UNA COSA MOLT GRAN EN UNA DE MOLT PETITA: A la capsa\nPotser sí que hi ha casos d'autors que edulcoren la seva obra original, perquè aquesta potser els havia sortit massa cruel, massa despietada. Però jo crec que l'artista, per excel·lència, és aquell capaç de provocar i, fins i tot, cercador de la provocació.\n30 de novembre, 2013 20:31\nLa bellesa despullada escandalitza, m'agrada la imatge de posar-li mitjons. No coneixia Grifoll, tot un descobriment!\n30 de novembre, 2013 21:13\npots mossegar igual amb una metàfora! Però la forma, per a mi, és més important que el contingut, si no, no faria poesia.\n30 de novembre, 2013 21:16\nel Jordi en va penjar una vegada un de molt bo, de Grifoll! L'hauria de buscar.\n30 de novembre, 2013 21:17\nMagnífica reflexió, tant al poema com la teva. Pense que depén del moment pot ser s'hagi de disfresar per suavitzar-la o s'ha d'expressar en tota la seva dimensió, més apassionadament.\n01 de desembre, 2013 12:06\n01 de desembre, 2013 12:46\nDe vegades volem fer una cosa de manera ambigua i només aconseguim accentuar-la. El poema diu molt amb poques paraules.\n01 de desembre, 2013 14:19\nexacte, ara toca parlar amb metàfores, ara toca ser directe. No hi ha lleis universals, generalment.\n01 de desembre, 2013 14:37\nexacte, ben dit, el que diu aquest poema, com ho diu ell mateix.\n01 de desembre, 2013 14:38\nel poema fa servir la idea del que diu en la forma per dir això mateix!\n01 de desembre, 2013 14:40\nI el que és important és que sapiguem veure la bellesa, que per sort no ens l'acabarem mai.\n02 de desembre, 2013 09:53\nLa bellesa pudorosa, és la bellesa que no ens l'acabarem mai, Gemma.\n02 de desembre, 2013 11:43\ngràcies, vosaltres sou bellesa! :)\n02 de desembre, 2013 23:25\nHelena, gràcies!!! Saps què m' agrada molt? Tot el que dius sota cada poema que penges, hi ha molta més poesia que en el poema. Vaja, que m' encanta llegir-te, molt!!!!!!\n25 de desembre, 2013 03:46\nhe après que una interpretació és com una traducció, que el títol guia, que s'han d'escollir les idees importants i si pot ser fer transparent el poema, alhora que fer-li justícia. A banda de tot això, m'inspiro en una professora de la carrera, la Rosa Cabré, que ho feia molt bé. Tot això m'ajuda!\nCrec que sóc una mica més bona comentant que fent poemes ara per ara, però les dues coses m'agraden molt.\n25 de desembre, 2013 09:27


Premis Artesania Comunitat Valenciana\nEl Centre d'Artesania de la Comunitat Valenciana convoca la V edició dels premis. Poden presentar-se candidatures fins el 22 d'octubre\nEl Centre d’Artesania de la Comunitat Valenciana convoca la cinquena edició dels Premis Artesania Comunitat Valenciana a fi d'incentivar la creació artesanal, la innovació, el compromís amb un desenvolupament sostenible i l'adaptació a les tendències del mercat, així com premiar el saber fer dels artesans, les artesanes i les empreses artesanes de la Comunitat Valenciana, a través del seu reconeixement social i empresarial.\nAixí, el premi Tradició Artesana reconeix l'obra d'autor i l'excel·lència del treball dels artesans i les artesanes, inspirat en el seu saber fer.\nEl premi Artesania d'Avantguarda té com a objecte guardonar les obres caracteritzades pel seu alt valor creatiu i el seu esperit innovador des de l’òptica funcional i formal.\nEl premi Producte Alimentari Artesà Tradicional té com a objecte reconéixer i incentivar els artesans, les artesanes i les empreses artesanes del sector agroalimentari que desenvolupen productes singulars i de gran qualitat, amb tècniques pròpies del seu saber fer.\nPer la seua part, el premi Producte Alimentari Artesà Innovador suposa el reconeixement dels artesans i les empreses artesanes del sector agroalimentari que desenvolupen productes originals, singulars, i innovadors des de l’òptica material, formal o de procés, pròpies del seu ofici.\nFinalment, el premi Dona Artesana té com a objectiu principal incentivar i posar en valor el paper creixent i la importància que posseïx el treball de la dona en el conjunt de l’activitat artesana, mitjançant aquest singular reconeixement de les iniciatives emprenedores desenvolupades per les professionals artesanes.\nDotats amb 2.000 euros per categoria, el termini de presentació de sol·licituds finalitza el 22 d’octubre de 2018.\n+info: Bases Premis 2018


Temporada alta de cinema\nGener i febrer solen ser dos mesos bons si parlem d’estrenes cinematogràfiques.\nPassada la tempesta de cinema familiar que envaeix la cartellera al nadal, entrem en la garrotada de gener i amb ella en la temporada alta d'estrenes majúscules. Cosa una mica contraproduent d'altra banda, ja que la característica clàssica de la garrotada/pujada de gener és bàsicament la disminució de recursos líquids en el nostre compte corrent i això sempre ens porta a haver de retallar aquí i allà, minvant la nostra capacitat de, entre altres coses, anar al cinema. No vull entrar en polèmica atacant o defensant si el preu de les entrades de cinema avui dia és massa alt, que ho és, o si la pujada de l'IVA està fent estralls no solament al cinema sinó en tot el que envolta a una “tarda de cinema” com cal -és normal que si l'entrada et costa dos o tres euros més, després de la sessió, és molt probable que decideixis no prendre't aquesta altra canya que mesos abans no haguessis ni dubtat a demanar-. Però com dic, prefereixo no entrar en polèmica i centrar-me en les pel·lícules que, al cap i a la fi, són aquí el que ens interessa.\nFa poques setmanes es van fallar els Globus d'or i el festival de Sundance i en poques setmanes, a finals de febrer, arriben Els Oscar, la gran cita del cinema per a molts, i amb ells, s’afanyen a estrenar-se les últimes cintes que encara quedaven pendents al costat d'alguns títols entrenats a Sant Sebastià, Venècia o Sitges que encara no s'havien vist a les sales.\nÉs difícil triar entre la quantitat de pel·lícules estrenades en aquestes dates, però espero que la petita selecció que els posaré a continuació els ajudi a decidir en quina d'elles gastar la paga. Encara que ja dic que l'elecció no és cosa fàcil.\nComençarem amb les pel·lícules que ja estan estrenades i que, en la majoria dels casos, si no ens afanyem, quan haguem decidit a veure-les, ja no estaran disponibles. Aquí impera la llei de la selva i si arriba una estrena susceptible de tenir més espectadors, no hi ha objeccions a retirar qualsevol pel·lícula, per bona que sigui. L'únic criteri que pot mantenir a una pel·lícula en cartell és el nombre d'entrades venudes o una nominació als Oscar.\nEstrenades fa ja unes setmanes tenim Django desencadenat, la nova pel·lícula de Quentin Tarantino, i Lincoln, de Steven Spielberg, les dues amb l'esclavitud com a tema. Els dos directors solen ser apostes segures, sempre que t'agradi el seu estil de cinema, es clar. De Django desencadenat encara no he sentit cap comentari negatiu al marge de la polèmica sorgida arran de la negativa de Tarantino de respondre més preguntes de periodistes sobre l'ús que li dóna a la violència en les seves pel·lícules. La premsa ho va prendre com un desaire i Tarantino es va excusar dient que tots els periodistes li preguntaven sempre el mateix i estava fart d'avorrir-se a les entrevistes. Polèmiques al marge, Tarantino sempre és sinònim d'acció, relectures intel·ligents de gènere, actors impecables amb propensió a llargues diatribes textuals i a un toc d'humor tan necessari com a recurrent. Per la seva banda, Lincoln segurament pugui avorrir a certa part de l'audiència, potser pel seu extens metratge, però a canvi ofereix una realització impecable, marca de la casa, i a un Daniel Day-Lewis perfectament reencarnat en el seu personatge. Segons diu la llegenda, quan Spielberg li va proposar el paper a Day-Lewis, aquest li va dir que ja el trucaría quan estigués preparat, cosa que no va succeir fins a un any més tard. Day-Lewis va trucar per fi a Spielberg i parlant en veu de Lincoln, amb un perfecte accent, li va dir: “Ara sí”. Qui sap què hi ha de cert en aquesta llegenda, però pot ben ser-ho.\nCom a aposta de cinema independent, recomano Bèsties del sud salvatge, de Benh Zeitlin, guanyadora a Sundance al 2012, Càmera d'or a Cannes i aupada a la fama per la recomanació que li va fer Barak Obama a la presentadora Oprah Winfrey i que ella va difondre al seu programa Super Soul Sunday. La pel·lícula explica la història d'una nena en el seu intent de recuperar l'afecte del seu pare en un Mississipi postapocalíptic. Una pel·lícula amb forma de llegenda èpica que arriba a cotes d'intensitat no aptes per a públics poc pacients.\nSi el que ve de gust és sortir del cinema amb un somriure i la moral alta, l'opció més recomanable és El costat bo de les coses, de David O. Rusell, amb més de deu premis i nominacions al seu haver, entre ells el Globus d'or a la millor actriu de comèdia a Jennifer Lawrence i vuit nominacions als Oscar. No esperin més que una comèdia romàntica com tantes altres, amb un bon repartiment, això sí, i les típiques sentències filosòfiques d'estar per casa, però que també vénen de gust de tant en tant, perquè negar-ho.\nEstrenada aquesta mateixa setmana, també és interessant Mapa, de León Siminiani, amb Daniel Sánchez Arévalo com a productor adjunt, una espècie de documental en el qual el director ens relata la seva pròpia història intentant fer la seva primera pel·lícula després de ser acomiadat d'un treball a la televisió. Si algú té curiositat per aquesta pel·lícula, pot veure la retrospectiva que fan a la web de cinema espanyol independent i experimental Márgenes (www.margenes.org/index.php/león-siminiani.html) de tots els curtmetratges realitzats pel director abans de fer aquesta pel·lícula. No serà un temps invertit en va.\nTambé estrenada aquesta setmana, pot ser bona idea veure Hitchcock, de Sasha Gervasi, biopic del director de tants clàssics del cinema de suspens, que en aquest cas centra la història durant la preparació i el rodatge de Psicosi (1960), un dels seus majors èxits. La cinta compta amb Anthony Hopkins en el paper del propi Hitchcock, Helen Mirren en el paper de la seva esposa Alma Reville i Scarlet Johansson com a Janet Leigh, repetint una nova versió de la famosa escena de la dutxa ja emulada al detall per Gus Van Sant en el seu remake Psycho (1998). Encara que si el que volen és saber més sobre Alfred Hitchcock, els recomano millor llegir l'extensa i exhaustiva entrevista de més de cinquanta hores que li va fer François Truffaut i que està recopilada en el llibre El cinema segons Hitchcock, editat per diverses editorials i que es troba fàcilment en llibreries. En el llibre es fa un repàs de tota la seva filmografia, des de la seva etapa anglesa fins als seus grans èxits produïts per ell mateix als Estats Units.\nI finalment, una pel·lícula encara per estrenar i que ve amb una forta divisió d'opinions des de la seva estrena als Estats Units. Prevista pel 22 de febrer, L'atles dels núvols, dels germans Wachowsky, creadors de la trilogia Matrix i de la magnífica encara que sense molta repercussió Speed Racer, és una ambiciosa pel·lícula basada en el best seller del mateix títol escrit per David Mitchell. És complicat fer una sinopsi curta de la pel·lícula, ja que tracta diverses històries en diferents èpoques interpretades pels mateixos actors en cada cas, amb caracterització més o menys encertada segons l'època. Històries amb connexions cada vegada diferents que faran que més d'un espectador es perdi pel camí. Una mica pretensiosa, és cert, i massa llarga, cosa que sembla normal últimament al cinema de gran pressupost i que no sempre beneficia a la pel·lícula, però amb detalls molt interessants i una posada en escena espectacular a la qual ja ens tenen acostumats aquesta parella de directors.


