UNA COSA MOLT GRAN EN UNA DE MOLT PETITA: 2010\nPublicat per Helena Bonals a 10:47 5 comentaris\nCol•leccionista de tresors com sóc\nno em fatiga parar l’ham\nni teixir xarxes amb les mans\non pescar el peix dels teus riures.\nTIBAU, Jesús Ma. A la barana dels teus dits (49)\nEl “col•leccionista de tresors” és el creador, el poeta, que busca els seus bolets en forma d’idees. S’arrisca, s’exposa, té paciència per ella. Teixeix xarxes (poemes) amb les mans, amb la ploma, per atrapar la seva alegria, i proporcionar-la al lector. La joia de viure que és allò que més enamora.\nPublicat per Helena Bonals a 10:26 5 comentaris\nO plorarem sense voler-ho.\nBOSCH i VILARDELL, Teresa dins versos.cat\nTot i la festa del verd maragda i el robí, els carrers "continuen sent de pedra", la vida continua sent dura. De fet els colors postissos no serveixen més que per amagar la fredor de l'hivern, tan alliberadora com és al capdavall. És fàcil de sentirse identificat amb aquest poema: al Nadal tan aviat somriem com plorem "sense voler-ho". N'hi ha prou de sentir unes quantes nadales. Aquest poema no té cap punt fins al final, perquè es tracta que el lector completi els versos amb la seva experiència personal, segurament.\nPublicat per Helena Bonals a 10:26 7 comentaris\nL'anell de Moebius\nPer a Pilar Iglesias de la Torre\nL’amor en una edat\nque crida l’estació secreta\nDe bell començament fou la foscor.\nAra les meues mans són el costum\nde l’ombra de la pell de dia,\nperò toquen el revers de la llum,\nel desig a la nit.\nBESSÓ, Pere Aigües turques, 2010\nAl principi, la manca d'empatia, l'abstracció, sobretot per al nen, el primitiu, el poeta. Amb el temps hom passa d'enamorar-se a estimar, la prosa, "el costum de l'ombra" en què s'ha convertit la foscor primitiva, amb l'estabilitat. Però el poeta no s'oblida del contrari del dia, la nit, la poesia. De fet els té tots dos alhora, com passa amb l'anell o banda de Moebius: "una superfície de dues dimensions no orientable solament amb un costat quan és submergit en l'espai euclidià tridimensional", diu la wikipedia. Les seves mans toquen l'exterior i l'interior, allò racional i l'inconscient al mateix temps.\nSobre la cita de dalt, i en relació amb això : l'amor en una edat que ha de ser gairebé amagat, amagat com sempre dins la poesia, que mostra el món al mateix temps que l'oculta.\nPublicat per Helena Bonals a 13:04 4 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 19:51 2 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 22:12 6 comentaris\nAprofitant amb avarícia i fam\nfins al darrer pessic dels dies,\nrecullo empremptes dels teus dits\nper les lleixes del cor escampades,\ni calco les petjades,\ni somric totes les nits.\nTIBAU, Jesús Ma. A la barana dels teus dits (48)\nVol viure perquè l’estima, el màxim de temps, amb avarícia del “darrer pessic dels dies” (un pessic et desvetlla, et fa sentir viu, i alhora és una part molt petita del dia que no vol perdre’s pas). Amb la poesia recull les seves empremptes (en vol tenir un reflex, d’ella), escampades per les lleixes del cor, els versos dels seus poemes. I somriu davant l’adversitat, de la nit.\nPublicat per Helena Bonals a 21:24 6 comentaris\nEl naufragi voluntari de la paraula,\nles hores perdudes d'un ofici,\nla vida evaporada davant del paper,\nl'energia descarregada del deliri.\nAmb l'ego matiner del verb desperte\ntots els crepuscles i espere servent\nel tumultuós inici del mot impossible,\narquitecte ferm de vegades i indecís,\nemocionat de móns increïbles\nencete el batec i done ordres,\ni el vaixell i la tripulació em menteixen,\nles veles el vent les illes perdudes...\nÉs només un viatge, un passeig,\nuna metamorfosi imprevista,\nsé que hauré de tornar a terra\nal moll que m'empeny a la mentida\na la falsificació quotidiana,\na l'oblit del punt que sóc\ndins d'un planeta on segons diuen\nnaixen, viuen i moren els humans.\nNÀCHER, Vicent, Un entre tants\nL'escepticisme d'aquest poema respecte tot el que es considera com a realitat és contundent. Prefereix de perdre's en l'exercici de la poesia que no pas en la vida. Tots els finals de dia se li converteixen en principis. Perd la vida, les hores, per l'art, que és més important que tot al capdavall. Utilitza l'al·legoria del capità, l'ànima, a qui no segueixen el vaixell i la tripulació, el cos: "les veles el vent les illes perdudes...", no hi surt cap coma segurament per connotar l'empenta del vaixell, malgrat tot. Després de la transformació per poca estona en un artista, com el Gregor Samsa de Kafka, el vaixell tornarà a terra, a les mentides, a les convencions. "La vida és en un altre lloc", diu Kundera. No pas "on segons diuen/ naixen, viuen i moren els humans". Un poema que no té pèrdua, i en van dos.\nPublicat per Helena Bonals a 12:37 12 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 8:13 10 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 12:48 10 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 10:17 10 comentaris\nque has deixat a la vitrina,\nTIBAU, Jesús Ma. A la barana dels teus dits (47)\nLa passió, el mar, que té per recordar en una vitrina (podria ser un cargol de mar, o la poesia mateixa), "batega encara", en petites coses, l'onada, la sal i la gavina, que li reporten l'inabastable mar del seu amor. Si es tractés de Carner hi afegiríem la vela. Curt i bellíssim, ple de contingut com un gra de sal.\nPublicat per Helena Bonals a 15:16 3 comentaris\nFloria al prat una viola\nreclosa en ella, tota sola;\nUna pastora, peu lleuger,\nvenia amb ànim juganer,\ni entrà cantant al prat.\nFa la viola: -Ah, tant de bo\njo fos la més bonica flor,\nalmenys una estoneta,\nfins que m'hagués ella collit\ni estret ben fort contra el seu pit,\nun quart, tan sols un quart!\nMés ai, la noia passà enllà\ni, sense compte, trepitjà\nla pobra violeta.\nMústia i vinclada, però amb joia:\n-Sí, moro. Moro per la noia,\nper ella, amb ella,\nal seus dolcíssims peus!\nGOETHE, J.W., Poesies a cura de Miquel Desclot\nThomas Mann, a "Tonio Kröger", diu que ja pots haver escrit "El món com a voluntat i representació", o haver pintat la "Capella Sixtina", que això no farà que la noia que t'agrada deixi d'ignorar-te. La viola enmig del prat seria com l'artista, que somnia ser admirat per la noia, i la noia no fa més que trepitjar-lo. L'abnegació del qui estima és total: "per ella, amb ella", expressió que fan servir a vegades els amants, però que aquí tindria un to irònic, com es pot observar. Sembla un poema càndid, però té molta mala llet.\nPublicat per Helena Bonals a 22:25 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Goethe, J. W.\nUna cosa molt gran en una de molt petita és el que em va suggerir el "Jo em crec el que passa en la nit/estrellada d'un vers", de Margarit. També em recorda que sóc conscient de la meva insignificança, que no crec incompatible amb una certa dosi de talent literari.\nPublicat per Helena Bonals a 22:02 5 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Origen del nom del teu bloc\nHauríem d'aspirar a ser una hòstia:\nrodons com el llevat, fermentats com el pa,\nnutricis com la farina. Hauríem de voler\ntenir molla, i la crosta per si ens cal.\nPerò la mona ho desmentia:\n-Què en farem, aleshores, del desig?\nALZAMORA, Sebastià La part visible\nJo tenia un professor de poesia que preguntava per què fer un poema d'amor si mentrestant podies estar fent l'amor amb algú. L'hòstia rodona, perfecta, immaculada, o sigui la poesia amb contingut i forma (la molla i la crosta), però que s'oblida de les persones, de ser humana, no serveix, ve a dir aquest poema. A la part visible li sobraria el desig.\nPublicat per Helena Bonals a 12:17 3 comentaris\nInsomne d’una terra i d’un país\nordene les pedres del passat,\ni patesc el coltell de tots els dies\nquan el meu cervel em reitera\naquesta passió inútil de lletres.\nPerdut pels carrers, els matins,\nvíctima de les notificacions,\nels pagaments, els rebuts infinits,\nno encerte de dir-me poeta,\nsóc només el pobre vianant\nel turista impàvid d’un poble\nsense destí, sense principi ni final,\nvagabund sense direcció.\nI, tot ho deixaria ara mateix,\nles comptabilitats, els recursos,\nel trànsit indomable, les fal•làcies,\ntot per deixar-me dur pels camins\non assedegar-me de pluja,\nde canyars, tarongina i mel.\nAra mateix enfilo aquesta agulla…\nHi ha passats lligats a un lloc que quan hom hi pensa no fan més que desvetllar-te, porten la veu poètica a fer poesia, però de manera contrària a l’“És quan dormo que hi veig clar” de Foix. La seva lucidesa es reflecteix en la intel·ligibilitat d’aquest poema. Considera que la seva és una “passió inútil de lletres”, ja que la bellesa no sol tenir res a veure amb la utilitat. En canvi viu envoltat de coses prosaiques, relacionades amb els diners, que el fan tocar de peus a terra. Ho deixaria tot, però no tenir llibertat es compensa amb tenir cultura moltes vegades. Amb aquest poema, el primer del recull “Un entre tants”, vol començar a alliberar-se de tot el que el molesta, encara que només sigui d’aquesta manera tan immaterial, o justament per això. “Ara mateix enfilo aquesta agulla...”, la del teixit de la poesia.\nPublicat per Helena Bonals a 10:15 8 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 10:42 9 comentaris\nEstàtica, ens esperes,\nsenyora de les llars\nI et rebem amb les llàgrimes\nque vessem des dels nius\non covem el retorn.\nLa petrificació de l'amor, la seva mort irreversible, no impedeix que en covem el retorn amb les nostres llàgrimes, retorn que se sol manifestar en la poesia. Una cosa va en una direcció, mentre l'altra es manifesta alhora en sentit contrari, si és que es dóna el cas. L'ambivalència de la vida, de l'amor.\nPublicat per Helena Bonals a 10:10 1 comentaris\ni el sol que s’escampa, lluminós,\nTIBAU, Jesús Ma. A la barana dels teus dits (46)\nUna casa que vol que sigui una llar protegida, però amb una llum que entra per les escletxes fornint esperança, “pels clivells de la basarda”. La seva relació és rica, amb el rebost ben ple d’empatia. No els cal ser més joves, a cap dels dos, amb el foc de l’amor, i la bellesa que té la mirada d’ella -el sol es relacionaria amb el dia i la bellesa, ella; la lluna amb la nit i el sublim, ell, la veu poètica-. És com la placidesa de la tardor al costat dels moviments bruscs de la primavera, de la tarda enlloc del matí. Allò que fa que hom no desitgi de tornar a l’adolescència.\nPublicat per Helena Bonals a 9:54 1 comentaris\nClara, on ets?\nUn altre cop t’he perdut.\nsempre fa aflorar la pell més bruna.\nAlgú va provar d’escriure\nperò negre sobre negre\nno es veu.\nCOMAS, Clara dins versos.cat\nLa veu poètica parla, en un joc de paraules, amb ella mateixa, que no es troba enmig de la foscor del poema: "la poesia/ sempre fa aflorar la pell més bruna", com en un quadre de Gauguin, la poesia se sol identificar amb la nit, allò exòtic, allò misteriós. "Algú va provar d'escriure sobre la meva pell": algú que, entrant en el seu poema només en la superfície, no va il·luminar el poema, perquè "negre sobre negre" no aportava cap bona idea. De com la llum i la foscor es complementen, s'interrelacionen.\nEtiquetes de comentaris: Clara, Comas\nPublicat per Helena Bonals a 11:43 5 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 12:30 4 comentaris\nFont de vida que germina en l’instant\nde l’abraçada o del somriure.\nque l’estima no deixa de trucar al cor.\nARNAU, Maria Carme Itinerari de tendresa\nMés que amb les paraules, l'enamorament es manifesta als ulls, en el tacte, en definitiva, amb el cos. Enamorament que germina, és llavor de futur, de poesia, com una abraçada o somriure. Per altra banda, no sabem d'on surt la tendresa, però tots som conscients de la idea de l'amor dins nostre, encara que exteriorment, físicament ens falti a vegades. No hi ha cura per l'amor, que diu Leonard Cohen.\nPublicat per Helena Bonals a 16:30 4 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Arnau, Maria Carme\nPublicat per Helena Bonals a 19:45 3 comentaris\nRespongué que de qualsevol manera,\nCom "serveixes millor el desig": fent poesia motivat per la gelosia, pel goig més enllà del plaer, o com a resultat de la infàmia que sol ser la vida? Respon el mico -la part simbòlicament més animal de l'home- que amor i paciència són antagònics, si pots fer-ne poesia és que ja no estimes de manera vital, "real". La part visible del títol del poemari.\nPublicat per Helena Bonals a 20:41 2 comentaris\nMARGARIT, Joan No era lluny ni difícil\nLa vida perduda, el sol de la infantesa que deia Machado, no fa mal a l’edat de la veu poètica, perquè tens la lluna de la poesia. “la luxúria és un llum inútil”: sempre ho ha estat. Les “pèrdues prudents i necessàries” són els oblits de certs amors, és un temps “d’anar-se’n”, de desprendre’s del passat, amb deseiximent. És ara que l’amor s’ha desprès del cos, i “coincideix a la fi amb la intel·ligència”. “Pensa que la gran joia/ que t’il·lusiona/ és ben a prop”, deia la cançó d’un anunci fa bastants anys: “No era lluny ni difícil” de trobar l’equilibri, amb “l’horitzó/ com a mesura de la soledat”, el que li resta de vida que el fa ser conscient del que té. Margarit no és com un altre poeta català que es considera “molt feliç”. La tristesa és la mateixa poesia, que el protegeix de la vida, de les aparences, de les quals sempre n’ha fugit. És un poema esplèndid d’un poeta que es coneix ell mateix després dels anys, com explica en una filmació.\nPublicat per Helena Bonals a 10:28 6 comentaris\nMira la boira, quin\nbell teixit sense pes.\nQue bé que sap confondre\nel cos que ara vesteix:\nun lleu pendent de teules\nenrossides pel temps,\nel vell senyal de ferro\nde l’estació de tren.\nCortinatge de glassa,\namb prou feines permet\nque, a través, hi endevinis\nel groc dens d’una llum\nquallada a la finestra\nd’una façana incògnita.\nNo sembla una mortalla,\nla boira humida i freda.\nQuan l’aire ja es fa net,\nde bon matí apareix\nun arbre –alt de vint pams—\namb les branques obertes.\nEl poema és com la boira, “bell teixit sense pes”: ocupa poc, però és molt profund. No té l'aparença d'una mortalla, tot i que és "humida i freda", perquè és viva, pot tenir moltes interpretacions. El poema, com la boira, amaga un arbre “amb les branques obertes”: amaga la Poesia, allò que obre les nostres finestres al món.\nPublicat per Helena Bonals a 9:37 1 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 20:01 1 comentaris\nDe res te’n penedesques.\nQui no gosa\ncallar-se l’esperança no mereix\nun altre mot de sort tan vana.\ncom mirares la llum més pura.\nla fúria terrible de no creure’t.\nDigues que sí. L’absència corromp.\nTorna a fer sempre la primera passa.\nMARTÍNEZ MARZO, Isidre (Els adéus, 2000), dins Imparables, una antologia\nNo t’has de penedir de res com no sigui del que no has fet, ve a dir la veu poètica. La primera passa s’ha de fer per ella mateixa, no per esperança, que cal callar. L’èxit no es busca, es troba. Cal recordar la llum de quan has estat fora de la caverna, i no defugir la falta de fe en la teva vida actual, “la fúria terrible de no creure’t”, el teu escepticisme. La solitud és pitjor. Sempre val la pena de fer la primera passa, amb la qual no saps pas on pots arribar.\nPublicat per Helena Bonals a 13:26 6 comentaris\nLes fulles del somni es despullen tan lentes com gotes d’aigua vessades al front de la tardor, i s’amunteguen, ja per sempre més, a l’os de la memòria.\nPassat i futur entrellaçats: la memòria preserva alhora que extingeix el somni, l’arbre de la poesia va perdent les fulles, però continua amb l’emoció de l’amor. També aquest poema, sense gaires paraules, té una gran força. Les “gotes d’aigua vessades al front de la tardor”: al front perquè es tracta del que resideix al cap d’una persona, les gotes per la seva capacitat erosionadora metafòrica. L'erosió de l'experiència, la de l'amor que mor amb el temps, la de l'amor que creix amb el temps.\nPublicat per Helena Bonals a 22:07 3 comentaris\nPer a Montse Gironès\nAquesta Venus de Milo s'ha romput.\nL'hi han mutilat el pit.\nRecorda la solitud nua dels dies marcits.\nAquesta Venus li han raspat el bust.\nNo hi ha mugró ni massa corpòria,\ni el plec de la ferida em replega els sentits.\nLa meva mà s'acosta al meu pit\ni em traspassa la fredor de la carn de silicona.\nA la forma molsosa li manca la calor,\ncom la Venus de Milo que no plora\nperquè no pot.\nPEIRÓ, Montserrat Les prunes eren verdes\nLa imatge de la Venus de Milo per parlar del pit tret és brutal. Amb "el plec de la ferida" es perden els sentits al mateix temps que la massa corpòria: la veu poètica es converteix en una estàtua mutilada, ja no hi sent, s'apropa la mort. "no plora/ perquè no pot", com una pedra. Hi hauria una analogia entre els sentits adormits per l'operació i l'ànima a la qual li manca calor, vida, que ja no pot ni plorar, que se sent indiferent.\nPublicat per Helena Bonals a 11:33 3 comentaris\nAquella cosa que ens explicaven al cole de monges que no existia però que tenia a veure amb un Déu que tampoc no existia.\nBueno, en realitat ens deien que sí, que existia, però que era 'una cosa' en la que s'havia de creure i prou, perquè hi era encara que no la veièssim.\nPortàvem aleshores aquells mitjons blancs fins als genolls i aquella faldilla a quadres -també fins als genolls- de la que abans havia estat propietària la nostra germana gran que ja no se'n recordava ni de les monges ni de les ànimes perquè ja no duia mitjons fins als genolls.\nAra he entés de què anava la 'llegenda' (mig verídica-mig invenció):\nL'ànima no és res i ho és tot\n(el que passa és que viu amagada dins els mitjons,\nsota una faldilla de quadres).\nMORENO, Carmen dins versos.cat\nAixò de l'ànima d'una persona, com de l'existència de Déu, és si fa no fa el mateix: és molt dubtosa la seva existència, com ve a dir aquest poema. Però, a més, si l'ànima existeix, en tot cas es troba amagada simbòlicament "dins els mitjons, sota una fandilla de quadres": la repressió propia de la religió, "això és TOT". Si hi ha una ànima és perquè pugi a la superfície, com diu Kundera, perquè obri les finestres a l'exterior. No per donar més importància a les formes que a l'home.\nPublicat per Helena Bonals a 11:32 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Carmen, Moreno\nPublicat per Helena Bonals a 9:25 9 comentaris\nNo vull ser ni aigua ni fang\nNo vull ser marr, ni riu.\nVull ser la teva daga.\nPEIRÓ I VILÀ, Montserrat Les prunes eren verdes\nLa veu poètica voldria ser recordada més enllà de les paraules escrites en aquest poemari: ni "matèria corpòria" (com l'aigua i el fang, com les lletres en les pàgines), ni "massa de marbre" (el que seria una poesia inhumanitzada, freda); ni "mar, ni riu", ni estancament ni moviment per ells sols. La part del seu cos que "rau dins l'univers" podria ser el seu pit operat per culpa de la malaltia. Voldria "ser el filament noble que aspira a entrar dintre teu": voldria arribar al lector amb la seva poesia, amb "tot l'univers invisibe en tu": amb el seu món interior, que encara desconeix. "Vull ser la teva daga": vol ferir de mort metafòrica amb la seva poesia. Només d'aquesta manera se sol fer la poesia, com més gran és el dolor, més bell és el poema.\nPublicat per Helena Bonals a 12:38 1 comentaris\nSi un núvol plora\nQuan la pluja s'esmuny\nentre escletxes de llambordes i esborancs\nés més endins.\nL’aigua s’encasta contra els cabells i aigualeix idees,\nS hi apaga el foc i en surt la cendra. I aquesta cendra s'escola, al seu torn, dins el cap\ni enterboleix la mirada.\nI, de sobte, topem amb una i altra soca per tornar a caure,\nQuan es fa de nit, els núvols s'emporten els núvols d’aigua.\nHi sobreviu la lluna, persistent.\nANTÚNEZ, Marina, dins el bloc versos.cat\nLa pluja -la tristor- quan penetra arriba més al cor. La falta d’empatia fa desaparèixer la felicitat superficial, o més elevada també, les “idees, desitjos”. L’aigua apaga el foc de la passió, la cendra del qual “enterboleix la mirada” en el cap, li treu lucidesa. Ensopega, s'equivoca com a resultat. Els núvols deixen, malgrat tot, de nit, que sobrevisqui la lluna, persistent com les coses que són de veritat, alliberadores, immutables: la poesia, en definitiva.\nPublicat per Helena Bonals a 9:25 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Antúnez, Marina\nSota l’espurna de la teva quietud,\nels cristalls glaçats de foc\nomplen la cambra del teu cos.\nL’espurna: la poesia de qui escriu; la quietud: aquella a la qual és sotmesa per la malaltia. Els “cristalls glaçats”: la idea en abstracte; “de foc”: la realització apassionada. Això seria com el sentiment, que omple “la cambra del teu cos”, cos que és com una habitació per a l’ànima. La poesia és la finestra oberta a la felicitat d’aquesta habitació, la seva manera de lluitar, d’alliberar-se.\nPublicat per Helena Bonals a 16:46 4 comentaris\nTorno a la freda nit recitant:\n“un àngel blanc davalla del paradís\nde plata té les ales\nel cabell d’or fi”.\nTorno a l’estable nadalenc,\na les figures del pessebre,\na l’àngel que anuncia:\n“és nat a la cova\nEl rei del cel”.\nTorno al pati de l’escola,\na l’aixopluc de les moreres,\na la bata en el penjador.\nTorno corrent pel corriol glaçat,\nbuscant la flaire del meu roser de piti-mini.\nTorno a l’empara de la saviesa.\nRetornar. La felicitat, de vegades, ens fa feliços.\nLes tradicions tornen, el Nadal torna. La felicitat és el desig de repetir, que diu Kundera. “la freda nit” seria la infantesa d’abans de l’alba de l’adolescència, també ho seria “el corriol glaçat”, quan encara no s’ha fos la innocència d'aquesta edat. La festa és feta de colors convencionals, blanc, plata i or. Però també ho és del trencament amb la rutina: el “pati de l’escola” i “la bata al penjador”. En definitiva, la veu poètica torna a la infantesa, “a l’empara de la saviesa”, perquè mai s’és tan savi com en aquesta edat. La felicitat, l’empatia, el convencional, “de vegades, ens fa feliços”. Si es pateix depressió, aquests dies poden ser tristos, però al capdavall guanya la joia, que amb els anys s’aprecia més.\nPublicat per Helena Bonals a 18:00 9 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 23:16 3 comentaris\nUna pavana de llum\nAvui la remor és silenci\npels racons del record,\nun silenci de pols blanquinosa\nper on fugen les imatges.\ni l'acompanye amb l'espessa música\nd'una pavana de llum.\nAvui la remor de la vida és silenci, poesia, “pels racons del record”, tots i cada un dels versos. “un silenci de pols blanquinosa”, paral·lelament a la pols de les estrelles, seria el silenci de la pàgina en blanc, més enllà del poema que només n’ocupa una petita part, no com la prosa. La poesia, alhora, i paradoxalment, té relació amb "l'espessa música" tant com amb la nit, la “pavana de llum”. Pavana que si és com la de Fauré, s’escau aquí perquè és sublim com un cel estrellat, el de la imatge en el bloc de Francesc Mompó, Uendos, greixets i maremortes.\nPublicat per Helena Bonals a 17:25 4 comentaris\nLa tardor sempre ens du la pluja d’amors precaris.\nHi ha una coincidència que es fa palesa en aquest poema: a la tardor hi sol haver pluja, i les fulles que cauen també són una mena de pluja. La tardor de la vida fa reviure tots els amors que no han pogut ser, amb la pluja, la caiguda dels amors frustrats. Deia un blocaire que aquests són els millors, perquè es queden en el que podien haver estat.\nPublicat per Helena Bonals a 10:28 8 comentaris\nI bé seria, si no res tinguera,\nbenaurat de saber-me en la mancança\nde l’única certesa que m’importa.\nNo me’n sent digne, encara que l’auguri\nde l’oracle s’enganye de fortuna.\nAfirme en cada sí l’entusiasme\nde buscar i trobar.\nEm cal la vida.\nSi no tingués res, si fos mort, tampoc tindria la poesia, per tant té sort de saber-ho, per a la realització d’aquesta poesia. No se’n sent digne, de viure més, si no li ha de servir per a l’obra, encara que li vagi molt bé. Li cal la vida, sempre en contradicció amb l’art, per poder portar a terme precisament aquest art. No voldria tampoc ser mort en vida, li cal buscar i trobar, no que li sigui donat tot o tret tot d’entrada. “A l’atzar” és com funciona la creativitat, mai és segur que trobis la bona idea. Després de buscar i trobar, ha trobat que li cal la vida.\nPublicat per Helena Bonals a 9:52 5 comentaris\nel carrer ha emmudit,\nla bufanda se’m cargola al front\ni em tapa la vorera de la dreta\ni el pas de pedra i fusta.\nCom que no he pres senyal,\nl’entrada se’m desmarca,\ni la bugada del terrat\nno és la teva,\ni el test d’esparregueres\nno m’indica el teu nom.\nDe sobte, es fa conscient que els sentits, metafòricament, no li responen: ni hi veu, ni hi sent, no sap com continuar endavant, és l’hivern. L’entrada al seu món no és la que troba, no en troba cap senyal, i “la bugada del terrat”, el que treu en net en el pensament, no té res a veure amb aquell a qui es dirigeix la veu poètica. Les esparregueres que creixen, la naturalesa, no indiquen el nom de l’altre, la vida va per un altre lloc. Li sap greu d’oblidar, però. És el que Alberoni anomena “petrificació”.\nPublicat per Helena Bonals a 12:00 2 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 13:52 4 comentaris\nTIBAU, Jesús Ma. A la barana dels teus dits (44)\n“els plecs dels records” serien les pàgines escrites, entre ells troba “moments concrets de bellesa”, instants de felicitat immutables, juntament amb “la llum tèbia d’un sol que es fon”: encara més bell encara, com ho és la maduresa de la vida. “la capsa que embolica pessics de tendresa" seria de nou la poesia que ell fa. Estimar és voler dormir amb l’altre, diu Kundera, sobretot amb aquesta “amarada calma de mirar-te quan dorms”. És un poema rodó.\nPublicat per Helena Bonals a 22:35 5 comentaris\nVersió d’un poema de Paul la Cour per Josep Porcar\nHi ha una personificació, una al·legoria amb l’arbre que parla, que és la veu poètica. Les “cordes silents d’un arpa”: sense que ningú les toqui, sense que ningú el llegeixi, no serveixen de res, com les arrels a l’aire. Els escarabats són l’únic que l’uneix amb la vida d’abans, els paràsits de l’obra del poeta. Els ofrena a la darrera tempesta, allò que l’inspira. “humil i quiet, a penes existent”: com ho és per una banda la poesia. Sembla que parla amb Déu: “arreles els vius als morts”, sense que anem morint no hi cabríem a la terra, els arbres que resisteixen es mengen els més febles. Vol cantar fins estimbar-se, o sigui, fer poesia fins la mort. Que Déu li regali “en el cant de l’eternitat, un instant per ser fidel”: allò etern en l’instant immutable, el de la poesia, que permet de ser fidel perquè perllonga la vida, encara que només sigui per un segon. Com podem ser fidels si no és que desitgem de compartir una altra vida amb algú, pregunta Kundera. Per últim, la veu poètica convertida en arbre vol viure “arrelat per última vegada, absolutament lliure...”, deixant de ser arrelat, sense tocar de peus a terra, és lliure de debò, per altra banda, i encara continua a la terra, transformat en les lectures de la seva obra, quan potser ja no hi sigui.\nPublicat per Helena Bonals a 10:56 3 comentaris\nEtiquetes de comentaris: la Cour, Paul\nEl primer amor sol ser el més gran. És normal, al cap dels anys, de tornar-ne a estar enamorat. En la poesia, en la nit, en l’hivern, es manifestarà més que mai fins i tot. Els ulls són “fidels al cor”, no ha deixat de recordar la seva imatge, lligada directament al cor segons Gilabert de Pròixita. Es tracta d’un amor que no té passat només, és present encara, i només el podrà substituir un amor de la mateixa alçada.\nPublicat per Helena Bonals a 10:40 5 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 11:03 3 comentaris\nCercant una llumeta enmig de la tenebra\nZENIA, Salem Sol cec, Poemes d’amor i de lluita Traduit per Carles Castellanos\nSi perdem de vista la lluna, o sigui el que ens parla del passat (“Millor que avui, ahir”), si esdevenim “cecs a la claror/ de la lluna del cel”, que és com esdevenir-ho del sol, de la vida que ella reflecteix, començarà l’exili interior, se’ns assecarà el seny, discutirem de "coses impossibles". Cal fer un refugi en el cor. En definitiva: se’ns barrarà l’horitzó, el futur, si oblidem el passat.\nPublicat per Helena Bonals a 11:26 3 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 23:06 3 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 9:06 1 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 21:56 7 comentaris\nPer a què aquesta nit d'escuma si no hi ha jocs de mar?\nBESSÓ, Pere Minimals, 1999\nPer a què el plaer, sense la felicitat? Per a què el gerro, sense aigua? O bé el marc de la finestra, sense una bona vista?\nPublicat per Helena Bonals a 9:58 4 comentaris\nJoana dins El bosc dels somnis\nUn dels tres temes fonamentals de la poesia, segons Jordi Julià: l’amor, la vida i la mort i la poesia en ella mateixa (aquest darrer el cas d’aquest poema). La veu poètica viatja per l’escriptura, o sigui, aconsegueix de dir alguna cosa gràcies a ella, i gràcies a la seva infantesa, perquè “l’home és el que queda del nen”, que deia Ana María Matute. Viatja per una pedra dubtosa (que no és compacta com semblaria, sinó plena de misteri), “lluna de creixent incertesa” (un quart creixent, no lluna plena encara), en definitiva: “la boirina d’entelada transparència” que són sempre els versos, l’opacitat, la transitivitat a través de la qual es veu el món amb el poema. El “Plor que s’ofega”: el dolor que es venç amb la poesia, a través del llenguatge, en una “lluita constant”. Tot el poema és una reflexió sobre el poema i pel poema que tantes alegries produeix al capdavall.\nPublicat per Helena Bonals a 8:54 6 comentaris\nLa Lluna ja s’ha post i les Plèiades;\nÉs mitjanit, les hores passen.\nTraducció lliure d'Alyebard.\nLa poetessa marca el moment de l’any i l’hora del dia La Lluna ja s’ha post i les Plèiades Ens situa en el seu entorn immediat i ens confessa el seu desig no conclús, insatisfet, ardent Jec sola. Amb poques paraules la seva expressió directe i plana no és una consciència que confessi o insisteixi. Parla com sense adonar-se’n, sense proposar-se “poetitzar". La seva expressió planera es sustenta en una realitat propera que encara ens sorprèn per la seva frescor. Tot i el temps que ens separa d'ella. Parla amb primera persona del món complex i íntim de l’amor, com si fos natural que tot es reduís a aquesta incalculable veritat. Presenta el desig sola com una potència irracional, poderosa i exposa les oscil·lacions de l'ànim i la supremacia de la bellesa i el sentiment.\nPublicat per Helena Bonals a 21:37 9 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Safo\nVel del matí\nEl desert crema\nsota l'espill de la infantesa:\nAles de papallona entre dos somnis.\nBESSÓ, Pere El pou de la set que no assacia, 2005\nL’espill de la infantesa reflecteix la llum de la primera etapa de la vida, el “vel del matí”. Però, darrere de la cara il·luminada de l’espill, crema el desert en què s’ha convertit pràcticament la vida en el present. La veu poètica té ales de papallona, no toca la terra, entre dos somnis, el sol i la lluna, el passat i el futur.\nPublicat per Helena Bonals a 9:41 6 comentaris\n¿Què hi ha, darrera meu, d’ossos perduts,\nfins arribar a les coves de la carn,\nnodrits de tants de núvols i llavors,\ni vols d’ales trencades,\ni mans aparellades,\nque han obtingut el goig\ndels cossos de la terra?\nLa veu poètica prova de recordar què hi ha darrere seu, en el passat: ossos perduts, allò més abstracte, immaterial, que arribaren “a les coves de la carn”, la caverna de l’ànima en termes de Plató. Ossos nodrits de núvols (somnis), i llavors (arrelament), fets de “vols d’ales trencades”, les de l’ésser humà, fràgil per definició. Ossos fets de “mans aparellades”, allò que simbolitza la unió entre dues persones. Aquests ossos han “obtingut el goig/ dels cossos de la terra”, en un joc de paraules molt brillant. Què en queda dels cossos més enllà dels ossos, preguntaria. Què en queda del passat més enllà del que trobem en la poesia, afegeixo jo.\nPublicat per Helena Bonals a 20:22 3 comentaris\nEl vent brama i salta el tendal,\ns’enfosqueix el vespre abans d’hora\ni peta furiosa l’aigua al vidre\nespantant somnis de metall.\nTremola el món de fora\ni les orenetes busquen recer\nal caliu dels nostres ulls que es miren.\nTIBAU, Jesús Ma. A la barana dels teus dits (39)\nJa pot enfonsar-se el món, que el seu amor no varia, fins i tot és un refugi pels que no en tenen, un referent, reflectit en la seva poesia. Hi ha la idea ben trobada que les orenetes emigren de la fredor al caliu dels seus ulls. El lector que no coneix o no recorda l’amor, també en participa, de la seva llum. Tot plegat, enveja sana.\nPublicat per Helena Bonals a 8:15 4 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 8:46 4 comentaris\nCom aquella navalla desitjada d’infant,\nde fulles desplegables i bell mànec vermell,\namb el seu nom gravat. Ha anat creuant els anys\nperseguint-la entre somnis: fines fletxes de faig\no talles d’animals en fusta de noguera,\nel nus antic d’un cedre, la sang d’un cos primer.\nDe gran, n’esmola el tall, guanyat en la memòria\non abat les malures que embosquen els records.\nRAFART, Susanna Pou de glaç dins Imparables. Una antologia\nLa navalla com a símbol de la poesia, que fereix, que es clava. Ja la desitjava d’infant el protagonista del poema, quan encara no en sabia el significat. L’ha anat somniant entre fustes tallades, o ferides possibles de ganivet. Ara, en la maduresa, “n’esmola el tall”, de la poesia, la qual prové del record bàsicament, i aquesta poesia li serveix per abatre “les malures que embosquen els records”, o sigui, per preservar la memòria, tot allò que no té preu.\nPublicat per Helena Bonals a 13:21 2 comentaris\nque el besllum\ndel foc endins:\nterra i sang\nXIRINACS, Olga Llençol de noces dins Óssa major\nTant la persona com el poema no són més que “el besllum/ del foc endins”, només deixen entreveure l’interior. La terra, el cos; la sang, el cor: les dues s’entremesclen en “l’única/ veritat” (l’art és allò pretès però veritable alhora), en l’èxtasi de la creació, la idea. El poema és com un eslògan que ens introdueix a un determinat producte de l’esperit, molt més extens i important que no semblaria.\nPublicat per Helena Bonals a 13:28 4 comentaris\n169è joc literari de Tens un racó dalt del món\nL'ombra et protegeix,\ninfant que et recolzes a la cadira,\ndel joc vital dels altres.\nla literatura pot esdevenir\nel teu últim refugi.\nPublicat per Helena Bonals a 19:48 14 comentaris\ncamins il.legibles de tendresa\nI presencien geloses l’art,\nTIBAU, Jesús Ma. A la barana dels teus dits (38)\nHi ha una comparació entre el seu art d’estimar i el dibuix de les molles, abstracte en el que diu, com un mapa, com ells dos sense parlar. Les molles podrien ser com les lletres dels poemes, geloses perquè prescindeixen d'elles.“camins il·legibles de tendresa/ entre dos plats”, allò que no es pot explicar ni en aquests poemes tan bells. De totes maneres, hi ha qui té la tesi (Alberoni) que l’amor no es pot aprendre, no és un art. Hi és o no hi és, i evidentment aquí hi és.\nPublicat per Helena Bonals a 10:48 4 comentaris\nHi ha somnis que no estrenen mai riqueses,\ncauen retuts en joies que ens aclamen\ncom un estrany desvetllament de l’herba\nen un riu sense dany en contrades tranquil·les:\nno els mata la consciència en oferir-se el dia\nperquè ens prenen el cor com belles carns antigues\nen olis que enfosqueixen el llenç de cels llombards.\nQui ens reconeix llavors, malats d’altres nostàlgies,\nhavent malmès l’espai de tanta llum precària\ncom inunda les coses que toquem i mengem?\nPou de glaç descobert a peu de carretera,\npreserven l’avenir que haurem abandonat.\nHi ha somnis que no són opulents, sinó més aviat continguts, “joies” tranquil·les, sense perill. No decauen en començar la vida, sinó que ens conquereixen entremesclant terra, “carns”, i “cels”. Aleshores, qui els reconeix en nosaltres, quan tota la llum que conservem és la que fa una bombeta, per exemple, i els hem oblidat? Aquests somnis són com “un pou de glaç” al peu del camí, tot preservant l’avenir, que no és més que un resultat del passat. Un pou de glaç que no seria res més que la poesia, un cop més, que conserva tant com pot el passat per a nosaltres, i el projecta al futur que semblava acabat. "A demain sur la lune", que diu la cançó d'Adamo.\nPublicat per Helena Bonals a 11:46 5 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 16:58 4 comentaris\nConvit estiuenc del bloc Uendos, Greixets i Maremortes\nPublicat per Helena Bonals a 14:29 16 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Bonals, Helena\nA les mans l’espill on s’encén la flaire del cos jove.\nAdore el seu balbuceig.\nL’espill seria la poesia que reflecteix la realitat, o el passat d’on ve la “flaire del cos jove”. Adora la seva timidesa d’adolescent, ara que és un poeta consagrat. La qual cosa és com estimar aquests poemes tan curts, d'alguna manera.\nPublicat per Helena Bonals a 17:49 4 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 18:30 1 comentaris\nPublicat per Helena Bonals a 9:52 2 comentaris


