Publicat el 8 d'Abril de 2019 19 de Mai de 2021\nL’adolescència i el sexe\nDe tots els contes infantils que s’han conservat la Caputxeta Vermella és un dels més coneguts, llegits. Us expliquem l’extraordinari naixement d’aquesta història i portem a la nena, el llop, l’àvia i el caçador al divan del psicoanalista. Tot seguit podrem assaborir-la millor.\nMolts autors senyalen l’origen dels contes tradicionals en les creences mitològiques que, deixades de banda al món sacre, passen a formar part del món laic reduïdes al folklore infantil. La nostra protagonista prové d’una història documentada al 1023 anomenada Fecunda ratis, on apareix una nena en companyia de llops i que vesteix una roba de color vermell molt important per a ella. Altres variacions del mite les trobem a Itàlia com La finta nonna en el segle XIV.\nSe sap que Perrault, creador indiscutible del conte, coneixia aquestes històries fins i tot les més sàdiques en què el llop obliga a la caputxeta a beure’s la sang de l’àvia. És comprensible que deixés de banda el canibalisme i el salvatgisme original de les històries primitives: el seu conte està escrit per a la cort de Versalles. Charles Perrault va incloure Le petit chaperon rouge a l’edició de Contes de ma mère l’Oye l’any 1697, on l’autor escriu històries moralitzants per als joves de la cort amb advertències explícites sobre la virtut i les bones maneres.\nLa Caputxeta Vermella, de camí a casa de la seva àvia, es troba amb el llop. L’animal no se la pot menjar allà mateix per por que els llenyataires el descobreixin. Decideix doncs, gràcies a les indicacions de la nena, menjar-se primer a l’àvia i després a la nena. El llop es cruspeix a l’àvia i espera a la Caputxeta al llit, tot nu. Quan arriba la nena li demana que es tregui la roba i que es fiqui amb ella al llit. Així ho fa i se la menja. L’autor ens deixa una moralitat en forma de vers.\nAquí veiem que els nens,\ni sobretot les nenes,\nboniques, bones i amables,\nfan molt malament d’escoltar tota mena de gent,\ni que no resulta estrany\nque el llop se les acabi menjant.\ni dic el llop, car tots els llops\nno són de la mateixa mena;\nn’hi ha de molt complaents,\nque sense fer soroll i amb bones maneres\nsegueixen les jovenetes\nfins a casa seva i a tot arreu.\nperò, ah!, heu de saber que aquests llops empallegosos\nsón, de tots, els més perillosos.\nNo serà fins l’any 1800 quan apareix la figura masculina del caçador gràcies a l’obra de teatre Vida y muerte de la pequeña Caperucita Roja: una tragedia de Ludwig Tieck on trobem a una nena de set anys més desenfadada i descarada. El llop reconeix per la seva condició de paria i d’animal salvatge davant del gos domesticat de la família de la caputxeta. L’obra, d’un alt contingut religiós i moral, castiga als pecadors: llop i caputxeta.\nEl verde es como la pobre gente,\nQue uno se encuentra constantemente,\nCrece en cada arbusto, en cada vedado,\n¡Ay, Dios amado!,\nDel rojo anda aún muy alejado\nEl rojo los ojos al instante ha de despertar,\n¿Cuántos palos a un niño no le habrán de dar\nPara que de su glotonería se arrepienta?\nAllí donde algo rojo se manifiesta hay también unos labios encarnados,\nQue comen, aunque fuera un crudo bocado.\nAfortunado quien consiguiera\nQue, como la mía, su cabeza luciera\nUna roja caperucita, tan bella.\nDame un beso, eres una loca.\nOh, apartaos, el tabaco disgusto me provoca.\nTú, pilluela, si el tabaco no quieres oler,\nJamás un esposo podrás tener.\nLa Caputxeta vermella al divan del psicoanalista.\nLa caputxeta arriba finalment a les mans dels germans Grimm l’any 1812. La història sofreix una transformació tan significativa que, actualment, és la versió del conte més coneguda.\nUn dia la mare de la caputxeta la convida a portar menjar a l’àvia. Adverteix a la caputxeta de no entretenir-se. En el camí la nena es troba al llop i aquesta l’explica tot el que vol saber. El llop pensa que és una bona ocasió per atipar-se i distreu a la nena mentre que ell va a casa de l’àvia, se la menja i es posa la seva roba. Quan arriba la nena també se la menja i, ben tip, es posa a roncar. El soroll desperta les sospites d’un caçador. Aquest li fa un tall a la panxa d’on surten les dues dones sanes i salves. La caputxeta decideix posar-li pedres dins la panxa oberta. En despertar el llop fuig i mor pel pes de les pedres. El caçador es queda la pell i els tres mengen i veuen el vi i la coca que la nena ha portat. La Caputxeta reflexiona sobre l’ordre que li ha donat la seva mare abans de sortir.\nBruno Bettenheilm és un dels autors que més ha estudiat els contes infantils des del punt de vista del psicoanàlisi. He escollit la versió dels germans Grimm per dues raons: perquè és explicació del pas de la infància a la pubertat als nens d’una manera intuïtiva; i perquè és la pròpia protagonista la que soluciona les seves contradiccions i errades. No es jutgen els protagonistes. Hi ha una identificació amb la Caputxeta. Alguna vegada, algú de nosaltres, no ha fet cas a la mare i també s’ha oblidat les seves obligacions.\nEn la versió de Perrault, dedicada als adults, tot és explícit: les noies bones fan bé de malfiar-se dels aduladors que les portaran al sexe i la destrucció. No deixa espai per a la imaginació. L’autor es posiciona clarament: les nenes reben el seu càstig i els llops seductors la seva dosi de plaer.\nSi la versió dels germans Grimm s’ha popularitzat fins arribar als nostres dies ha estat perquè s’ha incorporat un conflicte a la narració que atorga humanitat a la protagonista.\nSi todas las variantes de la Caperucita Roja terminaran como la de Perrault, deberíamos haber relegado este relato al olvido.\nEl conte ens enfronta davant del conflicte entre la realitat i el plaer. Allò que hem de fer i allò que ens agradaria fer. Tema especialment present a l’adolescència. I la Caputxeta és una preadolescent. La mare li dona una ordre ben clara: portar el menjar a casa de l’àvia i no desviar-se del camí. La Caputxeta sap què ha de fer però, a la primera oportunitat que el llop li mostra la bellesa del bosc, es dedica a recollir flors fins que ja no en pot agafar més sense reflexionar sobre les conseqüències que això pot tenir sobre ella mateixa i sobre la seva àvia.\nAquest conflicte segueix present en els personatges masculins: el llop i el caçador. També hi conviu la contradicció de la masculinitat: un és violent i sexual mentre que el segon és protector i generós. El conflicte s’accentua ja que apareix el sexe com eix del conte. El llop representa les tendències asocials i primitives que hi ha en cadascú de nosaltres He de jugar molt fi si les vull caçar totes dues diu el golafre. El caçador l’anomena “vell pecador” (o “viejo verde” en algunes versions castellanes).\nLa Caputxeta té uns sentiments ambivalents de por, estranyament i curiositat quan es troba al llit amb el llop disfressat.\n– Ai, àvia, quines orelles tan grosses que tens!\n– Per a escoltar-te millor!\n– Ai, àvia, quins ulls tan grossos que tens!\n– Per a veure’t millor!\n– Ai, àvia, quines mans tan grosses que tens!\n– Per agafar-te millor!\n– Ai, àvia, quina boca tan enormement grossa que tens!.\n– Per a devorar-te millor!\nEl llop ha cobert les seves necessitats bàsiques: menjar i sexe. En aquell moment entra en escena la figura paternal i protectora del caçador. De seguida endevina el que ha passat però reflexiona i decideix obrir la panxa del llop abans que matar-lo per recuperar a les dones. És la Caputxeta, però, qui dona la solució per rematar al llop va agafar ràpidament unes pedres, amb les quals van omplir la panxa del llop. Ha interioritzat la lliçó: Ja no et tornaràs a desviar mai més del teu camí, si la mare t’ho ha prohibit. L’aprenentatge de la Caputxeta és l’acceptació dels valors que li transmeten els adults per enfrontar-se als perills de la vida.\nDeixem de banda les interpretacions políticament correctes dels contes infantils i de l’estereotipus a que són sotmesos els seus protagonistes. La tendència de buscar llops bons i caçadors sense escopeta hauria de pertànyer al món de la creació de noves versions del conte en clau de joc, com han fet Gianni Rodari o Roald Dahl.\nNo podem prendre al peu de la lletra el que es diu en els contes. Els seus personatges són símbols d’experiències concretes de la vida dels nens.\nLa reticència a explicar els contes originals potser prové perquè els pares no ens sentim identificats amb els progenitors que surten a les històries, sovint cruels i despietats. Superem les nostres pròpies pors i descobrim als infants el regal d’amor, en paraules de Lewis Carroll, que els ajudarà superar les dificultats a les que es trobaran a la vida.\nLa versió original del conte la podeu trobar al llibre El gran llibre dels contes. Barcelona: Barcanova, 2001 i en versió castellana.\nSi voleu portar a més protagonistes de conte al divan de Bruno Betthelheim heu de llegir Psicoanálisis de los cuentos de hadas. Barcelona: Crítica, 2012.\nPer quedar-ne tip: De caputxetes n’hi ha de tots colors, una selecció de la Caputxeta als llibres, al cinema i a la televisió i Algún día en alguna parte.\nPosted in caputxeta, contes, contes tradicionals, literatura infantil, llopTagged caputxeta vermella, contes tradicionals, grimm, perrault, Tieck\nSegüent Cinc experiments de ciència divertits per fer a l’estiu\nEva Montiel ha dit:\n13 d'Abril de 2019 a les 15:45\nExpliques molt bé les diferents versions de la història. Moltes gràcies\nRetroenllaç: Frases de Gianni Rodari – tusitala451\nRetroenllaç: Els infants terribles de la literatura infantil – tusitala451\nRetroenllaç: Los cuentos tradicionales en el cine – tusitala451


les coses del dimoni: Sedano o "la decada prodigiosa"\nUn dia vaig escoltar a radio alcoy unes declaracions del alcalde d'alcoi, jorge sedano, en les que diu que alcoi ha viscut a la darrera decada la seva "decada prodigiosa" amb el mandat del partit popular.\nIntentare vore la broma amb objectivitat i perspectiva.\nEs veritat que en algunes coses alcoi esta millor que fa una decada.\nAlcoi hui te una serie de infrastructures que no tenia:\nEl teatre calderon ( a pesar dels nombrosos sobrecostes de la obra)\nLa llum de les imatges.\nEl nou col·legi Miguel Hernandez.(que unifica els dos col·legis i acaba amb una demanda que portava molts anys)\nLa escola d'art.( on estava el col·legi Verge dels lliris)\nLes ampliacions del hospital.( algunes d'aquestes ampliacions encara estan per perfilar)\nLa formulació de una mancomunitat de ajuntaments. ( encara que jo no apostaria ni un euro)\nEl final o quasi el final de les obres de la autovia.\nI ara toca mirar tot allo que el gobern de sedano te com a deficit en la seva gestió:\nLa poca o nula relació amb la generalitat valenciana (per questions internes del pp)\nEl encabotament amb els desastres urbanistics com la rosaleda, el hotel a la font roja, el camp de golf, serelles, el poligon de la canal, etc.Han costat molts diners en adovacats i no han acabat de rematar ninguno ( alguno si, es diu la estambrera, menudo timo)\nMolt poca iniciativa en politica industrial i turistica.La poca gent amb idees que hi ha alcoi han marxat a barcelona i a qualsevol lloc que no siga alcoi.Tenim un perdua enorme de coneixement que podria i deuria ser important en un moment de crisi.\nCom a la resta del pais, la contratació publica es fosca, molt fosca i clientelista.Han omplert de amiguets i asesors la administració.\nNo tenim com a poble a aquestes hores ni idea del que passara en el futur amb el sistema de recollida de residus de la ciutat.Recordeu que portem la brossa a xixona al seu abocador i que aquest esta a punt de tancar.El exemple de napols deuria de ser important.\nTampoc tenim cap model de movilitat.No hem aprofitat la ocasió de no tenir la carretera pasant pel mig de la ciutat per a fer reformes que ajuden a les persones a poder gaudir de la ciutat sense el perill dels cotxes.\nCulturalment han deixat morir lentament la mostra de teatre i s'ha demostrat que la privatització dels teatres no ha millorat el seu funcionament.Mes clientelisme!\nEs nota que no soc objectiu.Tinc una opinió bastant negativa del balanç de gestió del pp en la darrera decada.No soc gens optimista de un canvi.Els partits politics de la oposició no tenen voluntant suficient i a la societat se la veu dormida.\nNomes es pot propiciar un canvi desde els col·lectius socials i desde la participació i implicació de les dones i els homes del nostre poble.\nNo demane res jo!.Quasi una revolució social que puga treure a alcoi d'aquest moment tan desastros.\nPublicat per dimoni de xiquet a 2:24 a. m.


