat jo. No hi ha acudits ofensius, hi ha gent que s’ofèn.\nCreus que, actualment, hi ha un excés de correcció política?\nNomés a les xarxes socials de les quals es fan ressò alguns mitjans de comunicació. Però no en la meva realitat. No en els bars en els quals jo actuo. No en la comèdia que jo veig. Crec que la majoria de gent que opina sobre comèdia al Twitter mai ha anat a veure un monòleg a un bar. Si vas a un bar o a un teatre a veure un monòleg de segons quins còmics a Barcelona o a un micro obert, veuràs que no hi ha cap correcció política. Ni tampoc hi ha d’haver-la, segons la meva opinió. El stand-up no va néixer per a ser políticament correcte. Va néixer per a just el contrari. És una arma transformadora de la societat. A vegades, no es pot transformar una societat sent políticament correcte. O sigui que cal ser políticament incorrecte perquè alguna cosa canviï a millor.\nPer què hauria de venir la gent a veure Superstar?\nPerquè és una hora i quart de diversió, de bon rotllo, de bona energia, de riures i cançons divertides. No és un concert ni un musical. Uso la música per a fer que la gent rigui. I si, a més, es poden emportar alguna cosa que parli també de la societat i que els faci pensar una mica o recapacitar o fins i tot veure les coses des d’un altre punt de vista, això que ens emportem tots. Així i tot, triïs el nivell que vulguis de profunditat de l’espectacle, la diversió està assegurada.


Les "Estampas Taurinas" de Maria Josepa Colom: l’excel·lència en la manera negra / El Blog de la BC / Inici - Biblioteca de Catalunya\nEts a: Inici / El Blog de la BC / Les "Estampas Taurinas" de Maria Josepa Colom: l’excel·lència en la manera negra\nLes "Estampas Taurinas" de Maria Josepa Colom: l’excel·lència en la manera negra\nEtiquetes: Maria Josepa Colom i Sambola , Fons personals , Gravats\nRecentment s’ha incorporat a la Biblioteca de Catalunya el fons de Maria Josepa Colom i Sambola (Cervera, 1927-Barcelona, 2017), gràcies al donatiu que ha fet el seu nebot Miquel Espot Vives i que inclou pràcticament tota la producció d’obra gràfica. Aquest donatiu esdevé una oportunitat excepcional per a preservar, catalogar, estudiar i divulgar l’obra d’aquesta gran artista gravadora, pintora i docent d’art catalana del segle XX. A grans trets, el donatiu el conformen obra gràfica amb proves d’artista i d’estat en diferents tècniques (xilografia, linòleum, litografia, aiguafort, punta seca, resina, manera negra...), les corresponents matrius xilogràfiques, calcogràfiques i litogràfiques, dibuixos en diferents tècniques, aquarel·les, guaixos, esbossos diversos, ex-libris, petits impresos com nadales, felicitacions, cartells i catàlegs de les seves exposicions, etc.\nM. J. Colom, Cap de noia, aiguafort (1958) i Ex-libris M.J. Colom, linòleum (1970)\nAl llarg de la seva carrera Colom va exposar arreu del món, tant a exposicions col·lectives com individuals, des de les primeres a Karachi de 1955, passant per Alemanya, Àustria, França, Suïssa, Portugal, països on el seu art era molt apreciat, fins a les diverses exposicions que va realitzar arreu d’Espanya i a Catalunya (Madrid, Lleida, Cervera, Barcelona, Vilanova i la Geltrú, etc.), exposicions amb continuïtat ben bé fins a finals dels anys setanta.\nEl seu món abasta des de temes universals i intimitats terrenals com la infantesa, la maternitat, els oficis, el circ, fins a l’abstracció, la mitologia, la religió, etc.; no acabaríem de definir l’amplitud del seu camp d’exploració i expressió més que gaudint del seu ric catàleg d’obres, suggeridores alhora que inequívoques i veritables, sense engany, curulles d’honestedat i veritat. Molt especialment des de la seva obra gràfica, d’un rigor tècnic a l’abast de pocs, Colom va assolir un llenguatge propi, una mirada particular i única, conreant gairebé totes les tècniques de gravat, tant directes com indirectes, destacant en l’aiguafort i, com veurem, en la manera negra, tècnica amb la qual realitzarà les Estampas Taurinas.\nL’edició de les Estampas Taurinas (1963): una tauromàquia amb mirada femenina\nL’any 1963 fou especialment prolífic pel que fa a producció d’obra gràfica de Colom, d’entre la qual cal destacar el treball per a l'edició de bibliòfil d’Estampas Taurinas, editada per Luís de Caralt. L’obra fou un encàrrec del mateix Caralt per a un llibre que s’editaria amb motiu del 3er Congrès Internacional de Bibliòfils de Barcelona d’aquell any. Caralt també va publicar aquell mateix any unes altres Estampas Taurinas, amb aiguaforts (aquests sí) d’Alberto Plaza i prefaci de J. M. Gutiérrez, amb el mateix format apaïsat amb enquadernació holandesa amb llom de pergamí i en rama. Aquestes dues obres poden ser posades en relació amb La Tauromàquia de Picasso editada el 1959 per Gustavo Gili, qui establiria un model de bibliofília a seguir a l’entorn del món dels toros.\nLa part literària de les Estampas Taurinas de Colom fou encarregada al poeta i crític d’art Rafael Manzano i inclou uns paràgrafs dedicats a les representacions històriques dels braus, els toros dins l’Impressionisme i un altre dedicat als gravats de Colom, on Manzano en destaca, entre d’altres, el seu domini de la manera negra, el seu expressionisme i els valors compositius i espaials, posant en relació les Estampas Taurinas amb les versions del tema de Goya i Picasso especialment. La resta del text de Manzano, però, és inserible dins la retòrica d’exaltació dels toros com a part de la cultura i de la història espanyoles, un panegíric de la barbàrie sobre la Fiesta Nacional, amanit amb el deliri a l’entorn de l’origen mític de la cultura hispana a Tartessos.\nColom va realitzar dotze exquisides maneres, una suite gràfica excepcional. El paper fou fabricat per a l’edició amb filigrana de la casa Guarro, la compaginació i estampació de les planxes es va fer a l’obrador de Jaume Plà i la realització tipogràfica es va dur a terme a l’Institut Gràfic Oliva de Vilanova, acabant-se d’imprimir el vint-i-tres de setembre de 1963. Es va fer un tiratge de 310 exemplars: deu exemplars numerats de l’1 al 10, amb una sèrie de tres proves d’estat de cadascun dels gravats i l’estat definitiu dels mateixos, dos-cents noranta exemplars numerats de l’11 al 300 amb l’estat definitiu dels gravats, i deu exemplars de col·laborador numerats de l’I al X també amb l’estat definitiu dels gravats.