Sachin Tendulkar coneix les joves estrelles del dia de selecció de Netflix - Web Sèries | Juny 2022\nSachin Tendulkar coneix les joves estrelles del dia de selecció de Netflix\nSachin Tendulkar va convidar els actors del Dia de la Selecció Yash Dholye i Mohammad Samad a casa seva i va mantenir una conversa lliure amb ells. El dia de selecció de Netflix comença a reproduir-se a partir del 28 de desembre.\nEl dia de selecció comença el 28 de desembre.\nYash Dholye i Mohammad Samad, els joves actors de la propera sèrie web esportiva de Netflix Selection Day, van conèixer recentment la llegenda del cricket Sachin Tendulkar. El mestre blaster va convidar els actors a casa seva i va mantenir una conversa lliure amb ells.\nSelection Day tracta sobre dos germans que han entrenat cricket des de la seva infantesa amb el seu pare, que vol veure'ls com els millors batedors del món.\nSachin va dir: Tothom té un somni i, mentre segueix el camí per fer-ho realitat, sempre tens el poder de triar qui et converteixes.\nVa afegir, vaig viure el meu somni amb el mateix principi i estic content d'haver conegut dos joves que han començat el seu viatge amb personatges molt relacionats.\nfinal del joc de la mort de la vídua negra\nSachin també va publicar una imatge seva amb els dos joves actors a Twitter i va escriure al subtítol Meet Manju and Radha. Aquests dos campions s'estan preparant per a l'important #SelectionDay a @NetflixIndia.\nConeix en Manju i en Radha. Aquests dos campions es preparen per al més important #Dia de la Selecció activat @NetflixIndia pic.twitter.com/RK063sXzWq\n— Sachin Tendulkar (@sachin_rt) 17 de desembre de 2018\nLa sèrie també està protagonitzada per Mahesh Manjrekar, Ratna Pathak Shah, Rajesh Tailang, Shiv Pandit, Karanvir Malhotra, Akshay Oberoi i Pakhi Gupta.\nLa sinopsi diu que Manju (Md. Samad), de catorze anys, està destinat a la grandesa del cricket. Només hi ha un problema, odia el cricket. Controlat des de petit pel seu pare obsessionat amb el cricket, el paper principal de Manju a la vida és donar suport al seu germà gran i companya estrella del cricket, Radha (Yash Dholye). Quan la família es trasllada a Bombai i els germans comencen a una nova escola, Manju descobreix els seus interessos més enllà del cricket i comença a escapar de la Radha i de les mans del seu pare. El més important és que Manju es fa amic del rival de cricket més gran de Radha, un noi que és la definició mateixa de llibertat i confiança, conceptes que Manju no ha experimentat mai.\nEl dia de la selecció comença el 28 de desembre.\nun lloc tranquil 2 teatres\nel mar que desitjo\ndata de llançament de la revelació de l'home\nRevisió de Lego Star Wars\nquan s'alliberarà Guy