Curs de formació en transport ferroviari - Transports i Logística\n12 febr. Curs de formació en transport ferroviari\nPublicat el 09:29h en infraestructura, transporte\nLa Direcció General de Transports i Mobilitat ha dissenyat un curs de formació en transport ferroviari adreçat a transportistes, gestors de flotes o experts en logística d’empreses de transport per carretera que es plantegen incorporar solucions intermodals per al transport de mercaderies.\nEl curs, que s’ha preparat conjuntament amb l’Escola Intermodal Transport, es farà entre el 2 i el 5 de març de 2020 entre Barcelona i Perpinya i s’impartirà en castellà i anglès. La formació inclou exposicions teòriques, treball pràctic i visites a instal·lacions.\nEn aquesta formació, els participants podran conèixer el concepte de la comodalitat com a eina de milora de gestió del transport i obtindran la informació necessària per a saber gestionar les cadenes logístiques en les que s’incorporin els serveis ferroviaris, així com calcular-ne els costos i els beneficis associats.\nLa matrícula es de 75 euros per persona perquè el curs, que té un cost de 700 euros, està subvencionat pel projecte TRAILS de la Unió Europea. La inscripció i el pagament s’han de fer abans del 21 de febrer de 2020.\nPodeu fer la inscripció aquí.\nEl Gremi de Transports i Logística de Catalunya neix davant la necessitat de constituir una associació professional que representi a les empreses com a col·lectiu, i que a la vegada permeti intercanviar experiències i conèixer altres empreses del sector. El Gremi està adherit a la patronal catalana Cecot, de la qual rep assessorament en qualsevol matèria empresarial, així com diferents serveis molt beneficiosos per als professionals del sector.\n+ 34 93 736 11 08\nGremi de transports i logística de Catalunya 2019.


Harry Potter en català -> Fanfictions -> La Lily i en James - Records del passat 1ºPart\nLa Lily i en James - Records del passat 1ºPart\nEscrit per Hermion Granger\nEnviat el dia 02/03/2007 a les 22:49:37\nÚltima modificació 09/04/2007 a les 13:34:07\nTots els capítols de La Lily i en James\nRecords del passat 1ºPart\nDesprés de les classes del matí, van anar a dinar tots junts.\n-Sirius, passa una patata fregida per aquí, si et plau.-va dir l'Alba per no haver-se d'aixecar.\n-Escolta maca, aquesta no es forma de parlar al teu pare- va dir en Sirius aprofitant-se.\n-Ei! Que et quedi clar que encara no ets el meu pare- va dir l'Alba picada.\n-Tinguem la festa em pau que he estat tot el sant matí treballant com un burro- va dir en James cansat del tema.\n-Ja em dirás lo molt que has treballat, ¡Però si t'has passat tot el matí jugant a "En busca del chicle desaparecido debajo del pupitre"!- va dir la Lily amb irónia.\n-¡Ei, menys!- va dir en James- que m'he passat tot el sant matí màquinant un nou pla per als rondadors.\n-¡Qué has fet qué?!- van exclamar tots els rondadors a l'hora.\n-Doncs el que heu sentit- va dir en James tot cofoi.\n-I de quin pla es tracta?- va dir en Sírius amb desanim.\n-I aquest to de veu? Que es el que et passa?- va preguntar en James desconcertat.\n-Oh, no res... si no tens en compte que l'última vegada que vam posar en práctica un pla dels teus, vem estar a punt de morir ofegats, aplastats, devorats, cremats, enterrats...\n-T'oblides de que veu estar tres setmanes castigats, una expulsió a casa d'una setmana, us veu estar sense sortides al poble durant un any sencer, i a les vostres mare quasi els hi dóna un atac de cor.- va puntualitzar la Kiara.\n-I això també- va dir en Remus cansat.\n-Peró que es el que va pasar?- va preguntar la Costa absorta en els seus pensaments.\n-Oh, veurás, el que va passar es que...- va començar a relatar en James.\n"2 anys enrere"\n-James, estás segur de que es va per aquí?- va preguntar en Sírius preocupat.\n-Estic tan segur com que ahir em vaig passar tota la tarda estudiant- va dir en James convençut.\n-Doncs ja em vegut oli- va dir en Ben amb la veu escanyada.\n-Per qué?- va preguntar en Sírius.\n-Perqué ahir a la tarda en James va estar jugant al burro explosiu- va seguir en Ben.\n-James!- va exclamar en Sírius fart de la poca memória del seu millor amic.\n-D'acord ho confeso m'he perdut- va dir en James amb resignasió.\n-Que t'has perdut?! Es pot saber com es pot ser tant poca-solta?- va dir en Sírius exasperat.\n-D'això Remus, que et passa?- va preguntar en Ben preocupat.\nEn Remus s'havia passat tota l'estona callat.\n-Nois, estic en el meu periode- va dir en Remus preocupat.\n-Com que en el teu periode? - va dir en Sírius mirant- lo de reull.\n-Avui es lluna plena- va informar en Remus.\nTots es van parar de cop i van mirar en Remus amb incredulitat.\n-Ens estas dient que avui es lluna plena?- va dir en Ben esporigut.\n-Almenys t'hauras pres la poció, oi?- va preguntar en James amb calma.\nTots es van quedar pàlids.\n-Apa, ara no podrem posar en marxa la broma.- digué en James enfadat.\n-Ei, un moment. James, ens portes tot el dia dient que havies pensat en una broma boníssima, i que a les 22:00h de la nit teniem que estar en el corredor de la sisena planta perque tu ens expliquessis la broma.- va dir en Sírius resumint els fets.\n-Si, i?- va dir en James.\n-Doncs que són les 23:30h, fa estona que estem donant voltes pel castell buscant una sala que tant sols tú saps on es, encara no ens has explicat la broma, anem en pijama, no portem la capa que fa invisible i avui es lluna plena!- va cridar en Sírius.\n-D'acord, ara us explico la broma: Veureu, tots sabeu que el professor Llagot (era el professor de pocions) té una marmita plena de "pica-picaulitis"oi?\n-Si- van fer tots a cor.\n-I sabeu el que pasa si algú toca o es veu aquesta poció, oi?\n-Si- van tornar a fer.\n-Doncs el pla es molt senzill: agafem un got d'aquesta poció, l'omplim d'herbes aromàtiques, anem a la classe de Transfiguració que és la primera que ens toca demà al matí, busquem el pupitre de l'Snape i l'hi fiquem el líquid en la seva ampolla d'aigua- va acabar en James molt satisfet.\n-Així quan l'Snape begui de la seva aigua aromàtica, com que nosaltres abans l'hi haurem donat al líquid l'olor de les herbes i no sospitarà res, el cos se li omplira de pels i li començarà a picar tot el cos.- va concluir en Sírius amb els ulls brillants.\n-Però ara no ho podrem fer per un "pelut "problema- va dir en James contrariat.\n-Nois...- va aconseguir dir en Ben.\n-Es una pena que no ho puguem fer- va dir en Sírius.\n-Nois...-va dir tremolant en Ben.\n-Que coi et passa, Ben?- va preguntar molest en James.\nEn Ben, però, es va limitar a assenyalar una finestra per on es filtrava la llum de la lluna, i acte seguit, va assenyalar a en Remus que miraba fixament la lluna i que de cop i volta es va posar a udolar.\n-Oh, no! S'ha convertit en home llop!- va cridar en Sírius mort de por.\n-Vinga! Salteu per la finestra!- va ordenar en James al veure que la transformació s'anava completant.\nEn Sírius hi va anar tot seguit però, en Ben, que no es podia moure a causa de la por , estava estirat a terra tremolant.\n-Vinga! Que et mossegarà!- va dir en James.\nEn James va agafar en Ben i el va tirar per la finestra al darrere d'en Sírius que ja havia saltat. Al cap d'un moment va saltar ell que es va veure saltant al buit entre la foscor de la nit.\n"Contat per en Sírius"\nEm vaig veure saltant al buit. Potser el que va fer que no cridés, va ser que s'havia que tenia el llac just a sota .\nVaig sentir en Ben que cridava just a sobre meu, i vaig pensar com es deuria sentir. Pitjor que jo, segur.\nEn James no cridava, vaig pensar que era molt valent.\nDe sobte, vaig notar que els meus peus penetraven dins una superfície gelada, i que el meu cos penetrava amb ells. Era el llac.\nUn gran "plof" a sobre meu, em va fer saber que en Ben també havia caigut al llac com jo.\nVaig esperar a sota de l'aigua a que es sentís un altre "plof" provinent d'en James, però no es va sentir res més, Vaig nadar cap a la riba, on en Ben ja s'eixugava la roba, esperant que en James fes la seva aparició. Res va passar.\nUn moviment inquiet em va fer saber que en Ben també esperava que en James aparegués nadant sobre les aigües gelades del llac.\nDe cop, vaig dirigir la vista cap a una finestra i vaig veure...\n"Fi del que conta en Sírius"\n"Tornem a la vida actual"\n-I que vas veure Sírius?- va preguntar l'Hermione temerosa.\n-Un esperit de foc?- va preguntar la Lluna esperançada.\n-No, el que va veure va ser en James somicant que la Lily el rescatés- va deixar anar la Nataly, que per culpa d'aquest comentari es va guanyar dos pessics.\n- D'això... Alba, estás segura que jo sóc el teu pare?- va preguntar en Sírius canviant de tema.\n-Ei! No canviis de tema i conta el que vas veure per la finestra- va dir l'Alba molesta.\n-D'acord- va aceptar en Sírius.\n- De cap manera!- van exclamar en James i en Remus a la vegada.\n-Per qué no?- va preguntar la Kiara amb picardia.\n-Perqué no- va respondre en James.\n-Es molt vergonyos- va afegir en Remus.\n-No viuriem si en Sírius ho expliques a algú- va continuar en James dramatitzant.\n-Va, que va pasar?- va dir la Costa mossegant- se les ungles dels nervis.\n-Al mirar cap a la finestra vaig veure en James i en Remus donant-se un petó- va dir en Sírius atropelladament.\n-Que, que???!!!- van exclamar tots a l'hora.\n-Sírius! Et juro per la patata fregida que m'estic menjant ara, que aquesta nit no podràs dormir al llit del mal que et farà el cul- va cridar en James rabiós.\n-Doncs jo et juro pel pastís de carn amb maduixes que m'estic menjant ara, que aquesta nit no podrás dormir de la picor que et farà tot el cos a causa dels polvos pica-pica que et fare empassar- va dir furiós en Remus dirigint-se a en Sírius.\n-I jo us juro pel meu gat, pel meu gos, pel meu periquito, pel meu peix i pel meu gos de peluix que com no us calleu ara mateix us faig un malefici dels més bons.- va exclamar l'Alba cansada del tema.\nEn James anava a contestar però en veure la cara que posava l'Alba va preferir callar.\n-Sabeu en que estic pensant?- va dir la Kiara de sobte- En aquella vegada que en Sírius quasi em va fer caure de la torre d'astronomia.\n-Va ser un petit accident- va dir en Sírius excusant-se.\n-Ei, en Sírius ens estava explicant el que va passar l'última vegada que li veu fer cas a en James en una broma- va dir la Nataly.\n"Fa dos anys enrere"\n"Contat per en James"\nDesprés de saltar derrere d'en Ben per la finestra, vaig pensar que el millor seria que no em tires, per tant, em vaig quedar pensant de la finestra.\nVolia intentar calmar a en Remus per si hi havia algún alumne de l'escola sonambul que es trobes amb ell.\nDesde el l'ampit de la finestra veia com la transformació s'acaba i com s'havia tornat de perillos en Remus.\nEm vaig baixar del l'ampit de la finestra i em vaig ficar en una aula que hi havia per allà. S'havia que no em serviria de gaire perque en Remus, ara que s'havia convertit en llop, tenia molt desenvolupat el sentit de l'olfacte.\nVaig estar resant perque en Sírius i en Ben no haguessin pres mal i estiguessin sans i estalvis.\nDe cop em vaig recordar d'un text de Pocions, en que deia que si voliem tranquilitzar a un home llop pel que segui, se li havia de donar un petò.\nVaig renegar, això seria l'últim que hauria fet en una situació normal, però ara no tenia opció.\nVaig sortir de l'aula amb molta cautela i vaig girar pel pasadís de l'esquerra on estava en Remus, em vaig acostar a ell i li vaig donar un petò abans de donar-li temps a que em mossegues. Em vaig quedar quit observant-lo, semblava que no havia funcionat. Llavors vaig sortir cames ajudeu-me.\nVaig sentir un udol, i acte seguit vaig saber que en Remus m'estava seguint. Em va invair una onada de pànic, més que res perque s'havia que corrent no tenia res a fer contra ell, així que vaig aixecar la vareta, em vaig parar, i em vaig girar de cara a ell.\nPer dir la veritat mai havia estat tan aprop d'un home llop. Tenia la seva cara a pocs pams de la meva, i sentia com el seu alent, fosc i pudent, queia sobre el meu cap.\nDe cop, per sorprenent que sigui, em vaig sentir segur. Potser em vaig sentir segur perque havia recordat que quoi tenia al davant no era un home llop qualsevol si no, uns dels mues millor amics: Remus Llopin.\nVaig agafar aire, vaig respirar fondo i...\n-Que va pasar, James?- va dir la Costa emocionada.\n-Ho anava a contar quan m'has interrumput- va dir en James molt molest.\n-D'acord, ho sento, però vols fer el favor de contar- ho ja?- va dir la Costa saltant de l'emoció.\n-Ara hi vaig- la va tallar en James- el que faig fer a continuaciò va ser...\nHola! Ja torno a ser aqui!\nBueno, no tinc excusa per haver trigat tant, així que l'ho únic que puc fer es demanar-hos perdó. Així que, ho sento molt i us prometo que això no tornarà a pasar.\nAquest capi el dedico especialment a la Costa "la meva tata", que m'ha ajudat a resoldre molts problemes i que sempre esta al meu costat quan la necessito.\nTambé el dedico a tota la gent que l'està llegint.\nEspero que us hagi agradat, i ara ja ho sabeu: A COMENTAR, PLIS!!!!!!!\nLlegit 1136 vegades\nCosta Enviat el 02/03/2007 a les 22:59:21\nESto... Alba... ho havies de tallar aquí?? xDDDDDD Que capulla que ets!!!!!!!!\nEstà molt bé de veritat!!!! Jo em pensava que en James sabia fer bromes... ens havíem equivocat... és un patata fent bromes! xDDDD\nSegueix tan aviat com puguis, i pel que m'has explicat... pasando que es gerundio!\nGetta91 Enviat el 02/03/2007 a les 23:14:42\n#14348 He escrit 1 fanfics amb un total de 1 capítols\nCosta... pasando que es gerundio... ara parlarem en gerundios? eso es míooo! xD\nEi nena feia molt que no penjaves!^^\nMolt béee! =)\nKrys Enviat el 02/03/2007 a les 23:22:07\n#14349 He escrit 1 fanfics amb un total de 28 capítols\nWola!! Ja era hora!!! =P (mira quien fue a hablar...¬¬) lerelerelere\nBé, que està molt bé el capitol!! ^^ Esper que continuis aviat!! (Lerelerelere)\nivi_potter Enviat el 03/03/2007 a les 00:31:41\n#14350 He escrit 1 fanfics amb un total de 8 capítols\nuala! me llegit ra la history ( xD ) i ta mb!! ma agrdt mol, original si seño! xDDDD\nala n tradis k ns as deat en un mument...¬¬ xDDDD\nLUN@ Enviat el 14/04/2007 a les 17:23:28\n#14722 He escrit 2 fanfics amb un total de 13 capítols\nWeee! Ja era hora!^^ Que maca la broma d'en James xD! Wenu, no m'estranya que els i faci "tanta" ilú que n'hagi pensat una altre...xD El capi està geniaaaal!!^^\nArgh! No ens tallis així!!! Ara hauràs de seguir ràpid, eh, que si no ens menjarem les ungles...xD\nCarina Enviat el 01/07/2007 a les 20:46:07\nHola!! veig que fa molt que no escrius... espero que sigui perquè no tens temps... Perquè estaria molt bé que acabessis... M'agrada molt!! Està molt bé! (sàpigues que me l'has dedicat gairebé tots els dies!XD) Bueno... siusplau... continua!!! (K)(K)(K)


