Per a una història de la pesca dels Països Catalans. Recerca i reflexions historiogràfiques\nL’obra recull onze aportacions que descriuen i analitzen els reptes que afronta la historiografia de les activitats pesqueres des de diferents perspectives i disciplines, com ara la història, l’antropologia, l’arqueologia, la biologia o l’ecologia. Hi han participat investigadors de la Universitat de Girona, Institut de Ciències del Mar (CSIC), Escola Superior de Conservació i Restauració de Béns Culturals de Catalunya, Universitat d’Alacant, Museu Marítim de Barcelona i Consejo Nacional de Investigaciones Científicas y Técnicas d’Argentina.\nLa publicació pretén ser un estímul a la investigació per rellançar els estudis històrics sobre la pesca marítima, especialment entre els joves estudiants i investigadors en formació. Al llarg dels capítols s’indiquen tendències, subratllen buits, destaquen idees-força i s’avisa de les mancances i llacunes en què viu la historiografia de la pesca marítima avui com a disciplina. El resultat subratlla el paper que la història jugarà com a eina imprescindible per contextualitzar la situació actual del sector, tant del medi marítim com de la indústria pesquera, així com els desafiaments que els seus gestors afronten en conjunt.\nLa cuina de la gent de mar de la Costa Brava. Receptes de l'Espai del Peix\nRecull de 20 receptes de cuina marinera tradicional proposades i elaborades per 21 homes i dones de mar del litoral català. Aquest, però, no és un receptari a l'ús, sinó una apologia del patrimoni culinari i gastronòmic marítim del nostre territori, una mirada antropològica i literària a la quotidianitat de la gent de mar. A través dels textos de Gerard Prohias, les fotografies de Jordi Geli i les il·lustracions de Jordi Corbera, cada plat, cada recepta, subratlla que la cuina i gastronomia de primera divisió pot estar allunyada de la genialitat creativa, i que es pot fer basant-se en la memòria, la tradició i l’herència, on els escenaris no són restaurants amb estrelles Michelin, sinó menjadors casolans, cuines de barca i fogons humils.\n“La cuina de la gent de mar” és, en resum, un llibre coral que posa en valor el patrimoni gastronòmic de l’Empordà marítim, a base de picades, romescos, sofregits i brous amb tot el sabor, i que aprofita sàviament les espècies menys conegudes, com la sardina, el congre, l’aranya, el verat, el pop o el gatet, entre altres exquisideses de la mar.\nEditor: Fundació Promediterrània\nDL: GI 504-2016\nEzequiel Torroella: imatges d'un paradís possible\nCatàleg de l'obra pictòrica d'Ezequiel Torroella sota la coordinació de Miquel Martí i Núria Teno, del Museu de la Pesca, i textos de Jaume Fàbrega i Eva Vàzquez.\nEzequiel Torroella va ser una dels pintors empordanesos més destacats de la seva generació. Amb la seva capacitat creativa plasmà el present estètic i vital d'un paisatge que, avui, constitueix un record del passat. Els seus olis plasmen, a més de retrats o natures mortes, sobretot el paisatgisme plenarista, especialment la temàtica de les marines.\nQuim Pla ens apropa al món dels grans velers, els seus velams, aparells, pals i eixàrcies. Es tracta d’una obra exhaustiva de vocació enciclopèdica, fruit d’anys de recerca i d’experiència en navegació, que descriu amb generositat els diferents tipus de veles i arboradures així com la manera de maniobrar-les per tal de treure’n el màxim rendiment.\nPere Trijueque i Fonelleras\nLa finalitat d'aquest estudi és cercar respostes al cúmul de preguntes respecte a la gent que ha viscut a Palamós, des de la mateixa fundació de la vila fins avui dia, exposant-les d'una manera distesa i amb senzillesa. Es fa espcial èmfasi en les relacions familiars, genealogia, oficis, procedència de la gent i els seus cognoms i moltes altres aspectes dels nostres avantpassats. S'han tractar dades de més de 35.000 persones i s'ha cercat la procedència i data d'arribada de 2.000 cognoms, de més de mil dels quals s'ha fet un regest complert.\nDe la mateixa manera que a cadascú de nosaltres ens interessa en un moment o altre de la nostra vida conèixer les arrels familiars i la procedència de la nostra nissaga, per què no hem de conèixer la de la comunitat, la història del nostre poble?\nAquest llibre aplega un conjunt resumit de la història de Palamós, des dels testimonis de primera presència humana d'aquest lloc al naixement i evolució de la vila per recordar-nos el passat no com un exercici nostàlgic o de la curiositat sinó per encarar el futur tot valorant el llegat cultural propi.\nCatàleg de l'exposició temporal del mateix títol. L'especialista Joaquim Pla fa una selecció de fotografies procedents del fons Collell -dipositat al Museu de la Pesca- amb imatges d'embarcacions i escenes marineres vinculades al tràfic comercial palamosí.\nPort de Palamós, memòria gràfica\nCatàleg de l’exposició "El Port de Palamós. Memòria Gràfica", plantejada arran del centenari de la col·locació de la primera pedra del port nou de Palamós, que amb les escenes i escenaris escollits ha volgut donar protagonisme a les persones que, d’alguna manera o altra, han fet del port un espai de treball i de vida.\n50 anys d'una processó marítima a Palamós\nLlibre que esdevé un reflex i a la vegada una continuació de l’exposició fotogràfica que, amb motiu del cinquantè aniversari de la celebració de la Processó Marítima en honor de la Mare de Déu del Carme, va tenir lloc a la Casa del Mar de Palamós des del febrer al juliol del 2001. En aquestes fotografies es reflecteixen diferents aspectes de la celebració, algunes d'elles ja desaparegudes. Recorden l'antic aspecte de Palamós, fent-nos evidents els canvis en el paisatge urbanístic i social al llarg dels anys; d’altres recullen les grans aglomeracions de gent al moll, al voltant de les barques.\nAlegret, Joan Luís.; Garrido, Alfons.\nAproximació històrica a la confraria de pescadors de Palamós des de els seus orígens al segle XVII. La contínua relació que han mantingut la pesca i els pescadors amb la vila permet que aquesta sigui també una història de Palamós vista des del mar, a bord d’una barca. És per tant una història d’institucions, d’espais i, sobretot, una història de persones que, seguint la petja marcada pels esdeveniments dels darrers segles, han aconseguit adaptar-se als canvis polítics, tècnics i socials i, alhora, continuar vivint del mar.\nEl Port de Palamós, 1902-2002. Memòria d'un centenari\nAlegret, J.L. (ed.)\nTreball encarregat per Ports de la Generalitat a la Càtedra d’Estudis Marítims amb motiu de la celebració del centenari de la col·locació de la primera pedra del port nou de Palamós. Sense oblidar el seu orígen com a port reial, aquest és un estudi de caràcter interdisciplinari, centrat en desenvolupament del port palamosí en el darrer segle. Partint d’una breu introducció a la història del port i de la vila, s’analitzen els canvis que han sofert la infraestructura portuària i el litoral de Palamós, així com la importància de les activitats comercial, pesquera, esportiva, d'esbarjo i turística. El text s'enriqueix amb el resultat de les entrevistes als protagonistes de la historia del port palamosí.


El Cau de les Nereides: Ni comptant ovelles\nPd40 18 de juliol de 2007 a les 1:57\nNo coneixia això dels dofins, un post molt interessant. Realment quan més els coneixem més fascinants són.\nValqui 18 de juliol de 2007 a les 9:12\nJo no coneixia res del tema, ni dels dofins ni dels humans (bé, que somniem amb el veí de dalt sí que ho sabia...).\nMolt interessant. Està bé descobrir coses noves.\nPerque és veritat que els peixos no dormen mai??\nJo d'animals i dormir només sé que alguns cavalls (perquè no puc assegurar que tots) dormen de peu.\nLaia 18 de juliol de 2007 a les 12:20\npd40: cada vegada em sorprenen més! El treball m'ha aportat molts coneixements i són fantàstics. Un altre dia us ensenyaré un altre aspecte molt interessant i alhora graciós sobre ells que jo desconeixia totalment...\nValqui, en general, el son tal i com nosaltres el coneixem només és present en animals de sang calenta. El que passa és que el sistema nerviós dels peixos és molt més primitiu i no s'ha identificat una activitat pròpia del son, però sí certs comportaments com estar immòbil al fons d'un aquari i alhora estar alerta, o també disminuir el propi ritme metabòlic. Bé, no en domino gaire el tema, és només el que he llegit.\nCarquinyol 18 de juliol de 2007 a les 15:59\nmolt interessant, no coneixia res del tema, la veritat.\nPerò ara tinc clar una cosa... jo no tinc pics del son, jo tinc altiplà del son, sempre vaig mig adormir !!\nI respecte el REM i somniar amb la veïna de dalt, millor no dormo :P\nnimue 18 de juliol de 2007 a les 20:01\nque bonic quan expliques coses de dofins...\nFa un parell d'anys feia classe en segon de batxi i una de les meues alumnes favorites va fer el treball de recerca sobre dofins. Em fas pensar en ella!


Comencen les voladures a l’entorn del futur túnel del coll de Lilla de l’A-27 | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nImatge de la zona on han començat els treballs\nLes voladures per adequar el terreny per a la construcció del túnel del Coll de Lilla de l’A-27 han començat aquest dimecres als voltants del municipi de Lilla (Conca de Barberà). Es tracta de la zona nord d’on s’ha de perforar la muntanya, a pocs metres del nucli urbà i aproximadament a un quilòmetre del que serà la boca del túnel. Aquesta obra, que acumula molts anys de retard, ha de millorar la connexió entre l’Alt Camp i la Conca de Barberà i completar l’A-27. L’autovia està projectada entre Tarragona i Montblanc, i actualment acaba a Valls.\nEl ministeri de Foment rebutja donar terminis sobre l’execució i la finalització dels treballs per dificultats tècniques. L’alcalde de Montblanc, Pep Andreu, s’ha mostrat satisfet per l’inici d’aquests treballs i avança que les voladures a Lilla es faran periòdicament. La zona té dificultats tècniques perquè el terreny està format per argiles expansives, que obliguen a fer un terraplè per consolidar l’estructura de l’autovia. De fet, a pocs centenars de metres hi ha la via de l’AVE, que ja va tenir problemes amb aquest sòl.\nPer aquesta raó, segons ha apuntat Foment, “resulta impossible donar terminis” sobre la finalització de l’obra. Andreu però, ha assenyalat que el túnel s’hauria de començar a perforar el 2020. Sobre el primer dia d’explosions controlades, l’alcalde ha apuntat que a Lilla “hi havia certa expectació” per la proximitat respecte algunes cases, “però no se n’ha assabentat ni una tercera part del poble”, ha indicat. El tram en el qual s’està treballant és el que va des de la variant de Valls fins a Montblanc. Té una longitud de 5,1 quilòmetres i està pressupostat en 115,76 milions d’euros. Actualment es treballa en l’aproximació al túnel, per les dues bandes si bé a la vessant sud, a Fontscaldes (Alt Camp), les obres estan més avançades.