Així ho ha decretat un jutge de Barcelona per enviar a l'Audiència Nacional el cas del bloqueig de la institució el passat 27J\nEl Parlament de Catalunya està "equiparat" a les "institucions de l'Estat" i per tant és un 'Alto Organismo de la Nación'. Això és el que diu el jutge Aguirre de Barcelona per treure's de sobre el cas del bloqueig de la institució el 27J durant una manifestació dels 'indignats'. Si el Parlament és considerat una institució de l'Estat espanyol, és l'Audiència Nacional la que s'ha d'encarregar del cas. En el seu moment, aquesta institució va enviar el cas a Barcelona perquè se n'havia d'encarregar un tribunal ordinari. Però ara el jutge barceloní torna a passar la pilota a Madrid.\naudiència nacional, bloqueig parlament, jutjats, parlament de catalunya\nSi els fets que van tenir lloc al Parlament suposen un delicte contra un 'Alto Organismo del Estado', es tracta d'un delicte inclòs al Codi Penal i se n'ha d'encarregar l'Audiència Nacional. Sinó, se n'encarreguen els Jutjats de Barcelona. Segons el jutge Aguirre, el Parlament "també forma part de la columna vertebral de l'Estat espanyol" i per això el cas l'ha de portar Madrid.\nAguirre s'empara en la Llei Orgànica 2/1981 que estableix "una inqüestionable equiparació en la protecció penal de les Assemblees Legislatives de les Comunitats Autònomes i del Parlament estatal".\nCom que ningú no es posa d'acord, Barcelona vol que sigui el Tribunal Suprem el que decideixi qui s'ha de fer càrrec del cas.\n15 de juny de 2012, 11.18 h\nNo sé si s'hauria de permetre que qui té per ofici picar un text que ha de ser publicat es permeti de posar "sinó" quan vol dir "si no".\nNo ho sabieu? El Parlament de Catalunya no serveix per a res, doncs per més que voti lleis o resolucions, encara que sigui per uns percentatges altissims com es el cas de l'Estatut, refrendat per el Parlament espanyol, re-refrendat en referéndum... si a uns senyors de Madrid que són els que manen de veritat no els agrada, ho tomben amb el TC i s'acabat. On queda la voluntat popular? La democràcia espanyola és una farsa. Ara tomben la llei del català i seguiràn tombant el que els vagi bé... Llegir més\n1 de juny de 2012, 09.52 h\n#3 M'ha semblat mol encertat el teu comentari respecte a la pertinença del Parlament (i de totes les institucions catalanes) a l'ordre constitucional espanyol. També és apropiada la referència a Kosovo però cal matisar que el T. Int. de Justícia de la Haya va sancionar favorablement la proclamació d'independència perque els parlamentaris la van fer en calitat d'electes però no pas com a Parlament, supòsit en el que l'hauria rebutjat.\nIsidre Llucià Santa Coloma de Farners\n1 de juny de 2012, 05.47 h\nEfectivament, des del punt estrictament jurídic, el Parlament de Catalunya forma part de l'estructura institucional espanyola, i tota la normativa que s'hi legisli és part de l'ordenament jurídic vigent a l'Estat espanyol, aquesta és la crua realitat! Ara bé, aquesta és, precisament, la gran virtut de la situació actual si ens atenem a la sentència del Tribunal Internacional de Justícia en relació a la independència de Kosovo, i que hauria de ser el camí que hauriem de seguir nosalt... Llegir més\n31 de maig de 2012, 13.20 h\nI què ? Catalunya es Espanya i 100% espanyol legalment fins quan els catalans desperta i comença a entendre que Espanya es un país horrible i poc humà. Problema de Catalunya no són jutges espanyols o govern espanyol ni res de res sinó que sembla que hi ha catalans que no estan preparat a fer absolutament res de res per Catalunya.\n31 de maig de 2012, 12.24 h\n"El Parlament de Catalunya està "equiparat" a les "institucions de l'Estat" i per tant és un 'Alto Organismo de la Nación'. "