Hotel Eliza Tirana Albània - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRruga Stavri Themeli, vila 4/4, Tiranë Centre, Tirana, Albània, 1001 - Veure al mapa\nMés informació sobre Hotel Eliza\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Eliza és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Tirana. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHotel Eliza ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix magatzem d'equipatge, premsa, bar, àrea de TV/saló compartit.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb banyera hidromassatge, aire condicionat, escriptori, balcó/terrassa, telèfon a cada habitació. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Hotel Eliza és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Tirana.\nTots els tipus de viatgers (45)Parelles (13)Viatgers en solitari (9)Famílies amb infants petits (14)Grups (9)


fallas - Ambaixadores de la igualtat\nAmbaixadores de la igualtat\nConsuelo Llobell i la seua Cort d'Honor acudeixen a la segona edició “Ambaixadores de la Igualtat”, organitzada per el Consell de la Joventut de València\nDimecres passat 11 de desembre es va celebrar la segona edició de la trobada “Ambaixadores de la Igualtat”, en l'edifici de la Regidoria de Joventut de l'Ajuntament de València.\nLa primera edició d'aquesta trobada ja va comptar amb la participació de Marina Civera i la seua Cort d'Honor; i enguany, tampoc va voler faltar Consuelo Llobell, la nostra Fallera Major de València, al costat de les seues dotze companyes de regnat.\nAquesta trobada es va realitzar a porta tancada, en un espai no mixt, afavorint així que totes pogueren expressar-se lliurement i reflexionar sobre el paper de la dona en la societat actual, especialment en el cas de les més joves, així com els estereotips que sovint envolten la festa fallera.\nLa presidenta del Consell de la Joventut de València, Ana Domínguez, va agrair públicament la participació per segon any de les regidories de Joventut i Cultura Festiva de l'Ajuntament, encapçalades per Maite Ibáñez i Pere Fuset, així com els recursos aportats pel servei de participació ciutadana per a poder dur a terme aquesta activitat.\nDe la mateixa manera, Ana va manifestar el seu desig de continuar estrenyent llaços i complicitats amb Consuelo i la seua Cort, perquè siguen “les millors ambaixadores de la nostra ciutat i un referent femení molt important per a milers de dones joves”.


EFML: Jornada de portes obertes\nCartell: Nerea Oñate\nEls propers 1 i 3 de Juny se celebrarà a l’Escola Femenina Manu Lanzarote les jornades de portes obertes al camp de futbol de Sant Llorenç de Terrassa, on totes les nenes i noies de 4 a 16 anys que els hi agradi el futbol, tindran l'oportunitat de fer un petit tast a l'Escola.\nLes activitats començaran a partir de les 18h i finalitzaran prop de les 20h. El entrenament constarà d’uns jocs inicials molt dinàmics per entrar en contacte amb la pilota, i finalitzarà amb partits reduïts per categories. Una oportunitat perfecta perquè les noies es relacionin i facin noves amistats practicant esport a l’EFML, un club centrat en el futbol femení.\nHem de recordar, que si alguna de les jugadores que vol assistir a la jornada i té fitxa en vigor amb algun club, ens enviï la conformitat del seu club d'origen, ja que l'Escola vol respectar el bon tracte i convenis amb els altres clubs que ens envolten.\nEtiquetes de comentaris: Aleví, Cadet, Iniciació\nUbicació: Carrer Castellsapera 85, Terrassa


6 DE JUNY, SEGON CLUB DE LECTURA "VOLS LLEGIR?"\n5 usuaris de la Biblioteca de Vilanova del Camí participaran en el Segon Club de Lectura que organitza el programa literari de Ràdio Nova, "Vols llegir?", juntament amb la biblioteca vilanovina. L'espai radiofònic va convocar el passat mes de abril als seus oients i seguidors de la seva pàgina a internet, a més dels usuaris de la biblioteca, la lectura d'un llibre per debatre i comentar el seu contingut entre els participants de l'activitat. La mateixa mecànica que habitualment fan les biblioteques catalanes. Arrel de l'èxit de la primera edició on es va proposar la lectura i posterior comentari i debat a la ràdio, del llibre de l'autor igualadí, Pep Elias, titulat: "Olor de gas", el programa va decidir organitzar un segon lliurament, en aquest cas proposant la mateixa mecànica, amb el llibre de la igualadina, Susanna Carpi: "Història d'una formiga", publicat per La Patumaire Edicions.\nL'experiència personal viscuda per aquesta autora novell, que debuta amb aquest conte, emmalaltint de manera severa i molt invalidant de fibromiàlgia, fatiga crònica i depressió, ha servit per donar forma i volum en aquesta història protagonitzada per una formiga, la Martina, que està afectada per aquestes malalties. L'argument gira al voltant de la metàfora d'un niu de formigues, una comunitat canviat on cada vegada resulta més difícil moure's i trobar lloc, amb una pèrdua de valors que acaba plasmant-se en corrupció, interessos, incomprensió, crisis del sistema i malalties. Aquest segon Club de Lectura, s'emetrà en directe, aquest proper dilluns 6 de juny a partir de les vuit del vespre, per Ràdio Nova, en el 107.7 de la fm. També per internet, via on-line, des de la seva pàgina web: radionova.cat. I posteriorment en format podcast, per escoltar o descarregar directament des del bloc del programa: volsllegir.blogspot.com\nArticle 446 - J.M. Solé - "Vols llegir?" - Ràdio Nova\nClub de lectura-VLLG? en directe radio nova Susanna Carpi Vilanova del Camí


1. Es fa saber que demà dimarts es tallarà el subministrament elèctric a la zona de la Font Gran per treballs de manteniment i millora. El tall serà de 8.00 a 13.00 hores. El servei podria restablir-se abans de l’hora indicada.\n2. Es recorda al poble que estan prohibides les cremes en el període comprés entre el Dijous Sant i el de Dia Sant Vicent.\n3. Es comunica que s’ha perdut un portafolis transparent amb documentació dins en la zona que va des de la Font Menor fins a l’Ajuntament. Es prega que si algú el troba, el duga a la Policia. Es gratificarà.


“Anem cap al precipici, contents i amb els ulls tancats” | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nL'escriptora Eva Baltasar. MASSIMILIANO MINOCRI\nEva Baltasar (Barcelona, 1978) tanca amb Mamut (Club Editor; Literatura Random House, en castellà, i veu d’Aina Clotet al audiollibre) una trilogia amb Permagel (2018, 28.000 exemplars) i Boulder(2020, 20.000), dels darrers fenòmens de les lletres catalanes, tan gran com la seva capacitat metafòrica i la bandera de la misantropia que arboren personatges que semblen amagar trossets vitals de l’autora.\nPregunta. Quins tres estadis representa el tríptic que ara tanca Mamut?\nResposta. No és ben bé un tríptic. Permagel surt perquè escric per a mi, perquè vaig al psicòleg en trobar-me com desestructurada i ficciono per fer més interessant el que hi ha, i això agafa un to molt diferent al de la poesia que feia. Veig el personatge com es va fent i m’adono que vull conèixer més dones d’aquesta mena. I així neixen una dona Boulder i una dona Mamut.\nP. Marcades per la maternitat…\nR. Sí. La de Boulder és una maternitat no desitjada, d’algú que vol construir-se com sigui; la de Mamut és més fruit d’un instint biològic, no li interessa tant com a mare, sinó una mica com les bestioles. Ambdues viuen amb molta incomoditat, són outsiders… La dona de Permagel pateix; la de Boulder no troba les decisions encertades i la de Mamut sí que ja pren decisions, dràstiques, que la porten a l’isolament.\nP. Els rerefons de les novel·les es van radicalitzant, fins i tot en l’estil…\nR. Les novel·les s’endureixen de fons i forma, cert. Mamut és una escriptura molt més austera; l’he deixada en els ossos i prou. M’ho demanava la protagonista.\n“Tots tenim una cara oculta, en què tampoc aprofundim; no val mostrar o parlar només de la cara evident”\nP. És més vostè?\nR. M’hi emmirallo més que a Permagel, em reconec més ara en la protagonista. És la dona que entenc millor.\nP. “Allà on hi havia gent, el món era llardós (…) la gent són eixams, suma intel·ligent de bèsties nocives”, escriu. S’ha accentuat la misantropia…\nR. Boulder encara era capaç de conviure; Mamut ja és ‘no tinc per què suportar-ho’, és sí o no: és incomodíssim viure en societat i d’aquí la fugida; tancada i autosuficient, sent satisfacció en descobrir-se a ella mateixa.\nP. La sexualitat mai és plaent al llibre si no és onanista i la radicalitat arriba fins i tot al sentiment de maternitat.\nR. Tot això em problematitza a mi mateixa; a la vida, sovint anem on no vols anar; jo hi vaig, i com a escriptora i lectora també m’interessa aquest exercici… Existeix una maternitat polièdrica, la protagonista voldria desitjar una vida sense fills… Tots tenim una cara molt fosca, tot tenim un mamut dintre; no m’ha costat gaire baixar fins aquí.\nP. La ciutat “de dia fermentava, es corrompia començant per la polpa de cadascun dels seus habitants”, escriu...\nR. La vida a ciutat fa evident que, com a societat, anem cap al precipici, contents i amb els ulls tancats; almenys, les meves protagonistes hi cauran lúcides, realistes… El camp tampoc és un beatus ille: la Catalunya rural és un lloc on hi ha poca gent, però idíl·lic, tampoc, és tan tranquil com dur.\nP. D’on ve una visió tan hostil de la vida?\nR. És la meva cara fosca. No em sembla possible confiar en la gent. No n’espero res, de la gent, però tampoc l’odio. Crec que tots tenim una cara oculta, en la qual tampoc aprofundim; mostrar o parlar només de la cara evident no val. Explorar l’altre vessant em surt en la narrativa: les baixades a l’infern són sempre interessants…\nP. A Mamut sura una societat explotadora en què ens refugiem en forats que bateja com a “coves”: l’oci, l’esport, les xarxes socials…\nR. És que ens tanquem en aquestes coves i ens sentim afortunats, a sobre; amb això tapem els forats negres: tenim molta por a la intempèrie…\nP. De prescindir, la protagonista diu que és el verb que “allibera”. Hi ha a Mamut una voluntat estoica, física, però també moral?\nR. El que és material acaba essent moral i jo m’ho aplico: soc estoica a la vida, tota la meva roba cap en dues maletes, i en això hi ha un component moral.\nP. Mamut ha sortit poc després de Nus Schiele, el seu nou poemari des d’Invertida (2017), inspirat en els quadres d’Egon Schiele, l’expressionista austríac.\nR. Es creuava entre Permagel i Mamut...\nP. “Que tot aquest dolor / que tot aquest dolor es redueixi / a formes molt pures / a límits de bellesa”, diu el primer poema. Podria ser la filosofia de fons de Mamut i de tota la trilogia.\nR. Hi ha un cert transvasament: els dels quadres podrien ser personatges de les meves novel·les, un punt escorxats.\nP. “No hi ha domini on no hi ha infant”, diu un altre vers…\nR. L’infant de Mamut és la puresa, per això és fàcil tacar-la, fer-li mal; si no pots controlar, respectar aquesta puresa que és l’infant… Fa el que fa perquè l’hauria tacat…\nP. El lector de Mamut pot trobar el final d’una insensibilitat extrema.\nR. Tots tenim dintre totes les cares; qui vegi el final de la novel·la així és que s’ha vist aquesta cara insensible.\nP. Els poemes presenten tipogràficament una forma quadrada i els versos van tots seguits: la sensació d’acceleració és màxima.\nR. Volia que la lectura fos semblant a la d’un quadre, on pots saltar a dalt, a la dreta, a baix… L’art m’interessa molt: miro i observo molt, a la vida; jo m’omplo els ulls d’art, de literatura, de la vida: no viatjo, ni miro tele ni premsa, només llegeixo autors morts…\nP. Crear tanta imatge ha de ser esgotador.\nR. Treballo de valent amb el llenguatge, però el que dono, ho rebo… Ara, Boulder em sembla barroc; no calen set imatges, amb una n’hi ha d’haver prou. Soc aquí, ara.