\nM. J. Colom, ‘Por ella’, manera negra, detall i dibuix tinta (1963)\nLa tauromàquia o les curses de braus tenen una llarga tradició dins de les arts plàstiques. Dins dels corrents artístics que arrenquen a finals del segle XVIII amb el Romanticisme i fins a l’actualitat, artistes com Goya, Picasso, Bacon, Saura, Arranz-Bravo, Barceló, per esmentar-ne uns quants, l’han representat des de diferents mirades i enfocaments. Des del tenebrisme goyesc, la simple representació realista decimonònica, la denúncia de l’horror i la barbàrie pròpia de l’art contemporani que suposa el sacrifici animal com a part d’un espectacle festiu, fins a l’exaltació d’elements relatius al suposat valor dels toreros; la mirada arqueològica i artística de Picasso sobre La tauromáquia o el arte de torear de Pepe Illo, com l’estètica coreogràfica dels ‘pases’ per se: l’home enfrontat a la bèstia, i molt especialment la conjunció d’eros i thanatos, més comú en alguns artistes de finals del segle XX.\nM. J. Colom, ‘El terno dispuesto’, manera negra i esbòs en tinta (1963)\nL’obra de Colom s’insereix sense complexes en el continuum d’aquesta temàtica taurina, amb una mirada entonada i amb un caràcter marcadament de crònica gràfica atemporal. Tot i confessar ella mateixa que no era ni aficionada ni sentia una atracció cap a aquest ‘espectacle’, i que era el primer cop que hi anava a prendre esbossos per a una obra d’art, en destacarem el seu misticisme fosc (potenciat per l’ús final del mezzotinto) a l’entorn dels temes més icònics de l'espectacle, portes endins i a l'arena. Colom representa, a més d’alguns ‘pases’ i accions a l’arena, el que succeeix abans i després de l'espectacle taurí, mostrant als toreros resant a la capella, posant per al retrat, noies amb mantellina a les grades, els toreros marxant amb carruatge, etc. Cert costumisme a l’entorn del fet taurí que no bandeja el costat més tràgic, com la mort de l’animal o la cornada al torero.\nM. J. Colom, ‘Se duele del hierro’, esbòs a llapis, manera negra i detall (1963)\nLa temàtica taurina dona peu a Colom a integrar temes o recursos que trobem a altra obra gràfica seva, com són la religió, figures en grup posant hieràtiques, l’anatomia de l’animal a ‘Sin él no hay fiesta’ i a alguns ‘pases’ com ‘Natural con la derecha’, en directa relació aquest amb altres solucions compositives de Colom. En general, no se centra tant en la corrida, sinó que afegeix cert costumisme amb escenes complementàries, i esmentarem la representació de dones a diversos dibuixos i gravats a un ‘espectacle’ amb grans connotacions de masculinitat, donant també protagonisme als animals que hi participen.\nM. J. Colom, ‘Mas cornadas da el hambre’, manera negra i detall (1963)\nDe les ‘idees-flash’ a la planxa: esbossos a llapis, a tinta, dibuixos definitius i mezzotinti\nEls materials previs a l’edició de les Estampas Taurinas van des dels croquis o ‘idees-flash’ a llapis o bolígraf, com Colom els anomena, els esbossos a tinta i aiguada, els dibuixos definitius també a tinta i aiguada, fins a les proves d’estat i d’artista. Tots aquests materials complementen l’exemplar núm. 44 que forma part dels fons de la Biblioteca de Catalunya, permetent-nos aprofundir en la gènesi de l’obra. El material és gairebé exhaustiu: falta algun dels dibuixos a tinta i aiguada, com són el primer ‘El terno dispuesto’ i el tercer ‘Antes de la corrida’, potser adquirits a la Sala Gaspar, on tot el material fou exposat aquell mateix any.\nM. J. Colom, ‘Antes de la corrida’, manera negra i detall (1963)\nLa tècnica directa de la manera negra o mezzotinto fou inventada por Ludwig von Siegen a mitjans del segle XVII, qui el 1642 n’establí les seves bases, sent aviat adoptada per gravadors d’arreu, ja que permetia brillants resultats sobretot en reproduir pintures per a la seva estampació i difusió, permetent representar l’efecte del chiaroscuro. Esdevingué una de les tècniques preferides de l’anomenat gravat d’interpretació fins ben entrat el segle XIX quan, amb les noves modalitats de reproducció fotomecànica i l’adveniment de la fotografia com a mitjà de captació de la realitat, va caure en desús.\nArtistes com Colom la recuperen, però no amb l’esperit de reproducció fidel o realista, sinó incorporant-la al seu estil i univers plàstic, explotant les seves possibilitats més enllà de la còpia. Els resultats són un espectacular efecte vellutat de les formes representades, amb un negre singular, intens i uniforme allà on es requereix. Altres artistes que també la van recuperar al segle XX foren, per exemple, Escher, Avati i alguns japonesos com Hamaguchi o Hasegawa. Colom va fer la seva primera manera negra a mitjans dels anys cinquanta, convertint-se així en una de les pioneres en la reivindicació d’aquesta extraordinària però complicada tècnica.\nEntrant en detalls interessants, al dibuix de ‘Natural con la derecha’, s’observa un canvi de mà del torero respecte al gravat definitiu, i el dibuix ‘Por todo lo alto’ és molt diferent del gravat definitiu. Val a dir també que entre els dibuixos originals n’hi ha un que no va ser publicat, potser per ser el que faria el número tretze. Es tracta de ‘Brindis’, on el torero llença el seu barret a una jove de la grada, dibuix a la tinta i aiguada del qual no hi ha cap esbós previ. Una altra ‘idea-flash’ inèdita mostra el torero en braços de la quadrilla, com a triomfador, un esbós que no anà més enllà, no arribant a dibuix ni a gravat.\nM. J. Colom, ‘Brindis’, dibuix tinta (1963)\nComposicions molt pensades i estudiades, que omplen justament el paper, comprimint l’espai, donant volumetria a les figures, no atent a lleis de perspectiva, però ubicant-nos en l’escena, triant amb un gust exquisit els elements, com l’esfera lumínica de les veles i fanals, els brocats dels trajes de luces i les mantellines (que són pura filigrana), el cap d’un cavall cec, la textura d’una tanca de fusta, etc. Algunes escenes a l’arena aprofiten la voràgine que defineix la plaça, permetent a Colom dinamitzar les composicions. Una obra mestra de la manera negra i del gravat directe, al capdavall.