Piera suspèn la Festa Major\nL’Ajuntament de Piera ha decidit suspendre la Festa Major d’enguany, com s’ha fet en moltes altres poblacions. La situació actual a causa de la Covid-19 ha obligat el consistori a prendre aquesta decisió.\nLa festa gran del municipi estava prevista del 4 al 8 de setembre, amb una programació planificada per complir totes les mesures de seguretat, com comptar amb aforament limitat amb entrades gratuïtes numerades, controladors d’accés amb presa de temperatura, obligatorietat de dur mascareta, mantenir la higiene de mans i la distància entre persones. Però finalment, s’ha optat per prendre la “dura i costosa” decisió d’anul·lar la Festa Major.\nDes del consistori, diuen, “es creu fermament que la cultura és segura, i que cal donar suport a tots els artistes i treballadors d’aquest àmbit. I és per això, que s’està treballant per poder dur a terme un cicle cultural els divendres del mes de setembre. Complint totes les mesures de seguretat i emmirallant-nos amb models d’èxit com el Música En Viu del passat mes de juliol o el Cap de Setmana Jove de principis d’agost”.\nArticle anteriorSalvem Can Titó també es posiciona contra el macropolígon de la Conca\nPròxim article“L’Anoia es manté per sota de l’alt risc de contagi, però segueix a l’alça”, és el tema de portada de La Veu