Expertos en tratornos y adicciones en adolescentes | Desconect@ - Parte 4\nAddicció a Noves Tecnologies\nTrastorns de conducta\nTrastorns conducta alimentària (TCA)\nUnitat de Psiquiatria General (UPG)\nInstitut psicològic adolescents\nEducació i atenció terapèutica per a adolescents i les seves famílies\nAjudem els adolescents a tenir un millor futur en l’emocional i en l’acadèmic a través d’una metodologia personalitzada.\nAixò és Desconect@!\nDesconect@ és un programa psicoeducatiu que ajuda als adolescents amb addicció a les noves tecnologies, trastorns de conducta, trastorns de la conducta alimentària, malestar emocional general, addicció a substàncies tòxiques i altres dificultats en etapa adolescent.\nA través d’un model de teràpia multidisciplinar, fem un abordatge integral, és a dir, treballem en l’àmbit personal i individual, social i familiar de l’adolescent, ja que sabem que tots aquests aspectes influeixen directament en el seu benestar.\nTRASTORNS CONDUCTA ALIMENTÀRIA\nMarc Masip, director de Desconect@\nMarc *Masip és psicòleg i expert en addicció a les Noves Tecnologies, a més de director de *Desconect@ , un programa pioner nascut el 2012 per a aprendre a fer un bon ús de les noves tecnologies sense deteriorar les nostres relacions personals i sense crear-nos dependències o addiccions.\nImparteix conferències en escoles i instituts d’ESO i batxillerat, a Espanya i a l’estranger. A més, organitza campaments i té una unitat especial per a escolaritzar a joves que per la seva addicció no poden assistir a una formació reglada.\nDesconect@ té com a objectiu un canvi social, i el volem transmetre a través d’un full de ruta molt ferm.\nVolem no sols transmetre el millor de nosaltres, si no compartir-ho. La generositat mostra la grandesa de l'ésser humà i nosaltres estem desitjant compartir-la.\nLa integritat ètica és fonamental en la nostra manera d'entendre la vida, les relacions i per descomptat, el negoci. En *Desconect@ l'apliquem tant sobre nosaltres mateixos com en el nostre voltant.\nEducació amb mescla de flexibilitat, rigidesa i confiança. Pares, escoles i *Desconect@ treballem de la mà per a construir un futur millor per als nostres joves.\nSimplement això, AMOR.\nUn llibre pràctic per a descobrir el nostre grau de dependència al mòbil i posar fre a aquesta nova alerta social.\nMarc Masip ens parla de com fer un bon ús de la tecnologia\nMarc Masip, director i psicòleg de l’Institut psicològic Desconect@, ens parla en la conferència de #SabadellForum de l’ús que li donem a les tecnologies. En primer lloc,\nLlegir-ne més »\nMarc Masip, fundador i director de Desconect@ va fer una conferència el passat 14 de febrer en l’esdeveniment TEDxBarcelona. Masip va donar algunes pautes de com fer un bon ús de\nEstrenem noves aules!\nDes de Desconect@ hem ampliat el centre que tenim a Barcelona amb noves aules adaptades per oferir la major qualitat d’ensenyament. Aules d’última generació perquè\nPàgina1 Pàgina2 Pàgina3 Pàgina4 Pàgina5\nComptem amb diferents conferències de caràcter participatiu destinades als alumnes i a les famílies.\nVols organitzar una conferència?\nVols conèixer el teu grau de dependència al mòbil?\nFes el test en cinc minuts i coneix els resultats.\nTest d'addicció al mòbil\nDesconect@ és una eina educativa que cerca retroalimentarse de pares i escoles per poder crear un full de ruta on hi hagi una barreja de rigidesa i confiança. Tan sols així aconseguirem tenir cura, amb la seva deguda importància, de les relacions interpersonals que tant necessita l’ésser humà.\nTranstorn de conducta\nAdicció a substànceas\nTranstorn de la conducta alimentària (TCA)


Carme Oliver: “L’àrea verda té afany recaptatori en benefici de construir habitatge protegit” | elCugatenc\nPromusa, l’empresa pública d’habitatge i des del 2016 també encarregada de la gestió de la zona blava d’aparcament, es troba habitualment al centre del debat polític, per obres amb les quals CiU s’hagués pogut lucrar, per una planificació d’habitatge de protecció oficial que no acontenta a tothom i, més recentment, per un Pla d’Acció 2030 que ha estat aprovat sense el consens de tota l’oposició. Aquesta és una entrevista a tres bandes; amb Susanna Pellicer, regidora d’Habitatge, per aportar la visió més política, i amb Carme Oliver, gerent de l’Ajuntament i Consellera Delegada a Promusa, i Lluís Hosta, gerent de l’empresa pública, per aportar una visió més tècnica. El Pla, que preveu les noves promocions municipals de protecció oficial durant els propers 12 anys, n’és el protagonista.\n– El Pla d’Acció s’autodefineix com una eina de planificació i de control intern i financer. Abans d’aquest document no n’hi havia altre. Com es feien abans aquestes dues funcions?\n– Carme Oliver [CO]: Justament és una de les grans novetats del Pla. Per primera vegada tenim una eina escrita i documentada per fer la planificació. Fina ara se seguien les eines pròpies d’una empresa: el compte de resultats, el balanç de l’empresa, la informació comptable... L’1 de juliol del 2018 entrarà en vigor un nou reglament que obliga a l’interventor municipal a participar en el control financer dels organismes associats als ajuntaments. Aprofitant el canvi, ja vam fer el document comptant amb ell perquè així podrà fer el control intern.\n– Aquesta és la principal novetat?\n– CO: Pel que fa a control intern, sí. Ara tenim un Pla que es fa a partir dels pressupostos liquidats del 2016 i del 2017 i que va canviant amb reunions de seguiment quinzenals i l’actualització de la previsió anualment en funció dels pressupostos. No és com un altre pla estratègic que pot quedar en paper mullat.\n– Lluís Hosta [LH]: L’avantatge és que es té en compte les possibilitats d’ingressos reals i, a partir d’aquí, es veuen les possibilitats de fer operacions. Evidentment, dels anys futurs es plantegen hipòtesis de despeses i ingressos.\n– Es marca com a context el Pla Territorial i el Pla Local d’Habitatge, que inclou l’Observatori Social, eina que ha d’analitzar la situació de l’accés a Sant Cugat per poder definir polítiques. No tindria sentit haver fet el document quan l’Observatori ja hagi tingut les primeres conclusions?\n– CO: El que recull el Pla d’Acció és el màxim que podem arribar a fer amb Promusa en quantitat. Amb el temps i, en funció del finançament, podríem escurçar terminis. Encara que l’Observatori digui A o B, això és el màxim que podem fer.\n– Però també es depèn de la reserva de sòl de nous desenvolupaments, si ningú ho desenvolupa, no hi ha habitatge públic a aquelles zones. És un màxim no assegurat...\n– CO: És l’únic que no queda clar del tot perquè depenem de l’urbanisme, cert. Però això és així tant amb Observatori com sense. Per això, mirant la planificació de promocions, quan més a prop s’està al dia d’avui, més realitzable és. Cal diferenciar Promusa, com a executora, de les polítiques d’habitatge fetes a nivell municipal.\n– LH: Es té en compte que hi haurà nous desenvolupaments urbanístics perquè, de fet, ja s’hi treballa en la peça més gran, la de Can Fontanals. L’objectiu és arribar al 2030 amb un 5% d’habitatge de protecció oficial de lloguer, el que incidirà molt poc al mercat si no es canvien normatives però ni l’Ajuntament ni la Generalitat tenen la competència.\n– Dins del context local també es fa referència a la masoveria urbana. Tenim un únic cas i molt aturat.\n– Susanna Pellicer [SP]: I som els únics de Catalunya! Quan es fa un congrés, els únics que podem explicar alguna cosa som nosaltres. Els hi diem que tenim problemes i ens animen a explicar-ho igualment.\n– LH: Hi ha un cas previ, que es va fer fa uns cinc anys, a través de la bossa de mediació de l’Oficina Local de l’Habitatge (OLH). En el cas de les casetes dels mestres, es va negociar i, superades les dificultats, podrem reprendre de nou el tema. Sostre Cívic haurà de repensar el projecte pel temps que ha passat. Serà un cas no tant clar de masoveria perquè s’han de fer grans accions que difícilment es podran realitzar a través de l’autoconstrucció.\n– Paral·lelament a les noves promocions es preveuen accions informatives, legislatives i fiscals. Què es pot fer?\n– SP: Com a partit, per exemple, impulsem iniciatives d’allargar l’obligatorietat del contracte de lloguer de 3 a 10 anys. Des de l’Ajuntament només podem instar al Congrés a fer-ho.\n– CO: Estem estudiant que quan donem una subvenció a un propietari per millorar les condicions de l’habitatge, aquest es comprometi a allargar el contracte de lloguer a un mínim de cinc anys. Busquem la forma de superar el que diu la LAU voluntàriament. Com ho fem amb les subvencions per pagar l’Impost sobre Béns Immobles (IBI).\n– LH: Hi ha opcions a nivell local que ja estem aplicant, com la subvenció d’un 50% de l’IBI a aquells propietaris que posen els seus habitatges la borsa d’habitatge social. Són petites mesures que permeten ajudar algunes persones encara que és difícil que tingui efecte sobre el mercat.\n– Alhora, s’intenta incidir en els habitatges buits. El propi Pla recull l’experiència del conveni amb Hàbitat3 per mobilitzar habitatges buits per a persones en risc d’exclusió. No se’n va aconseguir cap i, per això, conclou: “Sembla que es confirma que no hi ha habitatges buits a Sant Cugat”. No és molt precipitada aquesta afirmació?\n– LH: Sempre hi ha un percentatge tècnic d’habitatges buits, no arriba al 5%. Al principi de la crisi hi havia blocs de pisos buits però avui dia ja no n’hi ha perquè els bancs se’ls han venut o llogat ràpid a Sant Cugat ja que hi ha molta demanda.\n– CO: No ho és una pràctica molt habitual però sí tenim constància de com a mínim un bloc que una empresa inversora que ha comprat un bloc complet al carrer Borrell i un altre al carrer Abat Armengol. Compren el bloc i quan se’ls buiden els pisos no els venen ni els lloguen perquè suposem que volen fer una rehabilitació integral per vendre-s’ho.\n– La presidenta d’Hàbitat3, Carme Trilla, explica que el problema no és tant que no es pugui detectar cap pis buit sinó que, quan per fi se’n troba un, el propietari de seguida té una oferta millor i no el posa a disposició de la fundació.\n– CO: Hi ha molta demanda, és així.\n– Però, llavors, no és tant que no tinguem pisos buits sinó què oferim al propietari quan el té buit.\n– CO: Si tens molts fons, pots oferir molt, fins i tot comprar-los tots. Però no tenim els recursos per fer-ho. No podem, ni nosaltres ni Hàbitat3, comprar habitatges a 500.000 euros.\n– Una part dels ingressos que permeten finançar tot això que estem parlant ve de la gestió de l’aparcament a la ciutat des que al 2016 l’empresa es va fer càrrec de gestionar les zones blaves. Quin balanç feu de la municipalització?\n– CO: Inicialment la gestió de la de la zona blava anava lligada a la construcció i explotació de l’aparcament de la plaça Lluís Millet. Era una concessió que generava ingressos per a l’Ajuntament a través d’un canon, prop d’uns 300.000 euros anuals. Entre el 2014 i el 2015 la concessió estava a punt de vèncer i vam veure l’oportunitat de gestionar aquest ingrés a través de Promusa, permetent més fons per fer habitatge. Per això es remunicipalitza i al primer any, al 2016, s’aconsegueix una millora substancial dels ingressos. Per fer-ho possible, es van haver de canviar els estatuts.\nDurant aquest any, més enllà de la municipalització, es va decidir ampliar la zona verda i es va començar a pensar la implementació de l’àrea verda. Afegint l’àrea verda i altres possibles regulacions de l’aparcament, els ingressos són molt significatius per fer habitatge. De fet, gràcies a això podem accelerar molt la construcció de noves promocions d’habitatge de protecció oficial. És una de les tres fonts de finançament. Les altres dues són l’aportació de l’Ajuntament, de dos milions anuals fins el 2023, i el finançament a través dels bancs. Estem obligats a utilitzar tots els ingressos per aplicar-ho a l’habitatge.\n– Quan alguns comerciants i alguns veïns critiquen la implementació de l’àrea verda, diuen que té afany recaptatori. Pel que dieu, és així.\n– CO: Sí, però en benefici de fer habitatge protegit. No estem obligats a vincular-ho a l’habitatge de lloguer però així ho hem determinat expressament.\n– LH: El motiu principal de la implementació de l’àrea verda és que el Pla de Mobilitat ja en preveia la implementació. S’havia de fer perquè, a més, els veïns ho demanaven.\n– En les reunions que la tinenta d’alcalde de Mobilitat, Cristina Paraira, manté amb comerciants i veïns explica que tot just s’analitza com funciona la implementació de la mesura per poder fer alguns canvis que la milloren. Això suposa que us pot canviar la planificació recollida al Pla?\n– LH: No, això ens passaria si, per exemple, tot l’Eixample Sud deixés de ser àrea verda. El que proposa el govern són petits ajustos, una o dues places en un carrer, ajustar horaris, canviar una àrea verda per una zona blava... Així i tot, la previsió feta és una hipòtesi. Estic esperant que acabi el mes per veure com ha anat tot encara que les conclusions bones arribaran quan hagi passat el primer any.\n– Amb tots aquests condicionants, el Pla d’Acció fa una planificació amb l’horitzó 2030. Can Fontanals, que és l’espai més gran, té una data força indeterminada, més enllà del 2023.\n– CO: Per diners no hem de patir. En aquest cas el que està en dubte és quan tindrem el sòl disponible. Les úniques projeccions que potser canvien una mica en funció dels tràmits és aquesta i els pisos de Pla del Vinyet.\n– I Can Cabassa? Es preveu per al 2024 però hi ha hagut resistència dels veïns.\n– LH: S’està treballant des de territori.\n– Què passa amb els terrenys de l’IMPSOL a La Floresta?\n– CO: Es preveu distribuït des del 2020 fins al 2024 però encara hem de veure com acaba l’afer, si construirà l’IMPSOL o Promusa. Depèn de l’acord amb els veïns.\n– Hi ha promocions que encara no s’han començat i es preveuen dates properes. Per exemple, Jeroni Pujades per acabar-se al 2020 o els habitatges a l’estació de La Floresta al 2021 quan encara tenen tràmits pendents. Com és això?\n– LH: De Jeroni Pujades el projecte està fet i en breus presentarem el calendari. De La Floresta l’únic debat és que no tots els terrenys són públics i hem de negociar i fer una reparcel·lació. Si podem adquirir terreny tindrem més habitatges públics.\n– També hi ha Vielsa, una empresa privada que s’ha inclòs al Pla i que ja està construint. Per què?\n– LH: Els construeixen ells però els gestionarà Promusa. Vam arribar a un acord amb un propietari que va plantejar la possibilitat de fer habitatge protegit. Els vam qualificar els terrenys com a habitatge protegit, ells construïen l’edifici i ens l’entregaven per gestionar-lo a canvi d’un lloguer fixe mensual mentre duri el règim de protecció oficial, uns 20 anys. Si ocupem tot l’edifici, guanyarem diners; sinó, em perdrem. És un risc assumible perquè tenim un 98% d’ocupació.\n– S’ha creat el fons de tempteig i retracte, amb 300.000 euros. Com funciona?\n– LH: Als pisos de venda de Promusa sempre afegim la clàusula de tempteig i retracte. Vam ser la primera empresa pública a fer-ho. Això vol dir que quan el propietari vol vendre el pis, primer s’ha de dirigir a nosaltres. Així podíem fer un contracte de mediació de tal manera que oferíem el pis als següents de la llista. El contracte següent també tenia aquesta clàusula. Com a partir d’ara els pisos els posem de lloguer, creem el fons que ens permet comprar els pisos directament.\n– CO: Si tothom s’ho vengués de cop, seria inassumible però, com hi ha un degoteig continuat, amb el fons podem fer-hi front. Tot i que aquest anys ja hem gastat més del que teníem reservat. Els recuperarem tots a poc a poc. Si Promusa té 1.200 habitatges de venda, l’ideal seria que ens toqués la loteria per comprar-los tots i sumar-los als de lloguer ja existents i els que farem nous. A la llarga, quan no tinguem més sòl, aquesta és la forma que ens quedarà d’incrementar l’oferta de lloguer.\n– Amb tot, aspirem a tenir el 5% d’habitatges de lloguer protegit de cara al 2030. Una xifra que poc ens permetrà incidir en el mercat lliure...\n– LH: Sí, però així i tot és un objectiu ambiciós perquè s’estan fent noves promocions privades, el que suposa que hem de construir moltes més públiques.\n– Part dels partits de l’oposició han criticat la manca de consens i negociació.\n– SP: No hi ha gaire a negociar perquè es mira què té Promusa, els terrenys que queden per edificar i els diners que es poden aconseguir. Ho vam debatre al Consell d’Administració, van fer alguna aportació i hi va haver coses que no van entendre. Comprenc que políticament els hi pugui no agradar.\n– CO: Com a molt es pot negociar l’ordre d’execució de les promocions que tenim més lligades i si l’Ajuntament ha d’aportar els dos milions anuals o més o menys. Però cal fer un equilibri entre l’Ajuntament i Promusa i la disponibilitat de terrenys que tenim.\n– També han criticat la concentració de protecció oficial que hi pot haver a Can Fontanals.\n– SP: O fem pisos o no hem fem. Si els fem i volem arribar al 5%, tot el que fem nou ha de tenir un 50% de protecció. En una zona gran, com Can Fontanals, són molts pisos (600) però tampoc és un gueto.\n– CO: És una critica relativa perquè només cal mirar el mapa per veure que la protecció oficial està molt distribuïda i, a més, no s’està parlant de les cases barates que es feien als anys 40. Si vas pel municipi, no se sap quin edifici és de Promusa i quin és privat. No crec que la concentració sigui una connotació negativa. Can Fontanals és l’últim gran desenvolupament que ens queda per fer.


