Vaig nàixer a Dénia, un poble d'Alacant, sobre les 20:00.\nNO DESCARTEM UN ATAC\nDisset militars espanyols van morir ahir a uns 22km al sud d'Herat (Afganistan) en precipitar a terra, a les 11.01 hora local (dues hores i mitja menys a la Península), l'helicòpter en el qual viatjaven. Un segon aparell, que volava 200 metres darrere del sinistrat, va haver de realitzar un aterratge d'emergència, en què van resultar ferits cinc dels seus ocupants, encara que cap de gravetat.\nCOMENÇE A CAMINAR\nDeprés de molt de temps de intentar-ho, quan ma mare arribà del treball, vaig caminar cap a ella.\nELS ASTRÒNOMS PROPOSEN AMPLIAR A 12 ELS PLANETES\nEl Sistema Solar tindrà 12 planetes en comptes dels nou actuals, i podrà tenir més en el futur si s'aprova la definició de planeta presentada per la Unió Astronòmica Internacional (UAI) als seus membres, que votaran la setmana vinent.\nAl separar-se els meus pare, ma mare i jo anàrem a visitar durant dos mesos al meu tio de Méxic.\nUN SISME ARRASTRA QUATRE CIUTATS DE PERÚ\nLa costa central del Perú, inclosa Lima, la capital, va patir dimecres el terratrèmol més fort que es recorda en els últims 37 anys. El sisme va ser de magnitud 8 en l'escala de Richter.\nVINC A VIURE A VALÈNCIA\nDesprés dels llargs mesos a Méxic, vaig venir a viure a València acompanyada de ma mare. (Abans estàrem vivint a Xàbia).\nPedro MG viatja molt. Treballa de comercial en una companyia. La seva salut és bona, però més d'una vegada ha hagut d'anar al metge fora de la seva comunitat autònoma. També fora d'Espanya. Cada vegada que això passa, s'enfronta a les mateixes preguntes: ¿què al·lèrgies té? ¿Quins medicaments pren? ¿Pateix alguna malaltia? El metge li obre un nou historial mèdic i s'ha acabat.\nNOU CAPITALS DE PROVINCIA QUE ENCARA NO DESCOMPTEN PUNTS DEL CARNET\nSi vostè comet una infracció de trànsit greu o molt greu als carrers de Barcelona, Madrid, la Corunya, Sevilla, o en altres 37 capitals de província li trauran punts del carnet, si fa el mateix a Lleó, Conca, Huelva, Sant Sebastià , Burgos, Guadalajara, Jaén, Vitòria o Huelva.\nVAIG A VIURE A JACA\nAl novio de ma mare el van manar a treballar a Jaca, una ciutat petita del nort d'Aragó.\nREDUÏM EL FOC\nAquest any pot convertir-se en el millor de la lluita contra el foc de l'última dècada. El motiu: les temperatures i les abundants pluges que, des de la passada primavera, humitegen les muntanyes.\nTORNE A VALÈNCIA\nAl cap d'un any de costós treball i anades i tornades molt llargues de València a Jaca, vaig venir a Mislata, un poble de la provincia de València a viure.\nELS IOTS AMENAÇEN AL MEDITERRANI\nUn dels grans tresors naturals de la Mediterrània, el seu praderia submarina de posidònia oceànica, corre seriós perill de desaparèixer en pocs anys. El fondeig incontrolat d'embarcacions a les Illes Balears està delmant grans extensions d'aquesta planta aquàtica, clau per a l'ecosistema marí -és vital per a la reproducció dels peixos i la conversió de CO2 en oxigen- i per al turisme: la seva presència sota el mar explica les aigües cristal·lines que cada any atrauen milers de turistes.\nEixe començament de l'any va ser extrany, vaig passar a primaria. Pati més gran, profesores noves..\nTORNAR A CASA AMB UN MAL SOUVENIR\nMacrina Camps va tornar del seu viatge a Camerun, el 2006, amb teles africanes i màscares típiques a la maleta. També amb un altre record: la malària que va contraure quan treballava en la construcció d'un hospital als afores de Yaoundé, la capital de Camerun. Ja que anava a fer una llarga estada en un país tropical, el metge li havia prescrit petites dosis de doxiciclina abans de viatjar, com a tractament preventiu.\nEM POSSE MALALTA\nUna nit no podia dormir, estava molt nerviosa. Vaig anar al metge, em varen punxar i em van dir que tenia taquicardia. Durant sis mesos mes o menys em punxàven a vore com anava.\nLA BALLENA DE NEPTÚ\nUn any més els animals inflables omplen de color el centre de Bilbao, acompanyats del Rei Neptú, el seu cavall i el seu seguici de la sabana.\nEM TRASLLADE A BENIMACLET\nPer decisions familiars ma mare va decidir que volia que ens mudarem més a prop de la meva familia paterna. I això vam fer, venint a Benimaclet.\nRES PER A GAIREBÉ NUNGÚ\nTot just uns minuts després d'abandonar la plaça, ja van arribar els ecos dels antitaurins que any rere any acudeixen a manifestar-se en l'entrada de la plaça. Així és la nostra realitat, se'ls donarà més cuartelillo als 93 individus -contados- que feien sonar els seus xiulets que als prop de cinc mil espectadors que van pagar la seva entrada per presenciar la correguda.\nCANVIEN LA CUSTODIA\nMa mare es va quedar sense treball, i per a que jo estiguera el millor possible, van decidir que anara a viure amb mon pare.\nNAIXEMENT DELS MEUS COSINS\nVan nàixer els meus consins Nando i Guille, sobre les 11:00 del matí.