Més de 164.000 catalans esperen ser operats, 23.000 de cataractes | Diari de Tarragona\nMés de 164.000 catalans esperen ser operats, 23.000 de cataractes\nLa llista de pacients en espera ha augmentat a tot Catalunya en 2.292 persones en relació amb el mes de desembre del 2016\n29 de Julio de 2017 - 18:13 hs\nUn equip de cirurgians treballa en una sala d’operacions de l’Hospital de la Vall d’Hebron. Foto: ACN\nUn total de 164.222 catalans esperen per ser intervinguts quirúrgicament en hospitals, dels quals 23.102 havien de ser operats de cataractes, una espera que ha augmentat respecte a desembre passat en 2.292 persones (+11%). Aquestes dades, de finals de juny, les va facilitar ahir el director del CatSalut, David Elvira, que va informar que en els sis primers mesos de l’any s’han realitzat un total de 197.495 intervencions, 12.523 més (6,8%) que al juny de l’any passat.\nTambé ha augmentat el nombre de persones que esperen ser operades afectades per un càncer. Són 1.878, un 6,6% més que al desembre del 2016 (1.756). Segons CatSalut, el 99,8% de pacients en espera per a intervencions oncològiques amb temps de garantia de 45 dies estan dins d’aquest termini, i només dues l’han superat.\nDavid Elvira considera que l’augment de pacients que esperen una operació de cataractes és perquè hi ha hagut més indicacions per part dels especialistes en aquest sentit.\nPer ser atès per l’al·lergòleg a l’Hospital de Valls calen 314 dies i al Verge de la Cinta 319\nEn el cas de les intervencions per cirurgia cardíaca, els pacients en llista d’espera són 285, 76 menys que al desembre passat (361).\nD’aquests 285, 144 esperen entre zero i 30 dies l’operació, i la resta (141) entre 31 i 90 dies, que és el màxim d’espera que es garanteix per a aquest tipus de malalts.\nPel que fa a les proves diagnòstiques, les persones que esperaven eren 122.458 al juny passat, i ho feien una mitjana de 64 dies, encara que en algunes especialitats l’espera pot arribar a superar els 300 dies, com la visita a l’al·lergòleg en el cas dels hospitals de Valls (314 dies) i Verge de la Cinta (319 dies).\nLes consultes externes als especialistes continuen sent l’atzucac de salut en el qual es troben 449.317 catalans, que esperaven a final de juny una mitjana de 107 dies ser visitats.\nLes especialitats d’al·lèrgia, ginecologia, oftalmologia i urologia acumulen més dies d’espera per a una primera visita, que en alguns centres, supera els citats 300 dies en dos hospitals de Tarragona, en l’al·lergòleg, o els sis mesos en un altre de la Catalunya central, en el cas de la urologia. Segons les dades facilitades per Elvira, en els primers sis mesos d’aquest any s’ha disminuït aquest gairebé mig milió de persones en 82.912, respecte a desembre del 2016 (532.229 persones en llista d’espera), i també ha baixat la mitjana de dies de 152 (desembre del 2016) als actuals 107.


Museus ‘vells’, museus nous\nEls museus etnològics, els arxius comarcals o els museus d’història recorden aquells antics gabinets de curiositats del Renaixement, aquelles golfes mal endreçades, plenes de troballes, de pols no espolsada, de bosses de plàstic amb objectes emmudits abans d’hora, de fòssils de tot tipus per substantivar i catalogar. I el personal que hi treballa, avesat a l’eclecticisme, a bellugar-se més des d’ecosistemes complexos i dispersos que de relats esprimatxats, ofereix un esperit tan flexible com les parets dels museus, molts dels quals fan via gràcies al coneixement i la voluntat del seu cos de treballadores i treballadors (aquest sí, força esprimatxat).\nEn els últims anys, a més, aquesta flexibilitat ha sabut nodrir-se del diàleg entre els museus etnològics i els artístics. Un trascolament que ha permès compartir preguntes sobre el sentit, valor i privilegi històric dels fons i les col·leccions, aplicant estratègies polítiques com el feminisme, l’antiracisme o el decolonialisme en la revisió dels discursos i pràctiques museals. El cas del Museu Reial de l’Àfrica Central (MRAC) de Bèlgica (avui African Museum) és paradigmàtic: sis anys tancats i 70 milions invertits amb l’objectiu de trencar amb el fantasma de Leopold II i la vella idea dels museus d’etnologia com a instruments de promoció de les polítiques colonials dels estats nació del segle XIX. A Girona, la necessitat de rellegir el passat en clau feminista de molts espais dedicats a la història i l’etnologia la trobem al Museu d’Història i al Museu d’Història dels Jueus gràcies al minuciós treball de Sílvia Planas; al Museu Comarcal de Cervera a través de Carme Bergés, que inclou la perspectiva feminista en la descripció de tot l’inventari, o en el replantejament del paper del treball de les dones en les colònies tèxtils al Museu del Ter, dirigit per Carles Garcia.\nA Catalunya, un dels museus etnològics pioners a l’hora d’incorporar la mirada de l’art contemporani va ser el Museu de la Mediterrània, que a principi del segle XX va crear l’Espai Montgrí perquè servís de plataforma per donar a conèixer artistes i projectes del territori. Aquest 2021 el cicle Desplaçaments. Ressonàncies contemporànies mira al propi fons del museu amb dues exposicions de producció pròpia, on les col·leccions queden a mans de Pep Aymerich i Irena Visa, amb el comissariat a càrrec de la cooperativa cultural Rizoma. Si Aymerich se centrava en els còdols i les eines de picapedrer, Visa ho feia en les fotografies. Un article de finals d’agost d’Eudald Camps sobre la seva exposició remetia al llibre La càmera lúcida de Roland Barthes i a la idea que tota fotografia porta associada, sempre, fúnebrement, el seu referent amb ella i que arriba a la seva plenitud quan el referent ja no hi és. Potser per això les arques dels museus etnològics són espais plens de fantasmes; d’aquí que interessin tant a molts i moltes artistes, atrets per allò que defuig les raons, per l’abisme, per la parla confusa del passat. Aquí, la relació que hi ha entre les obres dependrà de l’artista i, si no hi ha res, també serà cosa seva. És el plaer de, després de més de dues dècades de viure segons el cànon d’Ikea i tot el que implica (low cost, minimalisme, caràcter efímer, usabilitat, renovació permanent), tornar als armaris de ca l’àvia, a la vida de segona mà, als llegats.\nEl Museu de la Vida Rural, amb la incorporació el 2017 de Gemma Carbó a la direcció, ha guanyat una gran aliada per a la creació contemporània, l’educació i la sostenibilitat. A Solsona, el 2 de setembre, i sota el comissariat de Jaume Coscollar, Perejaume va inaugurar una intervenció al Museu Diocesà i Comarcal com a part del seu 125è aniversari; l’exposició, titulada D’un or que crema, inclou les peces de Perejaume i una obra de videodansa de Cesc Gelabert que dialoguen amb la col·lecció del Renaixement i del Barroc del museu. El 2 d’octubre, al Museu Arqueològic de Banyoles, altre cop la banyolina Irene Visa inaugurarà l’exposició Res a veure, que forma part d’una trilogia de projectes que tenen l’arqueologia com a detonant. La intervenció de Visa pretén, segons la mateixa autora, “visibilitzar l’estructura més literal del museu: l’edifici, les vitrines, els elements indicadors... tots aquells elements que acullen les peces però que no són peces, una celebració de tot allò que el museu és, ha sigut i seguirà sent”. També cal posar especial atenció al Museu de Cervera - Casa Museu Duran i Sanpere, on la intervenció de l’artista Ana de Matos és especial perquè afecta la totalitat de l’edifici amb un projecte, Representación de una muerte anunciada, que reflexiona sobre la relació entre l’esborrat de memòria de les dones artistes quan moren i la pèrdua de valor social.\nFinalment, mencionar Cap a les deus -una gramàtica fluvial-, l’exposició que s’inaugurarà el 8 d’octubre al Bòlit, centre d’art contemporani de Girona, que, des del maig, dirigeixo. Volia començar per casa, arrelar-me a la idiosincràsia gironina, a la cultura fluvial. Si bé l’exposició convoca vuit obres de nova producció (una de caràcter participatiu), quatre obres recuperades i remuntades, i un paquet de conferències, tallers i rutes, alguna cosa hi faltava, i és aquí on van aparèixer les “notes de peu de pàgina”, material etnogràfic i històric del CRDI (Centre de Recerca i Difusió de la Imatge), del Museu del Ter, del Museu de la Mediterrània i del Museu de Ripoll.\nSegons Boris Groys a La lògica de la col·lecció i altres assaigs (Arcàdia, 2021), un museu és un cementiri de coses mortes i, alhora, la vida d’una obra no comença fins que entra al museu: el que la vivifica és formar part d’una col·lecció. Museus com el Macba, la Fundació Tàpies o el MNAC treballen insistentment sobre les seves pròpies col·leccions, reactualitzant benjaminianament el seu discurs. Potser la novetat rau en com els artistes passen dels museus i centres d’art a aquells espais històrics i etnogràfics en què les obres es fan llegats, i els llegats troballa; i en aquelles troballes potser els artistes senten com s’alleugereix l’arbitrarietat o la pressió per la bona forma, com el concepte es fa diàleg i l’obra es fa pòsit amb el pòsit.\nDetinguda una parella que ha estafat hotels de Mallorca durant mesos\nFred, pluja i dos graus sota zero a les Illes\n"Les classes de Religió obren una bretxa entre els socis del Pacte", portada de l''Última Hora'


Rafel Nadal: "Hem de desterrar la visió futbolística de la política" | Diari de Tarragona\nRafel Nadal: "Hem de desterrar la visió futbolística de la política"\nEl periodista i escriptor acaba de publicar ´La senyora Stendhal´, que va presentar a la llibreria La Capona\n01/02/2017 02:00 | Actualizado a 21/05/2017 16:48\nL´autor Rafel Nadal, poc abans de presentar el seu darrer llibre a La Capona de Tarragona. FOTO: PERE FERRÉ\nRafel Nadal i Farreras (Girona, 1954) fou director d’‘El Periódico de Catalunya’ de maig de 2006 a febrer de 2010. Autor d'Els mandarins’, un llibre de retrats sobre el poder; ‘Quan érem feliços’ (Premi Josep Pla, 2012), ‘Quan en dèiem xampany’ i ‘La maledicció dels Palmisano’, acaba de publicar ‘La senyora Stendhal’, que va presentar a la llibreria La Capona.\n- Periodista o escriptor? - Escriptor. Periodista no se’n deixa de ser mai, però és una etapa superada. Tinc ganes d’escriure amb calma, pensant els temes a fons.\n- Creu que és el que ha perdut el periodisme? - El periodisme escrit recuperarà força quan entengui que allò que el diferencia és la paraula escrita i, per tant, ha de recuperar qualitat literària i capacitat d’emoció. I això necessita un cert espai i temps. Hi ha el món de la immediatesa i els 140 caràcters i el de la profunditat.\n- D’on surt La senyora Stendhal . - És una novel·la deutora de moltes imatges infantils. Però també del meu pare, l’avi, la seva afició pels arbres i la natura. De la baba Teresa, la meva àvia, i les seves truites de farina. De totes les pageses que he conegut al llarg de la vida i d’aquells mestres que en un moment difícil ens han sabut fer somriure. Però també d’aquells infames que quan ens han vist, encara t’han tractat amb crueltat. També dels companys d’internat. Deutora de tota la gent que va perdre la guerra i va seguir lluitant. Però també d’aquesta idea de descobrir el món del destí i que no és el mateix néixer avui a Tarragona que a Damasc. I de la voluntat que sempre m’ha mogut de dir no vull ser esclau del meu destí.\n- Podem canviar-lo? - Amb els Palmisano m’havia quedat pendent fins a quin punt la responsabilitat individual de quan hi ha confrontacions de grup. Els bons dolents o si la legitimitat d’uns en dóna a tothom. La legitimitat de la guerra era de la República. Eren els bons ja que van ser els altres els qui es van aixecar, però això no legitima tots els republicans ni tot el que fan. Aquest debat és el que volia completar. Que cadascú assumeix la seva motxilla.\n- El llibre parla amb veu infantil. - És una veu neta, sense prejudicis. Tampoc no és innocent, perquè els nens no ho són. Però és un nen amb uns valors morals molt elementals i primaris, que recupera la felicitat. M’interessa molt aquesta mirada infantil que només jutja segons si una cosa és bona o és dolenta, i que aprèn que si hi ha una violència que ve d’un sector és perquè hi ha un sistema organitzat de represàlies i per això comença a prendre partir. I quan es va fent adolescent i gran, va substituint el germà per la senyora Stendhal amb la seva adoració per l’escola.\n- I la dona com a protagonista. - És protagonista quan hi és i quan no hi és. Quan surt d’escena, els seus valors estan presents. Una protagonista que es menja la novel·la. És la imatge de la república en si mateixa. Quan els homes estan a l’exili o desmoralitzats, les dones agafen aquesta força que no saps d’on els surt. Treballen a casa, al camp, a la fàbrica. Porten l’economia domèstica i la direcció intel·lectual. Les que convencen que el noi ha d’estudiar i ho defensen també amb les noies. Això és el que ha fet molt gran aquest país, el fet que la dona defensa que amb l’educació les classes populars s’alliberaran.\n- El veu encara aquest esperit de lluita? - Des de la crisi ha canviat una mica. Però abans, aquest país es va fer gran perquè tothom ho va assumir. Tant la burgesia com el socialisme utòpic o l’anarquisme fan un pacte per aquesta obsessió per aprendre. La mancomunitat hi dóna resposta, però després això segueix, i quan arriba el creixement això es dispara perquè hi ha unes classes populars molt ben formades, fent un rellançament del país brutal. El que no ens perdonaria la història és que aquesta oportunitat que havíem construït no siguem capaços de reconduir-la i seguir treballant perquè el futur de cadascú sigui en funció de les ganes i la capacitat.\n- Què hi ha de Rafel Nadal en aquest llibre? - Sempre hi ha moltes coses que permeten descriure la natura, el pas del temps, les estacions, el fred, els menjars i les flors, un món que m’apassiona. Però també la pagesia en general. Hi ha trossos de molt enyorament, a l’internat, on vaig estar cinc anys. Tot això m’ha permès entendre bé el que m’explicaven els testimonis.\n- La maledicció dels Palmisano va ser un punt i a part? - Punt i a part o punt i seguit. Després aquí hi ha coses que deriven d’allà, que m’havien quedat pendents. Com el fet que cadascú, quan està dins un grup, es pot responsabilitzar més enllà del que el grup t’obliga. Si vas tenir la desgràcia de néixer a l’Alemanya prenazi, potser et va tocar viure en un camp de concentració i no podies deixar d’anar-hi perquè t’afusellaven si no ho feies. Això no ho condemno. Però allí podies maltractar gratuïtament, incitar i riure’t del dolor dels altres. Són dos valors morals molt diferents.\n- Fa molta por parlar de segons quines coses encara? - Jo no en tinc gens. Vull ser molt més radical amb totes les condemnes. Hem sigut tímids amb la crítica radical al franquisme, podríem haver fet més homenatges i desenterrat els morts. I això no condiciona ni un mil·límetre que no condemnem aquells que van ser víctimes de la violència gratuïta. Vull ser radical en les dues condemnes.\n- Som a temps de la reparació? - Sí, ho necessitem. Condemno més els que ara no fan això que els que van fer la violència en el seu moment. En un context d’incultura o de violència generalitzada m’ho puc preguntar, però que des de la qualitat acadèmica que tenim ara, encara hi hagi gent que s’hi negui, no ho puc entendre.\n- Li va resultar més fàcil escriure sobre el període entre guerres a Europa que sobre la Guerra Civil espanyola? - Són molt similars. A Itàlia la segona Guerra Mundial de seguida també van quedar partits en dos. Ara, és evident que a casa nostra trobes una casuística tan gran, que costa més. Si els joves entenguessin que pel fet que tu pensis que els teus tenen la raó no fa que tots siguin bons em donaria per satisfet. Necessitem que en la vida real es desterri aquesta visió futbolística de la vida quotidiana i de la política.\n- Surt de moment en català, ja tenen a punt les traduccions? - No, seguim en procés de traducció dels Palmisano, que anem ja per setze llengües. Això vol dir que està sortint. A l’agost el tindrem en anglès, alemany i italià.\n- Quin mercat és el que l’ha sorprès més? - Com a èxit l’holandès, que hem venut 6.000 exemplars amb dos mesos i ha sigut molt sorprenent. Es publicarà en hebreu, serbi, croata, lituà, noruec... Encara que alguna editorial estrangera ja m’ha dit que després dels Palmisano volen més obres. Això va a modes. Un editor m’ha dit que ja estan tips de novel·la nòrdica i en volen més de mediterrània. En canvi a Espanya he venut menys que a Holanda. Hauríem d’estudiar si hi ha un fenomen d’incomprensió que hauríem de superar.\n- L’abans i el després és la fira de Frankfurt? - He estat a Varsòvia i vaig flipar quan vaig veure un teatre amb mil persones que havien pagat per escoltar una entrevista amb Jaume Cabré. Allí és l’autor estrella i l’autor internacional número u. Això ajuda molt. Hi ha una efervescència de gent que espera literatura d’aquí.