Orientats als resultats : de novembre 2016\nOrientats als resultats\nla meta la salsa ... les bones noticies en el CIEL\nLos Mayores Punto Com: la salsa ... les bones noticies en el CIEL: eQSerTEC\nPublicat per Mac AndriOO a 17:18 Cap comentari:\nEsvorancs Emocionals, no !!!! Gracies\nLa nova realitat que incuba a Catalunya per estendre una millor actitud davant el canvi i les innovacions\nPer aconseguir més coses, per crèixer , per millorar, ...... no cal patir ni fer gran esforços;\nEs tracta de PENSAR DIFERENT\nEs tracta de modificar opinions equivocades o poc efectives, transformant-les en creences que s'acostin mes a la veritat\nPosa el teu talent "en cotització" i fes créixer La Cadena de la confiança ...El Viver de Can Patxot El Viver de Calonge Els Canons de Palamós\nhttps://sites.google.com/site/laborsadetalent/ fent ho ho fas\nNoves eines per a tu el teu equip i el vostre negoci Pugem plegats al núvol si tu vols tu pots\nSom un equip de equips\nesta plena de baules que es van enganxant.\nPublicat per Mac AndriOO a 11:54 Cap comentari:\nUna oportunitat per a les Empreses Una oportunitat per a les persones Un repte per a les administracions El programa Orient @ -T PIME\nel programa Orienta-T obre un camí de fer realitat els seus compromisos a aquelles Empreses que es vulguin comprometre amb els Col·lectius, les Comarques, dels Pobles i Persones\nLes empreses i entitats, de totes les mides i àrees d'activitat, sensibles i compromeses amb el seu entorn obtenen aquests beneficis:\nDisposen d'un vehicle que permet que les seves organitzacions siguin còmplices amb l'Administració i la Ciutadania que aquesta propera a ells.\nA l'divulgar les solucions i avantatges dels seus productes i serveis, donen a conèixer les oportunitats que aporta la Societat de la Informació i, per tant, contribueixen al seu creixement\nPoden demostrar, enfortir i certificar davant el mercat, per les seves iniciatives de Responsabilitat Social i la seva voluntat d'avançar en l'Excel·lència Empresarial.\nPoden aplicar el programa Orient @ -T als seus propis empleats generant-il·lusió i coneixement per al desenvolupament de les seves funcions.\nUna oportunidad para las personas\nPer a aquelles persones que volen aprendre a conèixer els beneficis que poden treure-li a Internet i volen ajudar a transmetre aquests coneixements entre els seus companys.\nAquestes persones es converteixen en Orientadors, adquireixen:\nAccés a Eines\nSuport i suport (Coaching) en el desenvolupament del seu treball d'orientació.\nUn Sol requisit per ser un Orientador: voler ser-ho.\n¿... I la teva perquè no ..?\nEls beneficis per a les persones que participen\nOptimitzen la comunicació amb ......\nAmplien el seu espai de relació,\ndivulguen les seves activitats,\naporten i reben coneixements,\nDonen a conèixer el seu entorn i troben una via per comunicar les seves experiències vitals.\nCol·laboren en el desenvolupament dels seus municipis i comarques, veient com creix la seva autoestima en actuar de orient @ dors i dinamitzadors d'aquells que estan al seu voltant\nAdministració autonòmica i central, Diputacions, Municipis, Comarques, Organitzacions de comerç, pimes, cooperatives, col·legis professionals, centres de majors i Associacions estan invertint en equipament i en tecnologia i amb freqüència s'obliden del més important de les persones.\nEl programa Orient @ -T és d'utilitat a les persones amb responsabilitat en Ajuntaments, Consells comarcals, Diputacions i Governs Autònoms.\nEn definitiva, a tots aquells amb responsabilitat en les àrees de\nSocietat de la Informació,\nPromoció del turisme,\nDesenvolupament local i Administració electrònica en les seves respectives organitzacions.\nL'administració i les organitzacions que treballen per desenvolupar les Empreses, les Comarques i els municipis estan canalitzant dotacions i recursos per desenvolupar la Societat de la Informació i les seves utilitats en les seves àrees d'influència.\nEls beneficis que obtenen: la societat, les administracions i els seus responsables són clars:\nLes Persones i les Empreses de cada zona augmenten la seva confiança en aquells Polítics i Administracions que els ajuden a desenvolupar-se.\nL'administració estableix un canal de comunicació directa amb els individus i col·lectius a través de l'e-mail i dels espais de participació a Internet.\nEl programa dóna forma a una complicitat positiva que aprofita les sinergies de les diferents forces socials dels municipis i comarques.\nimpulsa una xarxa d'orientadors - dinamitzadors, entre professionals, empresaris que encara no se senten incorporats en la Societat de la Informació: gent gran, persones de zones rurals, dones,, etc.\nprimer entendre el que motiva cada persona i després recolzar-nos en Internet, al correu electrònic (e-mail), i en la navegació per ajudar a aconseguir-ho.\nl'important ho decideix cada persona, cada col·lectiu.\nInternet és el mitjà no la finalitat\nPublicat per Mac AndriOO a 19:09 Cap comentari:\nenQüentros en la tercera planta per persones que volen orientar se als resultats\n> - Enqüentros (veins i amics, i AVVIAA, Camp Grassot)\n> > - Enqüentros Gay\n> > - Enqüentros AVE educatiu\n> > - Enqüentros + musica\n> > - Enqüentros escoles barri (video fotos) (Comunitat Educativa)\n> > - Enqüentros Aula de música\n> > - Enqüentros Transitaris - Logistica Externa\n> > - Enqüentros Salut ( el vintage es fragil )\n> > - Enqüentros niñ@s Indigo i ....... Adults i Vells\n> > - L'envelliment del Planeta Nous Temps, Noves Oportunitats)\n> > - Enqüentros Tasqor (Joves Pasos hacia la Excelencia\n> > - Enqüentros Advisors (Club)\n> > - Enqüentros Anelles Orientator\n> > - Enqüentros Anelia RSC\n> > - Enqüentros Retorna Talent\n> > - Enqüentros Nous Veins\nPublicat per Mac AndriOO a 19:00 Cap comentari:\nPer aconseguir més coses, per crèixer , per millorar, ...... no cal patir ni fer gran esforços; Es tracta de PENSAR DIFERENT\nPosa el teu talent "en cotització" i fes créixer La Cadena de la confiança ...\nNoves eines per a tu el teu equip i el vostre negoci Pugem plegats al núvol si tu vols tu pots despertar la confiança en tu Histories de MacAndriOO: La nova realitat que incuba a Catalunya per estend...:\nPublicat per Mac AndriOO a 18:30 Cap comentari:\nUna oportunitat per a les Empreses Una oportunitat...\nenQüentros en la tercera planta per persones que v...\nPer aconseguir més coses, per crèixer , per millor...\nCompartir + es guanyar eficacia\nidees sobre la Qualitat\nLes tertúlies de El Viver\nen la Xarxa i en els mitjans de comunicació multicanal\nRecopilem i compartim\nles percepcions dels atractius i les gracies dels territoris\nLes Gracies de\neBM consultors assessors coachs i acompanyants\nAuditat per identificar allò que fas be\nEstàs disposat a imaginar el teu futur\nIdees i plans per donar forma a allò que vols\nOrientacions suport i acompanyament\nUn pla de creixement personal\n1 escriu en un paper , quin es el teu negoci ?


Bou adobat – Booonissim\npicanyol gener 27, 2013 No comments\nTornem a la carn ja que la seva cocció ha quasi acabat. Hem de separar-ne els talls i reservar-los mentre passem pel xinès tota la resta, verdures i trossos de carn que han anat separant-se dels daus (no ho llenceu: podeu fer-ne canelons o farcellets de col). Moment de fer la salsa: en una cassola, que perfectament pot ser on s´ha fet la carn, posem a desfer un bon tros de llard i hi tirem la farina, remenant de seguida amb unes varilles per tot seguit mullar-ho amb el suc que hem obtingut de passar les verdures i les restes de carn pel xinès. Sense parar de remenar en cap moment per evitar que es facin grumolls (de farina) i per aconseguir la textura adequada per a la salsa. Quan arribi aquest moment (jo ho veureu i notareu de seguida) tornem a posar-hi els trossos de carn juntament amb les cebetes, la cansalada, els xampinyons més una picada d´alls i pinyons . Deixeu coure uns minuts i serviu. Brutal!!!\nPosted in El Gran Llibre de la Cuina Catalana (Josep Lladonosa)Tagged bou adobat, carns, cuina tradicional catalana, estofat de bou, estofat de bou amb cebetes i cansalada i xampinyons, Lladonosa


L’Ajuntament es reunirà amb els veïns per explicar les obres de l’Avinguda dels Països Catalans i el carrer de l’Assutzena | Ràdio Cubelles\nL’Ajuntament es reunirà amb els veïns per explicar les obres de l’avinguda dels Països Catalans i el carrer de l’Assutzena\nEstà previst que s’ampliïn les voreres i es millori l’accessibilitat d’aquests punts.\nEl regidor d’Urbanisme i Espai Públic, José Manuel Ardila, ha explicat a Ràdio Cubelles que tenen previstes reunions informatives amb els representants veïnals de Mas Trader, pel carrer de l’Assutzena, i del Barri de Mar, per la reforma de l’avinguda dels Països Catalans.\nAquestes obres juntament amb l’asfaltatge que s’ha estat fent a la zona Bardají i a Mas Trader compten amb una part del cost subvencionat des de la Generalitat, tal com ha explicat el regidor José Manuel Ardila en una entrevista a Ràdio Cubelles.\nLes obres de millora de l’amplada i l’accessibilitat de les voreres tant de l'avinguda dels Països Catalans com del carrer de l'Assutzena es faran les properes setmanes. De moment, les feines ja han començat a la part de baix de tot de l’avinguda dels Països Catalans. Aquesta setmana ja podria quedar enllestida la 3a fase del pla de pavimentació que va començar la legislatura passada. Ara s’haurà actuat al carrer de Barcelona, el carrer de Miguel de Cervantes, el carrer de l’Estació i el carrer de l’Assutzena entre la font de Mas Trader i carrer del Gessamí. El cost és de més de 91.000 euros però compta amb una part important de subvenció de la Generalitat.\nEntrevista a José Manuel Ardila, portaveu del govern i regidor d'Espai Públic, Urbanisme i Patrimoni.


Benvinguts al Paradís: **** Carles Andrés, 90m, V, el Cilindre, Sant Llorenç de Montgai\n**** Carles Andrés, 90m, V, el Cilindre, Sant Llorenç de Montgai\nEncara no són ni les dotze del migdia i el sol espetega ja amb tanta ràbia que fins i tot espanta les sargantanes. Però la motivació ens guia i les nostres ganes d'escalar estan per sobre d'aquestes minúcies, així que encetem la segona via del dia. Malgrat el que pugui semblar, no tenim vocació de màrtirs i des d'ahir que tenim estudiada la tàctica que ens evitarà quedar-nos rostits. És tan senzill com buscar l'ombra en una paret completament orientada a sud, fàcil oi! Doncs sí, quan l'itinerari escollit s'endinsa en la profunda xemeneia de la Carles Andrés.\nLa ressenya la duem al cap, un amic que coneix bé el nostre esperit clàssic (per no dir de senglar) ens la va recomanar fa uns mesos i avui és un bon moment per fer-ne memòria. Ara que, vista la primera tirada, potser ens passem de senglar!\nL'estretor del pas combinada amb branques, pols, restes de nius, plomes i altres coses que millor no saber que són resulta un pèl exòtica pel nostre gust. Al segon llarg el panorama, però, millora notablement. L'escalada segueix sense ser difícil, però la xemeneia és més oberta i comencen les acrobàcies.\nDe moment d'equipament res de res, ni falta que fa. A més la roca amaga sorpreses prou interessants, com forats, ponts de roca i cantells ben punxents que fan que no et fixis en la corda que penja lliurement forat avall.\nTotal que escales ben distret i el més important, a la fresca ja que la via es va internant cada cop més dins la xemeneia molt més fonda del que imaginàvem. De fet la segona reunió la muntes llaçant les estalactites d'una cova encastada al fons de l'escletxa on som ficats! No podem pas dir que la via no sigui pintoresca, tot i que per moments sembla que estem fent espeleo enlloc d'escalada.\nEl problema està en sortir de la cova i seguir xemeneia amunt, miris on miris és vertical, massa obert o amb pressa llisa. Ens esforcem en recordar els detalls de la ressenya, però res, en Josep fa prospecció a diferents nivells (és el que tenen les xemeneies, és escalada en tres dimensions) i seguim igual que abans. L'única opció vàlida és tirar amunt pel dret, escapolint-te pel pas més estret i aprofitant les estalactites que pengen com a presa i seguro alhora.\nNo és fàcil, cal col·locar-se bé i la incertesa fa que tot plegat resulti més precari encara. Total, quan en Josep arriba a una parell d'antics espits, munta reunió sense dubtar-ho, deixant-me per mi el darrer tram de la via i tirant per terra el meu pla curosament estudiat que feia que li toques a ell! Des d'on soc, sincerament impressiona i això que veníem avisats. Ni més ni menys que una llarga travessa horitzontal amb tot l'aire del món als peus.\nNo gaire convençuda començo aquest passeig de funambulistes, però a mida que la seguretat de la reunió queda enrere i el buit és fa més gran descobreixo l'encert del traçat. Per alegria meva tres espits lluents asseguren la part final i acabo gaudint de valent amb aquesta escalada aèria com poques.\nDarrere meu en Josep, flipa tan com jo amb la tirada i quan arriba a la reunió no puc més que donar-li les gràcies per haver-me deixat aquesta meravella de llarg. Avui és d'aquells dies estranys en que els plans surten rodons i sense esperar-ho hem trobat el petit tresor que amaga el Cilindre. Una via que és pura lògica i amb tot el romanticisme d'una clàssica. Així doncs, hem vist la llum, però en aquest cas al final de la xemeneia!\ncollons quina via mes fotogenica,keda apuntada per la propera sessio vertical.sergi.Alella.\n02 d’octubre, 2011 21:39\nÉs una bona opció però no la millor per fugir del sol.Quan erem jovenets aquestes parets era el nosra escola tan a l'estiu com a l'hivern, anar a Pirineu era una petita expedició. Nosaltres escalàvem a Camarasa, fins a les dues no hi toca el sol, després dinar i a a la tarda les parets de Sant LLorenç ja els toca l'ombra. No sé si heu fet alguna cosa a Camarasa, hi ha força vies clàssiques a la Pera, Sabardó Puro, paret del dispensari,.... Vies a destacar(per mi) la directa del Puro i la directa al Sabardó, akesta última tot i tenir 2 tirades no et deixa indiferent.\n03 d’octubre, 2011 14:09\nja has vist que darrerament ens dediquem a fer vies amb coves o xemeneies i ja portem masses dies sense arrosegar-nos per cap, així que ves-te preparant que ja saps el que et tocarà! Avisat estas.\nprenem bona nota de les recomanacions. A Camarasa no hi hem escalat mai, però l'altre dia ja vam estar al bar de St Llorenç fent una ullada a les ressenyes i n'hi ha alguna que fa molt bona pinta. Ho tenim pendent, però ben present!\n04 d’octubre, 2011 17:23\nHola ! Sóc el Xuing, de la via dels gallines. M'ha agradat veure que us heu ficat en aquest forat. Jo ja ho he fet dues vegades i realment és sorprenent el final. De lo més espectacular. A la vista de l'entrada, cal una bona dosi de fe en el qui te l'ha recomanada, però després la veus recompensada amb escreix, oi?\nJosep, molt bona la idea de muntar reunió en aquells dos burils (no sé si s'hi està gaire tranquil, però) perquè la foto de la Laura arrossegant-se pel sostre com una aranya és impagable. Amb el vostre permís me la baixo!\n05 d’octubre, 2011 11:28\nep, quina escalada més guapa...queda apuntada! a mi cada cop m'agraden més les vies que tene una mica de tot i replenes de curiositats!\nPer cert l'altre dia em vai enfilar per una Terra Incògnita, una segona molt interessant i en general molt ben trobada! felicitats, rumbateam\n05 d’octubre, 2011 14:38\n05 d’octubre, 2011 14:43\ndoncs sí, la reunió divertida i fer l'aranya encara més. Ara que millor fer l'aranya que no el cuc com a la darrera xemeneia que hem fet on ens ha tocat arrosegar-nos una estona. Darrerament estem fent un master de vies amb passatges estrets i coves, ens ho haurem de començar a fer mirar!\nsempre ho hem dit, per nosaltres l'escalada és quelcom més que graus i números, és trobar vies amb algo que ens cridi l'atenció i saber apreciar el seu encant. Ben mirat al final és el que recordes.\nMerci, per la Terra Incognita, va ser la nostra petita troballa i que a la gent li agradi ens motiva a seguir buscant!\n06 d’octubre, 2011 16:34