ARA Barcelona 16/05/2012 18:07\n260x366 El MACBA de nit / GENCAT El MACBA de nit / GENCAT\nEl proper dissabte, 19 de maig, 52 museus de Barcelona –6 més que l'any passat– i l'àrea metropolitana participaran a La Nit dels Museus 2012 amb més de 100 exposicions i més de 200 activitats especials. Aquesta iniciativa està promoguda pel Consell Internacionals dels Museus i vol conscienciar els ciutadans sobre el paper dels museus en el desenvolupament de la societat. Enguany se'n celebra la 35a edició, amb el lema 'Museus en un món canviant. Nous reptes, noves inspiracions'. En total, s'hi sumaran 3.000 museus de 40 països, que obriran les portes de manera gratuïta i realitzaran activitats especials, com visites guiades, concerts i recitals de poesia.


Blanes es reunirà amb Renfe i Adif per conèixer els treballs de restabliment del servi amb Malgrat | Ràdio Palafolls\nMarc Ferri , febrer 10, 2020\t / 485 0 0\nHome Mobilitat Blanes es reunirà amb Renfe i Adif per conèixer els treballs de restabliment del servi amb Malgrat\nL’alcalde de la ciutat, Àngel Canosa, té previst reunir-se aquesta setmana amb responsables de Renfe, ADIF i del Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de la Generalitat per tal de tractar l’estat actual de la infraestructura ferroviària entre Blanes i Malgrat i sobretot conèixer de primera mà les intencions i planificació del gestor d’infraestructures després de l’esfondrament parcial del pont ferroviari entre aquestes dues localitats per culpa de l’avinguda del riu de fa 3 setmanes.\nUna de les principals incògnites que es volen resoldre amb aquesta trobada és saber durant quant de temps restarà interrompuda la circulació de trens entre els dos municipis. Fins al moment, les úniques informacions que es tenen al respecte són les que va facilitar el vicepresident del govern català, Pere Aragonès, durant la visita que va fer a la ciutat l’endemà del temporal.\nLlavors les primeres estimacions parlaven d’un mínim de 6 mesos d’aturada de servei i d’una inversió aproximada d’uns 5 milions d’euros per la reconstrucció del pont afectat i de les infraestructures necessàries.\nL’Ajuntament de Blanes espera que 3 setmanes després ja hi hagi un estudi més acurat sobre la programació i una previsió més definida respecte de les primeres que estimacions.\nDes de la caiguda del pont, la matinada del passat dia 22, el servei entre les estacions de Blanes i Malgrat de Mar es cobreix amb autocars que RENFE ha posat a disposició dels usuaris.\nL’Ajuntament blanenc reconeix els esforços de Renfe per evitar els inconvenients dels usuaris, però també es mostra preocupat per com afectarà aquesta incidència durant la pròxima temporada turística.\nA partir d’avui es recuperarà la circulació de trens entre les estacions de Blanes i Maçanet-Massanes, una bona alternativa per connectar Blanes i Tordera amb Barcelona per la línia interior i evitar les connexions amb bus. Justament la Línia R1 entre Blanes i Maçanet es restableix amb un horari diferent de l’habitual per afavorir l’enllaç amb els trens de la línia R11 a Maçanet.\nL’Ajuntament de Palafolls estudiarà incloure criteris d’ingressos a la fiscalitat local


Paris & Eleni Áfissos Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 24 allotjaments a Áfissos.\nAfissos, Áfissos, Áfissos, Grècia, 37010 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Paris & Eleni\nAl visitar Argalasti, vosté es sentirà com a casa a Paris & Eleni, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Paris & Eleni és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, insonorització, llits extrallargs (> 2 metres), ventilador, aparell de televisió per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Paris & Eleni la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Argalasti.\nAllotjaments a Áfissos


Bossa d'eines per a la llar personalitzada de la Xina Fabricants, proveïdors, fàbrica - Pressupost - Dongguan Zhihao Handbag Industry Co., Ltd.\nInici > Bossa d'eines Bossa d'eines > Bossa d'eines per a la llar\n(1) Si heu trobat l'eina més adequada, podeu ometre aquesta part, només cal que demaneu la bossa que us agradi i gaudiu de la nova bossa d'eines per a la llar. Tot i això, si encara no sabeu quin triar, us donaré alguns consells per ajudar-vos a prendre una decisió. Abans de comprar una bossa d'eines per a la llar, heu de tenir en compte algunes coses. (2) Disseny d'obertura: obriu la boca, obriu la boca o, de totes maneres, això és molt important. La majoria de bosses d’eines en tenen. Com podeu veure, totes les eines de la nostra llista de les millors bosses d’eines per a la llar en tenen. Això es deu al fet que us permet emmagatzemar més eines, només les faig servir per a eines elèctriques, però també les podeu fer servir per a eines més petites. L’espai obert també mantindrà les eines seques.\n1. Les millors eines per a la llar per mantenir les eines en sec:\n(1) Aquestes bones bosses per a eines domèstiques, no només poden protegir les vostres eines i ajudar-vos a portar-les fàcilment, sinó que també mantenen les eines / altres articles secs. Això és especialment útil per als electricistes que necessiten utilitzar eines d’assecat, per als campistes que necessiten mantenir la roba seca o per a qualsevol persona que vulgui mantenir-la seca. Tot i que sempre heu de comprovar si l’article està sec abans d’utilitzar-lo\n(2) Quant a l'espai, aquesta bossa té prou butxaques. Les butxaques tenen diferents mides, si utilitzeu eines de diferents mides (com ara broques, alicates, etc.), això us ajudarà molt. Això també té un disseny obert. L’utilitzo principalment per emmagatzemar eines més grans, com ara una pistola de calor, però també podeu utilitzar-la per a eines més petites perquè té prou espai. El centre de la bossa està protegit per una cremallera.\n(3) Té una corretja d'espatlla ajustable que us pot ajudar a moure's a la bossa quan porteu objectes pesats i, quan el pes és lleuger, també té un mànec encoixinat de plàstic addicional.\n(4) En general, és bo. Quan he de portar eines més grans (com ara broques elèctriques, pistoles de calor, etc.), normalment les faig servir. El fons de la bossa és impermeable i resistent al desgast, cosa que pot mantenir la bossa seca i neta.\n(5) Aquesta bossa d'eines és molt adequada per a ús domèstic.\n(6) Si esteu buscant una bossa d’eines amb una base impermeable però alhora prou espai per a la majoria d’eines, la bossa d’eines FOFRER és la vostra millor opció. La bossa d’eines té 30 butxaques resistents a la bossa, 10 a l’exterior i 6 butxaques dedicades a alicates, tornavisos, etc. Però això no és tot.\n(7) Aquesta bossa també utilitza un disseny de boca oberta. L’obertura és bàsicament un espai obert al centre de la bossa on es poden col·locar moltes eines. Aquesta zona està protegida per una cremallera de doble tracció que evita que les eines es desbordin i us ajudi a organitzar-les millor.\n(8) Està fet de tela de doble capa; Teixit de polièster 600D i 1680D. Tots dos materials són coneguts per la seva durabilitat i fiabilitat. El més important és que també disposa de passadors fins que poden allargar la vida útil de l’eina.\n2. Paràmetres del producte (especificacions) dels kits d'eines per a la llar\n3. Què cal tenir en compte abans de comprar una bossa d'eines per a la llar?\n(1) Si heu trobat l'eina més adequada, podeu ometre aquesta part, només cal que demaneu la bossa que us agradi i gaudiu de la nova bossa d'eines per a la llar. Tot i això, si encara no sabeu quin triar, us donaré alguns consells per ajudar-vos a prendre una decisió. Abans de comprar una bossa d’eines per a la llar, cal tenir en compte algunes coses.\n(2) Disseny d'obertura: obriu la boca, obriu la boca o, de totes maneres, això és molt important. La majoria de bosses d’eines en tenen. Com podeu veure, totes les eines de la nostra llista de les millors bosses d’eines per a la llar en tenen. Això es deu al fet que us permet emmagatzemar més eines, només les faig servir per a eines elèctriques, però també les podeu fer servir per a eines més petites. L’espai obert també mantindrà les eines seques.\n(3) Construcció: el primer que cal comprovar és si la bossa d’eines és impermeable. Tot i això, totes les bosses que enumerem tenen una base impermeable, de manera que no us haureu de preocupar. Una altra cosa que cal tenir en compte és l’estructura de la bossa. Necessiteu una bossa que no caigui ni es doblegui. El motiu d'això és que si treballeu en un lloc humit, la probabilitat que la bossa desbordi l'eina és elevada. La raó principal per comprar una bossa d’eines per a la llar és mantenir l’interior de l’eina sec i net.\n5. Embalatge i lliurament de kits domèstics\n(2) La mida d’embalatge individual per defecte: longitud 25cm X alçada 20cm X amplada 43cm, podem personalitzar la mida de l’envàs de disseny segons les vostres necessitats, de manera que us estalvieu mercaderies.\n(3) Especificació d'embalatge: 28cm X 22cm X 55cm. 10 unitats / cartró. Material de cartró: K = K paper ondulat de 5 capes de gruix.\n(4) Pes brut de tota la caixa: 17 kg.\n(5) Pes net de tota la caixa: 15 kg.\n(7) Si cal, dissenyarem l’embalatge d’aquesta motxilla de beisbol segons les vostres necessitats.\n(9) Podem dissenyar un mètode d’envasat més econòmic, però això sacrificarà algunes coses i pot provocar canvis en l’aspecte del producte. En general, no recomanem als clients que facin servir aquest mètode.\nP3: teniu un límit de MOQ?\nP4. Ets una fàbrica o un comerciant?\nP5. Quines són les vostres condicions de pagament?\nQ6. Quant de temps dura la producció de la mostra? Aporteu mostres? És gratuït o extra?\nP7: No voleu el disseny del nostre producte, podeu fer i produir segons el meu dibuix de disseny?\nEtiquetes calentes: Bossa d'eines per a la llar, Xina, fabricants, proveïdors, fàbrica, personalitzada, preu, pressupost, en estoc