\nELS AFECTATS DE "PELL DE PAPALLONA" REBRAN TRACTAMENTS EN HOAPITALS PÚBLICS\nEl consell interterritorial ha aprovat que els afectats per epidermòlisi bullosa o ampollosa, «pell de papallona» o pell de vidre », reben els materials adequats per al seu tractament en els centres de salut amb finançament públic . Fins ara els pacients havien de pagar-les benes i els apòsits necessaris per tractar aquesta rara afecció de la pell que provoca que es desprengui amb el mínim frec, causant butllofes i úlceres sagnants.\nSembla ser que cada 3 minuts s'abandona un gos a Espanya. És així? Això no passaria si els ajuntaments exigissin als seus veïns tenir tots els gossos censats, portar xips i complir les normes. Ja està bé del mercadeig clandestí que hi ha a Espanya, està prohibit i no obstant això les autoritats no fan res.\nComençem l'últim any de primaria, quina pena, jo no vull anarme'n.


Sardalleida.cat | "Nova edició de l'Aplec de la Sardana a Bellpuig"\nNova edició de l'Aplec de la Sardana a Bellpuig\nLa trobada comptarà amb les cobles Reus Jove, Jovenívola d'Agramunt i Bellpuig Cobla\nEl diumenge 15 de setembre, a partir de les 12 del migdia, la vila de Bellpuig celebrarà la 31a edició de l'Aplec de la Sardana.\nCom és habitual, la Plaça Ramon Folch serà l'escenari de la trobada sardanista i comptarà amb la cobla Reus Jove en la ballada de matí i la Jovenívola d'Agramunt i la Bellpuig Cobla en la ballada de tarda, la qual s'iniciarà en el mateix indret a partir de 2/4 de 6 de la tarda.\nLa cobla Reus Jove ha preparat un repertori de 9 sardanes de compositors clàssics com Ricard Viladesau, Manel Saderra Puigferrer o Josep Capell, combinat amb compositors actuals com Jordi León o la compositora Montserrat Pujolar.\nLa Jovenívola d'Agramunt i la Bellpuig Cobla, que interpretaran un total de 17 sardanes, han escollit un programa en el qual predominen els compositors actuals i amb presència de les terres lleidatanes com Antoni Saladrigues i Òscar Barqué. La sardana que interpretaran de conjunt les dues cobles serà "Festa Major de Bellpuig" del compositor Joan Cerrada.\nL'Aplec de la Sardana és organitzat per l'Agrupació Sardanista de Bellpuig i compta amb el patrocini de l'Ajuntament de Bellpuig.


Els socialistes demanen una altra actitud a Torró amb l’accés nord a la platja i avisen que és competència de la Generalitat. | Socialistes / Socialistas de Gandia. PSPV-PSOE\nEls socialistes demanen una altra actitud a Torró amb l’accés nord a la platja i avisen que és competència de la Generalitat.\nHomeNotíciesEls socialistes demanen una altra actitud a Torró amb l’accés nord a la platja i avisen que és competència de la Generalitat.\nLa regidora del Grup Municipal Socialista i membre del consell de Gandia Protur, Diana Morant, ha valorat hui la presència de Gandia a FITUR i els anuncis que allí va fer Torró. Uns anuncis que Morant ha qualificat com “una declaració d’intencions més que uns anuncis” i als que ja ha avançat que els socialistes se sumaran.\nMorant ha centrat part de la seua valoració en tractar el projecte de l’accés nord a la platja, del que ha dit que els socialistes “donaran suport perquè és una reivindicació històrica de la ciutat que nosaltres ja vam defensar” però ha llançat dos missatges a Torró.\nPer una part, ha assegurat que la competència d’aquesta carretera és de la Generalitat Valenciana i no del Ministeri de Foment, donat que no uneix dues carreteres estatals ni dóna accés a cap port de l’estat. A més, Morant ha demanat “una altra actitud de Torró”, en referència a les seues declaracions sobre la negativa de l’alcalde de Xeresa.\nLa regidora socialista ha valorat que aquest projecte “és important per als interessos de Gandia però afecta també a altres municipis i és delicat en tant que toca zona de marjal”. Per això, ha demanat més diàleg i consens per a treure endavant el projecte.\nPel que fa al tema de Transmediterránea, Morant ha recordat que es tracta d’un projecte que va veure la llum verda durant la legislatura anterior i que va ser José Manuel Orengo qui, sent alcalde de Gandia i membre de l’autoritat portuària, va aconseguir els permisos i va deixar molt avançades les gestions.\nPel que fa a la presència de Gandia en FITUR, els socialistes es mostren satisfets pel fet de “donar continuïtat a un model ben fet i que funcionava”. Per a Morant, l’aposta de Gandia ha estat “molt digna i de molta qualitat”. A més, la regidora socialista ha agraït a Torró “el seu canvi d’opinió sobre la necessitat de que Gandia estiga present a la fira turística més important a nivell nacional”.\nMorant ha lamentat que el PP haja de fer valoracions de FITUR criticant a l’anterior govern i ha recordat que el sector empresarial turístic sempre ha estat present i treballant a la fira, i ha dit que el principal estalvi en l’edició d’enguany ha estat la reutilització de l’estand d’altres edicions, aprofitant la inversió realitzada.