\nXavier Soler Àvila\nA.A., J., M. J. Colom expōe gravuras. Museu de Ovar, Ovar, 1977\nCastillo, Alberto del, Maria Josefa Colom, [s.l.], [s.n.], 1964\nColom i Sambola, Maria Josepa (gravats), Manzano, Rafael (prefaci), Estampas Taurinas, Barcelona, Luís de Caralt, 1963\nMostra de gravats de Maria Josepa Colom. Casa de Cultura de la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d’Estalvis de Cervera, Cervera, 1971\nMarsà, Àngel (pròleg), M. J. Colom. Ateneo Barcelonés, Barcelona, 1961\nOllé Pinell, Antoni, M.ª Josefa Colom grabadora, Asociación de Exlibristas de Barcelona, núm. 21, 1961\nSoler Àvila, Xavier, L’artista Maria Josepa Colom (1927-2017) /Apunt biogràfic / Els gravats de Maria Josepa Colom: a l’entorn del seu art /Maria Josepa Colom i l’exlibrisme / Catàleg d’ex-libris de Maria Josepa Colom (1957-1982), EX-LIBRIS. Portaveu de l’Associació Catalana d’Exlibristes, núm. 66, 2019 (en premsa)\nUn breu recorregut per l’obra de Josep Triadó i Mayol (1870-1929) a la Biblioteca de Catalunya en record del 150è aniversari del seu naixement


Lilith [2a part] – Blog de l'Aniol\nLilith [2a part]\n19 de març de 2008 2 de gener de 2021\nAra ja sabem qui era (i és) Lilith, si no ho saps és que encara no has llegit la primera part. Ara toca parlar de música.\nLídia Pujol – Els amants de Lilith\nLídia Pujol es va dedicar a buscar cançons populars per Catalunya, València i Mallorca.\nEl que es trobà fou unes cançons terribles i alhora extraordinàries. Cançons que parlen d’abusos, incests, assassinats i violència de gènere. Tot allò que alguns s’entesten en limitar-ho sols en l’època actual, però que cada cop es va descobrint com ja fa massa temps i segles que ha anat succeint en la història. És d’aquestes cançons que sorgeix: Els amants de Lilith.\nSegurament vindrà qui dirà que les cançons aquestes són trobades intencionadament. En aquest cas, els recomanaria llegir una entrada d’un blog, que parla sobre com són realment els arguments d’uns quants dels contes que de petits/es hem sentit explicar: Los macabros cuentos de los hermanos Grimm at OvejasElectricas. Aquesta entrada d’aquest blog en concret, seria el motiu pel qual m’he decidit a escriure sobre Lilith. Ens trobem davant una cultura amagada o dissimulada novament pel temps i les convencions que s’han anat imposant.\nAnem a parlar del disc de la Lídia. És un disc amb lletres d’aparença innocent (en la majoria dels casos), música més aviat pausada i el que s’intueix en cada història… terrible.\nSe’m faria massa embafós fer com ho fan els crítics musicals convencionals. Allò de: “És un viatge cap a un món…”, “les melodies ens duen…”,… Que demostren poc si s’han escoltat el disc i que al capdavall no t’acaben dient res del propi disc. A més dir que t’agrada aquest disc pot sonar molt bèstia, ja que segurament unes quantes cançons faran que se’t remogui segons què dintre teu, que et fa veure com el terme “humà” està sobrevalorat. Però hi han cançons que són dignes de rebre elogis per la manera com s’han construït i el resultat final.\nAixí doncs podríem començar per definir segons el que m’ha semblat cançó per cançó:\nL’enamorada desesperada: Una cançó fúnebre, fúnebre com el dol de qui l’amor no correspòs la desespera… Fins a la mort.\nAmèlia: Aquesta sobta per un so com “country” que descol·loca. Però als pocs segons s’acaba enfosquint, com la cambra de la filla del rei que està molt (però molt) malalta. I tot va anant cap una foscor tal, com la història que amaga la mare de la princesa amb el marit de la malalta.\nLa filla del rei: Primera cançó amb un to més… Més melodiós. Tot per explicar el que fa una Reina gelosa de la bellesa de la seva filla. Una de les cançons que més m’ha agradat del disc.\nCaterina de Lió: Hi ha qui diu que les sogres poden ser molt però molt malèfiques, aquesta cançó en narra una història sobre una que… Més valdria no haver conegut mai. També entra a la llista de preferides del disc.\nBeatriu, comtessa de dia: De com n’està una comtessa d’un cavaller. La cançó la destacaria per tenir l’acompanyament de tan sols un timbal, que li dóna a la narració prou emoció.\nCecília: Una cançó trista sobre la malalta Cecília i el Riera, que no es casaran. Apareix per primera vegada al disc un clavicordi o clavicèmbal (no tinc l’oïda molt fina…), i tota una orquestració que fa que sigui la cançó, amb melodia més elaborada fins ara del disc.\nLa nina i son germà: Una cançó d’Aragó sobre dos germans que… el germà s’estima massa a la seva germana. És el que passa quan barreges foscor i nens, que fàcilment pots posar la pell de gallina.\nLa dama enganyada: De com en pot arribar a ser la gent de cruel. En aquest cas per part d’un capità, però que al final rebrà el que es mereix (o potser no del tot). És la cançó que em va fer decidir a tenir el disc original, una cançó que va in crescendo: començant per una narració tranquil·la però acabant en un final rabiós.\nEl moliner: El pas del temps, el gir del molí,… solitud, melancolia.\nLa pastora: Sort de la pastora que és prou murri com per aconseguir no ser abusada per un soldat. Una sonoritat de la Lídia bastant soul o també new age.\nLa guardadora d’un mort: Macabre relat de qui tot i ser princesa, és tant apassionada que guarda mort el primer home de qui es va enamorar. Aquesta cançó m’ha recordat a Jethro Tull, no sé perquè, serà per la flauta, serà pel ritme. També entra a la llista de preferides.\nLa mort i la donzella: Conversa entre la donzella i la mort, ella vol convèncer a la mort de que no se l’endugui: bescanviant-se per qui sigui, tant hi fa si són sons pares. Una més en la llista de preferides. Aquesta està força bé perquè té un començament molt típic de duets com el que tenia la Lídia amb la Sílvia Comes (o si voleu un altre exemple més “Ella Baila Sola”, però que no serveixi de precedent). Torna el teclat, uns ganivets que marquen bastant, i tot un cor de veus que acaben fent que vulguis pujar el volum dels altaveus.\nSomiatruites: És una versió de la cançó de l’Albert Pla. Em quedo amb l’original, és menys exagerada.