Havanerus | Havaneres i Cançó de taverna: 44 Cantada d'havaneres, Calella de Palafrugell\nTres-cents seixanta cinc dies per tornar a reviure una tarda, nit i matinada com la que hem viscut.\nQue llarga es farà l’espera, i quina joia esperar l’any vinent una cantada com aquesta. Ha començat el compte enrere. Ja queda menys!.\nAra farà una setmaneta vaig rebre la tria de grups i la tria de peces, vaig preveure el què la nit d’aquest primer dissabte del mes de juliol ens regalaria, i no em vaig equivocar.\nA la cantada de tarda, al passeig del Canadell hi participaran:\nDesprés el que serà la cantada de nit, a les dos quarts d’onze a la plaça del Port-Bo hi pujaran:\nLa barreja ha estat perfecta, experiència e innovació, veterania i joventut, amor vers un gènere i amor vers un creixement del gènere, però tots compartien un denominador comú, aquest any fins i tot un dels presentadors, l’amor vers l’havanera.\nPenso que conec a tots els que van pujar a l’escenari de Calella, a uns mes que a d’altres, però aquest denominador que us he dit és al noranta cinc per cent de tots els que hi varen pujar.\nDeixo aquest cinc en dubte pels musics de la Sílvia i els càmeres.\nCompanys de l’organització, aquest any heu posat el llistó molt alt, tant de bo es pugui repetir, doncs no sé si es possible millorar-ho.\nFelicitats per la tasca i gràcies pel tracte.\nLa nit anterior no vaig poder dormir entre els budells que ballaven, les esbufegades profundes, el formigueig de les cames, i els ulls no es tancaven, no hi havia manera, no podia fer-hi res. Ho vaig provar fins i tot amb música, havaneres clar, i encara era pitjor. Això em deu passar per estimar-me tant aquestes coses, i viure-les d’aquesta manera, però que voleu que us digui, tan de bó tingui moltes nits d’aquestes, i alegries com la que vaig viure a la 44 Cantada d’havaneres de Calella de Palafrugell.\nCom us podeu imaginar, no va fer falta que el despertador em digués que m’havia de llevar, era jo el que li deia al despertador que espavilés per marcar l’hora de llevar-nos.\nEl dia es llevà tèrbol, amb una boira espessa que no deixava veure la fantàstica platja de la Fosca de Palamós, però l’oest ens deia que tor milloraria, i així va ser, en un hora tot es va esvair, i varem poder gaudir de un dematí de sol i platja.\nCom ja us podeu imaginar tampoc hi va haver migdiada, però si havaneres, vaig connectar el reproductor de música i vaig anar creant caliu “havaneru”.\nA les sis de la tarda era l’hora marcada per sortir de Palamós i anar cap a Calella. Com dos claus, i amb una puntualitat com cal, la Cris i jo varem sortir de casa.\nElla estava radiant, preciosa, un cop més, la millor companyia per una tarda, nit i matinada d’havaneres a dojo.\nEn arribar a Calella, a l’ambient ja es respiraven havaneres, als carrers ja se’n veien mostres, i a la platja del Port-Bo, l’escenari de la cantada de nit.\nVarem arribar abans del previst, no vaig tenir problemes per trobar lloc pel cotxe, i varem decidir anar a fer una volta pel l’escenari que acolliria la cantada de nit.\nAquest any era mes petit, per mi millor, doncs tot ho teníem mes recollit, els “havanerus” més a prop, més com a mi m’agrada, senzill, mariner, amb pocs elements que destorbin la meravellosa vista que dona, en definitiva, com si l’hagués escollit jo.\nVarem anar passant fins al passeig del Canadell, i a mig camí em vaig trobar a l’Anna Maria amb el mestre Josep Bastons. Ell va anar passant i jo em vaig quedar xerrant una estoneta, com sempre d’havaneres que és el que ens agrada i del que hem de parlar.\nEn acabar m’esperaven just al començament del passeig el mestre Bastons, en Pere Margall i com no, la Cris.\nL'any passat vaig compartir la cantada amb en Pere, aquest any no era possible, ell pujava a l'escenari de Calella, serà un moment molt emocionant, però ja veig que aniran de boli tot el dia.\nDe fons, L’Empordanet ja estava entonant havaneres, caram, canvi de plans, doncs jo tenia que començava El Taper, i alguna cosa haurà canviat.\nLa sonoritat de la cantada de tarda i de la de nit és a càrrec de Sonostudi. Un any més, amb una tasca excel·lent, professional i amb un bon tarannà.\nL’Empordanet està treballant de valent, amb un esforç molt important, i amb unes ganes de fer com feia temps que no veia.\nEl treball d’empastar veus no es fàcil i més quan els que escoltem busquem les veus que hi havia. Penso que el director musical del grup, en Càstor Pérez es pot considerar afortunat de comptar amb l’equip que te i alhora, l’equip de tenir-lo a ell, aquest fantàstic equip es diu L’Empordanet, i els seus fantàstics components son en Càstor Pérez, en Xavi Jonama i en Lluís Bofill.\nLa tria del grup per aquesta cantada prèvia va ser molt encertada:\n- La gavina (Frederic Sirés), Los Indianos (En desconeixem l’autor), La tarde (Sindo Garay, Nervo Rodriguez), Ojos Malignos (Juan Pichardo), Tornada a Menorca “Na Nena” (J. Ll. Ortega Monasterio), entre altres.\nUn cop més, un regal per les nostres oïdes, un regal pels que estimem l’havanera, espero que us paguéssim bé amb aquell picar de mans després de cada peça.\nCàstor, Xavi, Lluís, gràcies per la gran cantada que vareu fer.\nI ara, El Taper, un altre grup Palafrugellenc que us he de dir, que em va sorprendre molt i a més, gratament.\nEl grup el composen en Toni Martín, Paqui Serna i Joan Cortés. A part d’havaneres, també varen fer forces peces mexicanes, sons cubans i alguna “rumbeta”.\nUs he de dir que els hi queden força bé. Us en destaco dins aquest gèneres Mátalas (Manuel Eduardo Toscano) i Pepa tiene un camisón (Compay Segundo).\nQuant havaneres entre altre ens varen fer Menorca (J. Ll. Ortega Monasterio ; J. Barca), Habaneras de la Habana (Carlos Cano), i també varen fer la sardana l’Exiliat (En desconec l’autor).\nEls desitjo el bo i millor dins la nova etapa que també fa poc que van començar.\nPer molts anys companys.\nI per acabar la cantada que havia començat de tarda i ja era al vespre, Els Arjau.\nEn Jordi Grau i en Jordi Rubau varen pujar a l’escenari com dos claus a les nou. Volia veure alguna cosa, portava mitja tarda allà i necessitava alguna cosa fresca, i amb el company Alfons, varem anar agafar provisions.\nDes del bar de baix a la platja del Canadell vaig poder gaudir d’una havanera que mai he escoltat a cap grup en directe. A la Habana me voy niño, una peça antiquíssima, dels avis, que si em permeteu us en posaré un tall i us en detallaré algun aspecte que m’ha cridat l’atenció.\nFixeu-vos que el personatge que marxa a Cuba, és ella en lloc d’un mitificat “ell”, cosa que fa suposar, que en aquests viatges d’anada i tornada, no salament hi viatjaven mariners, i militars, sinó alguna d’aquestes travessies cap a Ultramar també comptaven amb la presencia d’alguna mossa.\nEs pot pensar que parlen d’una noia que retorna al seu país d’origen, però no comparteixo aquesta opinió, tan pel vocabulari de la peça, com les paraules posades en boca de la dona.\nUna mostra més que ens reafirma en que les dones formen part de l’havanera més del que inicialment es pensava.\n“A la Habana me voy niño,\njesús que lejos te vas,\nno te vayas amor mio,\nen brioso bajel,\nes muy malo Isabel,\nel mareo de la mar.\nCuando miro la popa,\ndel brioso navío,\nsi te vas y me olvidas, ay!\njuro he de naufragar.\nAquest parell sempre ens regalen peces antigues, extretes de llibres, de reculls d’àudio dels avis, de partitures molt i molt antigues, veritables joies de l’havanera.\nSempre m’erro quan penso que em conec un grup.\nLes altres interpretacions, com no, varen estar a l’alçada de l’escenari que els acollia. Com més escolto els Arjau, més em sorprenen i mes coses noves descobreixo, ho celebro, m’agrada, i comparteixo amb ells moltes de les creences de l’havanera.\nCompanys, gràcies pels regals en forma d’havanera que ens vareu fer.\nVarem aprofitar per fer un mos entre les darreres peces dels Arjau i el inici de la cantada de nit. Havíem preparat uns entrepans a casa, així, que al més pur estil “havaneru”, asseguts a terra i apa, mos aquí mos allà.\nEls Jordi’s se’n feien un tip de riure, però ells tenien taula per veure la cantada, nosaltres tot just teníem trenta minuts.\nJa va anar bé una petita aturada d’havaneres, va donar temps al cap a processar una mica la informació i peces que anava rebent i el que hem representaven cadascuna d’elles.\nRecordo que al llarg de la cantada de tarda vaig estar xerrant amb el mestre Bastons, l’admiro molt, ha fet una tasca envejable, i la joventut que porta dins, espero que el continui fent fer composicions tant preuades com les que ha fet fins ara.\nEl fet de tenir-lo tanta estona a prop també em va fer veure les moltes mostres de recolzament i admiració que rebia. Sempre o un o altre parlaven amb ell, en tot moment el veia xerrant, ensenyant, col·laborant, en definitiva, vivint sentiment “havaneru”.\nCaram Josep (i perdoneu que el tracti de tu, però així ho vol ell) quanta estima et te la gent, i quin carisma que has aconseguit amb tanta havanera.\nLa cantada de nit era a punt de començar, teníem que agafar posicions. Em tornava a venir la sensació de nervis, desitjava que tot sortís be, que els grups fessin la millor cantada, que la gent es comportés i que nosaltres en gaudíssim com mai....\nI ara us preguntareu...\nDigame usted lo que pasó?.\nSensacional, magnifica, difícil de millorar, i amb una qualitat d’escenografia sensacional pel meu gust.\nL’escenari era més petit que en anteriors edicions, això feia preveure que els grups no es perdrien dins ell i podien saber a tocar, al igual que en les seves cantades habituals.\nLes cadires, les xarxes, els llums que envoltaven l’escenari, en feien d’aquest un preciós paratge per fer una cantada d’havaneres.\nEnguany, tot estava al seu lloc, tot respirava havanera. Fins i tot el presentador.\nHe tingut la sort de comptar amb ell per la presentació de l’esdeveniment que varem organitzar de Les Havaneres per a la Marato de TV3, i és un professional com cal, un coneixedor de l’havanera com pocs, i per molt que ell digui, sense ell, tampoc hagués tat el mateix.\nTrobo encertada la idea que participi junt amb un presentador de TV3 en la cantada, doncs el tarannà de la mateixa canvia molt si hi és ell. Gràcies Xicu!.\nEl famós temps d’espera va ser mínim entre grups, aquest cop, el muntatge publicitari per part de TV3 estava a l’alçada.\nVull aprofitar per felicitar a la Mertxe Larumbe per l’especial treball que ha fet aquest any, i si deu vol, pels que queden.\nEncara no he vist la retransmissió per televisió, a part de poder-la veure online, espero que algú l’hagi enregistrat i me la faci arribar, n’estic desitjant tenir-ne una, i tornar a gaudir, tan de bo, d’aquella nit.\nNo em podia imaginar algunes de les sensacions que tenien que córrer per dins el cos d’alguns dels que aquella nit pujaven a l’escenari.\nPotser jo estava més nerviós que ells, i la proba va estar en que l’emoció brollar tot just sortir en Francesc “Xicu” Sanchez Carcassés amb Elisabeth Carnicé a presentar la vetllada.\nAmb un: “molt bona nit amics i amigues de l’havanera”. La cantada de nit començava......\nEls primers de la nit, ja son a lloc.\nPeix Fregit, que son: Jordi Tormo, Pep Nadal i Norbert Torrecillas. Quins grans regals, tots embolicats amb el millor paper que podíeu haver trobat, gràcies nois, no us podeu imaginar el que des de baix sentíem, escoltàvem i vivíem els que com vosaltres, estimem l’havanera.\nLa tria que ens varen regalar, va ser:\n- Si em demanessin, (Havanera).\nLletra d’en Tòfol Mus i musica d’en Josep bastons.\n- Para ti, (Havanera).\nLletra i musica d’en Pep Nadal, tenor i guitarrista del grup.\n- Lamento esclavo, (Havanera).\nLletra d’en Aurelio Riancho i musica d’en Eliseo Grenet.\n- Aigua de mar, (Havanera/Rumba).\nLletra d’en Joan Nadal i musica d’en Pep Nadal.\n- La gavina, (Havanera).\nLletra i música: Frederic Sirés.\nNo sé si recordareu les seves cares, al llarg de les interpretacions, però ho diuen tot, son i fan feliços als que els escoltem, transmeten des de dalt allò que no tots saben fer, i com he dit, és una sort tenir-los entre nosaltres.\nLes noves apostes del grup per les lletres d’en Pep fan que aquest encara es pugui abocar més a la innovació, i segurament això enriquirà el gènere.\nQuan a l’acordionista, en Norbert, doncs només cal tenir la sort d’escoltar-lo. Dic sort, doncs el fet de poder gaudir-ne de la seva musica, per mi es una sort, i el fet de saber-lo tan a prop, un altre.\nQuant al baríton, en Jordi, no em cansaré de dir-ho, un noi ferm, seriós amb el que fa, conscient del que te i coneixedor del que no, i sens dubte, una de les millors veus de l’havanera que conec.\nCompanys ho dic com ho sento, ho escric com puc.\nJordi, Pep, Norbert, gràcies per aquesta nit, (i encara no s’ha acabat).\nAra be el torn de “Els Cremats”.\nUn grup jove, amb una qualitat musical que sota la meva opinió pocs se’n poden comparar.\nElls son en Narcis Ferrer, Koko, Enric Ferrer, Ramón Ponsatí, Xevi Juanals i Charly Pons.\nLa tria que ells varen escollir va ser:\n- El mariner i la nareta, (Havanera).\nLletra G. Ottaviano; música: S. Gambardella. (adaptació de lletra al català: Herminia Esteva).\n- La taverna del vell mercant, (Cançó).\nLletra i música d’Enric Ferrer.\n- Son de la Loma, (Son cubà).\nLletra i música: Miguel Matamoros.\n- Habanera Embrujada, (Havanera-son).\nLletra i musica: Manuel González.\n- Mariner de terra endins, (Havanera).\nLletra: Narcisa Oliver ; música Josep Bastons.\nEls companys del grup anterior ja ens havien avançat una peça amb bon ritme, “Aigua de mar”, però aquests nois, porten una marxa que deu n’hi do.\nSon Els Cremats, i escampen un ritme arreu on van, aquest cop, a la platja del Port-Bo, qui mes qui menys, es deixava anar en quasi totes les peces, tret de la primera i l’última.\nLa composició de l’Enric Ferrer la hi ho destaco per sobre de qualsevol altre per la capacitat que ha tingut de trobar dins el gènere de l’havanera i el clar ritme que aquesta marca, per donar-li un toc de distinció, un toc de “Cremats”, de musics, i de bon jans.\nCompanys, tan de bó, ens regaleu moltes mes peces d’aquest tipus, que sou, sense dubtar-ho, únics en la seva interpretació.\nI després d’un grup jove, una solista de la mateixa quinta, bé, una mica mes jove que els anteriors, i ja es dir, doncs dins el gènere ja sabeu que això costa.\nEncara no ha fet els trenta, i ja és molt i molt gran, Sílvia Pérez Cruz.\nL’artista convidada d’aquest any, porta havanera dins seu. Ha viscut i conviscut amb l’havanera com pocs en poden presumir. Em permeteu que us la presenti?.\nFilla d’en Càstor Pérez, -estudiós de l’havanera, millor músic, gran col·laborador, i molt bona persona. Actualment porta la direcció musical i en forma part tocant la guitarra i fent la veu de baix en els grups, L’Empordanet i Cubacant.\nLa mare, doncs la Glòria Cruz, -gran veu, grans lletres, millors poemes, i fins i tot, com ens va dir la Sílvia fa un arròs molt bo, (serà qüestió de provar-lo). És la lletrista d’Havaneres tan conegudes com Vestida de nit i Temps perdut.\nUs podeu imaginar la sort que tenim de comptar amb una persona com la Sílvia dins la cantada d’havaneres de Calella de Palafrugell?.\nLes tria que ella va escollir va ser:\n- Luz que brillas, (Havanera).\nEn desconec l’autor.\n- Veinte años, (Havanera) / Temps perdut (Havanera).\nLletra: G. Aramburu ; música: Maria T. Vera / lletra: Glòria Cruz; música: Càstor Pérez.\n- Habaneras de Cádiz, Havanera.\nLletra: Antonio Burgos ; Música: Carlos Cano.\n- Vestida de nit, Havanera.\nLletra: Glòria Cruz ; música: Càstor Pérez.\n- Allá en la Habana, Havanera.\nEn totes les interpretacions ens donà el seu toc, totes les peces se les va fer seves, i anava combinant ritmes d’aquí i d`allà.\nLa veu de la Sílvia ens deixa entreveure el munt possibilitats que aquesta li dona. Te estudis i coneixements suficients per arranjar qualsevol peça, tenint com a mostra el que ens va fer en la interpretació de la segona peça en la qual va unir Veinte años amb Temps perdut.\nSenzillament una dolçor d’arranjament. Ella ho agraí al gran contrabaixista que portava en Miquel Angel Cordero.\nVa col·laborar amb ella en quatre de les cinc peces que varen fer. Ella en tot moment es feia l’escenari seu, marcava els ritmes amb la veu, amb el cos, sobretot amb les mans, i tots els musics sabien en tot moment on tenien que anar.\nUn dels moments més emotius de la nit va ser la interpretació de Vestida de nit (Glòria Cruz/Càstor Pérez) a duet amb en Càstor Pérez. Recordo concretament l’estrofa final, la professionalitat d’en Càstor i el seu bon fer no el varen deixar que es relaxes, però en acabar l’últim acord, els ulls plorosos el varen delatar, uns tocs a la cuixa de la Sílvia, uns quants esbufecs, buf, buf, buf, després de respirar varies vegades a fons, es va refer.\nElla també es va contagiar d’aquest moment. Jo no em vaig poder aguantar.\nCàstor, Sílvia ; Sílvia, Càstor, quin regal.\nJo he tingut la sort i l’ocasió de escoltar-la varies vegades, al Palau de la música, a l’Auditori, i ara a Calella.\nVa interpretar cinc peces,\ni ens regalar milions d’il·lusions.\ni em posà la pell de gallina en més de deu.\ni mai havia vist tan sentiment a Calella.\ni tant de bo, no s’haguessin acabat mai.\ni per sort, érem allà, gràcies Sílvia.\nI acabares dient, “gràcies per invitar-me, Calella t’estimo molt”.\nSílvia, gràcies a tu per venir i pel gran regal que ens vares fer als que com el teu pare, estimem l’havanera.\nAcercarse a las alforjas,\nque hoy traigo cositas buenas,\nque hay penitas que sin pan,\nsaben mucho más a pena.\nAntonio Romero “Chipi”.\nDesprés de la joventut, necessitàvem una o varies dosi d’experiència. Si m’ho haguessin demanat, haguéssim escollit els mateixos.\nAixí, em complau presentar-vos al quart grup del vespre: Els Bergantí que son Pere Fort, Pere Margall, Joan Ripoll i Miquel Llorens.\nLa tria que varen escollir va ser:\n- Salió de Jamaica, (havanera).\n- Busca’m a l’Empordà, (havanera).\nLletra: Carles Casanovas ; Música: Antoni Mas.\n- Na Nena (Tornada a Menorca), (Havanera).\nLletra: J. Ll. Ortega Monasterio.\n- La negra noche, (Havanera).\nLletra i música: Emilio de Uranga.\n- La barca xica, (havanera).\nLletra: Rafael Llop ; música: Josep M Roglan.\nL’experiència va posar els dos peus al damunt de l’escenari de Calella.\nCrec que ha estat dels grup que més cops ha pujat a l’escenari després del Port-Bo i del Peix Fregit. Amb la direcció musical d’en Pere Fort cal destacar la gran tasca d’arranjaments vocals que fa.\nTambé vull remarcar la interpretació d’una preciosa havanera, Busca’m a l’Empordà (Carles Casanovas ; Antoni Mas) i d’un altre de mexicana La negra noche (Emilio de Uranga).\nQuant a peça emotiva i sentimental, la darrera de la seva actuació, La barca xica (Rafael Llop ; Josep M. Roglan).\nEl grup de Malgrat de Mar vare sonar molt bé. Sempre els dic que el seu estil es més de l'Empordà que del maresme, sense que aquesta afirmació desmereixi res, clar.\nEl fet que aquest any en Pere Margall fos dalt d'aquell escenari, també implicà que dins meu, -per si hi havia hagut poca- encara brollés més l'il·lusió. Ens sabem a prop, i que ells fos allà dalt amb la il·lusió que li fa, també va fer que jo em sentís una mica d'alt d'aquell escenari.\nVaig poder gaudir de totes les interpretacions, la seva magnifica veu de baix arrodonia una vetllada que no podré oblidar mai.\nTothom dirà deu n'hi do,\ntanta pesca no s'explica,\ntres onzes del peix millor,\namb una barca tan xica,\ncom l'esclop d'un pescador.\nAmb aquesta peça tan i tan coneguda, els Bergantí donaven per acabada la seva actuació.\nI per acabar la nit d’actuacions a l’escenari de Calella, el grup precursor de la cantada, els Port-Bo, que son: Mineu Ferrer, Fonsu Carreras i Carles Casanovas.\nLes tria de peces que varen fer va ser:\n- Mi madre fue una mulata, (Havanera).\nEn desconeixem l’autor.\n- Pensant en tu, (Havanera).\nLletra i música: Antoni Mas.\n- Camins (Entreforc), (Bolero).\nLletra: Carles Casanovas ; música: Josep Bastons.\n- El capità, (Havanera).\n- Noche de invierno, (Havanera).\nDe la primera part se’n desconeix l’autor. La lletra de la segona part és d’en Carles Casanovas.\nUn cop més, i com ja he dit, l’experiència es feia la mestressa de l’escenari.\nEls Port-Bo com molts coneixeu en destaquen per molts factors, i un que es fa palès any rere any, cantada rera cantada, és la incorporació de noves peces, de noves creacions.\nTenen la sort de comptar amb el que per mi és el millor lletrista que hi ha dins l’havanera, en Carles Casanovas, i alhora aquest compta amb la col·laboració de dos grans mestres, en Josep Bastons i l’Antoni Mas.\nQuan no és l’un és l’altre, però sempre està acompanyat dels millors.\nEn Fonsu Carreras i en Mineu Ferrer, ja fan prou feina afinant les seves veus, que com podreu apreciar si els escolteu, en molts cops sonen com una de sola.\nUn estil inconfusible, unes veus difícils de igualar, i unes composicions fantàstiques, a grans trets, aquests adjectius em defineixen el grup que va tancar enguany la cantada de Calella.\nPer últim i abans d’entonar les dues peces de clausura us es destacaré que els Port-Bo és varen manifestar en contra de la retallada de l’Estatut per part del Tribunal Constitucional, i com no, es van emportar una gran ovació per l’iniciativa. Si senyor company:\nSom i serem gent catalana, tan si es vol com si no es vol!.\nAra farà uns quants anys que ha perdut cert valor el fet de poder cridar “Visca Catalunya, visca ”, però potser que fem una mica de memòria, que no cal anar gaire lluny per veure que aquest tipus de manifestacions estaven prohibides, i entre altres coses, gràcies a l’havanera composada l’any 1968 per l’Ortega Monasterio “El meu avi”, podíem entonar aquesta reivindicació sense cap tipus de problema.\nFou en la V edició de la cantada de Calella quan el grup “Els barrufets” la varen estrenar.\nVal a dir que segurament quan el mestre Ortega Monasterio la composà, no es pensà mai que esdevindria un crit per la llibertat, si li haguessin platejat, potser s’hagués fet un tip de riure, però ara els que riuen son uns altres.\nA veure si es fa certa la més que coneguda dita que parla del que riu últim.\nBé companys, i ara si, mocadors en mà, i tots els grups a dalt de l’escenari per cantar-ne les dues darreres, La Bella Lola i El meu avi.\nAra, ens tocava una mica de repòs, agafar forces, omplir una mica els dipòsits, i anar de bar en bar, de taverna en taverna buscant les actuacions dels diferents grups.\nAquest any, dos dels que canten a la cantada surten de Calella per anar a cantar a Llafranc, i al no tenir-ho a la vora, preferim quedar-nos a Calella, així que ja ho sabeu, ara queda veure sortir el sol cantant havaneres.\nNo sé si ho aconseguirem....\nEls primers que varem anar a escoltar varen ser els Bergantí a Can Palet.\nAllà hi cantaven a l’aire lliure, hi havia massa soroll, no anaven amplificats, i es tenien que anar orientant cap a les taules per ser escoltats. Allà varem refrescar la gola una mica, en varem fer la primera mentre en el torn que ens tocava l’escoltàvem. El seu rostre demostrava el cansament que portaven a sobre.\nTot el dia a toc de pitu, que si ara aquí, ara allà, i al ser el grup que venia de fora, no tenien res a la vora per descansar. Es tenien ben merescut un descans, però no el varen fer fins que cap al voltant de les tres de la matinada engegaven el cotxe de camí cap a Malgrat de Mar.\nNosaltres havíem planejat anar una mitja horeta a cada grups, així seriem capaços de escoltar a tots els grups que actuaven allà a la vora, amb l’excepció de estar per doble temps en l’actuació de la Sílvia Pérez Cruz i l’Empordanet per tractar-se de dos grups.\nAquest cantaven a la taverna La Bella Lola, la Pepi estava que no cabia, en Paco, pendent de tot.\nL'Empordanet a la Bella Lola tornar a sonar d'una manera molt especial. Ara farà un any que els vaig escoltar, però no havia tingut la sort d'escoltar-los "a pelo", i és un goig companys.\nRecordo a la Sílvia al costat de la Pepi amb una cara de cansada que preveia que poca cosa faria en aquella vetllada, però ens tenia enganyats.\nJo crec que en algun lloc tenia el carregador, doncs quan en Càstor l’encoratjar a cantar-ne unes quantes, li canvià la cara, i ràpidament i sense pensar-s'ho gaire es llançà cap a cantar.\nDesprés d’estar prop d’una horeta a la taverna La Bella Lola i havent escoltat la preciosa veu de Silvia, i la gran qualitat del grup l’Empordanet, ens varem dirigir al tango, on cantaven els Peix Fregit.\nAquests estaven en plena feina, si fóssim al camp, us diria que arromangats fins d’alt. Les seves cares mostraven alegria i il·lusió per allò que feien. Varem tenir la sort de trobar taula, varem seure, i varem poder gaudir d’unes quantes peces meravelloses.\nEn Norbert ens va regalar un solo d’acordió que es diu “El vuelo del ángel”. Jo no sé on va arribar aquest “Ángel”, però jo, vaig arribar molt amunt i no vaig veure a ningú.\nQuin art companys te en Norbert Torrecillas per tocar l’acordió.\nUn cop més tenia que portar pitet per escoltar aquestes meravelles de grups.\nSi nois, l’he trobat a faltar, doncs en més d’una ocasió els ulls s’entelaren, i en altres, quedava bocabadat.\nJa era tard, no ho recordo bé, però crec que un o dos quarts de quatre. Els companys que havíem anat trobant al llarg de la cantada s’anaven acomiadant, i davant de la Taverna la Bella Lola, ens varem emplaçar per la següent.\nA mi encara em quedaven forces per anar a Les Voltes a veure el grup que allà sempre es troba. Aquest any portaven un contrabaixista que no sé si era cubà o no, però en feia tota la cara. Es varen fer un far de tocar peces cubanes com “la negra Tomasa”, “Maria Cristina”, i tantes altres que no recordo.\nLa nit no la podia acabar millor, em vaig acomiadar d’en Càstor que també estava escoltant aquests musics i varem anar fent via cap a la Fosca.\nLes havaneres no acabaren aquí, doncs al dematí següent vaig anar a l’entrega de Premis 2x4 que fa la Fundació Ernest Morató.\nL’acte va estar carregat d’emotivitat. A títol pòstum s’atorgà un dels premis a en Miquel Armengol, entre altre cosa per la difusió que feia als medis.\nEl segon premi es va donar als components del primer grup d’havaneres que enregistraren un treball, el Grup Alba.\nI per acabar al gran estudiós i coneixedor de l’havanera, Xavier Febrés.\nAquest ens va preparar una sorpresa, a càrrec de la seva companya Sandra Rehder, cantant professional argentina que ens va explicar que ells allà també canten cançons com les nostres Havaneres, però allà no les anomenen així.\nLi va ser difícil començar, l’emoció del moment li cobriren els ulls de llàgrimes., a ella, i amés d'un dels que estavem allà asseguts. Però finalment, després d’una breu concentració, ens regalar la interpretació “a palu secu” d'una d’aquestes peces que ells interpreten allà i que casualment nosaltres tenim com havanera, “Pregúntale a las estrellas”.\nLa Sandra, en acabar el tall que va interpretar, es va fondre amb una abraçada amb el seu company, en Xavier, mentre el public assistent li agraïa el detall amb una forta ovació.\nA la entrega de premis també estava en Xavi Jonama, amb el que vaig tenir l’honor de compartir una bona xerrada del mon que ens envolta, i un cop mes, continuar-ne aprenent.\nAixí com amb en Lluís Armengol que ens donà unes lliçons de radio i difusió de l’havanera com pocs saben fer.\nBé amics, haureu vist al llarg de l’escrit que no he anomenat els companys que varem anar veient al llarg del dia, però es que son tant, que he pensat deixar-los a tots sota aquestes paraules.\nGràcies companys, amics i saludats per la vostra companyia, sense vosaltres, la cantada tampoc hagués estat la mateixa. Tots els companys que normalment menciono a les cantades hi eren, i segur que amb algú no ens varem poder ni veure.\nAquest cúmul d’emocions, de sentiments, de maneres de veure i sentir un moment o una cantada no intenteu entendre-ho. Potser tenim la sort de compartir-ho, i llavors, tot és més fàcil.\nA vegades resulta increïble, altres impossible, però la realitat, és que el què sento us ho explico, el que veig, us ho detallo, la resta, me la quedo per mi, doncs no sé ni com expressar-la ni com detallar-la, i per dir el que no és, millor callo.\nRecordo que el meu pare sempre em diu, no busquis no fora de casa, el que tens en ella. I jo reflexiono, i dic, si tenim tots aquests tresors de veus i musics dins de casa, que hem d’anar a buscar fora?.\nMai he tancat una porta, al contrari, sempre penso que darrera hi ha alguna cosa que ens nodrirà, i com a molt, la deixo entornada, sempre mig oberta, mai, mig tancada.\nPotser que els potenciem, que els hi fem costat, i segur que ens demostren, que no ens equivoquem.\nUs recordo que el període de votació per ser escollit el millor bloc de Catalunya continua vigent fins al mes de setembre, si no heu visitat l'enllaç, us convido a fer-ho, i si us sembla bé podeu votar tant el bloc com l'escrit que està situat més avall, tot suma companys.\nAmics, companys, saludats, gràcies per regalar-nos uns tarda, nit i matinada tan i tan especial.\nTony, recordes l'any passat a la sortida de la Cantada us vaig comentar que no m'havia satisfet, hi havia coses que no m'encaixaven,vaig estar a punt de trencar una tradició de fa molts anys, és a dir no anar-hi més ...Enguany ha sigut diferent, i tu saps que durant tota la cantada ens va acompanyar la mateixa sensació, què el què estàvem sentint, el què estàvem vivint era realment magnífic, propi de una gran cantada, la més significativa de totes, la què portàvem temps esperant...\nVoldria destacar fets diferencials de cada grup, com per exemple, -els més innovadors en quant a nous temes sens dubte el Port Bo, -la gran musicalitat dels cremats amb bons ritmes cubans, -les grans veus del Peix Fregit, -les veus tan ben fusionades amb uns acabaments perfectes, com una sola veu, la del Bergantí, -els dos grans acordions de la cantada; el del Pere Fort i el del Norbert del Peix Fregit... Però segurament la gran sorpresa de la cantada pels que no la coneixien va ser la Sílvia Pérez, pur sentiment embolcallat d'una gran senzillesa. Com a denominador comú voldria ressaltar que tots els grups mostraven una gran tranquil·litat, vull dir que no es notaven nerviosos... dic "notaven" perquè segur que la processó els anava per dins, segurament no transmetre allò que no convé, és l'arma dels bons professionals.\nPenso que superar aquesta cantada serà difícil, però no impossible de mantenir-la. Qualitat musical, i salanc, sobre tot molt de salanc per seguir mantenint el caliu d'aquesta nostra tradició.\nFelicitats a tots els que han fet possible la bona cantada 2010!.\nFa poc que segeuixo el bloc i he comentat pocs cops.\nEl meu temps lliure l'ocupo amb hobbies que em tenen molt absorvida com és l'esport i no hi passo massa temps però avui és un dels dies que hi dedicaré el temps que sigui perquè és un verdader plaer Tony,el teu reportatge sobre la cantada.\nIncomparable i meravellós.\nEscrius amb un sentiment i una sensibilitat que fan exclmar; "que no és digui que no hi ha jovent maco,sensible i que val la pana en la nostra societat".\nFELICITATS DE TOT COR BAILET (com veig que a vaegdes el diuen).\nJo vaig veure la cantada per TV3 i ja vam copsar des de casa que va ser una de les millors cantades des de fa temporades.\nFantàstics i super professionals tots els grups!del millor del món de l'havanera!\nLa Silvia Perez Cruz també va ser de les millors artistes convidades que hem tingut perquè té una veu extraordinària i tot i que el toc flamenc,amb tota franquesa no és l'estil que m'agrada,va brodar totes les peces en especial Veinte Años i Vestida de Nit.\nCelebro que passesis una nit tan meravellosa amb companyia d'amics,havanerus i la teva dona que descrius amb tan carinyo com a radiant i preciosa!quines paraules més boniques i quina sort tenir una parella que et digui aquestes coses!per molts anys de felicitat a tots dos i gràcies per compartir-ho amb els lectors del bloc.\nDoncs jo si que vaig poder ser a Calella i vam passar una tarda i nit de les més fantàstiques de l'estiu.\nEntenc perfectamnet Tony les emocions que descrius...són vivències per gaudir-ne sempre que es recorden.\nQuina sort poder canviar impressions amb els musics i un personatge que ha de ser entranyable com en Josep Bstons.\nLes actuacions de tots els grups van ser fabuloses i amb la inigualable Silvia Perez Cruz ens van regalar una cantada del més alt nivell.\nJo solo anar a aquesta cantada gairebé cada any (sóc de Llofriu i em cau ben a la vora) i he de dir que sempre l'he trobada una cita per no perdre's de l'estiu.\nPer mi no seria el mateix si a l'estiu no hi hagués cantada a Calella i no he marxat mai amb mal regust.Sempre ha sigut una nit de música i alegria vora el mar.\nI el que trobo més per no perdre's i que és la sal de l'esdeveniment són les cantades que fan els grups un cop acabada l'actuació pels locals de Calella.\nTony ens saps transmetre l'esperit molt i molt bé.\nPer mi és le millor de la nit amb escreix!\nLa cantada diguéssim oficial està molt bé però és quan et trobes els grups cantant relaxats,distesos,amb els ulls brillants d'alegria..que es coneix el veritable "esperit de Calella".\nEls locals plens de gom a gom i la gent encantada de poder apropar-s'hi d'una manera més intima.\nLa Bella Lola,Can Palet...una passada..s'hi ha de ser per poder dir que s'ha disfrutat plenament de Calella en la seva nit màgica.\nVaig trobar a faltar en aquest sentit els Port Bo que sempre hi havien cantat.Ens va estranyar..i més ells que han sigut els impulsors de la cantada i que són emblemàtics a Calella.\nEn una nit-matinada com aquesta,amb tota la màgia i alegria que hi havia pels carrers...és una llàstima que els Port Bo no hi siguéssin.\nPenso que tots els grups francament haurien de ser a Calella que és el rovell de l'ou i on hi ha l'ambient i on es viu la cantada.\nEn fí...esperem que tots hi siguin l'any vinent.\nFelicitats a tots i a reveure!!\nFelicitar també al grup Port bo per la seva manifestació contra la retallada del nostre estatut.\nMolt oportú i ben sincer.\nTots fem pais i tots hem de fer pinya!!\nVISCA ELS PAÏSOS CATALANS.SEMPRE ENDAVANT!!\nAquest any vaig veure la cantada per la tele i he de dir que com sempre vaig passar una estona més que agradable.\nSempre m'ha semblat un festival molt bonic i digne de veure i escoltar i si es pot se ser-hi i formar part d'una nit com heu dit,màgica.\nMai m'ha semblat que no pagui la pena veure'l perquè és una mostra de belles letres i melodies que són part de la nostra tradició.\nAquest any m'han agradat molt tots els grups i la convidada de veu meravellosa.\nEm va agradar molt escoltar Vestida de Nit,La Gavina,Mariner de Terra Endins,la Barca Xica,Na Nena i del grup Port Bo les noves Pensant en Tu,El Capità i Camins,uns nous temes excel.lents dels mestres Mas,casanovas i Bastons que estic segura que tindrna molt i molt èxit.\nTambé la Sònia i jo i tots a casa vam estar molt contents de sentir el grup Port Bo expresar la seva contundent opinió contra la retallada del nostre estatut i només em resta dir ara sí,el que diu la meva neta Sònia;"l'autonomia que ens cal és la de Portugal!!"\nPreciós com de costum el reportatge Tony.Gràcies.Una abraçada.\nHola,molt bona nit.\nTony,felicitats per la crònica tan ben feta i amb tan amor pel gènere.\nJo vaig ser a Calella amb el meu marit,la meva jove,el meu fill i els meus nets.\nEls meus tres nets són els que quan parlavem aquest hivern de Pescador Sóc d'una Cala,els hi vaig posar en un viatge amb cotxe i va tenir tan d'èxit.\nTenen 6 anys el nen i la nena que són germans i 7 i mig el cosinet.\nNo us podeu imaginar com esperaven tota l'estona que cantessin aquesta havanera d'en Carles.Pobrissons no ho entenien pas!Tots aquells senyors,deien,que no paraven de cantar i..no van cantar la seva!!la del lluna-fanalet,dels vents i el calamar.\nCom podia ser que no cantessin aquella cançó tan bonica?En Jep,el petit,estava molt enfadat.\nVa ser un anècdota per explicar i un fet que va fer riure la gent del voltant i que jo fes una mica com l'Anna Mª i aprofités per parlar del bloc,que és on trobaran aquesta simpàtica cançó d'en Carles Casanovas i en Jaume Burjachs.\nLa cantada va ser magnífica.Tots els grups van estar fantàstics i molt professionals fent gala de tota la seva qualitat musical i interpretativa.\nCom a tothom penso em va emocionar la Silvia Perez cantant Vestida de Nit amb el seu pare.\nTambé vull destacar que vaig tenir una molt agradable sorpresa.\nPosaven discos dels grups tota l'estona fins a començar la cantada suposo que per fer ambient i donar aconèixer els seus treballs...i doncs tot un plegat sento Un Cant d'Amor i...Bolenera.\nVaig pensar en tu Anna Mª.No sé si hi eres però la teva Bolenera va sonar esplèndida a la nit de Calella...sense esperar-ho!\nNo era pels Port Bo.O eren els Peix Fregit o els Bergantí.\nM'ho podeu aclarir Tony o els mateixos grups?\nVa ser un altre motiu per parlar del bloc i aquestes dues magnifiques peces tan votades,admirades però sembla que no massa conegudes encara.\nNo vam poder ser a la prèvia ni després perquè quan es va amb mainada no es pot pas fer el que un vol però ja m'han dit que hi va haver una gran animació i ambient per Calella després de la cnatda amb els grups cantant pels locals.\nFins l'any que vé si Déu vol,doncs!\nVisca la cantada de Calella de Palafrugell i totes les bones cantades del nostre pais.\nI si us plau havanerus;que algún grup canti Pescador Sóc d'una Cala.\nquè és malaguanyada de perdres una havanera tan maca!!\nCarles que és molt simpàtica i enganxa!!\nBon dia Tony!!!\nFa un temps que segueixo aquest Bloc doncs una bona amiga em va enganxar i vull agrair-te la feina que fas perquè un gènere que fa un temps estava destinat a morir, un gènere que era molt d’avis, atrapi a gent jove i amb el teu Bloc i sense adonar-te el rejoveneixis i ens enganxes amb la teva emotivitat, felicitats Tony.\nEnvers a la cantada, aquest any ha estat espectacular. El “guinda” va ser la incorporació de la Sílvia Perez Cruz, em va emocionar, em va posar la pell de gallina. La posada en escena de pare-filla va ser molt inoblidable i sobretot molt bona tria de cançons. Per un moment vaig pensar amb lo content i emocionat que estaria al pare, de tenir una filla amb una qualitat de veu i una tendresa insuperable.\nLa resta, collonuts, poder els Bergantins, van ser els que s’allunyen més dels meus gustos amateurs, però reconec que tenen el seu públic i son molt bons...\nJa tatxo els dies, per la següent cantada.