Matheus Tomio: "Hi ha formes de salvar vides sense ser metge"\nAmb els 1.000 € que hem guanyat al premi de l’Start Up Programme hem pogut posar en marxa la pàgina web i fer una primera producció del braçalet. A la gent que m’ha ajudat li vaig dir des del principi que no tenia diners per pagar-li la feina, però que si em volien ajudar, els ho recompensaria més endavant. De moment, els sis integrants de Care On no tenim sou, però tenim un contracte que diu que quan comencem a facturar, el tindrem.\n2. D’on va sortir la idea de Care On?\nVaig viure al nord del Brasil amb els meus pares i el meu germà i cada dia escoltàvem notícies de pares i mares que s’oblidaven dels seus fills als cotxes, causant morts o fortes cremades. Amb el meu pare solem parlar molt de futurs projectes i ens vàrem plantejar crear algun producte perquè això no passés més. Al principi, la idea era una espècie d’imant que es col·locaria sobre els cotxes i que alertaria a tothom del voltant que hi havia un nen a dins, però no ens va semblar prou efectiva. Quan vaig començar Enginyeria al Brasil, se’m va acudir que fos un braçalet el que connectés pares i fills. Va anar evolucionant fins a convertir-se en el rellotge que és el Care On Pulse.\nVa néixer amb aquesta idea de la criança i la cura dels fills, però és un rellotge que funciona amb sensors i que pot tenir infinites finalitats. Ja tenim prototips per a gossos o per a persones amb malalties com l’Alzheimer. A més, el vendrem molt barat: per 59 € es podrà adquirir el parell de rellotges. Volem que sigui accessible a tothom, no un luxe. Tomio recollint el premi a l’Start Up Programme a Madrid\n3. Com ha estat l’experiència d’emprendre i crear la patent d’un producte?\nAra tenim dues patents, la brasilera i la internacional. No diria complicat, mai vaig tenir pressa. Crear patents vol dir molta burocràcia i és força pesat. No m’agrada, com a ningú, però és necessari. Al Brasil es diu que si treballes en una feina que estimes, no treballes, i això no és veritat. Si t’ho estimes, treballes encara més.\nNo sabem si començarem com a empresa al Brasil o aquí. És possible que ho fem aquí perquè ara tenim el suport de Cisco System, patrocinador del premi que vàrem guanyar a l’Start Up Programme. La idea és vendre a tot el món, però temptejarem els mercats dels dos països, ja que necessitem una bona inversió inicial. Port Aventura està molt interessat en comprar-ne una quantitat; als parcs d’atraccions es produeixen moltes pèrdues de nens i nenes.\n4. Has trobat altres empreses o inversors interessats en el braçalet? Sí que n’he trobat, però a partir de la inversió adquireixen un percentatge de l’empresa i et fan canviar la visió. Com a creador de l’empresa sempre els recordo que aquest producte és per cuidar i per salvar vides. Vaig trobar persones que m’oferien 300.000 euros de cop i que volien fer que la vida del rellotge fos de 6 mesos en comptes de 24. M’hi vaig negar per principis. Els diners han de ser una conseqüència, no una causa. Això és molt estressant; el producte podria estar al mercat fa mesos, però cal buscar les persones adequades. Jo em vaig vendre el cotxe i la guitarra per començar el projecte!\n5. Quines aplicacions preveus en futures versions?\nJa tenim la versió per a nens i el que eren idees per a gossos i persones malaltes ja són projectes que estem treballant. La segona versió funcionaria amb calibratge a través de mòbils. És a dir, la Care On Pulse, la versió primera i més econòmica, funciona a una distància de 10 metres. Amb la configuració a través de mòbil, funcionaria amb GPS i es podria seleccionar la distància que es vulgui. La versió que funciona amb biosensors funciona com un control mèdic. A través de vibracions, la persona que rep els avisos pot saber si el nen o nena té una baixada de sucre o mal al cor, per exemple. La versió més cara, que és per a persones grans o amb malalties com l’Alzheimer, té alarmes per recordar quan s’han de prendre la medicació i també ens ajuda a localitzar-les a través de GPS si s’allunyen. Una de les finalitats de Care On Pulse és evitar el segrest de persones. Quan ens van entrevistar a La Vanguardia un noi va comentar la notícia dient que hi hauria l’inconvenient de si algú et roba o trenca el rellotge. És important dir que això és molt difícil perquè el braçalet incorpora un cable d’acer intern que fa molt complicat tallar-lo. A més, si passés, l’altre parell del braçalet rep una vibració molt forta que vol dir que ha passat alguna cosa molt greu.