Agnès Petit, de TeC, portarà la secretaria de Municipalisme de Catalunya en Comú - Canal Terrassa\nToni BernabéData: 24/09/18\nEl Consell Nacional de Catalunya en Comú va ratificar el dissabte 22 de setembre la proposta de l’Executiva per a la nova coordinació i la nova executiva. Una proposta que consta de 3 coordinadors generals, Ada Colau, Candela López i Ramon Arnabat, i 6 secretaries.\nLa secretaria de Municipalisme la portarà Agnès Petit, responsable política d’organització i territori de Terrassa en Comú. Pel que fa a la resta de secretaries, Joan Mena serà el portaveu i secretari de comunicació, Susanna Segovia d’organització i territori, Nati Veraguas la de Feminismes, Vicenç Navarro la de Formació i Conchi Abellán la de participació i transparència.\n“Tenim l’obligació política i la responsabilitat història d’estrènyer els vincles d’una aliança ciutadana per construir un projecte comú transformador” va explicar Petit al Consell Nacional. En les properes setmanes els secretaris i secretàries hauran de presentar un pla de treball i una previsió d’equips de treball, per tal d’afavorir el treball en equip.\nDes de Terrassa en Comú, diuen, posen les institucions al servei de la ciutadania amb la voluntat de construir un projecte de majories per Catalunya, partint del municipalisme com a palanca de canvi. El municipalisme és, afirmen, el seu origen i fer que la política sigui propera a la ciutadania, la seva guia. La implicació de TeC en CatComú és, conclouen, un pas més per construir una alternativa de país en majúscules vertebrada i construïda de baix a dalt i des de tots els territoris.\nTags: Agnès PetitTeCTerrassa en Comú\nEl cicle ‘Acosta’t a la lectura’ arrenca a les biblioteques municipals amb noves propostes


La banca prorroga fins al 31 de març el termini per a sol·licitar carències dels préstecs o crèdits - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLa banca prorroga fins al 31 de març el termini per a sol·licitar carències dels préstecs o crèdits\nEls ajornaments de pagaments sol·licitats durant aquesta pròrroga tindran una durada màxima de nou mesos per a crèdits o préstecs personals i hipotecaris per a particulars i empreses afectats per la crisi econòmica derivada de la Covid\n14/12/2020 (17:15 CET)\nAquesta és una mesura que va sorgir a proposta de les pròpies entitats bancàries per fer front a aquelles situacions que no estan cobertes per les mesures normatives o que poden ser ampliades per donar una resposta més adaptada des d’un punt de vista social i econòmic. Els ajornaments de pagaments sol·licitats durant aquesta pròrroga tindran una durada màxima de nou mesos per a crèdits o préstecs personals i hipotecaris per a particulars i empreses. Aquest termini màxim no s’aplica a les modificacions en els calendaris de pagament acordades abans del 30 de setembre de 2020 que mantindran els terminis estipulats en cada cas.\nLes carències es poden sol·licitar a les diferents entitats bancàries abans del dia 31 de març de 2021, complint els mateixos requisits subjectius i objectius establerts en l’Acord Sectorial aprovat al mes de juny, i en particular referents a la reducció dels ingressos de la unitat familiar o de l’empresa, segons correspongui. La directora general d’Andorran Banking, Esther Puigcercós, comenta que “aquesta pròrroga de la carència sectorial és una mostra més del compromís del sector amb els ciutadans del nostre país”. Els bancs andorrans estan plenament implicats en facilitar i impulsar la recuperació econòmica.


Ràdio Tordera – La Generalitat subhastarà un solar d’Agora Park provinent d’una herència intestada\nLa Generalitat subhastarà un solar d’Agora Park provinent d’una herència intestada\nmaig 15, 2018Societat\nEl Departament de Vice-presidència i d’Economia i Hisenda ha convocat la subhasta pública d’un total de 47 immobles procedents d’herències intestades per un import de 4.981.900 euros. L’herència intestada prové d’una persona que no va fer testament abans de morir i no tenia hereus amb dret a heretar.\nEntre aquests immobles, n’hi ha un a Tordera. En concret, es posarà a subhasta un solar del carrer Vilafranca del Penedès d’Agora Park. El terreny tindrà un preu de sortida de 53.300 euros.\nEls interessats a licitar per algun dels lots de la subhasta, tenen temps fins al proper 15 de juny per presentar les seves ofertes, en sobre tancat, a la Direcció General del Patrimoni de la Generalitat. L’obertura dels sobres es farà el 5 de juliol del 2018 en un acte obert al públic, on els licitadors podran millorar les seves ofertes a mà alçada.\nPer a participar a la subhasta s’ha de dipositar, amb caràcter previ, a la Caixa General de Dipòsits del Departament de la Vice-presidència d’Economia i Hisenda l’import de la garantia del preu de sortida de cada immoble, que s’estableix al plec de condicions d’aquesta subhasta. D’acord amb la legislació vigent que regula les herències intestades, els imports obtinguts s’hauran de destinar a establiments d’assistència social o a institucions culturals preferentment del municipi o la comarca d’on tenia la darrera residència el causant.\nTordera acollirà la proclamació del pubillatge del Maresme, dissabte, 26 de maig La torderenca Irune Fallas aconsegueix la setena posició al Campionat d’Espanya de Judo\nAnna Serra renuncia a ser candidata d’ERC i el partit torna a convocar primàries 307 views | posted on 15/01/2019


PORTES OBERTES CURS 20-21 | Escola Espai 3\nAquest any i degut a la situació excepcional, les portes obertes a l’escola seran virtuals.\nEn aquesta página trobareu tota la informació rellevant com l’accés al nostre Projecte Educatiu i diferents videos informatius o tours virtuals per el nostre centre.\nEn aquest primer video compartim amb vosaltres la nostra història i idiosincràsia:\nEs rellevant posar en el vostre coneixement que Iniciem llengua anglesa des de P3 a nivell total i treballen AICLE de ciències naturals i socials en llengua anglesa des de P5 fins a sisè i que introduïm també la llengua francesa a partir 4t de primària i treballem EMILE en aquesta sobre temes de ciències socials i naturals a partir de cinquè de primària.\nL’escola es va iniciar com a centre pilot i referent el projecte GEP (grup escolar plurilingüe) ja al 2012. Des d’aquest moment participa activament de diferents projectes internacionals Erasmus plus i e-twinning, i porta a terme un projecte d’innovació propi de centre anomenat “Internacionalitzem-nos” entenent que la internacionalització del centre és sens dubte una oportunitat per la millora.\nUs convidem a consultar El mapa de la innovació pedagògica de Catalunya : un instrument que situa en el territori i visibilitza totes les iniciatives de l’Escola espai-3 vinculades a la innovació i a la recerca educativa que han estat reconegudes pel Departament d’Educació des del 2015, d’acord amb el Marc de la Innovació Pedagògica de Catalunya.\nCada any arriben noves famílies a l’Espai-3 amb els seus dubtes, il·lusions i incògnites respecte d’aquest espai nou que serà l’escola.\nAmb el següent video de títol ” Què fem a p-3 ” volem mostra-vos el que pot ser un dia dels vostres fills i filles amb nosaltres i els sues companys i companyes.\nTambé us convidem a descobrir les nostres instal·lacions de manera virtual. Feu clic sobre la imatge i comenceu la visita per educació Infantil:\nSi es del vostre interès conèixer alguns espais d’Educació primària podeu iniciar el vostre recorregut per les aules fent clic a la imatge:\nA través de l’apartat ” deixa un comentari ” o adreçant un correu a a8041684@xtec.cat podeu fer-nos arribar les vostres preguntes per tal que us puguem donar resposta el més aviat possible.\nAccediu al nou web preinscripcio.gencat.cat, que neix de la voluntat d’acompanyar millor les famílies durant el procés de preinscripció 2021-2022 als ensenyaments obligatoris. Aquest nou portal temàtic veu la llum en el context de pandèmia per la covid-19 i permetrà donar suport en la tramitació telemàtica de la preinscripció.\nProperament anirem actualitzant i ampliant la informació


Un fòrum sobre electroquímica presenta hui l’oferta tecnològica en les empreses en ADEIT | ADEIT\nEn el marc de la XXXIV Reunió del Grup d’Electroquímica de la Real Sociedad Española de Química, ADEIT acollirà el fòrum ‘L’electroquímica en l’empresa’, que tindrà lloc hui, dimecres 17 de juliol. Aquest fòrum servirà de punt de trobada i informació sobre l’oferta tecnològica de les entitats i equips investigadors participants en el congrés amb l’objectiu d’intercanviar opinions sobre la formació, la investigació i la producció. Així ho explica el president del comitè organitzador i catedràtic de la Facultat de Química de la Universitat de València, Francisco Vicente.\nEn aquest sentit, Vicente indica que aquest fòrum, de assistència gratuïta, suposa una «oportunitat» per als assistents ja que, a més de conèixer l’oferta tecnològica, podran valorar la seua transformació perquè es reflecteix en una millora de la competitivitat de les empreses a través del desenvolupament de nous productes o processos o la millora i el control dels ja desenvolupats. Com explica Vicente, «la formació, la investigació i la producció s’han de desenvolupar conjuntament amb aquests fins».\nEl fòrum es dividirà en dues parts. En primer lloc, entitats i grups d’investigació presentaran treballs en les sessions precedents del congrés, en què exposaran un resum de les seues ofertes tecnològiques. A continuació, hi haurà una taula redona amb la participació oberta a tots els assistents.\nAplicacions industrials de l’electroquímica en el dia a dia\nCom explica el president del congrés de la Reunió del Grup d’Electroquímica de la Real Sociedad Española de Química, l’electroquímica es troba en totes les facetes humanes. «No es podria entendre el fenomen de la ‘Vida’ sense la bomba de sodi-potassi, la transmissió d’impulsos elèctrics del sistema nerviós o els bioxips proteics de les cèl•lules, per citar alguns exemples relacionats amb el funcionament electroquímic dels éssers vius».\nA més, la ciència i la tecnologia electroquímiques estan íntimament relacionades amb el fenomen de la corrosió, amb l’emmagatzematge d’energia, amb el desenvolupament de sensors selectius, amb els banys per al depòsit de capes de metalls, amb la pintura per cataforesi, amb l’aplicació electrostàtica de recobriments o amb la fabricació de lleixiu.\nNotícia publicada: 19/06/2013