\nI aquesta la trobareu si teniu el disc. Només dir que si l’escolteu, podreu veure com es passa d’una cançó cantada “a pèl” a les versions que surten al disc.\nI fins aquí el comentari de cada cançó. No he pogut posar imatges, simplement perquè desconec si n’hi ha amb llicència adient. Malgrat tot, encara en algun lloc es pot escoltar alguna cosa.\nActualització: Sí que hi ha un canal de la Lídia Pujol al YouTube amb alguns vídeos:\nYouTube – Canal de LidiaPujol\nLilith – no te R.I.N.D.as\nJust quan ja tenia el disc de la Lídia Pujol, aquella nit me’n vaig anar a dormir tard escoltant-lo.\nPerò durant el dia també estava escoltant un altre disc, el de Lilith no te R.I.N.D.as.\nRecordo que el primer que em va venir al cap quan vaig escoltar la cançó muñecas, va ser Fresones Rebeldes (la cançó Al Amanecer) mesclat amb lletres d’algun grup d’electro-dark. Però un cop escoltat el disc sembla que tot va més enllà, promet.\nUn grup de rock, rock dur. Potser en certs moments més calmats podríem comparar-ho amb Pereza o qualsevol dels grups aquests de rock més fàcil de comercialitzar. Però el que fa destacar a Lilith de qualsevol altre és el dir les coses a l’estil dark: “estoy sangrando…”. A més canta una noia, que des de Dover, és quelcom que havia trobat a faltar en grups de rock.\nRecomanat per qui li sembli que Pereza, ECDL, Pignoise,… Ja són monòtons, insípids, o que la temàtica de les cançons té tanta vaselina que ja et rellisquen els nous àlbums (o fins i tot, tots els àlbums) que publiquen.\nEn fi, l’entrada és prou llarga. Podria fer com amb el de la Lídia i analitzar cada cançó, però fa poc que estic escoltant el disc de Lilith, i prefereixo que si us he cridat l’atenció aquest grup us escolteu el disc, que no costa gaire fer-ho per internet. Després si us compreu l’original ja és cosa vostra.\nPodeu escoltar el disc: LILITH Web Oficial del grupo de Rock -No te R.I.N.D.as-\nI podeu veure’n una mini-entrevista: YouTube – Lilith en Loops!\nEl seu blog: ritmes.cat – Lilith\nActualització: En una entrevista concedida a MusicLab.cat parlen (al minut 27:38) de com agafen el nom de Lilith perquè és “la primera dona rebel”, entre d’altres temes.\nEntrada anteriorLilith [1a part]\nEntrada següentDia ODF 08\n0 respostes a “Lilith [2a part]”\n19 de març de 2008 a les 21:37\nCarai Aniol!! aquestes dues entrades de Lilith són monumentals (en diversos aspectes! jeje)\nDesconeixia qui era el personatge de Lilith, i això que fa relativament poc que havia estat a un concert del grup homònim… presentaven l’últim disc (18 de gener a http://www.pasternakvic.com).\nNo he escoltat aquest disc de la Lídia Pujol, però tinc molt bon record de quan cantava a duet amb la Silvia Comes. Així que juntament amb la teva valoració, tinc motius de sobres per buscar aquest disc. Ja et diré que tal.\n21 de març de 2008 a les 22:27\nRetroping: Blog de l’Aniol » Lilith [1a part]\nJean Robur ha dit:\n8 de setembre de 2008 a les 13:02\nEscoltarem l’àlbum de Genesis, quan encara no tenien el Phil Collins. 😀\n9 de setembre de 2008 a les 17:00\n9 de setembre de 2008 a les 18:38\n@Jean Robur: Ja veus que no he sigut mai un gran fan de Genesis. 😀\nGarsenda ha dit:\n18 de febrer de 2011 a les 23:56\n19 de febrer de 2011 a les 23:41


Consell de la Joventut de Barcelona Pau i Cooperació Page 6\nVols conèixer el conflicte a Bòsnia? Vols escoltar vivències i experiències viscudes al territori? Vols poder compartir les teves experiències i debatre sobre el conflicte? Aquesta és la teva oportunitat! El Consell de la Joventut de Barcelona organitza, el proper dia 18 de maig a les 19h a l’Espai Jove la Fontana, la tercera sessió del…


TV3 dona el Teaming 2019 a l'Hospital Sant Joan de Déu\nEls empleats de TV3 destinen la seva acció solidària anual a l'Hospital Sant Joan de Déu\nEls treballadors de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals de TV3 han donat 7.547 euros al Servei d’Otorrinolaringologia com a projecte de Teaming 2019\nEmpleats de TV3 i professionals de l'Hospital Sant Joan de Déu en l'acte de lliurament\nAquesta donació es destinarà al departament d’audiologia amb un objectiu doble. El primer i prioritari serà equipar totes les cabines d’audiologia d’un sistema de condicionament auditiu nou, ideat per un grup de quatre enginyers de TV3 a petició del Servei d’Otorrinolaringologia, que permet adaptar els nous interessos dels infants mitjançant estímuls audiovisuals gratificants, a través d’una pantalla amb dibuixos animats amb la finalitat de convertir la audiometria infantil en un joc divertit i així, millorar la seva atenció i obtindre millor i més exactes resultats en les proves audiològiques.\nEl segon objectiu, serà el d’ajudar econòmicament a les famílies necessitades a cobrir els costos de manteniment dels processadors auditius dels implants coclears que no estiguin coberts per la sanitat pública o l’assegurança. Aquesta actuació es farà amb coordinació amb el Servei de Treball Social.\nCada any, el Servei d’Otorinolaringologia de l’ Hospital Sant Joan de Déu Barcelona atén a 14.000 pacients. Tots els infants menors de 5 anys amb problemes auditius es beneficiaran d’aquestes millores a les cabines audiològiques, necessàries pel diagnòstic de la pèrdua auditiva.\n2019-08-01 Els empleats de TV3 destinen la seva acció solidària anual a l'Hospital Sant Joan de Déu\nT-Systems fomenta la solidaritat amb els infants hospitalitzats\nL'empresa de serveis digitals fa dos anys que promou accions d'RSC a benefici de l'Hospital Sant Joan de Déu Barcelona