Noemí Llauradó vol ser el canvi transformador d'un Reus per a tothom | Canal Reus TV\nNoemí Llauradó vol ser el canvi transformador d'un Reus per a tothom\n14:41 - 11 juny 2022\nL'actual vicealcaldessa de la ciutat ha estat presentada oficialment com a alcaldable per a les eleccions de 2023. A l'acte de la plaça Llibertat hi han assistit el president de la Generalitat de Catalunya, Pere Aragonès, i la consellera d'Igualtat i Feminismes, Tània Verge.\n“Vull donar els millors anys de la meva vida a la ciutat de Reus”. Així començava el seu discurs Noemí Llauradó a la presentació oficial de la seva candidatura a l’alcaldia de la capital del Baix Camp, per Esquerra Republicana de Catalunya. De fet, una Noemí Llauradó molt emocionada ha pujat a l’escenari sota els aplaudiments de més d’un centenar de persones que l’acompanyaven en aquest acte.\nLa candidata a l’alcaldia ha tret pit de la feina feta durant els tres anys de mandat, una feina que simbolitza les bases del projecte que, des d’esquerra, volen oferir a la ciutat: planificació, participació ciutadana i estabilitat. Llauradó ha afirmat que vol esdevenir el “canvi transformador d’un Reus per a tothom, d’un Reus que és divers i que és plural”. Per aquesta raó, ha parlat de la importància d’escoltar a la població, d’ajudar els joves a aconseguir habitatges i llocs de treball dignes, però també de donar un cop de mà a la gent gran i a les seves necessitats.\nReus, ciutat referent de la demarcació\nLa candidata ha insistit en la idea de fer de Reus una ciutat encara més verda i sostenible, i de vetllar per mantenir-la com una referent al territori. Perquè, segons l’actual vicealcaldessa, “allò que és bo per la ciutat, també ho és per la demarcació, i viceversa”.\nEl valor social de tenir una alcaldessa\nEn aquesta presentació oficial l’han acompanyat la consellera d’Igualtat i Feminismes, Tània Verge, i el president de la Generalitat, Pere Aragonès, qui han declarat que “Noemí Llauradó és la millor candidata que pot tenir la ciutat de Reus”. Segons ha explicat Verge, l’entrada de Llauradó a l’alcaldia ajudaria a fer més igualitària la representació política catalana, ja que, avui dia, només un 23,5% d’alcaldies estan encapçalades per una dona.\nEsquerra Republicana Noemí Llauradó Ajuntament de Reus\nL'esquerra buscarà recuperar l'alcaldia a Reus 12 anys després