Una alumna de l'Escola Illa guanya el 2n premi Eva Toldrà d’Ii·lustració\nUna alumna de l’Escola Illa guanya el 2n premi Eva Toldrà d’Il·lustració\nEscrit per Mireia Capdevila el 16 octubre 2018\nMarcela Altet, alumna del Cicle Formatiu d’Il·lustració de l’Escola Illa, ha guanyat el segon premi de la setena edició del Premi Eva Toldrà d’Il·lustració. Ha obtingut el premi gràcies al seu projecte anomenat “Ditona”, una adaptació lliure il·lustrada del text de Hans Christian Andersen. Se li ha valorat sobretot, la poètica de les seves imatges i narració i també la qualitat i l’elegància del projecte.\nEl Premi, que ja compta amb vàries edicions, té com a objectiu principal estimular els estudiants d’Il·lustració en l’execució dels seus projectes finals. Organitzat per l’Escola d’Art Superior de Disseny d’Olot, està patrocinat per la família Toldrà-Fernández. Els guardons es van donar el dijous passat, 11 d’octubre, en un acte on l’Il·lustrador Pep Boatella va donar una conferència.\nEva Toldrà Fernández\nVa cursar els estudis d’Il·lustració a l’Escola d’Art Superior de Disseny d’Olot del 2008 al 2010. Per desgràcia va morir el 2010, als 35 anys, sense acabar el seu projecte final d’estudis. La seva família ha volgut que el seu record no s’esborri i se la recordi sempre, per això es va crear el certamen que va rebre el seu nom\nExposició del certamen\nAmb motiu de la recent edició s’ha conformat una exposició que es podrà visitar fins al 28 d’octubre a Can Trincheria.\nFoto portada: Conferència de Pep Boatella a l’entrega de premis del dijous 11 d’octubre. Autor: Ajuntament via Twitter.


Articles | CEIB | Página 2\nPublicat el 19 maig, 2011 por Jonathan Sánchez\nBàrbara Viader Vidal, bviader@ceibarcelona.com\nA cada taller que imparteixo a una escola rebo les mateixes inquietuds per part dels professionals del món educatiu:\n– Els professors d’avui són molt conscients de la importància de tenir unes aules que donin resposta a les necessitats sensorials dels seus alumnes, i volen conèixer estratègies per fer front a aquestes necessitats.\n– Al mateix temps veuen que cada vegada hi ha més infants que mostren signes d’hiperactivitat o alteracions en els nivells d’alerta.\n– I a tot això s’afegeix el fet que per diverses raons els professors se senten incapacitats per aplicar les modificacions sensorials que necessiten els seus alumnes o per respectar els diferents ritmes evolutius.\nA les escoles els professors estan totalment d’acord quan analitzem les necessitats del cervell, i descobrim que són les mateixes avui, que fa 50 o 100 anys. Per poder madurar, el cervell actual necessita els mateixos estímuls que fa 50 anys. Sabem doncs, que els infants necessiten i volen moure’s, fer soroll, tocar les coses, experimentar i jugar… i això és una necessitat neurològica present fins ben entrats els 6 o 7 anys. En canvi, observem que els infants actualment viuen una privació sensorial cada vegada més acusada. Ja no es poden moure tant, han d’escoltar música asseguts a la cadira, han d’agafar el llapis per preparar-se per escriure ja des dels 3 anys, han d’estar en silenci a l’aula i no poden jugar de forma lliure sinó que han de seguir les normes del joc que marca el sistema educatiu. Les escoles ja no poden anar d’excursió al parc per por que els nens caiguin i es facin mal, ja no poden enfilar-se als arbres, ni inventar-se jocs d’equilibri (pujar a totes les voreres del carrer o a totes les parets), perquè tot això és perillós i el sistema educatiu no pot permetre que cap infant es faci mal.\nVeiem però, que les necessitats de moviment dels nostres infants són les mateixes que anys enrere, però no els deixem moure amb la mateixa intensitat, i quan un infant es mou una mica més del que el sistema educatiu considera “normal”, llavors sovint se’l considera hiperactiu.\nCom he comentat a l’inici del text, els mestres són molt conscients de les necessitats sensorials dels seus alumnes (especialment durant l’etapa d’educació infantil), i sovint amb frustració comenten que dins de les escoles tenen grans dificultats per incorporar aquestes estratègies sensorials a la rutina de classe del dia a dia: moure’s, saltar, experimentar amb el cos, enfilar-se, embrutar-se, treballar amb la motricitat gruixuda i deixar que el cos de l’infant agafi el llapis quan estigui madurativament preparat.\nAquest article va dirigit a tots els professionals de l’àmbit educatiu que volen satisfer les necessitats sensorials dels infants. Especialment va dirigit als mestres d’infants amb alteracions en el processament sensorial i que necessiten urgentment integrar estratègies sensorials a la rutina diària de l’escola, amb l’acompanyament d’una bona orientació d’un terapeuta ocupacional especialitzat en integració sensorial.\nA continuació examinarem un dia a la classe fictícia d’un professor de 1r de primària, que posarà en marxa els recursos sensorials que li ha recomanat el terapeuta ocupacional d’un dels seus alumnes amb dificultats sensorials. Veureu com aplicarà aquestes estratègies de manera eficient i intel·ligent, amb els seus 25 alumnes. Veurem doncs, algunes formes relativament fàcils de com la majoria dels mestres poden començar a abordar les necessitats sensorials dels seus estudiants en el context de l’aula.\nUNA AULA SENSORIALMENT INTEL·LIGENT PODRIA SER…:\nL’aula d’aquest mestre ha estat dissenyada per satisfer les necessitats sensorials dels seus estudiants de 6 i 7 anys d’edat. Les parets de l’aula estan lliures de cartells, imatges i pòsters que no siguin del tema actual, i tot per ajudar als seus estudiants a evitar distraccions visuals.\nL’únic conjunt de cartells ben visibles a la part posterior de l’aula ens mostren: “Maneres de moure el meu cos”, i tenen fotos d’infants que demostren diverses postures de ioga i exercicis isomètrics dissenyats per proporcionar informació propioceptiva profunda per a l’infant.\nJust al davant de l’aula, en un plafó ben gran a l’alçada de la vista dels infants, hi ha l’horari diari en paraules i imatges. També hi ha diversos avisos visuals que el mestre utilitza durant tot el dia: l’hora de la reunió, l’hora de moure el cos, l’hora del silenci, l’hora de la música, etc.\nA primera vista els pupitres a l’aula poden semblar situats sense sentit, però de fet, estan acuradament col·locats en diferents configuracions: alguns en grups, alguns de costat i en parelles, i alguns van col·locats individualment o davant d’una paret o davant de l’aula. Les diferents formacions han estat seleccionades per satisfer les necessitats visuals i auditives dels alumnes amb híper o hipo sensibilitats. D’aquesta manera aconsegueix crear un lloc on cada infant pot funcionar de la millor manera, ja sigui en parella, en un grup petit, o sol. A més de la distribució dels pupitres, el mestre té trossos de cartró que es poden posar en un pupitre per crear un receptacle, o també, per utilitzar el cartró per blocar els estímuls d’un costat o de l’altre. També hi ha la possibilitat de seure de moltes maneres diferents: cadires d’alçada apropiada (amb i sense braços), cadires que giren, balancins, coixins grans, boles per seure-hi, i més recentment va ser capaç d’adquirir un pupitre per estar-s’hi de peu, per a un nen cercador sensorial. Aquí no totes les cadires són iguals, i els infants poden portar coixins grans de casa seva, alguna manta, etc.\nQui va dir que per estudiar i aprendre calia seure en una cadira rígida de fusta i amb els peus a terra? Segons el nivell d’alerta de cada alumne, n’hi haurà que podran aprendre millor caminant, altres movent-se, altres estirats, altres cantant, altres en silenci, etc. No es tracta de crear un caos a l’aula, sinó que es tracta de dissenyar la millor forma de seure, en funció de les necessitats de cada alumne, i respectant uns límits d’ordre a l’aula que cada mestre haurà de marcar, i hauran de ser respectats en tot moment pels alumnes.\nQuan els adults parlem entre nosaltres, descobrim que tots tenim unes tècniques d’estudi pròpies: uns necessiten passejar mentre estudien, d’altres necessiten estirar-se panxa amunt, d’altres necessiten seure a terra, o saltar per memoritzar, o seure en un balancí, etc. Els adults hem descobert quina és la posició corporal en la qual el nostre cervell està més capacitat per memoritzar, per aprendre, per fer associacions, etc. Així que amb aquest article pretenem desmitificar la creença que per estudiar cal seure en una cadira rígida amb els peus a terra i l’esquena recta.\nSi seguim observant aquesta aula sensorialment intel·ligent, veurem que el nostre mestre ha creat espais a l’aula on els estudiants hi poden anar durant el seu temps lliure o en les estones de feina individual, per rebre o evitar una entrada sensorial determinada.\n– Hi ha el Racó del Tacte, on trobem 3 grans caixes de plàstic: una és plena de mongetes seques, una té llenties (a vegades hi posa arròs), i l’altra té teles, gomes elàstiques i robes de diferents textures. També hi ha una taula on els estudiants poden experimentar amb diversos tipus de plastilina i altres materials tàctils.\n– Trobem també un racó de l’aula amb un cartell on hi diu: Racó Acollidor. Aquí els estudiants no reben llum directa i es poden arraulir entre coixins de diferents mides. En aquest racó hi trobem també un cartell que diu: “Caixa del descans”. Es tracta d’una caixa de fusta gran, encatifada i oberta per un costat. Els estudiants poden entrar a la caixa i passar una cortina de tela per crear un espai reconfortant.\n– El nostre mestre aprofita per regular la intensitat de la llum que entra a l’aula, en funció de l’activitat que desenvolupi: pot apujar o abaixar les persianes (o a vegades pot utilitzar unes teles o les cortines per reduir la quantitat de llum que entra a l’aula) depenent del nivell d’alteració dels seus estudiants. En cas de no tenir llum natural, també es pot graduar la llum artificial amb teles o bombetes càlides o de colors. El nostre mestre sap que en funció del tipus de llum que hi hagi a l’aula, el nivell d’alerta dels seus alumnes pot variar molt.\n– Per a l’entrada auditiva, ha col·locat 5 altaveus per tota l’aula, i amb un reproductor de música pot reproduir qualsevol tempo i volum de música. Hi ha estones que necessita una música amb ritme binari (com el batec del cor), i aquesta ajuda als seus alumnes a focalitzar l’atenció en l’activitat que ell vol dur a terme, o a vegades pot utilitzar música ràpida per activar els infants, o música ambiental per crear ambients més creatius. Gairebé cada dia acompanya part de les seves classes amb música, perquè també l’ajuda a regular el nivell d’alerta dels seus alumnes.\n– Finalment, el nostre mestre té una filera de caixes, cadascuna de les quals conté objectes petits que els infants poden agafar i endur-se’ls cap al pupitre. Són les Caixes amb Material Màgic:\no Petits objectes com: mossegadors, boles per aixafar amb les mans, gomes elàstiques, etc., tot això ajuda a la regulació sensorial.\no Per a l’estimulació motriu oral, que també ajuda a regular el nivell d’alerta, el nostre mestre té unes caixetes amb: llaminadures sense sucre de diversos gustos, galetes salades cruixents, caramels tous i durs, gots, aigua freda, canyes per beure aigua de diversos diàmetres. El nostre mestre sap que a través de l’estimulació oral, molts infants poden regular el seu nivell d’alerta: la succió els ajuda a calmar-se (per això a vegades els dóna aigua amb una canya), el mastegar pot ajudar a descarregar ràbia i frustració (per això té gomes de plàstic i mossegadors), beure aigua pot ajudar augmentar el nivell d’alerta (sobretot si és aigua freda).\no Per fer front a les necessitats auditives hi ha auriculars que permeten que els alumnes amb més hipersensibilitats els puguin usar quan es troben bloquejats i estressats en entorns molt sorollosos. A vegades també s’utilitzen taps per a les orelles, per evitar els moments més sorollosos.\no Per els infants que necessiten rebre una gran quantitat d’estímuls propioceptius, hi ha mantes amb pes, plastilina i bandes de goma. Tot això permet que els infants puguin pressionar, fer força, estirar i moure les articulacions, i d’aquesta manera rebre estímuls musculars i articulatoris que els ajuden a estar més tranquils a l’aula.\no A l’última caixa, l’olfactiva, hi ha uns adhesius que fan olor i pots petits de plàstic, cadascun amb una bola de cotó a dins i amb unes gotes d’oli essencial de vainilla, menta i espígol.\nEl més important és que, des del primer dia d’escola, el nostre mestre explica als seus alumnes que cadascú té un sistema sensorial amb unes necessitats diferents. Els dóna com a missió que al llarg del curs facin una recerca pel seu propi cos, per descobrir per ells mateixos quins estímuls sensorials els ajuden a cada moment. D’aquesta manera podran aconseguir ser ells mateixos els qui s’autorregulin. El nostre mestre sap que a la seva aula hi ha 5 infants que tenen una alteració en la integració sensorial, i tots compaginen les pautes sensorials a l’aula, amb la teràpia externa duta a terme per un terapeuta ocupacional.\nTambé des del primer dia de classe, el nostre mestre dóna permís als infants perquè explorin, provin, experimentin i descobreixen que a cada un li agrada una cosa o una altra, i aquestes diferències són del tot normals. El nostre mestre ha creat una cultura dins de l’aula en la qual el fet de cercar diferents solucions sensorials és un fet normal que ajuda al bon funcionament de l’aula i al benestar de tothom.\nCOM ÉS UN DIA NORMAL A LA NOSTRA AULA SENSORIALMENT INTEL·LIGENT?\nAbans que els estudiants arribin, el mestre selecciona acuradament la música de relaxació per ser escoltada durant la rutina del matí, i controla acuradament la quantitat de llum que entra a l’aula, així hi ha menys informació visual quan els infants hi entren.\nQuan arriben, cada infant té la seva pròpia rutina: desar les motxilles i els abrics per mantenir l’aula lliure de desordre, agafar la seva cadira i dur-la cap a cada pupitre (rebent així una entrada propioceptiva profunda). Llavors han de comprovar el suro per determinar quines activitats hi ha disponibles per triar durant el dia. Al començar el dia hi ha diverses opcions que tenen com a finalitat satisfer les necessitats sensorials dels infants quan arriben a l’escola. Abans d’iniciar-nos en tasques d’aprenentatge acadèmic, primer cal crear un bon nivell d’alerta.\nAlgunes de les opcions inicials que poden triar són: mirar llibres al racó acollidor, jugar a una de les tres caixes sensorials, fer estiraments corporals amb l’ajut d’unes targetes de ioga, utilitzar qualsevol dels racons o caixes sensorials, saltar sobre les boles de goma. Aquestes activitats disponibles s’adapten a les necessitats sensorials de cada infant.\nQuan falten uns minuts per finalitzar aquesta estona d’exploració del matí, el mestre dóna avisos verbals i visuals als infants, advertint-los que l’hora de feina lliure s’acabarà de seguida, així els infants es preparen per acabar les seves activitats i tenen temps per recollir-ho tot.\nTambé demana que cada estudiant es mogui com un animal en concret cap a la següent activitat (p. e. caminar com un animal concret per proporcionar informació propioceptiva abans de l’activitat de grup). En acabar aquesta estona lliure, el mestre sempre fa una reunió a la part posterior de l’aula per parlar de les classes que faran al llarg del dia. Durant aquesta estona, els infants seuen tots junts en rotllana. Poden seure en cadires petites, en cadires que són una pilota, coixins, catifes, o simplement asseguts a terra o sobre d’una manta.\nLa primera activitat de grup al matí és sempre una activitat propioceptiva com caminar com algun animal, postures de ioga, ballar, estirar bandes de goma, o fer passejades fent el carretó. En acabar l’activitat propioceptiva, el mestre comprova com es sent el cos de cada infant, i llavors ja pot iniciar la feina acadèmica. A la taula de cada estudiant hi ha una targeta que diu: “Necessito una pausa.” Els nens poden utilitzar aquesta targeta quan ho necessiten, i el mestre els autoritza a anar a un punt de descans definit (el racó acollidor o a una caixa de descans) durant uns minuts, i després tornar a la seva taula. A la taula del mestre hi ha un comptador de temps visual força gran, que informa als alumnes sobre el temps que queda per finalitzar l’hora de treball acadèmic.\nDurant aquesta estona, es permet que els infants puguin utilitzar suports sensorials com cartrons plegats en forma de “U” per crear una barrera visual per als estudiants que es distreuen fàcilment, accés a la caixa tàctil (per manipular objectes o mossegar objectes si això fa que els alumnes estiguin més centrats), accés a mantes de pes per a les cames, i accés a auriculars de reducció de soroll, tot segons les necessitats sensorials dels estudiants. El més important és que els infants aprenguin a sentir el seu cos, i aprenguin a triar què necessiten per estar millor dins de l’aula.\nEl mestre sap que la part acadèmica del dia pot ser més difícil per els nens amb dificultats de processament sensorial i encoratja especialment aquests infants perquè utilitzin els suports sensorials disponibles. El mestre també ha ensenyat als infants a fer exercicis musculars a la cadira quan comencen a sentir-se alterats o adormits. Entre assignatura i assignatura, hi ha uns 5-10 minuts dedicats al moviment, on els estudiants poden accedir als materials sensorials diversos que hi ha a l’aula, així com participar en una activitat de moviment del grup.\nUn esbarjo durant el matí divideix la feina acadèmica. Quan els infants s’esperen a la fila per sortir al pati, el mestre demana als que creu que que poden sentir-se “inquiets” que agafin una joguina per jugar-hi mentre s’esperen a la fila. La joguina permet que l’infant pugui fer alguna cosa amb les seves mans mentre s’espera. Un cop al pati, el mestre vigila els infants, però només hi intervé si hi ha algun problema. Pot arribar a dirigir a un infant a una activitat que ell sap que li és reguladora, o encoratjar els estudiants a comprometre’s uns amb els altres per mantenir el seu cos en moviment.\nDesprés poden seguir una bona estona fent més activitats acadèmiques, seguint les mateixes indicacions que al matí.\nL’hora de dinar al menjador amb tots els altres alumnes a l’escola pot ser una part difícil del dia per a alguns infants, i el mestre ha après amb el temps que no tots poden tenir èxit al menjador. S’ofereix als que ho necessiten l’oportunitat de menjar a l’aula. Aquest petit grup s’anomena la “colla del dinar.” També es permet la possibilitat d’utilitzar auriculars o taps per a les orelles, per a la reducció de soroll. Fins i tot es permet que alguns infants que ho necessiten, puguin beure el iogurt amb una canya (que és una acció molt reguladora degut a la succió).\nEn acabar de dinar hi ha una altre descans, que és molt semblant al primer descans, amb els mateixos suports sensorials. El mestre sap que la tarda és un moment molt difícil perquè els infants es concentrin, a no ser que participin a través dels seus sentits, de manera que cada tarda té diverses opcions per realitzar activitats d’aprenentatge. Algunes d’aquestes activitats inclouen la ciència (amb una aproximació manual), art, educació física i música. Durant aquestes activitats a la tarda, el mestre constantment controla cada alumne i fa suggeriments sensorials si veu que un estudiant té dificultats. De tant en tant atura l’activitat i fa una pausa breu de moviment amb estiraments, salts, córrer al lloc o fer posicions de ioga.\nEl mestre acaba el dia amb una reunió a l’aula amb la mateixa configuració de rotllana que hi havia al matí. En aquesta reunió, el mestre informa a la classe de qualsevol canvi en l’horari del dia següent per preparar els estudiants per a l’endemà. Posteriorment, els estudiants segueixen la rutina final del dia ordenant les cadires i l’aula, agafen el seu abric i la motxilla i fan una fila on tornen a tenir disponibles les joguines per a les mans mentre esperen.\nUna aula amb un enfocament en l’autocontrol, l’autoregulació i l’aprenentatge, representa una forma ideal per adreçar les necessitats sensorials dels estudiants. Algunes activitats requereixen un equipament especial, tanmateix, moltes necessitats sensorials requereixen molt poc o gens d’equipament. Tot el que es requereix per començar a fer funcionar una aula sensorialment intel·ligent és la voluntat de mirar a l’aula i la seva rutina a través de les lents de les necessitats sensorials de l’infant, i la creativitat i la motivació per intentar fer les coses diferents.\nCada vegada tenim més mestres a les escoles que tenen aquesta visió global dels seus alumnes, i que saben que l’educació no només es pot centrar en la part acadèmica, sinó que apliquen ja una visió centrada en el desenvolupament sensorial, en la intel·ligència emocional i en la pedagogia sistèmica. A tots aquests professors, i també als terapeutes ocupacionals que promouen la integració sensorial, moltes gràcies per la vostra feina!\nIdea original: http://www.spdfoundation.net/newsletter/2011/02/feature-article.html\nArticle dissenyat per Bàrbara Viader i Vidal, amb el suport de la publicació: L’Aula sensorialment intel·ligent. (Christina Sparker&Tiffany Sparks-Keeney, MOT, OTR/L)\nPublicat en Articles\t| Deixa una resposta