QUINA LA FEM?: Segle XII\nEs mostren els missatges amb l'etiqueta de comentaris Segle XII. Mostrar tots els missatges\n1900 ca. Sant Ruf, Lleida.\nVista de final del segle XIX de les runes de l'església medieval de Sant Ruf, captada per un dels pioners de la fotografia lleidatana, Victorià Muñoz. La postal encara disposava del lloc de redacció a la part del davant, i la part posterior restava reservada per a l'adreça del destinatari, segons el primer costum en aquells temps quan es va popularitzar, entre la classe benestant, la tramesa de cartes amb imatges. Poc després, començat el segle XX, s'imposaria la imatge única en una banda, i el text i el destinatari a l'anvers.\n1910. Sant Ruf, Lleida.\nLa creació del monestir de Sant Ruf lleidatà al 14 d'agost de 1152, ben bé de seguida de conquerida la ciutat als sarraïns de part dels urgellencs d'Ermengol IX i dels barcelonins de Ramon Berenguer IV. El comte barceloní cedeix als canonges regulars de Sant Agustí d'Avinyó un terreny per a la construcció d'un establiment dependent a la vora del Segre, en un alou «que fuit de illo mauro Huahbala».\nL'èxit de la devoció fou tal a la Lleida recent cristianitzada i acatalanada que «moltes persones s'oferien a la mateixa a Déu», fent-hi -és clar- donació de béns i terres, cosa que posà recelós el bisbe de la ciutat.\nAnys 1910. Sant Ruf, Lleida.\nLa creu de terme gòtica de Sant Ruf, que havia resistit tants de setges a la ciutat, no pogué sobreviure al progrés pacífic del segle XX (si és que en podem dir 'pacífic' o 'progrés' d'aquest malbaratament insostenible i continuat del planeta).\n La comanda hospitalera de Santa Maria de Susterris\nEtiquetes de comentaris: Lleida, Sant Ruf, Segle XII


La vocalia de solidaritat de Santa Eulàlia crida a anar a l'assemblea general - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa vocalia de solidaritat de Santa Eulàlia crida a anar a l'assemblea general\nLa secció d'enterraments de l'Associació de Veïns del barri de Santa Eulàlia de Berga celebra demà, 16 de febrer, la 36a assemblea general. L'acte tindrà lloc a l'Auditori de l'Hotel de les Entitats a 2/4 d'11 del matí. El president, Rafael Febrero, anima els socis a anar a l'acte i calcula l'assistència d'unes «cinquanta o seixanta» persones.\nEn total la secció d'enterraments de Santa Eulàlia té uns 1.400 socis, ja que els membres van per famílies que hi participen.«Encara en busquem més», explica Febrero. A l'assemblea es farà l'informe econòmic de l'any, els difunts que hi ha hagut i el cost que ha tingut cadascun. L'objectiu d'aquesta secció és solidari, ja que quan hi ha una defunció la família no paga l'enterrament. Tots els membres de l'associació abonen una quota que ara mateix se situa prop dels tres euros. Els mesos en què hi ha difunts no s'ha de pagar.\nAprendre del passat valors imprescindibles per al present.


FemVallès reclama el nou túnel d’FGC entre el Vallès i Barcelona La República\nFemVallès reclama el nou túnel d’FGC entre el Vallès i Barcelona\nACN Sabadell.-La plataforma socioeconòmica per la promoció del Vallès, FemVallès, reivindica la “importància” del nou túnel de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya que el Departament de Territori i Sostenibilitat […]\nACN Sabadell.-La plataforma socioeconòmica per la promoció del Vallès, FemVallès, reivindica la “importància” del nou túnel de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya que el Departament de Territori i Sostenibilitat estudia construir per millorar la comunicació amb Barcelona. L’organització se suma així a la petició de Foment del Treball, que la setmana passada situava aquest túnel a la llista de les 100 infraestructures bàsiques per a Catalunya. FemVallès remarca que la connexió ferroviària amb Barcelona és “la més col·lapsada de Catalunya per l’alta demanda i el límit tècnic que imposa l’actual infraestructura”. La Generalitat va anunciar el març del 2019 la intenció de construir aquest túnel, inclòs al Pla Específic de Mobilitat del Vallès (PEMV).\nFemVallès defensa que el nou túnel connecti amb el centre de Barcelona a través de Vallvidrera, seguint el traçat històric que el 1917 va arribar fins el Vallès. Argumenten que aquest traçat és més curt i menys costós que l’alternativa a través d’Horta, la qual, diuen, suposaria molt més recorregut i major cost. També asseguren que el pas de la línia per Vallvidrera mantindria l’equilibri actual entre els dos sistemes urbans de Sabadell i Terrassa, evitant l’obligació dels egarencs a passar per Sabadell. El nou túnel anunciat per la Generalitat estalviaria 15 minuts de viatge i conduiria al centre de Barcelona, amb la possibilitat de doblar el nombre de passatgers de la línia, segons la Generalitat.D’altra banda, la plataforma vallesana també demana al Departament de Territori que estudiï la connexió directa de les línies Vallès – Baix Llobregat dins Barcelona, entre Sarrià i Plaça Espanya. Finalment, l’organització reclama la conversió a ample internacional de tota la línia del Baix Llobregat i del Bages. Recorden que la línia del Vallès és d’ample internacional i consideren que la unió d’ambdues seria un impuls a la gradual transformació a aquesta amplada. Assenyalen que aquesta conversió facilitaria la unió de xarxes d’ADIF i FGC per a mercaderies que circulen des de Lleida al Port a través d’una connexió a Sant Vicenç de Castellet.Sabadell urgenix un impuls del transport ferroviariD’altra banda, l’Ajuntament de Sabadell ha presentat diverses al·legacions al Pla Específic de Mobilitat del Vallès. L’alcaldessa, Marta Farrés, sosté que l’objectiu és “apostar pel transport col·lectiu de viatgers” així com “defensar les zones d’alt valor ambiental i paisatgístic”.En aquest sentit, pel que fa a les infraestructures de Renfe, l’Ajuntament de Sabadell demana una “priorització absoluta” de la construcció de l’estació a Can Llong, que es construeixin dues noves estacions al Parc Taulí i a la Gran Via a l’altura de la Rambla, que augmenti la freqüència de pas de l’R4 amb combois semi directes i que s’inclogui al PEMV la connexió de l’R4 fins a l’aeroport del Prat.Pel que fa a la B40 i a la Ronda Vallès, el consistori reclama que el PEMV sigui “més explícit i concret” per garantir que el tram urbà entre Terrassa i Sabadell sigui totalment cobert al pas per la ciutat. Al mateix temps, l’Ajuntament vol un compromís per a què els enllaços amb la C58c i amb la carretera de Castellar B124 es facin amb “mínima ocupació del territori i mínim impacte paisatgístic”.Finalment, entre d’altres peticions, amb les al·legacions al PEMV el govern de Sabadell també demana completar el disseny de totes les rondes de la ciutat. Es proposa així la construcció de la Ronda Sud, el disseny definitiu de la Ronda Est i la millora de la carretera B140, entre Sabadell i Santa Perpètua.