\n6. Com t’ha ajudat la UVic a tirar endavant la idea?\nJo estic a la UVic per fer un programa de doble grau entre la Pontifícia Universidade Católica do Paraná, al Brasil i la UVic. Venia només a estudiar, però vaig començar també el projecte. Els professors podrien haver-me avisat que les meves qualificacions baixaven, per exemple. Però ells van entendre el projecte i s’han ofert sempre a ajudar-me.\nLa professora Elisenda Tarrats m’ha ajudat moltíssim i sempre m’ha avisat dels premis i concursos que existien. Si engegarem l’empresa a Espanya és gràcies a la UVic.\nPenso que les universitats són llocs on convertir-te en professional però, sobretot, on poder cometre errors, a diferència d’una empresa. Sempre estaré molt agraït a la universitat del Brasil i a la UVic.\nRellotge Care On Pulse\n7. Què recomanaries als alumnes que volen combinar els estudis amb un projecte d’emprenedoria?\nSi el projecte acaba sortint bé, m’agradaria ser una inspiració per als joves que tenen idees. De vegades, tens voluntat de desistir quatre cops al dia, perquè és dur. Les qualificacions poden baixar, és clar. Pel projecte, vaig haver d’anar a Madrid 4 cops i, de vegades, hi havia exàmens que havia de deixar per les recuperacions o els finals. Hi ha gent que només vol el diploma dels estudis, i està en el seu dret de voler-ho. Però, si tens una idea, fes-la realitat.\nCrear una empresa porta molta feina, però fer alguna cosa diferent és la gràcia. A mi, moltes persones em van dir que la idea de Care On Pulse era dolenta i que mai la comprarien. El més important és continuar intentant-ho.\n8. A més d’estudiant i emprenedor, has col·laborat amb els Garrins Metàl·lics i a la First Lego League de la UVic i ets professor de matemàtiques i física, entrenador d’equips de robòtica… Què t’aporta formar part d’aquest tipus d’activitats?\nEls meus pares i el meu coordinador em diuen que no tinc un focus. Jo crec que sí, que el tinc al final de tot. Vaig començar fent classes al meu germà i a alumnes amb dificultats a l’escola i m’agradava moltíssim poder repassar coneixements i, alhora, transmetre als altres que també poden fer-ho, que res és impossible. Quan vaig arribar a Vic, vaig participar a la First Lego League i em va semblar increïble veure els nens i nenes tan involucrats. A partir d’això, ara sóc professor de Robòtica al Col·legi Sagrat Cor de Vic i al Xoriguer de Centelles i m’agrada molt. El més important és que aquests nens seran enginyers, metges o el que sigui algun dia, i tindran seguretat en ells mateixos.\nUn dels projectes que volem fer a Care On és crear un espai on els nens i nenes puguin produir. Amb una petita quota econòmica, ells podrien accedir a un espai amb totes les eines i els materials necessaris i persones que els animarien i ajudarien. Transmetre coneixements, inspirar i crear un llegat és potser el que em mou més. Tal com va fer amb mi el meu avi. 9. Així, no descartes fer un màster i un doctorat i convertir-te en professor universitari?\nM’encantaria. Es pot ser inspirador en qualsevol assignatura i, fins i tot, amb els teus companys de feina. Segur que faré un màster i un doctorat, sobretot per tenir una seguretat quan presenti el meu currículum. És clar que es veurà que tinc una enginyeria i una empresa, però a mi m’agradaria ser professor. 10. Què recomanaries a un/a estudiant de Mecatrònica?\nA la UVic tenim assignatures molt pràctiques, com la de Projecte Integrador, on el professor et proposa un repte i l’has de complir. A més, els professors sempre t’animen a fer-ho el millor possible perquè si surt bé pot ser un producte de futur. Al Brasil tenim assignatures pràctiques, però no tantes com aquí.\nAls estudiants que comencin els estudis universitaris, els diria que al principi potser tindran notes baixes, però que no han de desistir; si els agrada, continuaran.\n11. I els joves no volen ser enginyers! Un article de ViaEmpresa explica que el mercat tecnològic els necessita amb urgència i que tenen només un 5% d’atur!