Amena Presentació Del Primer Manual Sobre Perfeccionisme Infantil | Centre Cultural Castellut\nEstem gaudint de veres d’aquests Encontres Literaris dedicats a presentacions de llibres d’autors locals. Les dos xarrades que s’han esdevingut a la Sala Jove de la Casa de Cultura han estat interessantíssimes, tant per la importància i la qualitat dels llibres presentats, com per la destresa oratòria dels seus autors-presentadors: Sergi Gallego i Maria Vicent. No en va aquests dos professors universitaris van obtenir el doctorat en les seues matèries respectives (Ciències Físiques i Investigació Educativa) amb sengles Excel·lents Cum Laude i Premi Extraordinari, la qual cosa demostra la seua capacitat i preparació extraordinàries.\nEn la segona d’aquestes presentacions, Maria Vicent Juan va fer un resum reeixit de l’obra: El niño perfeccionista, más allà de la excelencia de la qual és coautora juntament amb Cándido José Inglés Saura i José Manuel García Fernández.\nLa castelluda Maria Vicent treballa com a Professora Ajudant Doctora al Departament de Psicologia Evolutiva i Didàctica de la Facultat d’Educació de la Universitat d’Alacant. És coautora dels contes infantils “Mi primer día de cole” i “Miguel y su primer día de cole”, dins la col·lecció “PsicoCuentos” de l’editorial Pirámide.\nPresentada per Cristina Francés, mestra d’Educació Primària, Maria va explicar al nombrós públic assistent el més essencial del contingut del llibre, una obra que esdevé l’únic manual sobre perfeccionisme específicament infantil existent fins ara. Un llibre que ha estat escrit amb l’objectiu de dotar psicòlegs, docents i pares amb fills perfeccionistes de coneixements i estratègies útils per a abordar aquest problema des de la infantesa.\nMaria va recolzar la seua exposició amb projeccions en power-point i va interactuar amb el públic. Va fer una interessant distinció entre els xiquets que cerquen l’excel·lència i els xiquets perfeccionistes. Els primers tenen més tolerància al fracàs, accepten els seus errors, no es frustren fàcilment. Els xiquets perfeccionistes s’autoimposen unes metes tan elevades que amb freqüència resulten impossibles d’assolir, són incapaços d’estar satisfets amb ells mateixos fins i tot quan obtenen un resultat excel·lent. Encara que és possible endevinar alguns beneficis d’aquesta forma de ser, allò cert és que constitueix un factor de vulnerabilitat psicològica que, a la llarga, predisposa cap al desenrotllament d’una gran quantitat de psicopatologies, com la depressió, l’estrés, l’ansietat, etc.\nDividida en sis apartats o capítols, l’obra no només s’ocupa de definir les característiques dels xiquets perfeccionistes, de descriure els procediments que poden usar-se per a la seua avaluació o de mostrar la seua relació amb la psicopatologia, també se centra en la intervenció i el tractament, en les tècniques aportades per la investigació i adaptades per a ser aplicades a la població infantil, oferint també orientacions per a pares i docents.\nDiverses preguntes del públic i la signatura d’exemplars per part de l’autora van tancar l’acte.