Abu Simbel i Aswan – La Mi Voltant pel món\nToca matinar de valent. A les 3 de la matinada agafarem l’autobús que ens portarà en convoi fins a Abu Simbel, a 280 km d’Aswan i a només 40 km de la frontera amb el Sudan. Fins abans de la revolució es podia anar en avió a Abu Simbel ja que hi ha un petit aeroport militar però actualment està la zona semi-militaritzada perquè Egipte té por que un atemptat destrueixi la Presa Alta que reté l’aigua al Llac Nasser. Si això arribés a passar, la onada arrassaria Egipte, no en quedaria res. Després de més de 3 hores en autobús atravessant el desert, arribem a Abu Simbel. Iniciem el camí que voreja el turonet seguint les indicacions mentre veiem la immensa extensió del Llac Nasser. Hi ha una zona en la que no es veu l’altra banda, el que es veu es l’horitzo! Seguim avançant i ens trobem els magnífics colossos del temple de Ramses II, que el representen a ell mateix en diferents etapes de la vida. El temple està dedicat al mateix Ramsès II i també a Ra-Horajty, Amon i Ptah. El temple va estar amagat fins el 1813, quan un explorador suïs el va redescobrir. Només se’n veia un dels caps per sobre de la sorra, una altra estava trencada i de les altres dues només se’n veien les corones.La imatge és absolutament impressionant. Son gegantins i preciosos! Sembla increïble que algú pogués arribar a fer quelcom així, però encara hi ha més sorpreses… Resulta que la construcció de la Presa Alta del Nil va submergir gran part del que antigament era Nubia. Això va obligar a desplaçar la gent i també molts monuments estaven condemnats a ser inundats. La Unesco va patrocinar una campanya de rescat de Nubia en la que van traslladar tot el que es podia a museus per salvar-ho de l’oblit sota les aigües del llac. Però certs monuments, entre ells els temples d’Abu Simbel van ser… desmuntats peça per peça i reconstruits en llocs més elevats! De fet, la muntanya en la que es troben avui aquests temples és una muntanya artificial de formigó. A l’interior del temple està prohibit fer fotografies però hi podem veure la sala de columnes amb figures de Ramsès II en postura osírica i tot l’interior està decorat amb escenes en les que Ramsès II surt victoriós en lluites i batalles o derrotant els seus enemics, sempre ajudat pels déus, com en el cas del carro de la imatge en el que es pot veure que el cavall té les potes duplicades i també el braç i l’arc son dobles, simbolitzant que Ramsès era ajudat per la mà dels déus. Al santuari hi ha les figures de tres déus i Ramsès II és la quarta. En l’emplaçament original ens explica el guia que entrava la llum del sol fins al santuari dos dies a l’any, un a l’octubre i l’altre al febrer, coincidint amb les dates de coronació i naixement de Ramsès II. En el nou emplaçament també passa però un dia més tard. Al costat del temple de Ramsès II hi ha el temple d’Hator, dedicat a la seva esposa preferida, Nefertari. És molt més petit i a la entrada hi ha sis figures, quatre de Ramsès II i dues de Nefertari. La veritat que aquest Ramsès va deixar la impressió de ser molt egocèntric…\nTampoc no s’hi poden fer fotografies. Tot això és a conseqüència de que la gent les feia amb flash quan només es permetia fer-les sense flash, de manera que actualment han aplicat allò de mort el gos, morta la ràbia.\nA dins hi trobem les columnes amb els capitells representant a Nefertari en forma de Hator (orelles de vaca) i escenes d’ella amb el Faraó. La curiositat és que el tamany d’ella és similar al de Ramsès, cosa poc habitual perquè el major rang es representava amb un tamany més gran. A la tarda i de tornada a Aswan, després de descansar una estona ens en anem a passejar i deixar-nos envoltar per la olor de les espècies pel meravellós mercat de quatre quilòmetres de llargada mentre relaxadament anem dient ‘shukran’, gràcies en àrab, perquè no ens atabalin (i funciona!).