\nCrec que hi ha feina a totes les professions. Encara que hi hagi molta feina d’enginyeries, els estudiants han de pensar en si realment els agrada, no en la feina. Penso que si fas el que t’agrada i ho fas amb el cor, tindràs sempre feina. Crec que això és el que m’ha passat a mi. 12. Com estàs vivint la teva etapa a la universitat?\nDe la UVic m’agrada molt que els professors siguin tan propers. De vegades hem fet sopars, cafès o hem quedat per parlar d’astrofísica! Això al Brasil seria molt estrany; les classes són molt més grans i els professors no saben el teu nom. Aquí, saben el teu nom, si estàs bé, t’avisen si baixes les notes o et feliciten si ho fas bé.\nQuan vaig començar Enginyeria el Brasil tenia dos objectius: fundar Care On i fer una estada a l’estranger. Primer, volia anar a Alemanya, ja que per l’origen dels meus avis conec l’idioma. Però el meu coordinador em va parlar del programa amb la UVic i em va animar a venir. Quan vaig començar, parlava molt poc espanyol i gens de català. A les classes parlaven sempre en català i no l’entenia. En aquell moment tenia dues opcions: aprendre català i espavilar-me o marxar. Vaig fer moltes classes de català! A més, visc amb els altres estudiants brasilers que van venir a Vic i compartim molts moments. Aquest tipus de programes són una gran oportunitat i jo intento aprofitar-les totes!\n13. Mentre has estat estudiant, recordes el moment en el qual vas pensar “Sí, estic on he d’estar”?\nAls meus pares els hauria agradat que estudiés Medicina però jo no puc veure sang. Quan vaig crear Care On em vaig adonar que hi ha formes de salvar vides sense ser metge. També quan vaig participar a la Jornada de Portes Obertes de la UVic d’aquest curs se’m van acostar molts pares i mares interessats pel que fem a Mecatrònica. Un nen d’uns 12 anys, a qui encara li queda temps per fer estudis superiors, estava meravellat amb una placa electrònica que li vaig ensenyar i va quedar-se amb mi una hora mentre li mostrava altres coses. Allà em vaig adonar que estava fent els estudis que m’agraden perquè jo amb 12 anys era igual que aquest nen. 14. Quins són els ingredients de la teva formació a la UVic que creus que t’han ajudat a arribar on ets ara?\nVosaltres sou molt propers: a la matrícula, l’Àrea de Màrqueting, els professors… Sou amics, família. Al Brasil, el sistema és més robòtic i la vostra proximitat és xocant. Us preocupeu de nosaltres, sigui estudiant o fent projectes. És quelcom que suma punts.\nQuan vaig arribar a Vic, no coneixia a ningú. Un dia, vaig sortir a sopar i vaig trobar un bar a prop de la Catedral que em va agradar molt, el Norton Bar. Vaig entrar-hi i vaig conèixer al seu propietari: un brasiler! Mai hauria imaginat que trobaria un brasiler aquí, i encara menys que acabaríem essent com família! Fins i tot va patrocinar les samarretes de Care On!\nMiquel Sunyer, enginyer tècnic de Telecomunicacions per la UVic, és treballador d’Endesa, nedador de travessies en aigües obertes i impulsor del projecte Vies Braves\tBerta Vilalta és biòloga per la UVic i emprenedora amb Braburus, un servei que dissenya dietes bioquímiques per a esportistes Categories\tBiociències


Més de 5.000 matriculats a Catalunya s’examinen de la selectivitat aquest dimarts – Lo Campus diari\nAquest dimarts comencen les proves d’accés a la universitat (PAU) en la convocatòria de setembre. 5.406 estudiants s’hi ha matriculat, un 73% per a fer les proves de la fase general i algun dels exàmens de la fase específica, mentre que 1.454 faran els exàmens només de l’específica. Del total de matriculats, 3.414 són de matrícula ordinària, és a dir, que es presenten per primera vegada, 291 es presenten per millorar nota i 190 ho fan després d’haver suspès algun de les convocatòries anteriors. 584 estudiants faran la prova d’aptitud personal (PAP) per estudiar Educació Infantil i Primària, dos exàmens de competència comunicativa i matemàtica que tindran lloc divendres a Barcelona.\nAquest dimarts, els estudiants s’examinaran de Llengua castellana i literatura, que serà la primera prova, Llengua catalana i Literatura, i durant la resta del dia estan programades matèries com Anàlisi Musical, Química o Dibuix Tècnic. Dimecres serà el torn, a primera hora del matí, de la Història o la Història de la Filosofia i la Llengua estrangera. La resta de la jornada i dijous, estan programades les assignatures no comunes.♦