Àtoms i lletres: Especial Sant Jordi\nVicent Llémena i Jambet 19 d’abril de 2016, a les 14:11\nGràcies per la vostra festa dels enamorats i dels llibres, i gràcies per aquest article que em sembla magnífic.\nDis-me qui no és llegit i et diré on hi ha un escriptor, normalment els veritables escriptors i no tots, són llegits una vegada han ajupit el cos a la Terra. És així, sempre serà així.\nSergi 19 d’abril de 2016, a les 16:10\nSuposo que també hi ha alguns escriptors exitosos que mereixen ser llegits i molts escriptors desconeguts que escriuen tan malament de vius com de morts.\nDe tota manera, crec que la humanitat en conjunt s'enriqueix si tendim a llegir més divers, no tan concentrat en best-sellers que tothom ha de llegir.\nDavid Castejón 19 d’abril de 2016, a les 20:01\nCoi, el teu post de Sant Jordi m'ha deixat doblement astorat... o no sé, potser és que vaig una mica despistat últimament, que també és molt possible.\n- Tens 3 publicacions pendents??? I ara! T'has convertit en una màquina de publicar? Has entrat en mode "Stephen King"?\n- El "Quedem al Zurich?" opta a un premi? Ostres, doncs no en tenia ni idea... que bé, no?\nD'altra banda, coincideixo al 100% amb la teva reivindicació. Fan molta ràbia els best-sellers, i més si no són estrictament literaris o han sigut "perpetrats" per criatures mediàtiques (que la majoria de les vegades no saben posar ni dues frases juntes).\nTot plegat és inevitable, però. No revelo res de nou si dic que és la conseqüència inevitable de la dinàmica malaltissa en la qual vivim instal·lats com a societat, on només té valor el que produeix diners (i no uns quants, sinó molts).\nEn fi, una altra festa arruïnada i desproveïda de sentit, com el Nadal, on tothom se sent obligat a comprar fins i tot quan el destinatari del llibre no n'ha obert mai cap ni pensa fer-ho en tot el que li resta de vida.\nEn el fons tot això no és només culpa de les editorials, sinó que tots plegats hi posem el nostre granet de sorra. Tots en som responsables; contribuïm amb la nostra condescedència i la nostra participació necessària a la banalització comercial de la literatura.\nJo, per Sant Jordi, també vull un llibre... i això que tinc una llista de lectures pendents inacabable. Però és així... és tradició, i sigui com sigui algú m'acabarà col·locant un llibre, inclús sense necessitar-lo. Això sí, m'asseguraré que es tracti d'un autor "underground", dels que posa suor en cada paraula i les passa putes perquè la seva obra la llegeixi algú més que sa mare.\nI en català, és clar!\nSergi 20 d’abril de 2016, a les 0:28\nDeus tenir molt mala memòria perquè has participat directament en totes 3 publicacions.\nEn primer lloc hi ha 'Quant valen els teus somnis?', obra que comença amb el pròleg que vas escriure tu.\nEn segon lloc hi ha el llibre del Congrés Internacional de Ciència i Ficció on publiquem conjuntament un article.\nI en tercer lloc el llibre de l'ARC Comuniquem-nos, on tu també has col·locat algun relat.\nVeig que t'he encomanat una mica de la radicalitat. Jo amb el Sant Jordi sóc força bipolar i hi ha dies que potser defenso que té un cert sentit que es continuï celebrant. Sí, hi ha molta brossa mediàtica i molt mercantilisme però suposo que si vols trobar autors més minoritaris, també hi són. És a dir, paral·lelament a la festa grossa de les grans editorials també s'hi pot celebrar alguna festa més petita i més propera a l'esperit que hauria de tenir.\nUnknown 20 d’abril de 2016, a les 0:50\nTotalment d'acord.En aquesta mostra litero-gastronòmica pot trobar-hi delicioses joies d'editorials joves entre una muntanya de fast-books.\nNo obstant la flaira tóxica d'aquests últims t'impedeix gaudir de les excel·lències de les altres.\nUnknown 20 d’abril de 2016, a les 0:57\nIntrigat per coneixer la portada escollida per el teu llibre "Quant valen els teus somnis". Espero que no em passi el mateix que un llibre d'un autor austríac que vaig comprar encuriosit per la sinopsi i que deia que el temps no existia. No vaig entrendre un borrall! Una autèntica joia!\nSergi 20 d’abril de 2016, a les 18:04\nJo també tinc ganes de veure la portada del meu llibre. En principi hauria de ser més comprensible que el llibre aquest austríac que comentes però no puc prometre res...\nUnknown 20 d’abril de 2016, a les 0:38\nQuina satisfacció em dóna aquest post i les opinions d'en Sergi i en David! Tanta com el rebuig que, ja fa uns quants anys, em produeix la festa del tal Jordi.\nI és que Fins no fa gaire aprofitava la festa per seguir els savis consells de Bart Simpson en la contraportada d'un dels seus llibres:\nCoses que pots fer amb aquest llibre- se'ns pregunta retòricament. I la seva corrosiva i sàvia resposta:" Tornar-lo a llegir, regalar-ho a un amic o cremar-lo".\nDoncs això és el feia com a prova de regeneració- dit lliberar la meva llibrería de cossos extranys- fins fa uns pocs anys, tanmateix any rere any em resistia a sacrificar i no podia evitar concedir-li l'indult a "Beatriz i els cossos celestes" de Lucía Etxebarría.\n23 d'Abril. Diada de Sant Jordi Títol de la funció: Tot i desmuntant Sant Jordi. Tragicomèdia en dos actes. El llibre i la rosa. Les editorials i els compradors.\nEls lectors ni estan ni se'ls espera.\nNota: S'avisa que aquesta obra coral pot ferir la sensibilitat de l'espectador\nSergi 20 d’abril de 2016, a les 18:12\nDesconeixia que en Bart Simpson també signava llibres per Sant Jordi. Tothom s'hi apunta!\nPons 20 d’abril de 2016, a les 10:20\nBuff! Sant Jordi! Quina mandra tanta gent passejant i fent nosa! I més aquest any que cau en dissabte! No tinc cap llibre dedicat per ningú, i des de que tinc el kindle cada vegada ho veig més difícil tenir-lo... Tampoc es que ho vulgui, els meus ídols literaris no venen a Catalunya per Sant Jordi, alguns se’ls disculpa per què estan morts. I de fet, encara que vinguessin tampoc em fa cap gràcia especial tenir una dedicatòria seva, això de idotralitzar a la gent està bé si la gent a qui s’idotralitza sóc jo, però als altres què vols que et digui.\nPD: Tampoc hagués passat res si la imatge del post hagués sigut lleugerament més gran\nSergi 20 d’abril de 2016, a les 18:16\nRespecto el teu comentari tenint en compte que ENCARA no he tret cap llibre. ;)\nPersonalment, la idea de tenir un llibre signat no em sembla tan interessant com la de poder compartir l'experiència de la lectura d'un llibre que t'ha agradat molt amb l'autor. Poder preguntar, comentar allò que t'ha agradat i, qui sap, potser que l'autor t'atorgui un BCPP.\nPD: Potser sí que hauria passat. Hi ha un màxim a partir del qual la imatge envaeix la barra lateral.\nPons 22 d’abril de 2016, a les 12:20\nEm refereixo al fer clic sobre ella per ampliar-la (no s'amplia gaire)\nSergi 22 d’abril de 2016, a les 13:58\nSí, és la resolució que he trobat i al meu ordinador es llegeix bé. Volies veure-li els porus de la pell a la famosa?\nUnknown 20 d’abril de 2016, a les 12:14\nBuff,,buff! Doncs si ho desitges pots dedicar-me un llibre, signar-me un tovalló de paper o una samarreta guai....\nEl camí cap a l'idotralització és llarg feixuc. Tot és començar\nEncara que ben pensat, quina mandra!\nBuff, fins i tot pels camacos!\nSergi 20 d’abril de 2016, a les 18:18\nNo val la pena idolatrar en Pons. Ja hi ha una criatura estranya que es dedica a això i ho fa tan bé que no cal ningú més.\nXeXu 20 d’abril de 2016, a les 12:23\nNo puc fer més que estar d'acord amb vosaltres. Ja no és que ens posem a la pell de l'autor amateur, sinó que els bons autors de la terra es veuen també eclipsats per famosos que han posat la cara perquè un negre literari els hagi escrit un llibre. És força denigrant. I per mi estem arribant a un extrem encara més kafkià que són els llibres de tuitaires famosos. No sé qui s'amaga rere els perfils que aquest Sant Jordi han tret llibre, però vendran llibres perquè els signa la Iaia Toneta o el Modernet de Merda, no per qui són. Lamentable. Això denota que hi ha molta gent que no llegeix en aquest país, perquè segur que seran molt venuts. En canvi, altres llibres molt més bons passaran desapercebuts.\nI tot això, sense tenir en compte que els llibres més venuts seran els que els diaris i teles han decidit que siguin, segurament previ pagament de l'editorial pertinent. Sant Jordi ja té poc a veure amb la literatura, però tot i així és el dia que permet que algunes editorials puguin seguir publicant durant la resta de l'any. Trist, però és això.\nDe com funciona el món editorial-literari al nostre país se'n podria escriure un assaig. O un llibre de sang i fetge, no sé.\nSergi 20 d’abril de 2016, a les 18:27\nNo he comentat el cas dels tuitstars que treuen llibres perquè encara no sé molt bé què pensar. D'una banda és una porta perquè gent que s'ha guanyat una certa fama a partir de... enginy? o el que sigui en 140 caràcters, pugui obrir-se portes al món editorial. D'altra banda, no conec cap cas de tuitstar que escrigui bé en format llibre. I paral·lelament hi ha els llibres que no són ni novel·les ni assaigs ni divulgació ni res semblant, sinó més aviat artefactes comercials com per exemple els "Herois Indepes" que només és un recull de frases anti-independentistes que els autors han il·lustrat amb algun dibuixet. Que hi tenen dret, és clar però potser podien haver fet cromos en comptes d'un llibre. O un joc de cartes tipus "Màgic".\nDe tota manera, això dels llibres de poca qualitat és una mica com la TV de mala qualitat: hi són perquè la gent els consumeix. Si en volem de diferents, haurem de comprar els que són diferents. I potser fer una mica de difusió d'aquests llibres diferents. Que se sàpiga que existeixen.\nPer cert, encara ningú m'ha fet cap proposta per afegir a les recomanacions. Potser inspiro por? d:\nXeXu 22 d’abril de 2016, a les 9:27\nNo vaig fer recomanacions al blog, cosa que solen fer la majoria de blogs de ressenyes, i és que penso que les recomanacions s'han de fer tot l'any, i és el que faig. Recomanacions i desrecomanacions, és clar. Algun cop ho vaig fer, però ja no. Sant Jordi és una farsa per la literatura, per això que dius, i per tantes altres coses. És el dia del plec de paper amb dues cobertes cridaneres. Naturalment que cal fer difusió de la bona literatura, o del que ens agrada a nosaltres, però vivim en un món, el dels blogs, els TL, on només sentim el que volem sentir. Ningú aquí als blogs reconeixerà que s'ha comprat el llibre de la Iaia Toneta, queda malament. I mira que a mi em cau simpàtica, si em caigués a les mans fins i tot hi faria un cop d'ull, però no pagaré. En canvi, molts parlaran de poemaris, de llibres d'autor, queda molt millor. Tot i així, després mirarem la llista dels més venuts, i ens estranyarem.\nNo sé si es nota que estic una mica emprenyat amb tot aquest món, l'editorial, els escriptors pilotes que tenim aquí, els lectors... tot plegat és per dedicar-se a mirar realities a la tele, que no enganyen a ningú. Són una merda, i no se n'amaguen.\nSergi 22 d’abril de 2016, a les 9:57\nJo segueixo creient que la idea de la festa de Sant Jordi era apropar el llibre a gent que no llegeix mai. I en això hi ha un primer èxit que hem de reconèixer: un dia a l'any gairebé tothom s'apropa als llibres. El problema, entenc, és que s'apropen a llibres fets especialment per a gent que odia llegir.\nFins i tot em sembla bé el postureig de dir que llegeixes llibres amb un cert prestigi. Mentre aquests llibres aportin prestigi a la gent que diu que els llegeix, no ho veig tot perdut.\nMercè Bagaria 20 d’abril de 2016, a les 14:08\nTens molta raó, Sergi! L'escriptor vocacional, no el que aprofita la conjuntura és el que signa menys per Sant Jordi, de fet és el que passa gana perquè mai no arriba a cobrar drets d'autor. Però si és vocacional, tot ho disculpa i persisteix en el somni.\nPer cert, m'alegro d'aquestes publicacions pendents encara que siguin passat Sant Jordi. :-)\nSergi 20 d’abril de 2016, a les 18:34\nHola, Mercè! Com va tot?\nSegurament l'escriptor vocacional pot suportar no cobrar drets d'autor però no sé si portarà tan bé no tenir lectors. Al cap i a la fi, sense lectors, l'aventura d'escriure queda incompleta.\nTu també deus tenir unes quantes publicacions aquest any, oi? Vols que n'anunciem alguna en aquest post?\nUnknown 22 d’abril de 2016, a les 0:10\nIneluctable vanitat escriure per ser llegit.\nIneluctable vanitat escriure un libre de mil pàgines amb la pretensió que algú el llegeixi.\nApassionant repte llegir un llibre de mil pàgines i reduir-ho, per dir alguna cosa, a tres-centes, sense que la història perdi el seu encant.\nLa vanitat, ben o mal entesa, com a paradigma del ser humà.\nI aprofitant el post, una pregunta:\nEls transhumanistas seran vanidosos?\nM. Roser 20 d’abril de 2016, a les 19:17\nJo per Sant Jordi no acostumo a comprar llibres per obligació...Durant tot l'any, quan en veig algun que em fa el pes, me'l compro...\nEp, jo també participo a Quedem al Zurich i no sabia que optés a un premi, em sembla fantàstic...\nEls meus llibres(tres), ja estan des-catalogats, però del de poemes en vaig fer una nova versió per una editorial digital, si interessa a algú, es diu Petiteses i aquest si que està a la venta a Internet, si un no es fa propaganda!!!\nSergi 20 d’abril de 2016, a les 22:22\nAixí també participes en el llibre del Zurich? Molt bé! Saps si hi ha prevista alguna signatura per Sant Jordi?\nEstà bé això del llibre digital per donar una segona vida als llibres descatalogats. Afegeixo el teu llibre de poemes a les recomanacions, tot i que sense més referències que les que has donat, no sé si serà fàcil de trobar.\nM. Roser 21 d’abril de 2016, a les 14:19\nSergi , que jo sàpiga no està previst fer signatures...\nEl meu llibre és molt fàcil de trobar, es diu Petiteses i és a la part dreta del blog, només cal clicar la portada i ja surten les instruccions!\nBon Sant Jordi , Sergi.\nSergi 29 d’abril de 2016, a les 10:51\nUff, amb l'estrès se m'havia oblidat. Ho actualitzo ara.\nGemma Sara 28 d’abril de 2016, a les 23:45\nGràcies per parlar del Zurich! No vam guanyar la Llança i la veritat és que vaig/vam badar per Sant Jordi, hauríem pogut organitzar alguna cosa, en principi es van vendre llibres amb Cossetània, però ja et dic, hauríem pogut fer més.\nSant Jordi... a mi m'agrada, vaig una mica a veure què em depara l'atzar, el tros de paradeta que puc veure, i també em deixo caçar per aquella autora solitària que ningú coneix. Ara, el ball de xifres i els tops... bé, formen part del circ, vull dir de la festa :))\nSergi 29 d’abril de 2016, a les 10:54\nLlàstima això de la llança però està clar que els autors que no tenen accés als mitjans de comunicació de masses competeixen amb molt desavantatge.\nDe tota manera, una dada per a l'optimisme: la tonteria aquesta de les llistes dels més venuts (un total de 20 obres), que copa gran part de la informació que els media donen sobre el Sant Jordi "només" acaba significant el 5% de les vendes del dia de Sant Jordi. El 95% restant se'l reparteixen milers d'obres diferents, com el vostre llibre del Zurich. Encara hi ha una mica d'esperança.\nGemma Sara 29 d’abril de 2016, a les 16:35\nÉs veritat, hi ha quaranta-i-pico mil títols diferents venuts, pas mal!