Màster en Direcció d'Esdeveniments i Turisme de Negocis per HTSI-URL - educaweb.cat\nMàster en Direcció d'Esdeveniments i Turisme de Negocis\nEl Màster en Direcció d'Esdeveniments i Turisme de Negocis va dirigit a tots aquells professionals apassionats de l'organització i direcció d'esdeveniments, que vulguin convertir-se en experts capaços de liderar les diferents activitats de la indústria dels esdeveniments i el turisme de negocis. El programa desenvolupa les competències necessàries per al coneixement integral del sector en la seva diversitat. El seu objectiu és potenciar les habilitats imprescindibles en l'exercici de les funcions directives en l'organització professional de congressos, convencions, incentius, fires i qualsevol altre tipus d'esdeveniment.\nIntroducció a la indústria dels esdeveniments i el turisme de negocis\n• Definició del sector MICE\n• El paper dels Convention Bureaux\n• Organitzacions professionals internacionals\n• La indústria dels esdeveniments com a mercat global i el seu impacte econòmic\n• Esdeveniments públics\n• Esdeveniments esportius\n• Mega esdeveniments\n• Actes polítics\n• Creació de nous esdeveniments\n• Casos pràctics per sectors: Medicina / Laboratoris Farmacèutics / Tecnologia / Automòbil / Moda / Música / Esdeveniments culturals\nDirecció Estratègica en el sector MICE\n• Recaptació de fons i patrocini d'esdeveniments\n• Gestió de riscos\n• Negocis internacionals\n• Gestió cultural\n• Creativitat i negocis\nDirecció de Màrqueting en el sector MICE\n• Els esdeveniments com a eina d'estratègies de comunicació\n• Planificació de màrqueting\n• Anàlisi de la cadena de valor en els esdeveniments\n• RRPP i protocol\n• Mitjans socials Màrqueting\n• Màrqueting experiencial\nDirecció Financera en el sector MICE\n• Control de gestió i de costos\n• Finances corporatives\n• Decisions financeres\nDirecció del capital humà i organització\n• Gestió de persones en el sector MICE\n• Polítiques d'atracció, desenvolupament i compensació\n• Treball en equip sistèmic\nDesenvolupament directiu i lideratge\n• El model Grow per a desenvolupament professional\n• Carrera directiva\n• Manager & Management\n• Leader & Leadership\nDirecció d'Operacions i Logística en el sector MICE\n• Selecció del lloc.\nTemàtica i contingut\n• Llocs especials\n• Desenvolupament de l'esdeveniment\n• Factors clau en l'operativa\n• Tancament i seguiment comercial\n• Servei d'àpats i F&B\n• Serveis addicionals\n• Activitats d'oci\nOrganització d'un nou esdeveniment\nCreació d'una empresa d'esdeveniments\nEn finalitzar el Executive Màster en Direcció d'Esdeveniments i Turisme de Negocis, els participants: Hauran desenvolupat una visió integral de la indústria dels esdeveniments. Hauran ampliat els seus coneixements en màrqueting i direcció estratègica en empreses del sector del turisme de negocis i els esdeveniments. Hauran millorat la seva capacitat de decisió estratègica i de lideratge, potenciant la seva empatia amb els clients i amb el seu propi equip. Hauran crescut en esperit innovador i emprenedor. Hauran desenvolupat la seva vocació internacional en un món global i en un sector en creixement a nivell mundial.\nGraduats en turisme, direcció hotelera, comunicació i carreres afins que vulguin fer un pas endavant en la seva carrera professional, aprofundir en coneixements avançats i noves tendències en organització i direcció d'esdeveniments.\nDirectius en actiu d'empreses d'organització d'esdeveniments que desitgin afrontar nous reptes i aportar valor afegit a les seves empreses.\nProfessionals que provenen d'altres sectors, que vulguin reconduir la seva carrera professional, introduint-se en la indústria dels esdeveniments des de l'òptica de la direcció d'equips.\nEmprenedors, que vulguin dur a terme una idea de negoci relacionada amb la Centre promogut per organització de qualsevol mena d'esdeveniment.\nDocumentació necessària per a estudiants amb titulació universitària:\nFotocòpia del DNI o passaport vigent\nFotocòpia del resguard del títol o títols dels estudis universitaris cursats\nFotocòpia de la certificació acadèmica oficial (relació d'assignatures cursades amb la seva qualificació i el seu nombre de crèdits)\nCurriculum vitae actualitzat\nCarta de motivació formal que indiqui les raons per les quals decideix cursar el Màster en Direcció d'Esdeveniments i Turisme de Negocis de HTSI, les expectatives i competències que espera adquirir, la seva vàlua com a candidat per a ser admès en el programa.\nCertificat de la universitat d'origen del candidat acreditant que els seus estudis universitaris li habiliten per a realitzar un màster al seu país d'origen (en el cas de candidats titulats en un sistema universitari aliè a l'espanyol).\nDocumentació necessària per a estudiants sense titulació universitària\nFotocòpia de la titulació cursada\nCurriculum vitae amb l'experiència laboral demostrable i fotocòpia del certificat de l'empresa especificant aquesta experiència laboral, les dates i les funcions desenvolupades durant el treball.\n2 cartes de recomanació de la seva experiència professional.\nSol·licitud d'admissió i entrevista personal.\nEl Executive Màster en Direcció d'Esdeveniments i Turisme de Negocis es basa en una metodologia de formació eminentment pràctica per a reforçar els coneixements acadèmics i de dotar als participants d'eines per a afermar-se amb èxit en la seva carrera professional. Com a treball de final de màster, desenvoluparàs un projecte (des de la seva creació fins a la seva posada en marxa) en el qual, a més, treballaràs les teves competències com a emprenedor.\n70% espanyol 30% anglès\nEl Màster en Direcció d'Esdeveniments i Turisme de Negocis t'ofereix:\nUna visió integral de la indústria dels esdeveniments i del turisme de negocis, ampliant els teus coneixements sobre elements i processos clau que et capacitaran per a organitzar diferents tipus d'esdeveniments, amb especial èmfasi en el desenvolupament de coneixements de direcció estratègica, màrqueting i comunicació.\nUna orientació pràctica i un constant contacte amb el sector: claustre de professors especialitzats amb experiència real en el sector, visites tècniques a importants esdeveniments, i possibilitat de realitzar pràctiques professionals en empreses relacionades amb el turisme de negocis i els esdeveniments.\nEl desenvolupament de competències i habilitats directives que et permetin conèixer i entendre l'entorn actual, les tendències i els riscos, que t'ajudi a ampliar els teus horitzons professionals.\nTítol de màster propi de la Universitat Ramon Llull.\nPràctiques opcionals personalitzades que es busquen des de la facultat.\nMés del 50% dels estudiants està treballant en el sector abans d'acabar el màster. Barcelona demanda cada vegada més professionals en l'àrea dels esdeveniments.\n- Pagament estàndard: 9.900 euros Reserva de plaça (a pagar abans de 15 dies des de l'admissió) = 2.900 euros Pagament total (abans del 01/10/2020) = 7.000 euros - Pagament únic: 9.405 euros (5% de descompte aplicat sobre el preu estàndard) Reserva de plaça (a pagar abans de 15 dies des de l'admissió) = 2.900 euros Pagament total (abans del 01/07/2020) = 6.505 euros\nDilluns, dimarts i dijous de 18.00 a 21.00 h.\nSol·licita informació gratuïta a HTSI-URL\nCampus i seus: HTSI-URL


Temporada d’imprevistos abundants | Opinió | EL PAÍS Catalunya\n11 FEB 2019 - 19:58\tCET\nSeu del Tribunal Suprem a Madrid. ULY MARTIN\nEn iniciar-se el judici sobre l’1-O el que més tindrem –encara més– és el que menys convé a una societat oberta: fragoroses fake news, videoconferències Torra-Puigdemont, molt de soroll mediàtic, simplificació exponencial, himnes legionaris i laments secessionistes sobre la falta d’independència del poder judicial a Espanya. L’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, ja ha fet un prodigi d’okupa semàntica: demanar que el judici sigui just. Costa imaginar l’alcalde de Milà posant en dubte la justícia italiana, encara que es faci a Roma. D’una banda, se suposa que el tribunal farà gala de garantisme –en streaming– per evitar que el Tribunal Europeu de Drets Humans en el seu moment hagi de fer alguna precisió sobre formalitats processals. Els conceptes de rebel·lió i secessió tindran ocupats els analistes de guàrdia. D’altra banda, ja a tocar de la campanya electoral, el que es digui en les sessions judicials pot fàcilment prendre-li la iniciativa als continguts que són propis d’un vot municipal, autonòmic o al Parlament Europeu.\nCaldrà escoltar atentament el que diran sobre la Unió Europea els candidats de l’independentisme, atesa la manifesta eurofòbia de Carles Puigdemont i els crits de “Fora Europa” dels qui van ocupar la seu de la Comissió Europea a Barcelona. Per què es recorre al Tribunal Europeu de Drets Humans si es propugna una Catalunya desafecta a Europa? Aquesta és una immensa bretxa, i no només perquè el catalanisme solia ser europeista: en les enquestes, el percentatge de la ciutadania catalana partidària d’una ruptura amb Espanya es redueix molt si la pregunta inclou que la independència deixaria Catalunya a la perifèria extrema de la Unió Europea. Aquest percentatge ha estat sempre molt indicatiu, tot i que en una fase inicial els guionistes del procés van aconseguir que arrelés la idea que si te’n vas d’Espanya et pots quedar en el sistema europeu. El president del Parlament Europeu, Antonio Tajani, ja va dir que atacar la Constitució d’un Estat membre és el mateix que atacar el marc legal de la Unió Europea.\nHi haurà imprevistos, és clar. Ja se sap que acostumen a ser el més incòmode d’un moment polític, i encara més si és tan complex com l’actual. Si el gir de Pedro Sánchez pel que fa al repte de la secessió es confirma amb les votacions sobre els Pressupostos Generals, és de suposar que això tindrà algun efecte sobre els estats d’opinió. Si Sánchez portés el país, sigui o no a la tardor, a les urnes per a unes eleccions generals, com ho assimilarà l’electorat? Abans, i concretament a Barcelona, es veurà fins a quin punt la truculenta intensitat de la guerra interna en l’independentisme altera l’avui fràgil composició de l’hemicicle municipal, sense grups amb perspectiva hegemònica. En general, en totes les votacions del 26 de maig encara és una incògnita l’impacte de la velada o explícita articulació d’un eix PP-Cs-Vox. No serà menys substancial l’estratègia del PSOE –i, si escau, del PSC– per aparcar l’enfrontament intern, dolorós, sobre les cessions simbòliques o reals a l’independentisme català.\nSi el gir de Sánchez pel que fa al repte de la secessió es confirma amb les votacions sobre els Pressupostos, és de suposar que això tindrà algun efecte sobre els estats d’opinió\nFins i tot és possible que l’actual president del Govern espanyol continuï dient que està a punt de trobar la solució al problema de Catalunya. En primer lloc, aquesta solució no existeix a curt termini i, en segon lloc, el problema no és Catalunya, sinó la concepció de Catalunya que en tenen el nacionalisme i la seva expansió independentista. En casos així no hi ha solucions a mitjà termini, i reconèixer-ho és un dels trets que defineixen un estadista. Francis Fukuyama està insistint que la societat nord-americana es va fragmentant en segments que el victimisme basa en identitats cada vegada més parcials i limitades, de manera que es posa en risc la possibilitat de deliberació i acció col·lectiva per part d’una societat en el seu conjunt. El que és propi de la gran política no és fragmentar, sinó reforçar els nexes d’una societat. Per a la política autoexigent, amb sentit històric i intel·ligència, el requeriment actual és soldar i no pas excloure. Encara que sigui improbable, això és el més urgent per a Catalunya: més enllà del judici, que hi hagi una figura amb un ampli suport capaç de gestionar una rectificació expressa del que ha estat fins ara el procés. Atents a la pantalla del Tribunal Suprem, també haurem d’anar pensant qui votarem en les eleccions de maig.


Petites gotes fredes tremolant. Roger Casero Gumbau. Girona: Dos-cents setanta sis mesos i un dia\nElla és el meu far, dos-cents setanta sis mesos i un dia després... Foto: Roger Casero\nBill Clinton era el flamant nou president dels Estats Units i Barcelona afrontava el seu primer estiu post olímpic! Felipe González vivia la pròrroga del seu mandat com a president de l'estat espanyol, guanyant les eleccions però perdent la majoria parlamentària, i el Barça de Cruyff guanyava la seva tercera lliga consecutiva, segona "de Tenerife"! De tot això i moltes més coses en fa o farà vint-i-tres anys, els mateixos anys que té el pilot de motos Marc Màrquez o que ens va deixar l'actriu Audrey Hepburn.\nVint-i-tres anys més tard ella diu tenir-ho més clar que aleshores, que en aquell nostre primer petó, i és aquesta, per mi, una gran noticia: que a la seva manera em sigui "t'estimo més que ahir", alhora que el "menys que demà", naturalment, l'hauré de merèixer!\nAl llarg d'aquests vint-i-tres anys que som parella n'ha vist i m'ha vist de tots colors, i és aquí on s'amaga un dels secrets de l'amor: no estimar els defectes de l'altre, sinó estimar-lo tot i els defectes i imperfeccions, que hi són, us asseguro i ho sabeu, en el meu cas!\nQuan els anys encara eren menuts comptàvem i celebràvem els mesos, suposo que, sense acabar-ne de ser conscients, per allò de celebrar les petites fites, les petites victòries. Ja fa anys que vam deixar de comptar els mesos, possiblement quan els anys ja eren prou número com per celebrar-los com si de mesos es tractessin!\nPerò mai hem deixat de celebrar l'inici de la nostra relació, data que ni tan sols ha eclipsat la del casament, doncs sense la primera no hi hauria la segona: vint-i-tres anys són dos-cents setanta sis mesos!\nDos-cents setanta sis mesos i un dia després no som els mateixos, ni ella ni jo ni nosaltres com a parella! Hem après i aprenenem a ser parella, a ser i fer de pares, de jove i nora, de cunyats i tiets... afrontant la vida i els seus avatars junts. Dos-cents setanta sis mesos i un dia junts, per ella i per mi, més de mitja vida!\nNo sé si fa vint-i-tres anys érem més innocents; segur que érem més joves i inexperts; i si bé l'experiència és un grau tampoc ho és tot en la parella; pesa més, en qüestions de parella o si més no de la meva, la confiança i el compromís, i sí, naturalment l'amor! Per sort a mi no m'ha passat com a en Capri: ni l'amor ni ella, ni l'amor per ella han marxat!\nDos-cents setanta sis mesos i un dia poden semblar una condemna: si ha de ser aquesta i així em declaro culpable i que sigui perpètua: l'estimo, t'estimo Sira!\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 4.7.16\nEtiquetes: 2016, amor, família, personal anecdotari, personal família, sira canyigueral


Ashley Jud’s Trafficking Human Film Estrena les estrenes de les Nacions Unides - Pel·lícula | Octubre 2020\nInspirat en personatges reals del guardonat llibre 'Trafic de sexe' del professor de Harvard Siddharth Kara, el 'Traficat' de Will Wallace segueix un trio d'històries entrellaçades sobre dones joves forçades al món del tràfic d'éssers humans, òrgans, drogues i armes. La pel·lícula se centra en tres noies - d’Amèrica, Nigèria i l’Índia - que, tot i que experiències horribles en el món de la trata, acaben com esclaves sexuals en un prostíbul de Texas.\nProtagonitzada per Ashley Judd, Anne Archer, Elisabeth Röhm, Sean Patrick Flanery, Madison Wolfe i Patrick Duffy, la pel·lícula té una llum brillant sobre el comerç de tràfic de persones, impulsat per informes basats en fets de Kara. El professor porta gairebé dues dècades investigant, escrivint, ensenyant i defensant contra l'esclavitud moderna i la pel·lícula és la continuació d'aquest treball essencial.\nProu adequadament, la pel·lícula tindrà una estrena i recepció de gala a les Nacions Unides, que acollirà l’Oficina de Nacions Unides sobre Drogues i Delictes (UNODC) el mes que ve, abans d’aconseguir un llançament limitat.\n'Trafficked' tindrà la seva estrena a les Nacions Unides el 5 d'octubre, seguida d'una estrena teatral limitada el 6 d'octubre i un llançament més ampli el 13 d'octubre. Consulteu el nostre tràiler exclusiu de 'Trafficked' a continuació.