Una nova aplicació per a mòbils permetrà saber per on passa el passacarrers de Patum | Aquí Berguedà\nUna nova aplicació per a mòbils permetrà saber per on passa el passacarrers de Patum\n28 maig 2019 17:38\nAquest juny s’estrena l’aplicació oficial sobre la Patum. L’Ajuntament de Berga l’ha encomanat a l’empresa berguedana La Padrina, a proposta del Patronat de la Patum, que va decidir destinar 3.000 euros del pressupost a la creació d’aquesta eina. Es presentarà el proper 4 de juny als mitjans de comunicació i estarà disponible des d’aquell dia per a Android i Apple perquè els patumaires se la descarreguin gratuïtament al seu telèfon mòbil.\nLa regidora de Patum, Mònica Garcia, ha explicat en roda de premsa que l’aplicació tindrà dues vessants: una, de més enfocada als turistes; i una altra, més funcional per als patumaires acostumats a gaudir de la festa. Per al turisme, l’aplicació aportarà tota mena d’informació sobre punts d’interès de la ciutat i actes d’agenda durant les festes de Corpus. I els patumaires habituals també podran seguir en tot moment l’evolució del passacarrers, ja que un geolocalitzador els informarà en tot moment del punt per on passen les comparses.\nA més, l’Ajuntament de Berga preveu utilitzar la plataforma per llançar avisos urgents a la ciutadania, com ara cancel·lacions a última hora d’actes prevists dins el programa de la festa.\nEl finançament surt de la partida de 4.000 euros que l’Ajuntament va posar a disposició dels membres del Patronat de la Patum perquè escollissin a què destinar-los. D’aquests diners, el consistori va decidir destinar-ne 1.000 a l’augment dels premis del concurs de cartells i els 3.000 restants a l’encàrrec de l’aplicació.\nAjuntament de Berga Aplicació aplicació mòbil La Padrina Mònica Garcia Patum


Un estudi de la Taula del Tercer Sector Social demostra que la pobresa s’acarnissa amb les dones. LAURA ARAGÓ\nFa anys que parlem de la necessitat de dotar de perspectives diverses les polítiques públiques per poder donar resposta real a les necessitats que es plantegen. Això, pel que fa a les polítiques socials, és un enfocament del tot necessari. La perspectiva de la diversitat es fa imprescindible per enfocar una realitat complexa, i més en l’actual context de crisi sanitària, econòmica i social. La perspectiva de gènere és, també en aquest context, una demanda mai prou atesa que, amb els treballs d’atenció i cura al centre de la pandèmia, esdevé vital i insubstituïble.\nFer polítiques sense tenir una perspectiva de gènere que tingui en compte la majoria social, però també aquesta mirada diversa i intersectorial que se’n desprèn, és fer polítiques sense perspectiva. Les polítiques pal·liatives en l’àmbit social han estat un recurs de totes les administracions que s’han mostrat del tot fútils. Anar posant pegats insuficients per donar resposta a situacions molt diverses i sovint complexes l'únic que fa és empitjorar la situació i augmentar les necessitats.\nEn aquesta crisi les dones som al centre de la solució i, en canvi, se’ns ha invisibilitzat en la resposta institucional. Les propostes generalistes no són resposta per a tothom, la pretesa universalitat d’algunes polítiques es basteix basant-se en el perfil universal patriarcal que mai ha deixat de ser el referent: home, adult, blanc, heterosexual i propietari. Les polítiques socials com a resposta per erradicar la pobresa i pensades en aquest sentit no fan més que excloure, cada cop més, les persones més pobres, ja prou arraconades i estigmatitzades.\nÉs cert que en els darrers 20 anys s’ha avançat en polítiques de gènere a Catalunya –tant a nivell local com en el marc de l’exercici de l’actual autonomia– i, de fet, l’Estatut del 2006 va marcar un reconeixement i un pas endavant important. Tenim un marc legislatiu i unes polítiques que apunten clarament cap a la igualtat de gènere, però cal aplicar-les realment i desenvolupar instruments que les facin possibles.\nDesenvolupar polítiques pal·liatives que actuïn sobre els efectes de les desigualtats i no sobre les causes comporta més desigualtat\nEl que era un incipient estat del benestar –del tot escapçat a partir de les retallades del 2012 i les que han seguit– i el sistema de protecció social no han aprofundit en l’anàlisi de les desigualtats existents des de la diversitat i, de forma molt evident, del gènere. Això ha donat peu a polítiques que es basen en l’esfera productiva i deixen al marge el reconeixement del que es desenvolupa a l’entorn de l’economia de les cures i reproductiva. No és una teoria: ho podem comprovar clarament en la despesa pública i el seu repartiment en la implementació de les polítiques.\nSom davant una crisi sense precedents, el PIB cau un 22% i el creixement econòmic, amb l’actual model, no té perspectives positives ni se n’augura una recuperació ràpida. La regressió de l’estat del benestar és greu i l’ascensor social va deixar de funcionar fa anys. Amb un futur tan inestable i aquesta nova crisi econòmica i social a sobre, ens cal una anàlisi profunda de les bretxes de gènere i de com afecten clarament les desigualtats.\nPartim d’una base clarament desigual: la desigualtat salarial, el pes del treball familiar i de cures, la precarietat contractual –que afecta no només el salari sinó també les condicions de treball– o l’augment de la pobresa en les dones –especialment les monoparentals i amb càrregues familiars–. Són només alguns exemples del que té lloc en la nostra societat quan falta una mirada a llarg termini que tingui en compte la base d’aquestes desigualtats i no només les seves conseqüències. I és que cal tenir en compte, a l’hora de promoure les polítiques públiques, transformacions socials com l’envelliment de la població, la diversitat en la tipologia de famílies o els canvis que ha suposat la incorporació de les dones a un mercat de treball que comporta unes noves necessitats socials però segueix sent desigual. Si seguim amb polítiques que no prenen aquests fets en consideració, els índexs de pobresa i desigualtat que impacten sobre les dones seguiran creixent.\nUna crisi social com la que estem tenint, i que ens acompanyarà durant anys, requereix incorporar una mirada de gènere clara a les polítiques públiques, a totes. Desenvolupar polítiques pal·liatives que actuïn sobre els efectes de les desigualtats i no sobre les causes comporta més desigualtat. No es pot parlar de polítiques amb perspectiva de genere si no van encaminades a un canvi econòmic, social i cultural que transformi l’actual sistema patriarcal i el paradigma dels valors.\nperspectiva de gènere diversitat