La companyia palestina de circ contemporani Palestinian Circus School aterra a Barcelona per presentar 'Sarab'.\nLa companyia palestina de circ contemporani Palestinian Circus School aterra a Barcelona per presentar Sarab (“miratge”, en àrab), un espectacle dirigit per Paul Evans, director i coreògraf de circ i teatre internacional. El muntatge es podrà veure aquest cap de setmana a l’Ateneu Popular 9 Barris, dins del Cítric, el 5è cicle de cultura crítica i popular.\nSet artistes palestins, acompanyats d’un trapezi oscil·lant, un pal xinès i una maleta, pujaran a escena per relatar, a través de la seva experiència, la desolada situació que viuen cada dia arreu del món les persones que es veuen obligades a fugir dels seus països.\nFundada el 2006, la Palestinian Circus School col·labora en el desenvolupament d’una nova forma d’expressió cultural, dinàmica i experimental que busca rebutjar les concepcions tradicionals de l’art i les interaccions artístiques, i en l’enfortiment d’una nova generació d’artistes a Palestina.\nL’espectacle s’emmarca dins de la campanya ‘Palestina Batega’ de l’Associació Catalana per la Pau (ACP), una iniciativa que pretén donar veu al poble palestí a través de la música, el cinema, el circ, el teatre i la poesia.