Presó provisional per al suposat 'llop solitari' jihadista detingut a Barcelona\nPresó provisional per al suposat ‘llop solitari’ jihadista detingut a Barcelona\nEl jutge de l'Audiència Nacional que dirigeix la investigació ha pres la decisió\nLa Guàrdia Civil talla el carrer Anselm Clavé durant l'escorcoll del pis del suposat 'llop solitari' detingut aquest divendres perquè se sospitava que volia cometre atemptats / S.B.\nEuropa Press 11/05/2020 4:50 pm\nEl jutge de l’Audiència Nacional espanyola José Luis Calama ha acordat aquest dilluns presó provisional per al ciutadà marroquí detingut la setmana passada a Barcelona per la seva suposada vinculació amb l’Estat Islàmic (ISIS o Daeix) i radicalitzat durant l’estat d’alarma, segons han informat fonts jurídiques.\nEl sospitós va ser arrestat divendres passat després que els investigadors de la Guàrdia Civil consideressin acreditat que havia incomplert les limitacions de moviment del confinament per la “possible recerca d’objectius” sota importants mesures de seguretat.\nSegons la Guàrdia Civil, sobre el detingut hi havia “referències de la seva radicalització i afinitat al Daeix des de fa al menys quatre anys”, temps durant el qual aquest procés s’havia mantingut “sota una aparença de discreció, tant des del pla físic com virtual”, de manera que en cap cas l’havien identificat “com a actor crític “.\nNo obstant això, durant l’actual estat d’alarma per la pandèmia de coronavirus ha estat quan aquest procés de radicalització s’ha vist culminat, “activant de manera altament cridanera i preocupant” per als investigadors.\nAixí, en aquestes setmanes de confinament, el detingut ha fet, segons els investigadors, “manifestacions públiques de la seva adhesió als postulats terroristes de l’Estat Islàmic i d’odi a Occident a través dels seus perfils de xarxes socials”.\nLes hipòtesis policials inicials han vinculat que aquesta activació extrema de la seva activitat podria haver respost als diferents crides realitzades des de la direcció de Daeix perquè els anomenats llops solitaris establerts en terreny occidental es mobilitzin i facin atacs –amb arma blanca o atropellant persones– als seus llocs de residència.\nDetingut a Barcelona un ‘llop solitari’ que la Guàrdia Civil diu que volia cometre atemptats


Boira Bike - Pàgina 3 de 4 - Rutes amb bicicleta i a peu\nOrganització i gestió d’esdeveniments\nEvents i inscripcions\nGAUDEIX LA NATURA FENT ESPORT\nBoira Bike et proposa descobrir el territori amb un altre punt de vista\nALTRES EVENTS I INSCRIPCIONS\nCLUB DE LA BOIRA\nPEDALS DEL CANAL D’URGELL – RUTA BTT\nÚltima setmana d’inscripcions reduïdes a la Marxa Heroica\nData: 19 febr. 2017\nAvui comencem l’última setmana d’inscripcions anticipades reduïdes, recordeu que a partir del dilluns dia 27 de febrer el preu de les inscripcions s’incrementarà fins el dia 2 de març, o a l’arribar als 200 inscrits. Cal recordar que no es faran inscripcions presencials el mateix dia de la marxa, el dia 05/03/2017. L’import d’inscripció de […]\nEl sorteig de la 1a Marxa Heroica\nData: 16 febr. 2017\nLa Marxa Heroica ja s’apropa i poc a poc us anirem desvetllant més sorpreses! El dia 05/03/2017 farem varis sorteigs de productes de proximitat entre tots els inscrits a la 1a Marxa Heroica a les 12:30h a la Sala de Fulleda! Us podem avançar que gràcies a la magnífica resposta dels nostres col·laboradors i patrocinadors, els […]\nPunts de tall a la Marxa Heroica\nData: 07 febr. 2017\nLa 1a Marxa Heroica de 30.5km compta amb varis punts i temps de tall al llarg del seu recorregut. L’organització de la Marxa Heroica, ha preparat dos punts i temps de tall durant el recorregut de la marxa, aquests es troben als punts quilomètrics 14.5 i 20, estaran senyalitzats i el seu recorregut de tornada […]\n© Copyright 2015 Boira Bike. Kakia Theme by Peerapong