– El consistori demana la col·laboració ciutadana i insta a utilitzar els serveis que ofereix\nL’Ajuntament del Real de Gandia ha llançat una nova campanya per a erradicar els abocadors incontrolats, que han proliferat per tot el municipi en les últimes setmanes.\nEl fem, les andròmines i els enderrocs s’han concentrat en les cunetes i zones pròximes als contenidors, a conseqüència de conductes incíviques.\nEls operaris de la Brigada Municipal de Serveis Bàsics “estan realitzant un pla de xoc per a eliminar la gran quantitat de residus i andròmines d’aquests abocadors il·legals” ha declarat la regidora responsable de l’Ajuntament Cristina García.\nTambé està col·laborant la Policia Local posant en funcionament un dispositiu de control, que intensificarà la vigilància en aquelles zones, en les quals els abocaments il·legals dels residus es produeix de forma més reiterada, amb l’objectiu de sancionar als infractors.\nDes del consistori, es demana la col·laboració de la ciutadania per a localitzar i denunciar aquestes conductes incíviques. A més, s’insta a utilitzar els ecoparcs, amb un ampli horari d’obertura, i el servei de recollida d’andròmines porta a porta. “És incomprensible que, amb tots aquests recursos, encara existisquen aquest tipus d’accions incontrolades”, ha comentat l’alcalde Gustavo Mascarell.


‘Una fórmula fracassada que tornaran a repetir’, per Francesc Miró – Marfanta\n‘Una fórmula fracassada que tornaran a repetir’, per Francesc Miró\nD’ençà que el 2015, en què per ser investit president de la Generalitat, Artur Mas es comprometria a què al cap deu mesos del seu mandat se sotmetria a una moció de confiança o a una presidència compartida, per tal que la CUP li fes confiança, que la presidència de la Generalitat ha anat perdent credibilitat, i s’ha anat devaluant. Llavors la CUP no en va tenir prou perquè el que volia realment era llençar a la paperera de la història a Artur Mas.\nDes d’aleshores que la Presidència de la Generalitat, la màxima institució del Govern de Catalunya, ha anat passant per multitud de fórmules cada cop més sorprenents, en detriment de la dignitat que comporta la presidència. La penúltima ja va ser la de Pere Aragonès, en proclamar-se vicepresident en funcions de president. I dic bé, la penúltima perquè l’última és tornar a la casella de sortida. Pere Aragonès ha tancat un acord amb la CUP en el que per ser investit president es compromet a què al cap de dos anys de la seva presidència es presentarà a una moció de confiança.\nÉs a dir, des del 2015 que anem tenint president interí un darrere de l’altre, sense estabilitat. I algú dirà que sense majoria això pot passar en tot moment, ben cert, però no és menys cert que si ja tens el convenciment que serà així perquè signes un acord perquè això passi, la cosa canvia i molt, amb una humiliació política sense precedents.\nQuè ens fa pensar que ara sí, la CUP votarà al president per formar un govern amb la dreta de JuntsxCat? Ja sabem que tot els hi val per tornar a la casella de sortida, per anar de cop a un carreró sense sortida, per tornar a proclamar la independència de Catalunya. És un bucle del qual no ens en sortirem, i mentrestant l’economia catalana va perdent pistonada, ja no som la locomotora, malauradament estem entre els últims vagons del tren. Només cal veure la davallada del 20% de les patents a Catalunya que representa una manca d’inversió en R+D+I de les empreses, mentre a la resta d’Espanya s’incrementa en un 9%. Per aquesta incertesa donada per la inestabilitat política que arrosseguem des del 2015, les empreses eviten invertir a Catalunya, la desgràcia d’uns és la sort dels altres. Malauradament ja està escrit que així continuarem en una nova pàgina de l’independentisme català.\nPer acabar de fer bullir l’olla, per fer govern faltava un ingredient essencial, Juntsxcat i l’etern absent, Puigdemont, que vol continuar remenant les cireres amb el seu Consell per la República. Tindrem de nou dos presidents, l’electe Aragonés i l’emèrit Puigdemont, abans hem tingut el designat a dit Torra, i el legítim Puigdemont en l’argot independentista. Queda clar que Puigdemont no farà un pas al costat perquè ja s’ha demostrat que un pas al costat és un pas enrere.\nAixí doncs, hem passat de l’oasi català al desert català, així no és d’estranyar el degoteig constant d’empreses que marxen fora de Catalunya, si a més a més quan una gran empresa decideix invertir a Catalunya, el cas de SEAT, els nostres mandataris no acudeixen. Quina falta de serietat i consideració més gran cap a aquells que volen invertir.\nTorno a agafar el fil del principi, per tenir la presidència de la Generalitat ERC és capaç d’embolicar-se més perquè ara sí, han passat a JuntsxCat a les urnes i volen el que els hi pertoca, la presidència, ni que sigui en un govern feble perquè no se’n fien entre ells. Una fórmula que ja ha fracassat i que tornaran a repetir. Un govern basat en la desconfiança.\nA tot això van passant els dies. I mentrestant, les llistes d’espera a la sanitat pública van en augment, i les desigualtats socials no paren de créixer. A les Terres de l’Ebre més de 5.000 persones estan esperant en el millor dels casos, durant un any, a què es resolgui la seva sol·licitud de prestació per dependència.