Amb dades breus, petites missions i obres d’art fascinants, aquest llibre guia els nens per un emocionant viatge al voltant d’alguns dels moviments artístics, artistes i obres d’art més importants de tots els temps, des de la prehistòria fi ns al segle XXI.\nQuè és una obra mestra? 8\nL’art primitiu 18\nDel Reinaixement al rococó 34\nDel neoclassicisme al\nL’art modern 62\nL’art contemporani 82\nSusie Hodge, màster en història i membre de la Royal Society of Arts, és historiadora de l’art, artista, periodista i autora de més de cent llibres sobre història de l’art, art pràctic i història. També escriu articles per a revistes, elabora recursos digitals i fullets per a museus i galeries, organitza tallers, dona xerrades i conferències arreu del món i col·labora periòdicament en programes de ràdio i televisió i documentals.\nWesley Robins és un il·lustrador guardonat amb nombrosos premis. Es va llicenciar en Il·lustració i Animació a la Universitat de Kingston, Londres.


Com treballa el Juvenil A durant el confinament?\nL’'staff' tècnic dirigit per Franc Artiga envia tasques físiques i analítiques als jugadors de la plantilla durant la quarantena pel Covid-19\nEl confinament produït pel Covid-19 per intentar aplanar la corba de contagis ha fet canviar de manera instantània i inesperada les dinàmiques d’entrenaments de tots els equips de tots els clubs d’arreu del món.\nEn el cas del Juvenil A del FC Barcelona entrenat per Franc Artiga ha vist com, de sobte, a cinc jornades per al final del campionat de Lliga ha hagut d’aturar la seva activitat. Una Lliga en la qual eren líders amb dos punts d’avantatge respecte al Saragossa, segon classificat, i a tres de l'Espanyol, tercer.\nLa preparació, doncs, ha canviat radicalment i l’staff tècnic s’ha vist obligat a enfrontar-se a un repte immens per intentar minimitzar els efectes físics i psicològics que pot produir aquest confinament. Així doncs, entrenadors, preparadors físics, fisioterapeutes i nutricionistes dels equips estan en permanent contacte amb els jugadors per guiar-los durant la quarantena.\nEn aquest sentit, Andrés Martín, preparador físic del Juvenil A, cada dia envia dos tipus de tasques a la plantilla en funció de les condicions d’espai i material que tingui cada jugador al seu domicili. Unes tasques metabòliques i de força, sobretot, centrades a reduir l’impacte condicional que té la no activitat dels jugadors durant aquest període, tenir un consum calòric suficient com per reduir l’impacte de posició corporal, a més d’augmentar el treball preventiu de lesions. A més, cal afegir que, a part de la rutina diària que s’envia de manera general, també hi ha treballs específics per a cada jugador en funció de les seves necessitats fisiològiques.\nTot i això s’argumenta des del departament de rendiment perquè hi pot haver risc de lesió quan s’aixequi la quarantena i en cap cas estaran a punt per al retorn a la competició. Sí que ho estaran per fer entrenaments i pràcticar esport, però hauran de passar unes quatre setmanes per tornar a tenir l’organisme adaptat per tornar a jugar a alt rendiment.\nPerò el treball físic no és l’únic que fan els jugadors del Juvenil A. També fan un treball d’anàlisi sobre el joc que realitza l’equip durant la temporada. L’staff tècnic envia a la plantilla una sèrie de vídeos individuals per a cada jugador, però també d’altres grupals, del seu equip i del rival.\n“Un dels exemples que hem treballat és la preparació d’un pla de partit que faríem per guanyar un rival que juga d’una determinada manera”, explica el tècnic Franc Artiga, que afegeix: “El tret diferencial és que no només els enviem tasques condicionals, sinó també tasques del nostre joc perquè continuïn treballant, en la mesura del que puguem, els aspectes tàctics que anem realitzant durant la temporada”.\nPerò no tot és treball físic i analític, sinó que també hi ha una part de competitivitat d’oci preparada per l’staff tècnic. I és que aprofitant la trobada setmanal que fa la plantilla amb tot l’staff per analitzar grupalment les tasques encarregades, els jugadors s’enfronten a un test de preguntes, realitzat a través de l’eina Kahoot, amb preguntes sobre l’equip, la plantilla o dels rivals.\nL’staff tècnic, a més, abans de la trobada amb tota la plantilla, fa una trobada telemàtica per preparar els encàrrecs que s'efectuen setmanalment i analitzar tots els resultats de totes les tasques que fan els jugadors.\nEn definitiva, tota una sèrie de tasques que busquen quatre objectius clars: “Mantenir el contacte entre jugadors i staff tècnic, minimitzar la pèrdua d’identitat com a equip, optimitzar el nivell de comprensió del joc dels jugadors i fomentar la competitivitat de manera telemàtica”, argumenta Artiga.


Intent d'atracament a la Joieria Dídac del carrer Gran | L'Exprés de Sant Andreu\nAra la investigació s’està duent a terme sota secret policial, motiu pel qual el cos de seguretat tampoc dóna gaire informació més sobre el succés. Els dos assaltants van escapar ràpidament de la zona i els Mossos encara no els han pogut localitzar. Per la seva banda, el joier va poder evitar que els lladres s’emportessin algun dels seus articles de valor, tot i que va resultar ferit amb un trau al cap. Un cop van arribar els cossos de seguretat, el dependent va necessitar d’assistència mèdica, tal com relata una comerciant de la zona.\nLa por a possibles atemptats terroristes podria haver fet canviar la forma d’actuar de les persones que passejaven per la zona. Tal com narra Elena Coscolín, encarregada de la botiga de roba adjacent a la joieria, “la gent en escoltar crits d’ajuda, en comptes d’apropar-se a donar un cop de mà, va fugir de la zona en direcció contrària, segurament per por que fos una acció terrorista”. “La meva dependenta en aquell moment no sabia què fer, perquè li va entrar una família molt espantada a la botiga, sense saber explicar ben bé què passava”, afegeix.\nAvui la joieria Dídac restava tancada al públic. En una de les seves parets encara hi havia penjat el cartell que resa en majúscules: “Local protegido con videograbación”. L’advertència almenys no va poder evadir de les seves intencions als lladres. Ara caldrà esperar al transcurs de la investigació per veure si les càmeres de seguretat serviran per identificar als assaltants.\nNotícia anterior Notícia anterior: El trenet nadalenc ja circula pels carrers de Sant Andreu\nNotícia següent Notícia següent: Quatre restaurants de Sant Andreu amb deficiències sanitàries greus