El Quadern d'Enric : Editorial : I ELS RESSULTATS D'ACÍ TAVERNES ???\nI més d'enquestes, ahir en coneguerem altra però huí volem centrar-nos en esta de fa uns dies, esta vegada encarregada pels socialistes valencians, per la repercussió a nivell local que al final expossem,\nEn estes enquestes per encàrrec sol passar siguen favorables sempre als interessos de qui l'encomana o no veuen la llum.\nAixí i tot els socialistes valencians segons ella es mantindríen sobre un vint i poc d'intenció de vot, menys dona una pedra pensaràn amb la que els està caiguent, els populars al voltant del 27-28 per cent, tèla, Compromís sobre el 12-13% i el que sí canvia amb relació a altres enquestes es que Ciudadanos entra i ben entrat en les Corts amb al voltant d'un 11% front al 5-6% d'altres, i Podemos baixaría de lo que també altres enquestes li assignaven, sobre un 18-19%, fins a quedar quasi quasi empatat amb estos darrers i Compromís, i a més EU i UPyD queden fora : Cosses de "cuinar" a favor del que paga el dinar ? Pot ser, les urnes diràn però en Andalucía les espectatives eren majors per a la força morada que els ressultats que al final han obtés, algo que no ens extranya perquè al final la gran massa indecissa dels d'enmig acaba decantant-se normalment per opcions moderades com els socialistes o ciudadanos per a castigar als populars i no se'n van a extrems, almenys en la seua gran majoría.\nI la nostra conclussió es que per l'esquerra arriva una marca, perquè es el que ací i poc més es almenys huí per huí Podemos, arracona a Compromís i es menja als comunistes : Es a dir, aquells que porten anys i anys lluitant per esta terra al vagó de cúa o al carrer. I per el centre-dreta els vots del desgast dels populars se'l emporta altre partit centralista, quasi diríem que més que el PP, i ni ombra del valencianisme moderat que sería per a nosaltres l'alternativa necessaria per a que deixen de prendre's el pèl des de Madrit.\nI ens donen ganes a aquells que portem, a esquerra i a dreta, lluitant pel valencianisme polític, de dir allò de "que inventen ellos " .\nPerò no era açò, i mira que així i tot ens hem allargat, lo principal del que volíem tractar en esta editorial, si no de que segons ens ha dit un pardalet, i sabeu que els nostres pardalets solen ser sabudets, que en dita o altra enquesta també s'ha preguntat per les intencions de vot en els pobles, de fet ens consten dos persones entrevistades telefónicament, però rés han dit els socialistes locals al respecte : Perquè serà ? .\nEns diu el pardalet que perquè els ressultats per a ells no son gens bons, ni per a ells ni per als populars però sí per a Compromís, realment molt bons, mentres que Esquerra Unida es mantendría, no es pregunta pels nous partits com es normal en este tipus d''enquestes, però hi han dos regidors en l'aire.\nAlgú sap algo més del tema ? Conteu,conteu, que sabem que alguns sabeu algo del tema ...\nLes enquestes son això, enquestes.bun exemple:\nA un familiar meu li vaen preguntar ennla enquesta que comentes si conexia a Monica Oltra i este li va contestar que si que la conexia perque eixa xica era de Tavernes.\nAnónimo 24 de marzo de 2015, 8:23\nA mi me l'han feta. Crec recordar que era la Fundación Fomento Local. Si que es va preguntar pels nous partits, millor dit pels alcaldables. En concret es va preguntar pel grau de coneixement a Vicenta Cortes i l'opinió. No es va preguntar per Eduardo Bononad, potser perque no se sabia era candidat, ni per Karina Vercher.\nQuan a preguntes de partits es van centrar mes en PP, PSOE (No deien mai PSPV) i Compromís.\nI conec tres persones més a qui li ho han preguntat.\nEls resultats el 24 de maig.\nAnónimo 24 de marzo de 2015, 8:45\nUn 28% em pareix baixar molt poc el PP.\nPals merits de Manolo massa, molt exagerat en un 5% heu te be\nAnónimo 24 de marzo de 2015, 9:52\nI el pardalet no t'ha dit que el Psoe en trauria dos, compromis 8, el PP entre 4/5 , Esquerra Unida 1 i en quedarien dos en l'aire ? Es el que he sentit jo piar d'eixa enquesta i per això els socialistes estan que trinen i no la trauen.\nAnónimo 24 de marzo de 2015, 11:40\nA mi també m'ha arrivat el mateix, quant el riu sòna aigua porta.\nAnónimo 24 de marzo de 2015, 13:15\nNo crec que a nivell autonomic podemos "arracone" a Compromís. Tenen una base o estructura molt forta als municipis desde sempre. Aixó si, la puja havera sigut mes fort si Podemos no es presenta.\nAl poble la meua predicció es Compromís 7/8, PP 4/5, Psoe 2/3, EU 1, i 1 o 2 en l'aire. En maig vorem!\nJo pense que es raonable " Compromís 7/8, PP 4/5, Psoe 2/3, EU 1, i 1 o 2 en l'aire" o inclus EU 1/2 i 0-1 en l'aire.\nS'hauria d'haver presentat Ciutadans al poble, perque.... s'en recordeu d'ACORDEM?? diuen alguns propers a Karina que no troba gent per a la llista!\nJo crec que a Tavernes les eleccions les tornara a guanyar el PP, Jordi no ha fet res de bo\nAnónimo 24 de marzo de 2015, 20:03\nA vore qui s'afilla a la peça! Per anar a la llista de Karina es necessita tindre encara més poc cervell que aquells que s'ajuntaran a la llista de Monolo després de tot el que li plou de corrupció al PP en la comunitat i en Espanya\nAnónimo 24 de marzo de 2015, 21:37\nEm fa l'efecte que els del BLOC estan nerviosets. Pensaven que presentant els primers la llista anaven a posar nerviosos als altres i ara es mengen les mans a mossos. Pense que ningú mostrarà les cartes hasta el final i hasta d'ací uns dies ens tindran en ascues. Qui es presentarà? Qui es quedarà en casa? Tal i com esta la cosa la meua apposta és BLOC 12 i EU 5.


Publicat 20/8/2019 14:17:16 +02:00CET\nLLEIDA, 20 ago. (EUROPA PRESS) -\nEl 39è festival d'arts escèniques FiraTàrrega tindrà com a eixos temàtics el territori, la identitat, la reflexió i el compromís social per oferir una mirada "polièdrica" en una edició que comptarà amb 42 propostes, ha informat el certamen en un comunicat aquest dimarts.\nAmb la voluntat que la programació abasti un públic molt divers, el festival donarà veu a discursos "contemporanis, integradors, universals, cohesionadors i crítics".\nSota el paraigua artístic del territori, s'oferiran espectacles com 'A vore' --de la companyia Avore--, que posa en relleu danses de les Terres de l'Ebre, com la jota, 'Peix', d'Hotel Iocandi, i 'Versiones parciales y erróneas de mi vida y mi gloria', de Glòria Ribera.\nEn el cas de la identitat, el festival ha programat companyies de diverses procedències, per reflectir la diversitat d'identitats que existeixen en el segle XXI, amb propostes com 'Así bailan las putas' --de la companyia Sixto Paz-- i 'Bidaia', d'Hortzmuga.\nEl festival, que apel·la a la responsabilitat artística, apostarà per una perspectiva de gènere, igualtat i justícia social amb funcions com la instal·lació de Galmae 'C'est pas là, c'est par là', i 'Mission Roosevelt', de Tony Clifton Circus.\nFiraTàrrega reflexionarà sobre l'ús i els valors de les arts de carrer amb diversos espectacles, a més de la conversa inaugural entre la directora del Mercat de les Flors, Àngels Margarit, i el filòsof Xavier Antich, sobre l'espai públic i la creació artística\nDel total de propostes que hi ha programades, 24 són catalanes, nou procedeixen de la resta de l'Estat, sis són internacionals i tres són de procedència mixta, ha explicat el festival.


Ajuntament de Súria/5è Art en Cicle-Festival d'Arts Escèniques de Súria: Concert de Berta Sala i espectacle familiar 'Papirus'\nData i hora oficials: 19/05/2022 00:30\n5è Art en Cicle-Festival d'Arts Escèniques de Súria: Concert de Berta Sala i espectacle familiar 'Papirus'\n12.00 h. Concert de Berta Sala. La cantant barcelonina presenta a Súria les cançons del seu primer disc, ‘Hertogstraat’, amb melodies populars i ritmes mediterranis i llatins. Acompanyament musical de Martí Riera (guitarra), Josep Junyent (baix) i Jordi Junyent (bateria). Berta Sala va ser finalista dels Premis Enderrock com a millor artista revelació de 2020. Lloc: plaça Major (Poble Vell).\n18.00 h. Espectacle familiar ‘Papirus’. A càrrec de la companyia Xirriquiteula Teatre. Obra premiada a la Fira de Teatre de Titelles de Lleida i a la Fira Europea de Teatre per a Nens i Nenes de Gijón. Lloc: Teatre del Foment Cultural.\nVenda anticipada d’entrades i abonaments: establiment Milar Reguant Agut i web https://entrades.fomentculturalsuria.cat/. Compra a taquilla des d’una hora abans de cada espectacle.\nMés informació: https://www.instagram.com/artenciclesuria/.\nOrganització: Foment Cultural i Ajuntament de Súria, amb el suport de la Diputació de Barcelona i el departament de Cultura de la Generalitat.\nImatge del 5è Art en Cicle-Festival d'Arts Escèniques de Súria - Dies 24 d'abril, 8 i 22 de maig.\nData i hora de la darrera actualització d'aquest contingut: 12-05-2022 10:06


Aquest és el meu primer Sant Jordi fora de casa, sense poder passejar entre les parades de llibres i roses que decoren els centres de les ciutats. La veritat és que es fa estrany veure una festa tan senyalada i important des de la distància i només poder-ne veure les fotos compartides.\nPer no trencar la tradició, he comprat els llibres en una botiga, però enyoro les paradetes amb tots els llibres per poder triar i remenar el més adequat per regalar.\nLa rosa... aqui hi ha roses, com a tot arreu, però no impregnen tots els carrers amb els seus colors i essència.\nHe trobat aquesta rosa d'origami de Lets Bonus, que apart de poder fer una rosa especial, fas una contribució d'1 euro a WWF per salvar el Drac de Komodo, una espècie en extinció i que ja només recordem en contes i rondalles.\nI aquest punt de llibre de l'editorial Cruïlla, per poder tenir la pàgina marcada d'on estàs llegint i te'l pots baixar d'aqui...\nTot això m'agrada molt, però un Sant Jordi fora de casa, no és un Sant Jordi.