La tornen a fer i hi tornarem a anar. Per curiositat, per veure com se l’ha fet seva el director Mario Gas i detectar les diferències amb la d’Oriol Broggi (diuen que són abismals: més auster, directe i coral). Per retrobar a l’escenari Núria Espert, que interpreta el paper de la Nawal Marwan conjuntament amb Laia Marull (a ‘Incendis’, Clara Segura encarnava les diverses edats de la protagonista). I, sobretot, per endinsar-nos novament en aquesta tragèdia de silenci, lluita i amor que mira al passat per guarir el present. Tan terrible i bella a la vegada. Tant carregada de dolor i impotència, i alhora d’una valuosa força per descobrir, entendre i superar.\nL’obra de Wajdi Mouawad és colpidora, com també ho ha estat la seva vida, marcada per la guerra al Líban i l’exili. Molts el vam conèixer ara farà 6 anys amb aquest ‘Incendis’ de la mà de La Perla 29 i des d’aleshores hi hem quedat enganxats. Ens ha atrapat amb la tetralogia La Sang de les promeses (amb ‘Litoral’, ‘Incendis’, ‘Cels’ i ‘Boscos’), l’aclamat monòleg ‘Un obús al cor’ amb Ernest Villegas o el díptic Des Mourants (amb el colossal viatge iniciàtic ‘Inflammation du verbe vivre’ i la menys reeixida ‘Les Larmes d’Oedipe’) que va presentar en persona el passat Festival Grec.\nPer més que en coneguem la història, segur que assistir a aquest ‘Incendios’ serà, com el primer cop, una experiència commovedora que ens tornarà a tocar l’ànima i ens farà reflexionar al voltant de qüestions com l’odi i la culpa per les quals no hi ha necessàriament resposta. Però això no ens impedeix cercar-la.\n‘Incendios’ es va estrenar al Teatro de la Abadía de Madrid el 2016 i, després de dues temporades a la capital espanyola i girar arreu de l’Estat (també a Catalunya), el 25 d’octubre va aterrar al Teatre Goya de Barcelona.\nEn cartell fins el 26 de novembre. No la deixeu escapar.\nIncendios. Autor: Wajdi Mouawad. Direcció: Mario Gas. Amb: Núria Espert, Laia Marull, Ramón Barea, Álex García, Alberto Iglesias, Candela Serrat, Lucia Barrado i Germán Torres. Producció: Ysarca S.L. Coproducció: Teatro de la Abadía.


LA IRRITACIÓ DEL GORIL·LA SANAT\nFrancesc Fuster Bonnín.\nJORDI: Protagonista de la història. Està enamorat de na Catalina, companya de classe. És un dels tres castigats pel professor d'educació física. És una persona nirviosa i que s'altera en un no res.\nPAU: Amic d'en Jordi i d'en Mateu que també està castigat pel professor d'educació física. Normalment es pica amb en Jordi i se'n riu d'ell, passa gust de veure'l enfadat.\nMATEU: Amic d'en Jordi i en Pau. És un dels tres castigats pel professor d'educació física. Dóna corda a en Pau perquè es piqui amb en Jordi.\nPROFESSOR D'EDUCACIÓ FÍSICA: És un home de qui es desconeix el nom. S'aprofita dels nens castigats per demanar favors exagerats que cap altre professor no ha gosat mai fer.\nCATALINA: Companya de classe dels tres castigats pel professor d'educació física. És una noia espavilada i presumida però alhora amb les idees ben clares.\nAl port esportiu, a les 10:00 del matí, dilluns, final de la classe d'educació física.\nJORDI (cridant): Pau, Mateu, voleu fer via!? Amagau les pilotes que el professor d'educació física està a punt d'arribar!\nMATEU: Jordi, ajuda un poc i deixa de cridar tant, així farem més via. A més a més, tu ens has ficat en aquest embolic!\nJORDI: I ara! Has estat tu que has xerrat amb en Pau mentre el professor explicava!\nPAU: Sí, però tu has tirat una bolla de paper al professor!\nJORDI: Ha estat un accident, anava cap a na Catalina (en Pau i en Mateu es miren i fan que sí amb el cap, com si no se'l creguessin). Bé, això no és important, el que realment és important és saber qui farà de la mascota de l'equip durant el partit de demà vespre i qui es cuidarà de mantenir el port esportiu net.\nPAU (fluix a en Mateu): I no hi ha persones disfressades de goril·la que mantenen net el port esportiu?\nMATEU: I nosaltres miram com fas les feines? És a dir, miram com reculls pilotes i neteges i animes disfressat de goril·la?\nMATEU: Venga Jordi, que tu pots!\nJORDI (cridant de la ràbia): He dit que no! Que aquí ens han castigat als tres, i els tres haurem de complir el càstig.