La repetició electoral / Editorial / L'opinió / 461 / L'Avenç / Revistes / Inici - L'Avenç\nL'Avenç, num. 461, octubre 2019\nLa repetició de les eleccions generals a Espanya, el proper 10 de novembre, després d’una legislatura avortada per la incapacitat parlamentària de nomenar un govern, ha estat rebuda amb mostres d’irritació per part d’una ciutadania cansada de ser cridada a les urnes per una classe política que, després, no sap o no vol respectar el resultat i fer un govern que s’adigui a la representació que lliurament els ciutadans hem volgut donar a cada força política. El fet que més de cent mil ciutadans s’hagin donat de baixa, en poques hores, del registre que permet als partits polítics enviar-los propaganda electoral a casa, o la proposta, més populista, que els diputats no cobrin en l’interregne entre dues legislatures, són símptomes d’aquesta irritació i d’aquest cansament ciutadà.\nMés enllà de l’atribució a uns polítics en concret de les responsabilitats per la repetició electoral —una qüestió que omplirà la llarga campanya que ens espera—, el fet és que aquestes eleccions generals seran les quartes en quatre anys. Ens trobem, doncs, davant d’una crisi política que no és circumstancial ni conjuntural, sinó que obeeix a causes profundes. L’Estat espanyol havia instaurat, a la transició, un sistema polític que ha estat qualificat de “bipartidisme imperfecte”, i que havia fet que, al llarg de quasi quaranta anys, els dos grans partits “nacionals”, el PP i el PSOE, s’haguessin repartit els torns de govern. Tot va canviar amb la irrupció de la crisi econòmica i, amb ella, de la protesta popular arran de les mobilitzacions del 15-M del 2011 i de la “revolta catalana”, que van propiciar el que podia semblar la fi del bipartidisme: així, si en les eleccions generals del 2011 el PP i el PSOE sumaven el 77% del vot a Corts, en les del 2015 a penes representaven ja el 50%, amb la irrupció de Podemos i, en una altra mesura, de Ciudadanos. Tot i la baixa de Podemos el 2019, en què va passar del 21% al 14%, el Congrés dels Diputats palesava que el bipartidisme s’havia tornat en un tetrapartidisme, també imperfecte.\nI aquí rau, probablement, bona part de l’explicació de l’"impasse" actual. Mentre les nostres societats s’han tornat cada cop més plurals, una diversitat que s’expressa en una més gran pluralitat política, els dos grans partits espanyols pugnen per retornar a la situació anterior de bipartidisme, aliens al fet que, en el nostre entorn europeu, ja és molt difícil, com assenyala el periodista Enric Juliana ("La Vanguardia", 20/09/19) que cap partit assoleixi el 35% dels vots que «és el percentatge a partir del qual es pot intentar governar amb certa comoditat un Parlament molt fragmentat». És l’hora, doncs, de la diversitat, i és l’hora del pacte i l’acord.\nUn altre factor que contribueix poderosament a explicar la situació és la crisi catalana i, més específicament, la reiterada negativa dels partits espanyols a reconèixer-la com un problema de l’Estat. En aquest sentit, esgarrifa sentir com el president en funcions, Pedro Sánchez, pot afirmar en seu parlamentària (18/09/19) que «mi proyecto político para Cataluña es el mismo que tengo para Extremadura, Andalucía, Castilla-La Mancha», perquè més enllà de l’electoralisme evident de la frase, vol dir que no té cap proposta política per a la crisi constitucional i territorial més important dels últims quaranta anys a Espanya. Al respecte, la gran pregunta que la fi de la legislatura ha deixat penjada l’ha formulada Javier Pérez Royo: «Per què la majoria absoluta que va aprovar la moció de censura no es pot reeditar, amb les correccions que l’actualitat imposi, per a la investidura?» ("Ara", 16/09/19). L’exclusió de Podemos i dels nacionalistes catalans de la majoria parlamentària que busca el PSOE amb unes noves eleccions sembla insistir a confiar a la vella política els remeis per a una realitat que ja no és la que era. I això no sol donar gaires resultats.


El Consell de la Gent Gran visita l’exposició “Festa Major viva 1979-2015” - Ajuntament de Rubí\nEl Consell de la Gent Gran visita l’exposició “Festa Major viva 1979-2015”\nEl Consell de la Gent Gran visita l’exposició “Festa Major viva 1979-2015” Els membres d’aquest òrgan consultiu han pogut fer un repàs per la història de la Festa Major de Rubí a través de les fotografies del Grup Fotogràfic El Gra https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/el-consell-de-la-gent-gran-visita-l2019exposicio-201cfesta-major-viva-1979-2015201d https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/el-consell-de-la-gent-gran-visita-l2019exposicio-201cfesta-major-viva-1979-2015201d/@@images/image/preview\nEls membres d’aquest òrgan consultiu han pogut fer un repàs per la història de la Festa Major de Rubí a través de les fotografies del Grup Fotogràfic El Gra\nEls consellers, al costat d’algunes de les peces de la mostra (foto: Localpres)\nEls membres del Consell Consultiu de la Gent Gran han visitat aquest dimarts al Celler l’exposició antològica Festa Major viva 1979-2015, una de les tres mostres commemoratives del 50è aniversari del Grup Fotogràfic El Gra. Durant el seu recorregut per la Sala de Tines, els consellers han pogut recordar totes les festes majors de la democràcia a través de la selecció d’imatges realitzada per l’entitat fotogràfica, així com dels elements d’ambientació aportats per més d’una cinquantena d’entitats i artistes de la ciutat.\nFesta Major viva 1979-2015 té com a eix central tot un seguit de plafons on s’exposen instantànies representatives de cada festivitat de Sant Pere. Aquest recull d’imatges es completa amb gran quantitat d’objectes tradicionals de la celebració, entre els quals figuren des dels Gegants de Rubí als vestits de les cases regionals, passant pels equipaments dels clubs esportius locals o una extensa col·lecció de capgrossos, que tanquen el recorregut de forma simbòlica. Tot plegat converteix la Sala de Tines en un gran carrer on queda palès el caràcter popular de la Festa Major de Rubí i el pes que hi té el teixit associatiu.\nL’exposició és simultània a altres dues mostres commemoratives que es poden visitar a l’Espai Expositiu Aula Cultural: Col·lectiva El Gra, que ret homenatge als fotògrafs que han passat per l’entitat durant tot aquest temps; i Trofeu El Gra, que recull les imatges guanyadores de les 14 diferents edicions d’aquest certamen estatal, organitzat pel Gra entre el 1967 i el 1985. Totes elles es podran veure fins al 31 de juliol.\nEl Consell Consultiu de la Gent Gran és un dels espais impulsats per l’Ajuntament de Rubí amb l’objectiu d’articular la participació de la ciutadania i les entitats en la formulació i millora de diverses polítiques locals. Aquest òrgan està integrat per una quinzena de persones, entre representats d’entitats i membres a títol personal. Entre els col·lectius que en formen part hi ha des d’entitats culturals a associacions de veïns o agrupacions de persones grans.\nLes reunions del consell tenen una periodicitat mensual i aborden temes proposats pels propis membres o pels serveis tècnics de l’Ajuntament, sempre amb la gent gran com a protagonista.\nEls consellers, durant la visita (foto: Localpres)