L'amor en el segle XXI | Hebes Media\nPersones de diferents edats ens mostren la seva visió sobre el concepte i sobre l'amor de parella. El terme presenta una gran varietat de definicions i cada persona li atorga un valor particular en la seva vida. Parlem, per tant, d'una visió majoritària o d'un canvi generacional en la interpretació del que és l'amor?\nRecull audiovisual de la concepció de l'amor. Elaborat per Sara Aguilera.\n“És quelcom instintiu, però també hi ha part que s'ha construït socialment"\nLa concepció de què és l'amor, sobretot en les relacions en "parella", ha canviat en les últimes dècades. Com s'enfronta la gent a les relacions i el tipus que hi ha, també ho ha fet\nPer Andrea Hernádez i Albert Pallé\nLa monogàmia és la norma social en general pel que fa a les relacions romàntiques en els països occidentals. Però no sempre ha estat així ni ho és a totes les societats actuals. Els humans prehistòrics, segons la Universitat de Waterloo, eren poliamorosos, però la pressió social i l'aparició de les ITS van conduir cap a una societat monògama. Actualment, segons l’antropòleg P.M. Murdock, de 849 societats estudiades, 708 permeten la poligàmia.\nDe 849 societats estudiades, 708 permeten la poligàmia - P.M. Murdock\nEl canvi de paradigma en la concepció de les relacions\nAmb el pas de les generacions, la visió de què és l'amor s'ha distanciat i s'ha obert a altes possibilitats. Hem parlat amb gent que viu, ha viscut o segurament visqui què és l’amor. La Izarbe Mujika, una jove de 20 anys, ho planteja com una construcció social, un sentiment bonic, però també tòxic i danyí. La mateixa paraula, la Maria del Mar Villar, de 49 anys, la defineix com "la barreja de paciència, comunicació, passió, estima...tot allò que t’envaeix quan veus a la persona que estimes". Un canvi de paradigma en les relacions que ens porta a replantejar la visió d'amor romàntic que tenim.\nFont de la informació: Institut de política familiar\nHi ha un punt d'inflexió en aquest sentit, en la forma de viure l'amor o una relació, però les ànsies d'estimar i ser estimat, es mantenen. Què més pot explicar, sinó, les aplicacions per trobar parella, la voluntat per mantenir una relació a distància tot i els hàndicaps o que el percentatge de gent soltera (36%), tot i que ha crescut, segueix sent menor al dels qui en tenen una (o diverses).\nEl percentatge de gent soltera (36%) és menor al percentatge de gent que té parella\nLes persones seguim tenint parella, però de quina forma? El canvi més gran ha estat deixar de creure únicament en una relació monògama. Les parelles s'han obert a més possibilitats, les dues opcions més recurrents són el poliamor i les relacions obertes.\nS’ha deixat de creure únicament en una relació monògama\nEl poliamor és la visió més allunyada de la monogàmia i és quan una parella decideix tenir més d'una relació sexoafectiva, que involucri tant sexe com sentiments romàntics. En canvi, les relacions obertes estableixen una parella sentimental única. La diferència amb una relació tancada és que els membres estan obertes a mantenir relacions sexuals amb gent externa a la parella, sense involucrar una relació afectiva amb els tercers. Els qui han tingut una relació oberta tenen clar, això sí, que no són per a tothom.\nNo són relacions fetes per a tothom i és que seguim en una societat en el que el més comú és mantenir una relació tancada i tradicional. Un exemple d'això és la Carmen Fría, ella es va casar fa poc, amb 22 anys, amb el Joan, al qui considera l'amor de la seva vida. Ho van fer per qüestions religioses i empesos per voler tenir una vida conjunta com més aviat millor, ara ja tenen una casa i una filla en comú.\nD'aquesta manera, el vano de possibilitats s'ha obert. Hi ha nous tipus de relacions que s'obren a totes les definicions d'amor. I a la pregunta, "què serà de les relacions en un futur", és quelcom que no es pot endevinar, fa segles érem animals poliamorosos, després monògams i ara tornem a obrir les relacions. Però el que està clar al parlar amb la Izarbe i la Maria del Mar, és que la comunicació segueix sent una base en les relacions.\nPer Sara Bosch, Jordi Cardero i Ana Eguren\nL’amor, d’alguna o altra forma, sempre és present a les nostres vides. L’amor platònic va ser un dels primers intents a intentar explicar-lo. Des d’aleshores, el món de l’art, que no és més que la representació d’idees, també ha anat incorporant definicions particulars. Hi ha centenars de cançons que parlen d’aquella persona que ens agrada, o d’una persona que va marxar, però que la nostra memòria ha retingut. Centenars de pel·lícules que segueixen el mateix discurs. Inclús la televisió d’avui dia tracta de donar una mostra de com l’entenem.\nPerò la realitat és que cada persona pot tenir una visió i percepció diferent de què entenem per amor. Tant per cultura, com per experiència pròpia. Volem que ens acompanyeu a fer un viatge a través del temps, dels llibres i de les pantalles per descobrir diferents formes d’amor. Des de la literatura clàssica amb La Celestina fins a realities shows contemporanis com La isla de las Tentaciones. Tots tenen una forma diferent de veure i entendre l’amor. I totes són vàlides.\nHi ha teories que diuen que Spike Jonze respon amb Her, deu anys més tard, a la mirada sobre el matrimoni que va tenir amb Sofia Coppola i que aquesta va mostrar a Lost in Translation. Més enllà del missatge, aquests són alguns dels plans pràcticament idèntics de les dues pel·lícules.\nHer (dalt) i Lost in Translation (baix); Una mateixa historia d'amor amb dues mirades diferents. Font: Cinescopia\nNo deixar adoptar o casar-se, dos exemples d’homofòbia al sistema\nA 72 països ser homosexual és un delicte, solament a 30 països és legal el matrimoni entre persones del mateix sexe i a 29 l’adopció homoparental\nLa discriminació i violència per motius d’orientació sexual o identitat de gènere es troben, encara, estesos i normalitzats en l’àmbit social, en general. Segons la European Union Agency for Fundamental Rights, el 47% de les persones enquestades va reconèixer haver sentit discriminació o assetjament per raó de la seva identitat de gènere o orientació sexual.\nPer parlar d’aquestes xifres cal, abans, ressaltar la lluita en la qual segueixen implicades totes les persones del col·lectiu a les quals se'ls hi segueixen negant drets. És, de fet, des d’unions de gais, lesbianes, bisexuals i transgènere, com la CCOO, que es denuncien aquestes vulneracions, amb violència física i també institucional. Totes elles, com s’exposa en aquesta mateixa plataforma, vulneren l’article 10 de la Constitució Espanyola que defensa la dignitat humana, així com l’article 1 de la Declaració Universal de Drets Humans.\nLa violència que està castigada al Codi Civil és la directa com la física o el discurs d’odi. Però la cara oculta de la violència cap al col·lectiu LGTBI, de l’Observatori contra l'homofòbia, també ens presenta la violència indirecta. Una que la llei no castiga, però de la qual en pateix les conseqüències el col·lectiu.\nA la violència indirecta es troba la institucional o administrativa i és que l’homofòbia també està al sistema, va des de l’àmbit de la salut, el laboral o la religió. L’administració, com exposa ACNUR, segueix estant en contra del col·lectiu en moltes ocasions.\nL’administració segueix estant en contra del col·lectiu en moltes ocasions\nLa llei segueix condemnant l’homosexualitat o la identitat de gènere. No és novetat que a molts països es castiga penalment o amb pena de mort les relacions entre persones del mateix sexe i és que, segons dades de l’Associació Internacional de Lesbianes, Gais, Bisexuals, Trans i Intersexuals (ILGA), ser homosexual és il·legal a 72 països (Arabia Saudí, Egipte Marroc, etc). Altres no ho castiguen, però mostren segregació envers una part de la societat, la que es surt del cànon cisheteropatriarcal. De fet, sols a 30 països del món és legal el matrimoni entre persones del mateix sexe.\nTambé és violència els hàndicaps o impossibilitat a què s’enfronten les persones del col·lectiu LGBT a l’hora d’adoptar. Només a 29 països, entre els quals es troba Espanya, l’adopció homoparental de forma conjunta està regulada per llei.\nÚnicament a 29 països l’adopció homoparental de forma conjunta està regulada per llei\nEspanya, per exemple, és un dels països on l’adopció de pares homoparentals és apta a tot el territori. La Federación Española de Sociedades de Sexologia afirma que l’homosexualitat no pot ser argument suficient per negar l’adopció. De fet, l’adopció per part de famílies homoparentals és legal des de 2005, quan es va modificar el Codi Civil “en matèria del matrimoni homosexual i el desenvolupament dels drets que comporta una unió matrimonial, com el dret a l’adopció”.\nAquesta no és la realitat de molts altres estats on no és legal o ho és per zones. Hi ha els qui permeten l’adopció per part d’un membre de la parella, desmereix la relació, ja que això no succeeix en parelles cishetero. A més, països com Rússia, han posat més dificultats a les famílies LGBT a l’hora de fer els tràmits, ni tan sols de forma separada, exposa Jesús de la Asociación de Països LGTBI, de Galehi. Estats com el de Romania o Mauritània ni tan sols contemplen aquesta possibilitat.\nÉs preocupant, també, l’opinió pública que hi ha entorn les adopcions fetes per part del col·lectiu LGBT. Inclús en països on és possible que persones del mateix sexe adoptin, és majoritària la població que està d’acord, però no hi ha massa diferència amb el percentatge que hi està en contra.\nUn dels més sorprenents és el cas d’Àustria, on tot i ser legal, el 48% de la població està en contra i el 46% a favor, mentre que un 6% no contesta. A França, tot i que el vot a favor és majoritari, tan sols ho és per 7 punts.\nFont: Associació Internacional de Lesbianes, Gais, Bisexuals, Trans i Intersexuals (ILGA)\nPer tant, com defensa La Fundación Damas de Hierro, fan falta polítiques públiques que realment garanteixin la inclusió i l’exercici ple de drets de la comunitat LGBT.


MODA EN MOVIMENT - DANCE SPIRIT\nModa en moviment\nPrincipal Dance Spirit Moda en moviment\nFeu una ullada a una actuació de dansa de Nova York i és probable que trobeu el nom de Reid Bartelme al programa. Però no el veuràs a l’escenari. El dissenyador de vestuari ha treballat amb innombrables coreògrafs, aportant treballs d’artistes com Kyle Abraham, Marcelo Gomes i, sobretot, Justin Peck ...\nFeu una ullada a una actuació de dansa de Nova York i és probable que trobeu el nom de Reid Bartelme al programa. Però no el veuràs a l’escenari. El dissenyador de vestuari ha treballat amb innombrables coreògrafs, aportant treballs d’artistes com\nKyle Abraham, Marcelo Gomes i, sobretot, Justin Peck a la vida. (Bartelme apareix al documental de Peck ballet 422 —El i la seva parella Harriet Jung van fer el vestuari de Peck’s Pau de la Jolla .)\nPer què Bartelme té tanta demanda? Crea dissenys d’alta moda, elegants, senzills i moderns, construïts pensant en la dansa. I sap algunes coses sobre el ball: ha actuat professionalment durant anys. Tot i que Bartelme s’ha anat consolidant constantment com el dissenyador de vestuari més popular del món de la dansa, el seu camí cap al cim no va ser senzill.\nOriginari de Nova York, Bartelme va tenir una extensa formació musical creixent. Però no va ser fins a l’institut a l’Interlochen Arts Academy, a Michigan, que va prendre la seva primera classe de dansa. Va agafar l’error i, després d’un any i mig a SUNY Purchase, va marxar a Seattle per entrenar-se a la Pacific Northwest Ballet School. A mesura que va créixer professionalment, Bartelme va saltar pel continent, ballant amb BalletMet a Columbus, OH, amb el Canadà Alberta Ballet i, finalment, amb Shen Wei Dance Arts de tornada a Nova York.\nTot i que li agradava treballar amb coreògrafs al voltant de la Gran Poma, també tenia dubtes. 'Em va semblar que Shen Wei no era el lloc adequat per a mi', recorda. “Però també em vaig adonar que no pensava que cap companyia de dansa anés a ser el lloc adequat. Sentia que ja havia complert les meves aspiracions professionals com a ballarina '.\nnou espectacle de dansa a la tele\nHubbard Street Dance Chicago Dancers vesteixen els dissenys de Bartelme a Kyle Abraham Contrapunt (foto de Todd Rosenberg, cortesia de Bartelme)\nFixant-lo al seu lloc\nBartelme buscava el seu següent pas quan va recollir una còpia de The Artist’s Way de Julia Cameron, una guia de creativitat. El llibre l’ha inspirat a aplicar a l’escola de disseny. 'Jo vinc d'una família de dissenyadors i artistes, i sempre m'ha interessat fer coses', diu. 'Simplement no havia pensat a seguir una educació més formal en disseny'.\nEl 2009, Bartelme es va inscriure al Fashion Institute of Technology de Manhattan per estudiar disseny de moda. (No va deixar de ballar: es va unir a la Lar Lubovitch Dance Company aquell mateix any i va continuar actuant durant tota la seva escolarització.) Bartelme ni tan sols va passar el seu primer any universitari quan els seus amics del món de la dansa, inclòs el coreògraf Jack Ferver, va començar a demanar-li que fes disfresses per a les seves produccions.\n'No sabia què feia', diu Bartelme. 'Només diria que sí i ho descobriré a mesura que anava. Les primeres disfresses que vaig fer van implicar pantalons. Però no aprens a fer pantalons el primer semestre a FIT, així que vaig improvisar. Estic segur que la costura va ser un desastre '. Tot i això, les peticions —d’artistes com Andrea Miller i Matthew Prescott— continuaven arribant.\nBartelme va equilibrar l’escola, la dansa i el disseny durant tot el temps que va estar a FIT, però no estava segur de què seguir com a carrera. El seu primer gran projecte de disseny va arribar uns mesos abans de la graduació. Justin Peck, aleshores membre del cos del NYCB, va demanar a Bartelme que dissenyés vestits per a ell Furiós , un duet Peck destinat als directors de Nova York Teresa Reichlen i Robert Fairchild per a la gala del Gran Premi Youth America 2012. Bartelme va decidir treballar amb un altre dissenyador del projecte, la seva companya de classe FIT, Harriet Jung. Tot i que Jung no és un ballarí professional, els dos van fer clic com a col·laboradors i l’èxit de la indumentària els va ajudar a establir una relació contínua amb Peck.\nQuan Bartelme i Jung van treballar en un altre ballet de Peck, Pau de la Jolla per a NYCB el 2013, havien consolidat la seva associació creativa i van començar a desenvolupar el seu nou negoci a temps complet: Reid & Harriet Design. Ara, els seus vestits minimalistes i etèrics representen escenaris a tot el país. Els encanta experimentar amb la construcció i els materials, però sempre mantenen les formes simples i permeten als ballarins brillar. 'El nostre procés és totalment col·laboratiu', diu Bartelme. “Busquem inspiració, dibuixem i obtinguem teles junts. Després de prendre les decisions de disseny primàries, Harriet tendeix a assumir més un paper empresarial mentre gestiono la producció. '\nQuè seguirà per Bartelme? 'M'encanta la fantasia que hi ha dins de la dansa, així que m'agradaria dissenyar un ballet complet', diu. Bartelme i Jung també es plantegen sortir del món de la dansa amb una roba de bany i una col·lecció de streetwear.\nConsells de Reid Bartelme per als dissenyadors de vestuari aspirants\nFes els deures. 'És important conèixer-ne d'altres\nveus dels dissenyadors ', diu. 'Investigueu el que ja s'ha fet i feu una idea de cap a on es dirigeixen les tendències'.\nMireu ballar en directe. “Veure tants espectacles en tants estils com puguis. Això ajuda\ndescobreixes la teva pròpia visió dins d’una comunitat més àmplia ”.\nApreneu els conceptes bàsics. “Sóc creient en l’educació clàssica. Igual que a la dansa, cal conèixer la tècnica per tenir èxit. Fins i tot si no aneu a l’escola per buscar moda, feu unes quantes classes o apreneu d’algú del camp '.\nExperiment. “No us preocupeu per ser bons quan comenceu a dibuixar o a cosir. Juga amb els teus materials i explora allò que et sembli millor. Mai milloraràs si no només comences! '\nexemples de parlar brut amb el teu home\nEl famós portador de Cornrow, Michael Vick, a Colin Kaepernick: talla’t si vols una feina\nTotes les celebritats vistes al festival de cinema de Sundance 2020\nNeteja mascota, casa feliç\nTrump torna a trucar a 'Fire Fauci'\nVEURE: Com una breu conversa amb Déu va canviar la perspectiva de Hoda Kotb sobre la maternitat\n5 consells per preparar el vostre gos per tornar al treball després d’un any a casa\nCom és la vida de quarantena a la granja per a Kelis i la seva família\nMelanie Moore escriu una carta al seu jo adolescent\nPregunteu a un ginecòleg: per què el sexe és dolorós de vegades?\nfelicitats pel vostre proper casament\nAixí que penses que pots ballar\naudicions intensives d’estiu de ballet de boston\nté brandy norwood un fill\nmaneres de millorar el glacejat en conserva\nEls lliris de Pasqua poden ser perillosos per a la vostra mascota: això és el que heu de saber\nL’únic menjar que hauríeu de comprar a Costco per al vostre sopar de Nadal