\nMATEU (rient): Pareixes un goril·la sanat! Perquè els tres sabem que tu seràs la mascota de l'equip.\nJORDI (disgustat): D'acord, però vosaltres us encarregau de la resta!\nEntra l'entrenador decidit cap als alumnes.\nENTRENADOR: Al·lots! Ja us heu planificat? Qui serà la mascota de l'equip?\nPAU i MATEU (rient): En Jordi!\nA l'aparcament del Corte Inglés, tres hores després d'haver parlat amb el professor.\nPAU: Quin morro que té el professor! Un de mascota de l'equip, un altre a netejar el port esportiu i ara a comprar-li una olla de pressió perquè demà té un sopar.\nJORDI (portant una olla de pressió): Sí, sí... tu critica, de mentres jo em rompré l'esquena duent aquesta olla!\nMATEU: Venga Jordi! Has de posar braços per enamorar na Catalina!\nPAU: Sí, i a part, nosaltres t'ajudarem a conquistar-la si fa falta!\nEls tres nens surten d'escena parlant emocionadament de com ho faran per conquistar na Catalina, i en Jordi portant l'olla de pressió.\nAl port esportiu a les 8:45 de la tarda. El local és ple de gent a punt de mirar el partit de bàsquet. Es veu en Jordi disfressat de goril·la cridant en Pau (parlen). En Mateu va cap a ells amb una pilota de bàsquet.\nJORDI (sospira): Aaiii.. na Catalina. Quan la mir veig estrelles i un àngel desplega les ales i deixa el cel ple de claror. Aii.. Catalina (amb un to de desig).\nMATEU: Primer un rebel i ara un romàntic... mira (a en Jordi) no oblido una cara però amb la teva faré una excepció.\nPAU: Quines rialles que fas amb aquesta disfressa Jordi! Saps a qui t'asembles? Al goril·la de la selva màgica, un espectacle que vaig anar a veure a la Índia l'estiu passat. Hi havia una selva on sortien els simis amb torxes, un d'ells comandava, i amb gongs i maraques de por ens sordaven!\nJORDI: Ostres tu! Això degué ser extraordinari!\nPAU: Sí que ho va ser! Llàstima que la flama del meu pare de dir (veu greu): Coneixem un poc altres móns, es va apagar i ara es passa mirant documentals per la tele.\nJORDI: Llàstima.. Bé, vaig cap allà, ens veim més tard.\nEn Jordi anima disfressat de goril·la. Quan acaba d'animar els tres amics es retroben al lloc d'abans. En Jordi s'intenta treure's la màscara de goril·la però no pot.\nJORDI: Em vull llevar això!\nMATEU: Et vols casar ja!?\nEn Jordi es retira dels seus amics com si pensés que estan bojos.\nPAU: Mateu, hem de fer alguna cosa, demana entre el públic si tenen alguna cosa perquè en Jordi la pugui regalar a na Catalina.\nMATEU: D'acord. (se'n va cap a les grades on hi ha els assistens i demana alguna cosa. Després torna amb na Catalina.)\nMATEU (mostrant un didal de porcellana): No he trobat res més valuós que aquest didal de porcellana que m'ha oferit aquella senyora major que fa punt allà. (Fluix, a en Pau): Aquí hi ha na Catalina.\nMATEU (a na Catalina): Catalina, en Jordi et vol comunicar una cosa. Volia demanar-te a veure si vols ser la seva xicota.\nCATALINA (sorpresa): Què?\nJORDI: Que no, que no!\nCATALINA (a en Jordi): Jordi, jo t'aprecii molt, però no vull res amb tu. Però podem ser amics! (Na Catalina l'abraça i se'n va a on era abans).\nJORDI (fent un darrer intent per llevar-se la màscara i aconseguint-ho): Preferesc estar castigat i no sentir constantment la irritació d'un goril·la sanat.\nLA PANÒPLIA DE GOMINOLES\nMargalida Salas Ferrer\nWally: És el robot de la sèrie (“En Wally i els seus amics”) que mira cada dia na Laura. És molt bondadós, sempre ajuda els nins i els ensenya coses sobre la vida (és com un mestre per a ells).\nMireia: És la germana gran de na Laura i filla d’en Tor. Té dinou anys.\nLaura: És la germana petita de na Mireia i filla d’en Tor. Té sis anys i és aficionada a la sèrie d’en Wally.\nTor: És el pare de na Mireia i de na Laura. Té quaranta anys, és empresari i li encanta dir les frases sobre grans científics, escriptors, … a les seves filles i que aprenguin sobre elles. És d’Egipte i el seu president clau va ser en Hosni Mubarak, per això té a la seva sala un retrat seu.\nPere: És el millor amic de na Mireia. Té dinou anys.\nJoan: És un amic d’en Wally que col·labora en la seva sèrie.