La Festa Major dels "garses"\nSant Feliu de Llobregat (el Baix Llobregat), 11 d'octubre i cap de setmana següent\nL'encesa del campanar\nEl Turcs i Cavallets\nColla els Cremats\nLa Festa Major de Sant Feliu de Llobregat havia estat tradicionalment celebrada pels volts del 10 d’agost, diada de Sant Llorenç, a qui està consagrada la catedral del municipi. Ara bé, des del final de la dictadura franquista i amb el procés de recuperació democràtica, les entitats de Sant Feliu, juntament amb el nou ajuntament, van decidir traslladar la festa major a la diada de sant Ramiri, co-patró de la ciutat, que s’escau l’11 d’octubre. El trasllat obeïa al fet que, a l’estiu, bona part de la gent de Sant Feliu marxa de vacances fora del municipi, i només a partir de l’octubre, el cos social i associatiu de la vila és en condicions de participar de les festes.\nLa diada de sant Ramiri, ja esmentada en documents del segle XVIII, havia estat fins aleshores una festivitat religiosa de devoció i culte a aquest sant, també conegut amb el nom de Remir. En un principi les celebracions tenien lloc al voltant de ofici religiós que incloïa el cant dels Goigs i un sorollós repic de campanes. Poc a poc s’hi anaren afegint més acte, com un ball de nit, que organitzava la Societat Santfeliuenca. Als anys 40 i 50, entitats com el Casino Santfeliuenc, l’Ateneu, la Unió Coral i el Centre Parroquial, incorporaren balls, concerts musicals i escenificacions teatrals a la festa.\nAmb el canvi de dates, la Festa Major dóna un tomb espectacular, gràcies sobretot a la proliferació de colles de cultura popular. És el moment del naixement de tot un moviment festiu: el que construeix els gegants en base a les llegendes locals, les peces de bestiari basades en històries populars, etc. L’imaginari col·lectiu popular es posa en marxa i el patrimoni festiu, d’aquesta manera, es consolida.\nLa seqüència ritual de la festa s’estructura en dos parts: d’una banda dels actes que tenen lloc el dia 11 i 12 d’octubre, i de l’altra, els que s’organitzen el divendres, dissabte i diumenge del cap de setmana següent a la diada del co-patró.\n11 d’octubre: Mocador d’Honor i Seguicis\nEl dia 11 d’octubre és la data assenyalada per a l’inici de les celebracions. Aquell dia a la tarda es fa l’acte de lliurament del Mocador d’Honor de la Festa de Tardor a una persona destacada a la vila que, tot seguit, fa el llançament del coet d’inici de la festa des del balcó de l’Ajuntament. A la Catedral repiquen les campanes, als jardins del Palau Falguera es llança un Castell de Focs i, des d’allà, comença el primer Seguici amb la participació de totes les colles de cultura popular local. El primer Seguici fa un recorregut pels carrers de la ciutat i acaba a la Plaça Companys, on tenen lloc el Entremesos: els balls tradicionals de totes les colles de Sant Feliu, amb música en directe dels Ministrils del Seguici. Després de l'útim ball tothom se'n va a sopar i espera fins la 1 de la matinada, quan comença el Segon Seguici, on tot el públic pren part dels balls i acompanya a cada figura en el seu ball.\n12 d’octubre: missa i Diada Castellera\nTot i que la diada de sant Ramiri és l’11 d’octubre, la data escollida per celebrar la missa en honor al sant és el 12 d’octubre, dia de festa oficial. Aquest dia, el matí comença amb les sorolloses matines dels grallers, que donen pas a diferents activitats esportives i infantils i a la missa en honor al patró a la Catedral de Sant Llorenç. Tot seguit té lloc la diada castellera, amb la participació dels castellers locals i altres colles convidades. A la tarda hi ha la Mostra de Folklore Internacional (des del 2004).\nDivendres: Correfoc infantil\nEl divendres és el dia dels més petits. S’hi fan dos activitats ja tradicionals: el Bany d’Escuma i animació, al matí, i el Correfoc Infantil, al vespre, adreçat exclusivament a infants de 4 a 12 anys i que acaba amb un berenar.\nDissabte: Diada bastonera i Correfoc\nDissabte al matí, els bastoners fan la seva diada, ballant pels carrers juntament amb d’altres colles bastoneres convidades del país. Els seus repics són l’avantsala dels tabalers que, amb la Tabalada, anuncien que el Correfoc és a punt de començar.\nEl Correfoc de Sant Feliu de Llobregat és un dels més destacats de tota la comarca i un dels millors en participació i seguretat. Comença a les 8 quan els llums de de la Plaça de la Vila s’apaguen i un petit àngel apareix al campanar. Aleshores es procedeix a l’encesa del campanar, un acte pirotècnic a càrrec de la colla Els Cremats que és el toc de sortida del Correfoc, en què hi participen tant les colles de diables locals, com altres colles de foc convidades.\nSant Feliu disposa d’un bon nombre de colles de foc. Hi ha la colla Els Cremats, que es dedica a fer muntatges pirotècnics, i les colles de dimonis Diables la Garsa de l’ACF, Diables la Salut i Diables Rojos. També disposa de tres bèsties de foc de la localitat: el Drac de Sant Feliu, La Mula de l’ACF i la Garsa de Sant Feliu. La Garsa de Sant Feliu és una bèstia fantàstica pròpia d’aquesta localitat que fa referència al fet que antigament es coneixia als santfeliuencs com a “garses”, doncs tenien fama de fer desaparèixer coses dels camps i també perquè pispaven les noies dels pobles de la rodalia. Quan s'acaba el recorregut s'arriba a la Plaça de l'Estació on es fa un gran castell de focs.\nDiumenge: escenificació de la llegenda del Drac i el Cavaller\nEl diumenge comença amb les matinades dels Trabucaires de Sant Feliu, una colla creada el 1986. A mig matí es fa la cercavila de totes les colles de cultura popular de la ciutat i la Passejada de Gegants, amb la participació de diverses colles de gegants de la comarca i el país, i dels nombrosos gegants, capgrossos i gegantons locals: el Llorenç i la Mercè (1981), el bandoler Francesc Gesbert, Jordi i Montserrat, Llorenç i Laia, en Guillem d’Olorda i la princesa Violant. La cercavila acaba a la Plaça de la Vila on cada colla fa el seu ball i es realitza un dinar de germanor.\nD’entre els balls que es fan el darrer dia de la Festa de Tardor destaca l’escenificació d’un conte popular: el del Drac de Sant Feliu i el Cavaller Guillem, que lluiten per endur-se la preciosa Violant de Bar, una representació que és amenitzada amb la música dels grallers de Sant Feliu.\nFotografies: Cedides per les colles de Sant Feliu\nFETS (Federació d'Entitats Tradicionals de Sant Feliu de Llobregat)\nC/Vidal i Ribas 25\n· Drac de Sant Feliu de Llobregat (el Baix Llobregat)\n· Mula de Sant Feliu de Llobregat (el Baix Llobregat)\n· Diables La Garsa de Sant Feliu de Llobregat (el Baix Llobregat)\n· Trabucaires de Sant Feliu de Llobregat (el Baix Llobregat)\n· Castellers de Sant Feliu de Llobregat (el Baix Llobregat)\n· Els Ceballuts de Sant Feliu de Llobregat (el Baix Llobregat)\n· Diables Rojos de Sant Feliu de Llobregat (el Baix Llobregat)\n· Diables La Salut de Sant Feliu de Llobregat (el Baix Llobregat)


TORNAR A CÓRRER: de febrer 2013\nSi hagués estat a Barcelona demà m'hauria agradat córrer el Maratest, una prova de foc excel.lent per a la preparació d'una marató...i, en especial, per a la Marató de Barcelona. Un test de 30 kms, amb avituallament (aigua i gels), en format cursa, a només tres setmanes per a la gran cita del 17 de març. Però no sóc a Barcelona.\nUna altra alternativa per aquest cap de setmana era apropar-me a La Noguera i córrer la Mitja Marató de Balaguer, prova en què ja he pres part, conec lleugerament el recorregut i m'agrada bastant (salvant les diferències, em recorda a Granollers...pel fet de tenir una primera part del recorregut ascendent i una segona de baixada). Però tampoc sóc a Balaguer.\nA Madrid hi ha una altra mitja. No és bona, no és ràpida ni és gaire maca. Però si el principal problema que tingués fos de trasllats, tampoc la podria córrer.\nEstic lesionat i aquesta és la causa que em fa estar parat, mossegant-me les ungles i veient els dies passar. Parat, sí; però no quiet.\nAquesta setmana me l'he passat pujat dalt de l'el.líptica, suant la gota i empassant-me aquelles pel.lícules que sempre tenim pendent de veure...i sempre acabem aparcant per a una millor ocasió. Les visites al fisio tampoc han faltat. La recuperació va per bon camí.\nAvui, després d'una hora a la màquina, amb el cos calent, amb els músculs calents, he sortit a córrer. He anat al microparc que hi ha al costat de casa, al Breogán, i he sortit sense rellotge. No em feia falta, no volia distraccions. Deu minuts trotant molt suaument, només per escoltar-me el cos...i treure'm el neguit.\nI me l'he tret. I he vist que això sembla que rutlla. Demà, si tot va bé, hi tornaré.\nPublicat per Sebas Guim a 16:38 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Maratest, Marató de Barcelona, Mitja de Balaguer, Mitja La Latina, Mitja Marató de Balaguer\nPublicat per Sebas Guim a 18:55 7 comentaris:\nPublicat per Sebas Guim a 19:49 8 comentaris:\nEn l'última entrada escrivia sobre l'estada a Barcelona i la tirada de 30 quilòmetres, però la carretera de les Aigües dóna per a molt més. A mi m'agrada molt escriure però he de reconèixer que quan miro aquesta imatge, em quedo sense paraules ("my road, my city and me").\nL'endemà de les dues hores el vaig invertir en una bona causa i vaig fer de llebre la Paz a la Badalona Running. No hi havia un objectiu clar, més enllà d'intentar anar a un bon ritme. Es va quedar lluny de la seva marca, (43'26" vs 44'14", però força per davant de la gran majoria de competidores. No és la primera vegada que puja a un podi a recollir trofeus, però sí que es tracta de la primera ocasió en què creua l'arribada d'una cursa en la tercera posició d'una classificació general. I això cal tenir-ho en compte. Arrossegava un procés gripós però va anar de menys a més, tot avançant rivals. El premi és totalment merescut.\nI n'arribaran més, segur!!!\nPublicat per Sebas Guim a 19:11 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: atletisme popular, Badalona Running, Barcelona, carretera de les Aigües\nCurta però intensa. Pot semblar un tòpic, però és cert. Últimament les visites que faig a Barcelona se'm fan curtes. No tinc temps de fer gairebé res. Em passa volant, se m'escapa de les mans. Les prioritats són les prioritats i, afortunadament, els entrenaments ocupen un lloc destacat. Divendres vaig arribar a la mitjanit, amb son i cansat després de més de cinc hores a la carretera i un dia llarg a la feina. I l'endemà em llevava ben d'hora. A un quart de nou del matí començava el (primer) test llarg de cara a la marató. Va ser una tirada de 30 quilòmetres, amb dos més d'escalfament previ.\nAcompanyat del gran Joan Prats, que es va sacrificar i va anar a un ritme més lent del que li toca, vam sortir del Pla dels Maduixers una mica per damunt de 4'/km. Vam trigar quatre quilòmetres a trencar la barrera i apropar-nos al ritme que buscava. Però era un dia de vent i amb els canvis de direcció que es fan a la carretera de les Aigües mai te'l vas trobant a batzegades. Els 8 primers kms vam fer-los a 32'11" (+-4'01).\nLa tornada, amb la incorporació d'en Cesc Guim, va ser decididament més ràpida, a 31'23" (+-3'55). Però també em va despertar el cansament. Em vaig prendre un gel a l'inici del km.17, però no era qüestió de gels...Em costava Déu i ajuda baixar de quatre. No entenia res, les cames no m'anaven.\nVaig lluitar per arribar fins al 23, on donava la volta per encarar els set últims. Allà era on "em jugava les garrofes", allà era on es decidia la jornada i allà és on m'estava quedant sense forces...i sense en Joan, que canviava a un ritme més competitiu.\nEra l'hora de la veritat i em vaig entregar, des del primer parcial. A una mitjana de 3'54"/km i amb un últim gir, un quilòmetre 30 que va sortir en 3'45". No m'hauria pogut imaginar, mitja hora enrere, que acabaria amb aquelles bones sensacions.\n30 kms a 3'57 no és un temps que em faci sentir orgullós, però és el temps que, ara per ara, tinc a les cames. Si sóc capaç de mantenir-lo durant tota la marató, m'aproximaré a les 2h46'.\nLa imatge curiosa que em deixa el test de dissabte la formen aquestes taques de sang a la samarreta. Simples ferides als mogrons, unes ferides de guerra que no te n'adones que hi són fins que les veus. El patiment va per una altra banda, és massa intens com per perdre's en altres històries. Això també és córrer.\nPublicat per Sebas Guim a 21:28 1 comentari:\nPublicat per Sebas Guim a 15:36 8 comentaris:


La Fundació Barça i la Gasol Foundation uneixen esforços\nAmb aquest acord de col·laboració es pretén aconseguir un major impacte de la tasca social d’ambdues entitats posant el focus en el col·lectiu infantil en risc d'exclusió social\nAmb l'objectiu de donar suport al col·lectiu infantil més desafavorit a través de l'esport i l'educació en valors, la Fundació del Barça i la Gasol Foundation uneixen forces per ampliar el cercle i beneficiar més nens i nenes en situació de vulnerabilitat. L'acord permetrà crear i executar, de manera conjunta, programes i iniciatives als Estats Units i d'abast mundial assolint, així, un major impacte. “Les dues entitats fa diversos mesos que estan treballant conjuntament en el coneixement de les metodologies que utilitzen, amb l'objectiu de crear un programa conjunt a Catalunya i als Estats Units, on les dues institucions tenen projectes”, ha explicat Jordi Cardoner, vicepresident primer del FC Barcelona i de la Fundació Barça.\nAquesta aliança sorgeix en el context de l'acord entre Pau Gasol i l’FC Barcelona, pel qual el jugador de l’NBA es converteix en assessor estratègic i ambaixador global del Barça per ajudar el club a reforçar la seva marca a nivell internacional i obrir-li noves oportunitats als Estats Units. "Una de les parts que em fa especial il·lusió d'aquest acord és la col·laboració entre les dues fundacions en benefici dels més petits. Els nens i joves són una peça fonamental de la nostra societat i hem de dotar-los d'oportunitats perquè puguin créixer sans i siguin capaços de desenvolupar tot el seu potencial", ha manifestat Pau Gasol, president de la Gasol Foundation.\nL'inici d'aquesta relació ve donada per la participació de la Fundació Barça, com a aliat saludable, a l'Estudi pioner PASOS que lidera la fundació Gasol -centrada en la reducció de les xifres d'obesitat infantil-, en coordinació amb l’IMIM (Institut Hospital del Mar d’Investigacions Mèdiques) i amb la Fundació Probitas com a col·laborador principal. L’objectiu d’aquesta iniciativa és avaluar el nivell d'activitat física, sedentarisme i estils de vida dels nens/es i adolescents a Espanya per poder dissenyar mesures efectives en pro de la salut dels més petits.\nConcretament, la Fundació del Barça ajudarà la Gasol Foundation a sufragar les despeses que suposa dur a terme l'estudi a Catalunya, on han participat 38 centres educatius de primària i secundària del total dels 242 que formen part de la iniciativa.\nL'acte d'anunci d'aquesta col·laboració ha tingut lloc avui, dimecres 19 de juny, a la Sala Maxenchs del Camp Nou i ha comptat amb la presència de Josep Maria Bartomeu, President del FC Barcelona; Pau Gasol, president de la Gasol Foundation; Jordi Cardoner, vicepresident primer del FC Barcelona i de la Fundació Barça; Cristina Ribes, directora executiva de la Gasol Foundation; i Maria Vallès, directora general de la Fundació Barça.\nSegons dades de l'Organització Mundial de la Salut (OMS), 340 milions de nens i nenes d’entre 5 i 19 anys a tot el món pateixen obesitat o sobrepès. Davant d’aquesta realitat, la Gasol Foundation té com a objectiu principal la lluita contra l'obesitat infantil mitjançant la promoció d'hàbits de vida saludables, que es divideixen en quatre pilars fonamentals: l'activitat física i l'esport, l'alimentació saludable, el descans de qualitat i el benestar emocional dels menors i les seves famílies.\nL'activitat de l'entitat, creada el 2013 pels germans Pau i Marc Gasol −jugadors de l’NBA i All Stars−, se centra en la posada en marxa de programes, activitats i iniciatives a Espanya i als Estats Units, que impliquin nens/es i adolescents i als seus familiars i educadors, amb la finalitat que els petits adquireixin els coneixements, les actituds i els hàbits bàsics per al seu ple desenvolupament.\nSobre la Fundació Barça\nCreada fa 25 anys, la Fundació Barça fa realitat l'expressió "Més que un club" participant a fer canvis reals entre els infants i els joves més vulnerables a través de l'esport i els seus valors, amb l’objectiu de contribuir a una societat més igualitària i inclusiva.\nLa Fundació fomenta el respecte i la lluita contra l’exclusió social, la desigualtat i la violència, i, a més, promou l’accés a l’educació i els valors a través de l’esport. A Catalunya la Fundació està present en 46 localitats, on, mitjançant els programes, s’ha arribat a més de 460.000 beneficiaris. En l’àmbit internacional s’ha actuat en 59 països, on s’ha arribat a més 1,5 milions d’infants, durant l’exercici 2017/18.


Segons Magazine Le Figaro 2019 una de les 150 Maison d’hôtes més belles de França i Catalunya\ndescans… natura… benestar… refugi…\nTot va començar amb un paller en ruïnes, en un senzill poble agrícola envoltat de natura i a 3 minuts del mar. El paller es va transformar en una còmoda casa de poble per a les vacances i l’hort en un jardí, un pati, una piscina, un porxo... Dominique, dissenyador d'interiors i de tantes altres coses i Ino, la seva dona, periodista, estilista i creadora d'il·lusions, vivien i treballaven a Barcelona. El 2010, van decidir quedar-se a viure al paller somiat i crear un petit hotel per compartir amb amics i clients. Així va néixer les Hamaques, que més que un hotel és un estil de vida, una forma d'entendre el descans, la intimitat i de conviure amb la natura. Uns espais plens de pau i harmonia d'on mai voldries marxar i des d'on proposen descobrir la meravellosa regió de l'Empordà, coneguda per les seves viles i pobles medievals, belles platges, verds camps, reserves naturals, nombrosos esports i gastronomia de renom.\nPer a informació i reserves: info@leshamaques.com


Rajoy: "Aquest govern només pot decidir entre un mal i un mal pitjor"\nEl president del govern espanyol culpa Europa de l'ofec a les comunitats autònomes\nJOAN RUSIÑOL Madrid Actualitzada el 18/07/2012 09:31\n260x366 Rajoy aquest dimecres a la sessió de control del Congrés / EFE Rajoy aquest dimecres a la sessió de control del Congrés / EFE\nEl president del govern espanyol, Mariano Rajoy, ha culpat aquest dimecres Europa de l'ofec a les comunitats autònomes. Segons ha dit al Congrés dels Diputats, responent a Josep Antoni Duran i Lleida, el Consell Europeu no permet a l'estat espanyol flexibilitzar aquest any l'objectiu de dèficit a les autonomies i obliga l'administració central a quedar-se el punt extra de marge que Brussel·les ha donat a Madrid.\nRajoy ha tornat a fer servir l'argument que ja es relaxa l'objectiu de dèficit autonòmic per al 2013: d'un 0,5% a un 0,7%. No obstant això, la primera xifra no ha estat mai aprovada pel Consell de Política Fiscal i Financera i només apareix al pla que, de forma unilateral, va enviar fa uns mesos la Moncloa a Brussel·les.\nDuran ha retret al govern espanyol "les formes i els continguts" de les últimes retallades. El líder de CiU a Madrid ha acusat Rajoy de ser "poc dialogant" i d'anar en "direcció contrària" al "pacte d'estat" que alguns sectors polítics reclamen.\nDe fet, el cap de l'executiu espanyol ha reconegut que té poc marge d'actuació: "Aquest govern només pot decidir entre un mal i un mal pitjor", ha etzibat al líder del PSOE, Alfredo Pérez Rubalcaba. Després de les crítiques del polític socialista per les retallades a la dependència a i a la desocupació –"portarà molta gent al límit de la desesperació", ha dit–, Rajoy li ha assegurat que no té més remei si vol reduir el dèficit públic per sanejar l'economia i tornar a crear llocs de feina. "Em pot explicar com es redueix el dèficit si no és així, perquè ho desconec", ha preguntat el president espanyol a Rubalcaba.\nA la sortida del ple, Rajoy ha dit que comprèn les protestes dels ciutadans però ha reiterat que el seu camí és l'únic possible.


Gabriel creu que la nova cúpula de la CUP seguirà amb "tensions" i té el "repte" de gestionar-les - Diari de Girona\nGabriel creu que la nova cúpula de la CUP seguirà amb "tensions" i té el "repte" de gestionar-les\nLa formació ha finalitzat aquesta passada matinada la renovació del seu òrgan directiu\nacn | barcelona 05.08.2016 | 10:13\nLa diputada sallentina Anna Gabriel Arxiu/Salvador Redó\nLa CUP va finalitzar la passada mitjanit el seu procés de votació per escollit el nou secretariat, la nova cúpula del partit, que ha de substituir una direcció que va patir dimissions per discrepàncies internes fa dos mesos.\nEl resultat no es coneix encara però la diputada Anna Gabriel ja ha posat deures al secretariat naixent. En una entrevista a l'ACN, Gabriel ha vaticinat que la direcció escollida seguirà tenint "tensions internes", però ha demanat que des del primer moment intentin evitar que això es vegi "com una crisi permanent" dins la CUP.\nMalgrat defensar que els membres del secretariat han se seguir "tenint debat" i, si convé, discrepar uns dels altres, la diputada creu que la nova direcció naix amb "el repte" de "dotar-se d'una responsabilitat col·lectiva" per a que quan "es prengui una decisió, la majoria dels membres facin l'esforç de respectar-la interna i externament".\nEl procés de renovació del secretariat de la CUP és, per a Anna Gabriel, "un pas més que es fa com a organització" que arriba en un moment "on hi ha hagut molts debats interns". La diputada admet que després de les dimissions i les tensions viscudes en aquest curs polític, "és cert que era necessari un nou equip de treball".\nPerò tot i així, Gabriel creu que "de debat i tensions internes, segurament n'hi haurà sempre". "No sóc poc partidària de magnificar el debat i convertir-lo en una crisi permanent, que sembla que és el que té la CUP", assegura. I és que ella no creu que hi hagi "grans canvis" en la manera de funcionar del secretariat elegit respecte del que abandona la direcció de la CUP.\n"Jo vull pensar que el secretariat seguirà tenint debat, i que no compartiran tots els membres totes les decisions al 100% sempre, perquè ens convertiríem en una organització que no som. Una altra cosa és que ens dotem d'una responsabilitat col·lectiva i que quan es pren una decisió, la majoria dels membres facin l'esforç de respectar-la interna i externament. És un desig i esperem que sigui així. Bàsicament perquè sinó s'utilitza permanentment contra nosaltres i per situar-nos en una crisi permanent que no és tal", ha explicat Gabriel.\nPer a la diputada, assolir aquest punt és "un repte del nou secretariat". És per això que creu que tant ella com gran part de l'organització estarà a disposició d'aquesta tasca. "Farem tot el que estigui a les nostres mans perquè sigui així", ha sentenciat.\nEls resultats de la votació es coneixeran aquest divendres al vespre o el dissabte al matí.\nDes del passat dijous a la mitjanit, quan es va tancar el període de votació, el sistema està comprovant que el procés telemàtic i informàtic sigui correcte i que no ha tingut cap problema. De les votacions sortirà el suport que rep la candidatura conjunta -l'única que s'ha presentat- on hi ha l'exdiputat Quim Arrufat i el regidor de Girona Lluc Salellas, i s'escolliran els membres del secretariat que es presenten en solitari.


Més de 2.000 persones a les activitats d'estiu de la Seu d'Urgell\nL'Ajuntament celebra la resposta de la ciutadania i el compliment de les mesures sanitàries\n2 min. La Seu d'Urgell 13/08/2020 17:38\n651x366 El concert d'Arnau Obiols. / AJUNTAMENT LA SEU D'URGELL El concert d'Arnau Obiols. / AJUNTAMENT LA SEU D'URGELL\nL'Ajuntament de la Seu d'Urgell ha fet una valoració positiva de la participació en les activitats culturals i de lleure proposades durant l'estiu a la capital alturgellenca. L'agenda d'enguany està conformada per les activitats de la programació estable de l'Àrea de Cultura de l'Ajuntament, adreçat a tota mena de públic, i el cicle Insomni d'Estiu, coordinat per l'Oficina Jove Alt Urgell i l'Espai Ermengol i dirigit als més joves.\nFins al moment, més de 1.200 persones han assistit a les propostes culturals i prop de 800 han participat en les activitats d'Insomni, omplint, en la gran majoria de casos, l'aforament permès. Fins ara s'han dut a terme activitats de tot tipus, des de concerts de Jazz i música tradicional, fins a representacions teatrals, caminades nocturnes o ioga. Pel que fa l'exposició Il·luminacions, de Perico Pastor, ha rebut més de 1.200 visites des de la seva inauguració, el passat 8 de juliol.\nEl regidor de Cultura, Carlos Guàrdia, ha valorat molt positivament el retorn de la ciutadania i el nombre d'assistents a les diferents activitats, fet que "demostra que la ciutadania té ganes de viure i veure cultura". El regidor ha remarcat també el bon compliment de les mesures de distanciament, així com l'ús obligatori de mascareta i la desinfecció de mans amb gel hidroalcohòlic. Des de l'Oficina Jove s'ha dut a terme la campanya #quelamascaretatacompanyi per tal de conscienciar els joves de la importància de fer un ús correcte i responsable de la mascareta.\nA causa de la situació sanitària i amb la intenció de controlar el nombre d'assistents, totes les activitats han precisat d'inscripció prèvia i s'han dut a terme en espais exteriors. A més, els accessos als recintes han estat perimetrats i controlats.\nCal recordar que la confecció de l'Agenda ha comptat amb la col·laboració de les regidories de Cultura, Festes, Joventut i Patrimoni Natural, amb el suport de l'oficina tècnica i la brigada municipal. A més, Turisme Seu ha col·laborat com a punt d'informació de les activitats i la gestió telefònica d'inscripcions.\nD'altra banda, des de les Àrees de Joventut i Infància, conjuntament amb l'Espai Ermengol, s'està treballant per primera vegada en una programació d'Insomni de Tardor per tal de seguir oferint una alternativa d'oci per als més joves adaptada a la situació sanitària. A més, es preveu mantenir i millorar el servei d'inscripció prèvia amb la intenció de fer una gestió efectiva de l'aforament.