Vicent Marzà: “A Europa posen com a exemple el plurilingüisme de l’educació valenciana” - À Punt\nVicent Marzà: “A Europa posen com a exemple el plurilingüisme de l’educació valenciana”\nEl conseller d’Educació assenyala que l’ensenyament concertat “és necessari”, però no per a segregar alumnes.\nVicent Marzà en 'À Punt NTC Matí'\n14 de gener 2019 - 11:27\nUn exemple per a Europa. Així veuen des de fora d'Espanya el model de plurilingüisme del sistema educatiu valencià. Almenys, així ho ha assegurat el conseller d’Educació, Investigació, Cultura i Esport, Vicent Marzà. En declaracions a À Punt NTC Matí, Marzà també ha assenyalat que a hores d’ara en tots els centres de la Comunitat Valenciana es pot aprendre el castellà. “No hi cap cap xiquet o xiqueta valencià que no sàpia castellà”, ha indicat el conseller.\nUn fet que, segons ha comentat Marzal, no passava amb el valencià o l’anglés, i que per aquest motiu “era necessari” fomentar l’aprenentatge d’aquestes llengües “perquè són riquesa i obrin portes”. En aquest sentit, el conseller d’Educació ha indicat que s’estan posant en marxa els recursos necessaris per a afavorir la realitat plurilingüe al nostre territori, com ara els 10.000 professors i professores que s'estan formant en anglés, o els auxiliars de conversa.\nSobre l’educació concertada, Marzà ha assegurat que “és necessària”, però que això no vol dir que servisca per a segregar alumnes. Així mateix, s’ha mostrat crític sobre la negativa dels tribunals de baixar la ràtio d’alumnes per classe. Marzà pensa que és un fet que demostra que "una part de l’educació concertada busca fer negoci i no el que és millor per a les xiquetes i els xiquets”.\nMenys barracons i més beques universitàries\nSobre la promesa de la Generalitat de posar fi als barracons aquesta legislatura, el conseller d’Educació ha indicat que, a hores d’ara, els centres que estaven íntegrament en aquestes estructures ja estan construïts o en construcció, amb més de sis-centes actuacions i un pressupost de tres-cents milions d’euros. En aquest sentit, ha afirmat que s’està “posant orde” a una situació que venia de vint anys de govern popular amb, segons dades del conseller, huit mil alumnes que estudiaven en barracons.\nAixí mateix, Marzà ha donat valor a “l’esforç” que està fent la Generalitat per a facilitar l’accés a la universitat a les persones que tenen menys recursos, a partir de l’augment de la quantitat per ajuda i amb la baixada de taxes, unes beques que, segons ha dit, són "pioneres” a tot l’Estat. A més, ha alertat el govern de Pedro Sánchez del perill que suposa que tots els becaris cotitzen a la Seguretat Social. Per al conseller, cal distingir entre les beques que formen part del programa acadèmic d’una titulació, que “no han de ser treball”, dels contractes de pràctiques i figures similars.


S'adapten al coronavirus: Tortosa celebrarà la Mostra de Jazz\nPatax, The Sey Sisters i la Tortosa Big Band, protagonistes d'una Mostra de Jazz adaptada a la crisi\ndimecres, 15 de juliol 2020 - 21:43h\nPatax, The Sey Sisters i la Tortosa Big Band seran els protagonistes principals d'una XXVII Mostra de Jazz de Tortosa que, enguany, ha hagut d'adaptar-se a la crisi del coronavirus per portar la música als carrers de la ciutat. Ho fa amb un cartell amb només artistes residents a l'estat espanyol i allargant les dates: començant el pròxim 30 de juliol i finalitzant el 15 d'agost. A banda de les tres actuacions centrals, la resta de concerts, fins a una vintena i tots a l'aire lliure, tindran lloc a l'entorn de bars i restaurants, com ja és habitual. Des de l'Ajuntament de Tortosa consideren que el manteniment de la mostra, amb les mesures de seguretat sanitàries, permetrà dinamitzar el sector cultural i al mateix temps el de l'hostaleria.\n«Evidentment, enguany, no només ha estat difícil sinó impossible pensar amb actuacions d'artistes de reconeixement mundial. No es tracta si podien actuar o no: era si podien o no venir, ateses les restriccions de viatges entre països», ha precisat el director de la Mostra, Xavier Bertomeu. Això ha forçat a programar un cartell amb artistes de renom, però residents al territori estatal.\nEl concert de Patax, una banda que fusiona flamenc, salsa i jazz, obrirà el certamen el pròxim 30 de juliol als jardins del Museu de Tortosa. Al seu costat, el trio de veus negres The Sey Sisters, el dia 6 d'agost també als mateixos jardins, i la Tortosa Big Band —amb gairebé una vintena de músics de les Terres de l'Ebre—, el 14 d'agost al parc Teodor González, completen el trio d'actuacions principals. Les dues primeres que requeriran la compra d'entrada anticipada a través de la plataforma Ebreticket i l'última, reserva.\nLa resta de concerts, una vintena, tindran com a escenari, tal com es fa habitualment, a l'entorn de bars i restaurants. Les actuacions, totes a l'aire lliure doncs, tindran aforament limitat. En aquesta ocasió, però, el certamen passa dels cinc o sis dies a pràcticament dues setmanes.\n«Hem hagut de suspendre altres activitats com la festa del ren però enteníem que la mostra de jazz es podia fer amb condicions, aforaments controlats i a l'aire lliure, i ens permetia tirar-ho endavant», ha argumentat l'alcaldessa de Tortosa, Meritxell Roigé, qui confia que la celebració del certamen serveixi també per esperonar el sector local de l'hostaleria i la restauració així com el sector cultural, donant suport a la participació de bandes novelles del territori dins del cartell.\nA banda dels concerts, la Mostra continuarà oferint un any més les jornades de cuina Cajún en una dotzena de restaurants de la ciutat. També s'organitzarà una fira del disc per als amants dels vinils i el col·leccionisme així com una exposició al Museu.\n"Atenció: Detecten 2 nous positius per coronavirus en un hospital de Tortosa" "Denuncien per maltractament animal l'acte amb un bou celebrat al Montsià"\nmúsica Baix Ebre Tortosa agenda


Els vilanovins i vilanovines de més de 16 anys tenen una cita per decidir els pressupostos participatius i han de trair entre quatre projectes de quinze propostes en total. Les votacions estan obertes fins el 9 de juliol.\nAquesta setmana començava ha començat la segona fase del procés participatiu per decidir el destí de 55.000 euros del pressupost municipal de Vilanova del Camí. En aquesta fase, es proposa a la ciutadania un llistat de nou accions valorades en 10.000 euros i un altre llistat amb sis opcions valorades en 5.000 euros. La proposta és que escullin dues opcions de cada categoria.\nPoden votar aquests pressupostos tots els majors de 16 anys empadronats al municipi. Les votacions es poden fer telemàticament, a través d'un formulari que es pot trobar al web municipal o bé en paper, omplint les butlletes que hi ha a Can Papasseit, Cultura, OAC de l'Ajuntament i al Punt Telemàtic del Mercat. Entre el grup de propostes de més valor, xifrades en 10.000 euros, hi ha les millores al Rovy, la restauració de la imatgeria popular, millores en equips de sonorització de la zona esportiva Can Titó; l'adequació del circuit del Colacao o un circuit de calistenia. També poden optar per decisions en mobiliari urbà, millores al parc de la tirolina del barri La Pau, millores al parc de la plaça Catalunya i un servei de lloguer de bicicletes al Parc Fluvial.\nPel que fa a l'altre grup d'opcions, valorades en 5.000 euros, són dotar de Wi-Fi a Can Papasseit, la compra d'elements biosaludables, posar més jocs infantils als parcs, plantar arbrat a la zona de la tirolina del barri La Pau, fer millores a la plaça de l'Escut o millores al pac infantil del barri La Lluna. Es pot votar fins el divendres 9 de juliol.\nEl Rotary Club fa el bateig oficial de les 325 alzines que ha plantat a Igualada enguany


La boia de Port Pelegrí: Diferències entre recursos, humans i persones.\nPublicat per Alberich a divendres, de maig 21, 2010\nClidice 21 de maig de 2010, a les 12:05\nuna bona passejada històrica :) m'ha anat molt bé a l'hora d'esmorzar :) i què vols que et digui si pertanyo al gènere que ni persona ha arribat a ser! (si més no il·lustres barbuts i sacerdots així ens ho feien saber). Hem passat de "gairebésócpersona" a "cobromenysperquèsócrecurshumàfemení". I ej keee la coza ta mú mala.\nBon cap de setmana, aquesta recursa humana se'n va a la muntanya :)\nLluís Bosch 21 de maig de 2010, a les 12:33\nAquest recurs humà té una mica de gana i de son. Provo de menjar algun recurs pseudoalimentari.\nBrian 21 de maig de 2010, a les 16:50\nHi ha encara, en els convenis, els que no son ni carn ni peix (altrament dits "quadres") que, en no poder ser exclosos de la generalitat, se'ls reconeix una garantia ad personam:\n"Dret d'un assalariat que li sigui respectada una situació personal que, en conjunt, és més beneficiosa que la fixada pel conveni corresponent".\nPerò m'ha agradat més, per la musicalitat que té (diuen que als catalans ens perd l'estètica) la definició de la Wiki italiana:\nLa frase è usata per indicare cariche, privilegi e simili di cui gode esclusivamente una determinata persona, dunque non trasmissibili o rinnovabili per altri.\nAlberich 21 de maig de 2010, a les 17:18\nAquesta moda de dir recursos humans a les persones al treball m'ha semblat sempre molt significativa. Jo he treballat en aquest camp i m'ha semblat sempre més correcte parlar de gestió de personal que no de recursos.\nEls quadres, Brian són "recursos" amb garantia ad personam o no.\nQue un recurs humà femení cobri menys que un de masculí ja hauria d'haver passat a la història, Clidice.\nEn fi, gràcies a tots/es per aguantar la meva parida i fer-ne cas.\nIvan Serra 22 de maig de 2010, a les 16:48\nPenso que l'època en que el departament que porta la gestió de personal es dèia, precisament, PERSONAL, va ser quelcom transitori i il·lusori. Realment, la mà d'obra, sigui especialitzada o no, mai ha deixat de ser una peça de la cadena, un cargol de la maquinària, una cinta que fa rodar les manetes,... Així doncs, ara, com a mínim, s'atreveixen a dir les coses pel seu nom. Perquè, què som tots plegats, Directius inclosos, sino una peça dels escacs més programats, dirigits i manipulats de l'àmbit menyes personal i humà de tots: el treball que no serveix per autoabastir-se.\nAlberich 22 de maig de 2010, a les 18:38\nIvan, ja seria desitjable que les peces dels escacs obeissin un programa...Sovint es mouen pels impulsos més primaris i grollers.\nAnònim 3 de juny de 2010, a les 13:55\nY la Bartoli sonant a Sant Pelegrí ... Qui u diría. :)