ESCOLA L'ESQUEIX: RACÓ DE LES FAMÍLIES\nEn aquesta pàgina hi trobareu enllaços a articles i publicacions que poden ser del vostre interès.\nEls gelos entre els germans... com ho gestionem? Algunes idees de la mà de l'educadora i escriptora Amaya de Miguel:\nUs compartim un article interessant sobre com preservar els infants de continguts inadequats de sèries, pel·lícules i videojocs.\nUn article interessant sobre els infants "hiperregalats". Coneixíeu aquest concepte? Doncs val la pena de descobrir-lo!\nUn document molt interessant amb consells per aconseguir que els infants estimin la lectura.\nMètode Per Tenir Fills Lectors by Escola L'Esqueix on Scribd\nPodeu veure en família aquest capítol de l'Info-K de fa uns dies: hi trobareu un reportatge sobre la por i com afrontar-la, a més d'informacions sobre les fases de desconfinament i propostes interessants. Cliqueu sobre la imatge per veure'l.\nEn el següent document, elaborat per mestres de la ZER, hi trobareu consells que poden ser d'utilitat, sobretot en la situació de confinament.\nUs enllacem a dos vídeos que us poden ser d'utilitat en aquests dies de confinament.\nEl primer d'ells "Què passa al meu cervell? I al meu cor? Acompanya'm" té un caire més teòric però ens dona pistes per entendre com el cervell guardarà a la memòria tot el que estem vivint aquests dies i pensar en una acollida òptima dels nostres alumnes a la tornada.\nEn el segon, "I a mi, qui m'acompanya?", pretén donar eines de consciència i regulació emocional als docents i a les famílies.\nInfants i mòbils, una qüestió que preocupa a pares i educadors. En aquest article hi podreu trobar algunes reflexions interessants...\n(Cliqueu sobre la imatge per accedir a l'article).\nAlgunes idees per reflexionar durant l'estiu: Una lectura interessant i un vídeo que fa pensar...\nEn aquest enllaç podeu llegir una entrevista a l'autor del llibre.\nI aquí teniu el vídeo...\nUn article que ens parla de la importància del bon assoliment de la lectura... La comprensió lectora és a la base de molts dels aprenentatges de l'escola i de la vida.\nEn aquest enllaç el podreu llegir.\nEls polls són un problema reincident a les escoles. Les premises bàsica per evitar-los són la prevenció, la higiene i la desparasitació. Es tracta d'un problema de salut i és responsabilitat de tots.En aquest vídeo hi trobareu informació bàsica sobre com detectar-los i eliminar-los.\nEn aquest altre enllaç hi trobareu informació ampliada.\nUs proposem aquest enllaç que ens parla sobre la frustració, per reflexionar...\nAquest article de la Revista Cucafera ens parla de la importància de la relació entre famílies i mestres per tal d'assolir l'èxit escolar dels infants. Som un equip i volem treballar plegats!\nAquesta entrevista a Eva Millet ens pot ajudar a reflexionar sobre el què volem pels nostres alumnes i els nostres fills. Les conseqüències de la "hiperpaternitat"\nEls millors regals...\nTorna a la rutina després de les vacances: aixeca l'ànim dels teus fills.\nUna xerrada abreujada de la Cristina Gutiérrez, de la Granja.\nLA MITIFICACIÓN DE LA MATERNIDAD (Publicat a La Vanguardia)\nEn aquest article hi ha recollides 39 activitats molt recomanbles pels alumnes i les famílies.\nArticle diari ARA:\nArticle del blog TIERRA EN LAS MANOS\nArticle del suplement Criatures del diari ARA amb consells per entrenar-se a ser més pacients:\nDeu consells per a una tornada a l'escola saludable:


L’estació de Renfe de Vacarisses ja és accessible - Diari de Terrassa\nL’estació de Renfe de Vacarisses ja és accessible\nLes diferents millores dutes a terme han costat 1,3 milions d’euros\nRenfe dona per finalitzades les obres de millora de l’estació de Vacarisses un cop els ascensors estan en funcionament, que permeten que l’estació sigui totalment accessible a persones amb mobilitat reduïda. Aquest projecte ha suposat la renovació i modernització dels equipaments de l’estació amb un pressupost d’1.367.402 euros.\nEl total de les actuacions ha tingut un pressupost d’1,3 milions d’euros i, després dels treballs, l’estació de Vacarisses ja està totalment adaptada a persones amb mobilitat reduïda. S’ha construït un pas elevat que connectarà les dues andanes de l’estació. S’han instal·lat també ascensors per tal de garantir la correcta i segura mobilitat dels usuaris.\nS’ha prolongat l’andana 200 metres per facilitar l’estacionament de trens en doble composició i s’ha fet un recrescut de l’alçada de les andanes per arribar als 68 centímetres sobre la cota del carril. S’han efectuat també actuacions de rehabilitació de la marquesina de l’edifici de viatgers i un tancament perimetral de l’estació. S’han instal·lat màquines d’autovenda i validadores de bitllets, així com nous teleindicadors. A més, s’ha millorat en matèria d’eficiència energètica, canviant a llum amb tecnologia LED.\nUna millor atenció al client\nCoincidint amb les millores de l’accessibilitat, s’han instal·lat també nous sistemes d’informació i atenció al client. Es tracta de teleindicadors LED a cadascuna de les andanes, amb missatges de les properes parades, així com el temps estimat d’arribada. S’ha instal·lat una pantalla amb informació en temps real de les properes circulacions. L’estació de Vacarisses disposa de 34 serveis diaris de Rodalies de Catalunya.\nAquesta actuació en complementa d’altres emmarcades en el Pla de Rodalies de Catalunya 2020-2030, que preveu programes per millorar la fiabilitat del servei, la informació i l’atenció al client, així com augmentar la capacitat i les prestacions de la xarxa i millorar el confort i accés a trens i estacions. Renfe inverteix prop de 100 milions d’euros en actuacions a 39 estacions de la rodalia de Barcelona.\n🚉Renfe finalitza les obres de millora d’accessibilitat de l’estació de Vacarisses 🚧\n📌Les actuacions han disposat d’un pressupost d’1,3 M €\n📌L’estació de Vacarisses ja està totalment adaptada a persones amb mobilitat reduïda ✅♿\n— Rodalies Catalunya (@rodalies) May 17, 2021\nTemes:renfe, Rodalies, Vacrisses


VIC, BOTIFARRES I PA\nLa cultura de les cantonades osonenques.\nHereu Escampa / Albert Polo\nPer a tots els que no viuen encara a Amèrica, Vic podria ser un districte d’aquells suburbans per on creua el tren, el riu, el fang o la droga. És el vell Liverpool, el Vaticà i l’autèntic Mercadona de Catalunya. Vic és la Betlem i la Maria quan, ja fa vint anys, ens encetàvem els genolls amb el seu Mercat de Música Viva. Bandes com Dos Pasos, els Sidonie més gamberros i centenars d’interessants propostes s’escampaven per tota la ciutat. Evidentment ara ja no trobo aquella essència al M.M.V.V., tota l’herba santa hi creix. El porc se’ls ha engreixat massa i la marca d'indústria cultural els ha ensenyat a guanyar públic i perdre la música. És el pas lògic i carismàtic de quan un festival passa de pares a fills. Com aquelles parelles que seuen l’un davant de l’altre i el punt de conversa és l’Instagram i l’avorriment. Per aquest motiu, músics i assessors vigatans, feu-vos un favor i rebenteu un nou Hoteler i unes Adoberies tal com us mereixeu.\nHereu Escampa b / Albert Polo\nLa banda L'Hereu Escampa és el fill pròdig, el que més balla, el més malvist i el que es poleix els calés dels pares rics. Tot i que són del barri del costat, de Manlleu, els carrers de Vic sempre em faran olor d’Hereus. Atàvics com ells sols, el seu nou disc -Pren la matinada- és un plor i un udol de quan baixa el llop a la ciutat i entra al cau de totes les bestioles indefenses. No amago que és una de les meves bandes fetitxe, al costat dels Seward, i també recordo que a Vic, hi he dormit moltes vegades fora de lloc.\nMúsics / Andreu Ribes\nGermà Aire, Power Burkas, els nens de La Iaia i la Núria Graham sumen a peces importants i estimades de la zona. La Jazz Cava és un ventre ben construït que alimenta totes les persones afamades d’amor, olor de sexe, poc tabac i especialment música en viu. Tot i que em van fer fora l’últim dia que vaig ser-hi, també tinc l’oportunitat de renyar-los per culpa de les seves línies editorials. Perquè sovint crec que les línies contínues i massa ben definides fan olor de mareig popular. Ara, una nova fitxa entra en joc, La Cabra, que ve a reemplaçar la sala Pasternak. Donem-li uns mesos, però posem-hi l’ull. Els tamborets del bar del costat de la botiga de xinesos comencen a rodolar com els cabells d’en Miquel. Si cal fer bé les coses, agafem-les pel broc gros. Aquell que et contamina de poesia cada cop que parpelleges amb la cicatriu de l’apendicitis.\nAssaig / Andreu Ribes\nAcabo aquí el repàs Lonely Planet de la capital de les botifarres blanques, negres i els gats sense pèl. Però abans de saltar pels marges, és pas obligat allistar els futurs culturals de la zona. Ments assedegades, despertes i joves. Des del disseny a l’arquitectura, Kidai, Gil Roca, Humbert Clotet, Andreu Ribas... i sens dubte, l’amor assidu britànic i el nou web d’en Rogerdefont.cat. Ulls al peu i gas per arribar a Vic, ara que és tot pla i recte.\nLa censura dels il·lustres catalans


Tenim govern a Espanya i trencadissa a Catalunya La República\nTenim govern a Espanya i trencadissa a Catalunya\nEl Consell Nacional d’ERC ha decidit per àmplia majoria abstenir-se en la votació d’investidura de Pedro Sánchez i fer possible un govern de coalició a l’Estat Espanyol. Els republicans han […]\nJoan Puig 02/01/2020\nEl Consell Nacional d’ERC ha decidit per àmplia majoria abstenir-se en la votació d’investidura de Pedro Sánchez i fer possible un govern de coalició a l’Estat Espanyol. Els republicans han evitat la consulta a la militància, com també van fer amb el sí a l’acord de finançament amb el PSOE. Ara caldrà veure si la decisió és encertada o no. El temps ho dirà i segur que serà ben aviat.\nDeixant de banda aquesta decisió, el que està clar és que, finalment, a Catalunya la unitat estratègica dels independentistes ha saltat pels aires i tot sembla indicar que anem de cap a unes eleccions “autonòmiques” en els pròxims mesos on es definirà el paper de cadascuna de les forces independentistes. Allò que va anunciar Aznar (“abans es trencarà Catalunya que Espanya”) s’ha produït i ho podem visualitzar i comprovar a les xarxes i en els mitjans de comunicació on els atacs entre uns i altres van de mal en pitjor. Ja no hi ha debat i ara es passa directament a l’insult.\nEn les setmanes i mesos vinents veurem si ERC l’ha encertat o no, i veurem com aquesta decisió de fer possible un govern a Espanya fa que la trencadissa independentista a Catalunya formi part del marc de les pròximes eleccions autonòmiques, que seran molt més aviat del que pot semblar.\nHa quedat tan lluny l’1-O, ha quedat tan lluny la vergonyant sentència del procés, han quedat tan lluny les mobilitzacions contra la sentència, han quedat tan lluny les declaracions abrandades d’alguns dels líders independentistes, que encara no sabem com reaccionaran els més de dos milions d’independentistes.\nDependrà també de com actua i reacciona el govern de Pedro Sánchez, si aprofita aquesta oportunitat per avançar o per rematar l’independentisme. Amb els referents històrics a la mà, el més probable és que, un cop més, el relat sigui: “Els líders polítics i econòmics tornen a salvar Espanya de l’independentisme”.\nVa ser la rebolcada a l’estatut, pactat d’amagat a la Moncloa entre Zapatero i Mas (amb Duran i Lleida), el que va portar fortalesa al moviment independentista. Potser, doncs, ara necessitem que la rebolcada, en forma d’incompliment, de l’acord entre el PSOE i ERC provoqui un veritable Tsunami independentista definitiu, i no l’actual, que segueix de vacances. Espanya sempre ens ho acaba arreglant i, aquest cop no en tinc cap dubte quan, en pocs mesos, es visualitzi el nou engany del PSOE, aquest cop amb l’ajuda de Catalunya en Comú.\nL’escepticisme és total.


plaestanydigital.cat | Banyoles Televisió - Estudien quin format ha de tenir la Festa de Sant Llop de Miànigues aquest any\nNo és cap secret que la pandèmia de la COVID-19 ha obligat ajuntaments, clubs esportius i totes aquelles entitats que organitzen activitats a reinventar-se i a tirar d’imaginació per poder donar continuïtat a les propostes. La Festa de Sant Llop no en queda al marge i aquests dies s’està estudiant quin ha de ser el format que faci compatible la seguretat amb la celebració de l’activitat. No serà fàcil perquè un dels èxits de la festa és el caire popular i la gran quantitat de persones que s’hi apleguen.\nLa Festa de Sant Llop de Miànigues té un origen molt antic però l'any 2013, en plena crisi econòmica, va experimentar un punt d’inflexió quan l'entitat de promoció d'activitats musicals i culturals Sonora, amb l'ajut de l'Ajuntament de Porqueres i els veïns, van redefinir la programació i van aconseguir un públic fidel i creixent en cada nova edició. Els seus impulsors volien reivindicar la figura de Sant Llop, a qui els avantpassats recorrien per espantar els mals esperits i que es va convertir amb el Patró dels pastors i advocat contra els llops. El petit nucli de Miànigues compta amb més de nou-cents anys d'història documentada amb el primer document que fa referència d'aquest nucli que data del 957.