\nEl que hauria de ser un revulsiu per l’economia de l’Ebre com són els Fons Europeus Next Generation estan en l’aire i aquí al territori ho estem sofrint com ningú perquè el govern de la Generalitat està absent. La Generalitat aquest any gestionarà més de 3.000 milions d’euros dels Fons Europeus que si s’aposta per la col·laboració publicoprivada es produeix un efecte multiplicador, però no hi ha cap implicació de la Generalitat en una estratègia global de territori per estimular l’economia de les Terres de l’Ebre. No hi ha cap projecte emblemàtic al nostre territori per crear ocupació, ni un projecte tractor important i per si això no fos poc, les relacions amb el Govern de l’Estat no són fluïdes per aprofitar al màxim els fons els europeus perquè el govern de la Generalitat no vol seure a la taula, ja que l’important és la independència i el paper de Puigdemont per incidir en la política catalana. Tot un desgavell per una Catalunya cada cop més empobrida amb uns governants abstrets amb ells mateixos, embrancats en unes lluites constants de contrapoder.\nResposta al senyor Francesc Miró\nTags: AmpostaCatalunyaDiumengeMRFFrancesc MiróMontsiàPolíticaPSC\nSisqueta i Moixó, lliurepensadors de fireta: passió, mort i… resurrecció?\nLa química de l’enamorament\nLa química de l'enamorament\n'Un oasi al mig del desert', per Jordi Jordan


María – eurobloc.cat\n4 Gener, 2019 0\nDefinit el panell de cançons de la Final espanyola\nTVE ha publicat avui el títol de les set cançons que encara faltava per conèixer de totes les que participaran a la gran Final eurovisiva d’Espanya. Els set temes els ha escollit un jurat intern. Entre els autors de les peces destaquen India Martínez, Merche, Álex Ubago, Ánder Pérez, David Feito i Juan Luís Suárez (membre d’El Sueño de Morfeo) i Jesús Cañadilla i Alejandro [...]\nMaría, Noelia i Natalia, a la gran Final de la Pre espanyola\nConfirmat! Aquesta passada mitjanit ha finalitzat el període de votació popular per escollir les tres primeres cançons de la Final espanyola, i tal com es preveia, María, Noelia i Natalia ja s’han classificat per a la gala. ‘Muérdeme‘, de María, ha estat la cançó més votada, seguida del ‘Hoy vuelvo a reír otra vez‘ de Noelia i ‘La clave‘ [...]\n20 Desembre, 2018 0\nDisponibles les demos dels primers 17 temes que aspiren a representar Espanya a Tel Aviv’19\nEl web eurovisiu de RTVE ha publicat snippets d’un minut dels primers 17 temes que aspiren a representar Espanya al Festival d’Eurovisió 2019. Els fans poden votar les seves favorites fins al pròxim dia 2 de gener. Les que aconsegueixin més vots es classificaran directament per a la gran Final, que se celebrarà als estudis d’Operación Triunfo al Parc Audiovisual de Terrassa [...]


El Cerdanyola Club d’Hoquei tanca la primera fase de l'Ok Liga amb golejada\nJoana Xicota, jugadora del Cerdanyola Club d'Hoquei. FOTO: Cerdanyola CH\nEn la segona fase, les verd-i-blanques lluitaran per una plaça al Play-Off pel títol de l’Ok Liga\nper Redacció 03 de febrer de 2021 08:23\nL’equip d’Ok Liga del Cerdanyola Club d'Hoquei va guanyar 1-9 a la pista del CP Alcorcón en l’últim partit de la primera fase de l’Ok Liga, disputat el 31 de gener a Madrid. Les verd-i-blanques han tancat la primera part de la competició amb 34 punts i classificades per lluitar, en la segona fase, per accedir al play off pel títol de l’Ok Liga.\nEl Cerdanyola CH es va mostrar molt superior a la pista madrilenya del CP Alcorcón. Amb 9 gols molt repartits entre tota la plantilla: tres de Joana Xicota, dos d’Adriana Gutiérrez i els tres de Laia Pera, Gemma Solé i Maria Figuerola, qui va signar el gol número 100 de la seva carrera a la màxima categoria.\nEn la segona fase que comença el 13 de febrer, les verd-i-blanques lluitaran per una plaça al Play-Off pel títol de l’Ok Liga.\nEls companys de grup confirmats per a la segona fase són: Generali HC Palau de Plegamans, CP Manlleu, CP Voltregà, Telecable HC, CHP Bigues i Riells i PHC Sant Cugat. La vuitena plaça encara s’ha de definir ja que tant el CP Las Rozas com el Girona HC tenen possibilitats matemàtiques al Grup A.\nL’equip de Nacional Catalana torna contra el Noia Freixenet\nEl primer equip masculí del Cerdanyola CH havia de reprendre la competició el 30 de gener a la pista del CP Congrés, però el partit s’ha ajornat fins al 10 de febrer. Així, la tornada dels verd-i-blancs, que formen part del Grup B, tindrà lloc a la pista del CE Noia Freixenet el 6 de febrer. El dimecres 10 de febrer visitaran la pista del CP Congrés i uns dies després, amb data encara per concretar, tornaran a jugar al pavelló Can Xarau-Paco Arpide rebent el CH Piera.


Bingo-text | Escola Magòria\nEnviat per magoria el 04/22/2020 - 01:12\nEstem vivint una experiència única, confinament a casa!\nL’escola està tancada, però continuem en contacte, si més no, online. A casa s’hi poden fer moltes coses, i també hi ha temps per treballar. Cada dia els nens i nenes de tercer reben reptes diversos per treballar a casa; alguns similars als que treballàvem a l’escola i la majoria bàsicament reinventats, presentats d’una manera més lúdica i especialment creativa.\nUn dels primers reptes confinats va ser pensar en aquells personatges que els agradaria posar quan escriuen textos lliures. Cada nen/a havia de dibuixar dos o tres personatges, posar nom a cada un i explicar per què volien que el seu personatge sortís en un text.\nDes de llavors, cada setmana fem el que anomenem “Bingo-text”: un crupier de categoria fa el sorteig de tres números. Cada número correspon a un dels personatges que han dibuixat nens i nenes. Cadascú ha de triar dos dels personatges i inventar una història amb aquests protagonistes.\nEstan sortint narracions molt “xules” i, sobretot, passem una bona estona.\nAquí us ensenyem els personatges del Bingo-text. Quins sortiran a la propera setmana?