Marc Moreno Tarragó: 2012\nCel, núvols i branques\nCada cop més em pregunto si les vacances són un canvi d'ubicació física o un estat mental.\nEtiquetes de comentaris: lleure, valors\nEl 23 d'abril vam celebrar Sant Jordi.\nEl dia de la rosa (l'amor, l'estima, l'afecte...) i del llibre (la fantasia, el coneixement, els somnis...).\nI en ambdós casos un gest de generositat, de compartir, de lliurament... el regal.\nTreballant en equip per a sobreviure\nFa pocs dies m'han passat uns vídeos, petits anuncis d'una empresa d'autobusos que pregona els grans avantatges de viatjar en grup. Més enllà d'aquest missatge pel que han estat pensats hi he trobat una gran metàfora del treball en equip.\nEn general (tot i que no oblidem que hi ha excepcions) la crisi actual està fent que organitzacions de tot tipus estiguin repensant com afrontar el present que els ofega... i, si queden forces, redissenyant un futur que es dibuixa incert.\nLa supervivència de moltes organitzacions o el seu bon posicionament en els propers anys podem pensar que passa per resoldre ràpidament el seu finançament... però sense apostar per les persones (les màquines encara no ens poden substituir en molts aspectes) no ens en sortirem.\nUna de les sensacions que he trobat a l'administració pública on treballo és la de que tenim tanta feina que no ens l'acabem. I sovint els expedients s'amunteguen. Segurament també hi ha qui ho diu però no és cert del tot... I qui ho veu però tampoc fa cap esforç per a millorar-ho... i...\nTambé és cert que hi ha gent amb il·lusió que creu fermament que això pot canviar... només amb un senzill concepte: treball en equip (en xarxa, col·laborant, innovant, aprenent, compartint...). És a dir, treballant diferent a com ho hem fet fins ara. Posar a les persones en el centre de l'organització i fer partícips a tots els grups d'interès de l'estratègia.\nPerò com els passa als simpàtics personatges de l'empresa d'autobusos, cal lideratge i formació. Lideratge per saber mostrar el camí (guiatge... alguns en diuen coaching). I formació orientada a l'assoliment de competències i objectius d'equip (com una pinya, tots a una...). Però el més fantàstic serà assolir una actuació conjunta en la que tothom, independentment del rang i jerarquia, acabi actuant amb coherència. No sé si ens trobem en situacions tan límit com els pingüins, les formigues o els crancs. El que sí és cert (i les estadístiques ens ho demostren cada dia), és que molta gent està sent "devorada", "xuclada" o "picotejada" perquè les organitzacions on estan no han sabut (o pogut) facilitar ecosistemes adients per a crear estratègies col·lectives per a "sobreviure"... tot i que l'amenaça és gran...\nDe moment, em quedo amb aquestes tres tècniques per afrontar els problemes en equip:\n1.- La tècnica d'afrontar de cop els problemes:\n2.- La tècnica de no deixar que els problemes et xuclin:\n3.- La tècnica d'atacar els problemes amb decisió:\nSovint es posen equips esportius mediàtics com a exemple... és important i positiu perquè són mediàtics... però ben segur que en l'entorn on ens movem hi ha petites (grans) experiències d'èxit. Cal aprofitar-les i rendibilitzar-les.


Sorteig: 12 hores màgia - Teatre Barcelona\nTeatre Barcelona i La Seca-Espai Brossa us volen convidar a les 12 hores de màgia de Barcelona.\n12 hores de màgia a La Seca-Espai Brossa\nDesprés de 5 anys, les 12 hores de màgia de Barcelona són una proposta consolidada en el marc de les Festes de la Mercè. De 12 a 12, es programen 12 actuacions. En l’edició d’aquest any hi participen 6 il·lusionistes de reconegut prestigi: Aliskim i Luna, Enric Magoo, Serjo, Mag Edgar, Hausson i Felix Brunet.\nEnguany aquesta marató màgica tindrà lloc el proper diumenge dia 22 de setembre a La Seca-Espai Brossa.\nEl sorteig, 5 entrades dobles\nSortegem 5 entrades dobles per assistir a un dels espectacles programats: 2 entrades es sortejaran entre totes les persones que es registrin al Club TB entre el 17 i el 20 de setembre, i 3 entrades dobles es sortejaran entre tots els membres del Club TB. Si encara no en formes part, pots fer-ho aquí.\nEls guanyadors es donaran a conèixer al Blog de Teatre Barcelona el dissabte 21 de setembre.\nJosep A., Laia C. i LLuc P. són els guanyadors entre tots els usuaris del Club TB. Daniel P. i Mercè N. els guanyadors entre els nous membres. Enhorabona a tots!


Krauss, destituït després del ridícul davant Europa\n09 març 2021 05:31\nEl Schalke humilià el Mallorca a Son Moix\nPep Verger | 17 octubre 2001\nBernd Krauss, encara a la banqueta del Mallorca.\nMALLORCA: Roa (0), Olaizola (0), Miquel Àngel Nadal (0), Fernando Niño (0), Miquel Soler (0), Marcos (0), Paunovic (0), Campano (1), Cristian Díaz (0), Luque (1) i Etoo (0). Fatih (0) substituí Miquel Àngel Nadal, lesionat, en el minut 25, Carlos Domínguez (-) suplí Cristian Díaz en el minut 54 i Àlvaro Novo (-) entrà per Campano en el minut 76.\nSCHALKE 04: Reck (1), Van Kerckhoven (1), Matellán (1), Hajto (2), Thon (1), Sand (3), Van Hoogdalem (1), Asamoah (2), Waldoch (1), Vermant (1) i Wilmots (2). Buskens (1) substituí Wilmots en el minut 74, Kmetsch (1) suplí Van Hoogdalem en el minut 78 i Nemec (1) entrà per Thon en el minut 80.\nÀRBITRE:Jan Wegereef (1), d'Holanda. Expulsà Etoo en el minut 26, després que agredís un defensor del Schalke 04. Amonestà amb targeta groga Sand en el minut 40 i Marcos en el minut 50.\n0-1: minut 14, Sand, amb el cap, deixa la pilota a Van Hoogdalem que, completament sol, just ha d'espitjar l'esfèrica al fons de la porteria de Roa.\n0-2: minut 19, penal de Miquel Àngel Nadal a Asamoah, que Hajto transforma en gol.\n0-3: minut 77, Asamoah aprofita un rebuig de Roa, després d'un xut de Sand.\n0-4: minut 84, Sand, de cap, des de l'interior de l'àrea petita.\nINCIDÈNCIES:No s'omplí l'estadi per presenciar el partit. Menys de 20.000 espectadors acudiren a l'estadi de Son Moix. Molts d'aficionats abandonaren la seva localitat després que el Schalke 04 fes el tercer gol del seu compte.\nProu! Basta! Bernd Krauss ha de deixar la banqueta mallorquinista tan aviat com sigui possible. Ahir, el pitjor Mallorca des de fa molt temps fou humiliat pel Schalke (0-4) a la Lliga de Campions. Just la falta d'ambició dels alemanys i la seva prudència evitaren una derrota molt més contundent. En tot cas, l'expulsió d'Etoo, quan el Mallorca ja perdia per zero a dos, pot servir d'excusa per justificar la continuïtat del tècnic alemany. Bernd Krauss, altre cop, s'oblidà de la lògica i, ja de sortida, sorprengué tothom alinenat Paunovic en el centre del camp i deixant Paco Soler a la banqueta. A més, la banda esquerra de la parcel·la central no va ser, com era d'esperar, per a Àlvaro Novo, sinó per a un, fins ara, sempre desencertat Cristian Díaz.\nEl conjunt vermellenc, tal com succeeix massa sovint en la present temporada, ha perdut ja totes les virtuts que feren possible que l'equip jugui enguany la Lliga de Campions. L'ordre i la disciplina són ja història, i sobre el terreny de joc res no queda d'aquell voluntariós equip, amb molta qualitat, que podia tutejar qualsevol rival, per molta entitat que tingués. El Mallorca està romput, trencat, sense idees, insegur en defensa, sense verticalitat ni ordre i amb una davantera que viu dins la més absoluta de les mediocritats. Ibagaza no hi és i s'ha perdut el millor passador, el segon millor golejador de l'equip la temporada passada, però la seva absència ja no pot servir per justificar el mal joc que, reiteradament, exhibeix l'equip.\nEl Mallorca deixà ben clar des del xiulet inicial que ahir no tenia un bon dia i acumulà imprecisions. Abans que es complís el primer quart d'hora, Sand deixà la pilota a Van Hoogdalem a l'interior de l'àrea i aquell, completament sol, just hagué d'espitjar l'esfèrica per inaugurar el marcador. Quatre minuts després, Miquel Àngel Nadal feia un clar penal sobre Asamoah i Hajto s'encarregava de transformar la pena màxima en gol.\nEl Mallorca exhibia, altre cop, el mostrari sencer de defectes. En el centre del camp, sense Engonga "lesionat" ningú no volia la pilota i les errades en l'entrega eren una constant. Paunovic gairebé no entrava en joc i quan ho feia era per servir la pilota al rival. Etoo i Luque eren poc més que uns espectadors de luxe i la defensa es mostrava insegura. Els futbolistes del Schalke 04 responien amb un gran triomf a la setmana de crisi interna que han viscut a Palma. La plantilla mallorquinista, per la seva banda, era la pura imatge de la impotència, de la vergonya.\nEtoo, en el minut 25, reclamà un penal, s'encarà amb un contrari, li amagà un cop de cap i li pegà amb la mà. L'àrbitre ho va veure i li mostrà la cartolina vermella. Etoo, que ja va ser expulsat davant el Saragossa, no havia après la lliçó, malgrat demanar disculpes a la conclusió d'aquell partit. A més, el davanter camerunès, que demostrà un excés imperdonable de nervis, s'encarà amb un sector d'aficionats que el xiulaven mentre es dirigia al túnel de vestidors. I com que les desgràcies mai no vénen soles, Miquel Àngel Nadal s'hagué de retirar lesionat. Krauss reorganitzà aleshores l'equip i hi donà entrada a Fatih, que es col·locà com a lateral dret, mentre que Olaizola se situava de central. El cronòmetre avançava, el Mallorca no experimentava la més mínima millora i el Schalke 04 era l'amo absolut del partit. Així i tot, ja en temps de perllongament, Albert Luque aglapí un bon xut des de fora de l'àrea, que s'estavellà en el travesser. Fou tot el bagatge ofensiu del Reial Mallorca.\nPoc es podia esperar d'aquest Mallorca de Krauss en la segona meitat, amb deu homes i amb un rival crescut. Just començar el segon temps ja quedà clar, per si ningú encara en dubtava, que el miracle d'una remuntada històrica era una utopia. El Schalke 04 acaronava la pilota, la movia de banda a banda, mentre que els de Krauss quasi no mostraren ni voluntat d'aixecar el partit. El públic, a més de la derrota del seu equip, hagué de patir els crits de suport dels aficionats alemanys. El Mallorca no tenia la pilota, Krauss estava amagadet a la banqueta i el temps avançava sense que es trobàs solució. Krauss havia de fer alguna cosa i ho intentà donant entrada a Carlos en el lloc de Cristian Díaz. Res no varià. El Schalke 04 era molt superior a un Mallorca que no sabia com crear perill davant la porteria de Reck. En algun moment, els aficionats intentaren espitjar el Reial Mallorca amb crits d'ànim, però ahir tot era inútil. El Schalke era millor i ho demostrava sobre el terreny de joc. Wilmots fallà una ocasió molt clara, el marcador no es va moure i, amb el pas dels minuts, just el coratge dels mallorquinistes va fer possible una tímida reacció. I quan el Mallorca pareixia voler la pilota, va arribar el tercer gol alemany.\nNo foren pocs els aficionats que abandonaren la seva localitat a l'estadi i els que quedaren al seu lloc va ser, únicament, per esbroncar l'equip en acabar el partit. En tot cas, abans, hagueren de patir la humiliació de veure com el Schalke feia el quart gol i Son Moix es convertia en una gran festa dels alemanys.