\nUn corredor llarg. Tres portes, una al centre, la de sortida i una a l’esquerra que comunica el corredor amb la cuina. A la dreta, hi ha una escala petita que du al pis superior on hi ha les habitacions. El mobiliari de la casa és d’una familia de mitjana classe. Quan comença l’obra, na Mireia és prop de la taula col·locant mantells, plats i coberts. Mentre en la sala, prop del retrat de Hosni Mubarak, hi ha na Laura asseguda a una cadira mirant el seu álbum de cromos. Na Laura col·lecciona els cromos de la sèrie d’en “Wally i els seus amics” i la portada de l’àlbum és la panoplia de gominoles que du en Wally.\nLAURA (entra ràpidament per la porta del carrer): Pare, ja ha començat la sèrie d’en “Wally i els seus amics”!! L'hem de veure!!\nTOR: Avui no pots mirar la televisió. (Mentre posa el mantell sobre la taula i comença a posar els plats i els coberts).\nLAURA (amb veu trista): Per què?\nMIREIA (alça el cap): No veus que està cansat de veure sempre el mateix?\nLAURA (a na Mireia): Calla! Que ningú parla amb tu! (Mentre, va cap a la televisió i la posa en marxa).\nTOR (en to d'advertència): T’he dit que no la posis en marxa…\nLAURA baixa el volum a fi que la televisió no molesti ningú i només la pugui sentir ella. Mentre mira la sèrie, na Mireia i el seu pare acaben de posar la taula per sopar.\nWALLY: Jo només sóc un robot de ferro per tot. Jo només sóc un robot de ferro per tot.\nMIREIA (queixant-se): Tot el temps diu el mateix. Sabem que és de ferro per protegir-se dels dolents però tots entenem amb l’àlbum que ho té tot de gominoles per lo dolç, amable, divertit i moltes coses més que té. Perquè ningú li farà mal.\nJOAN: Qui s’apunta a ballar damunt la mar?\nWALLY: Bona pregunta, Joan! Però has de saber que damunt la mar no és pot ballar i que si canvies la pregunta per: qui s’apunta a banyar-se a la mar o a bussejar o a pescar a la mar? Veuràs que moltes persones et diran que sí.\nAcaba la sèrie. Na Laura se'n va a posar-se el pijama però veu que el seu calcetí té un forat.\nLAURA: Pare, el meu calcetí, que té un forat, el podem fer servir per col·lador?\nTOR (es posa a riure): Hahaha! És clar que no petita! El tirarem al fems perquè no l’utilitzaràs pus.\nEn Pere espera na Mireia a la plaça del poble perquè avui hi ha una verbena i han quedat. El pare sempre llegeix a na Laura un article que ha trobat per internet sobre n’Albert Einstein.\nTOR: A aquest article, Albert Einstein deia: “Els grans esperits sempre han trobat una oposició violenta de part de ments mediocres”.\nLAURA (amb veu de no entendre res): No m’he assabentat de res. Sempre dius frases d’autors d’aquests que no tenen sentit. (Aconsellant-lo) Hauries de mirar més en Wally que t’ho solucionarà tot.\nTOR: La frase significa que els grans savis sempre han pensat que la gent no arribarà mai a ser com ells.\nLAURA: Aaaaaah! (Orgullosa) Bé, jo quan sigui gran seré l’excepció!\nEntra na Mireia a la cuina molt ben arreglada, a punt per anar de festa.\nMIREIA: Pare, puc anar a la plaça amb en Pere? (Molt contenta:) Avui hi ha la berbena!\nTOR: Sí! Ja saps el què et dic sempre que la vida passa però no massa si no davalles a la berbena.\nMIREIA (rient): Ha ha ha! Gràcies! Tu sempre amb les teves frases de cançons.\nTOR: Adéu filla.\nNa Mireia i en Tor s'acomiaden. Na Mireia s’en va de la casa.\nFORMATGE GRUYÉRE I RANDA DE SEDA\nJoan A. Jaume Sampol\nMercè, nina de 18 anys, fort caràcter, curiosa, d’estatura mitjana, morena i atractiva.\nÀfrica, dona de 30 anys, caràcter imprevisible, vividora, amb vicis dolents, morena.\nMiquel, home de 50 anys, caràcter tancat i nerviós, fa els comptes, cabells llargs i grisos.\nXisca, dona de 28 anys, caràcter tranquil, riallera, rossa i cabells curts.\nHome del ciri pasqual\nUn dia qualsevol, al parc més verd i asolellat de tot l’Estat, d’un país molt molt petit, trobam que aquest verd és sols de rams de flors de plàstic...\nI amb una veu molt fina, na Mercè, una nina de 18 anys vinguda del país veí, va caminant tota decidida cap al centre del parc, cercant el vertader sentit de visitar un parc, d’un país molt molt petit, d’un Estat on la gent es creu la realitat així com la hi han venuda.\nMercè(pensant): no m’hauria pogut imaginar mai fer de turista a un país com aquest, no entenc com la gent es pot creure aquestes coses, no pot ser que siguin tant ximples.....\nMentre na Mercè camina tota decidida, la gent local d’aquest país molt molt petit, la mira d’una manera rara, no és com ells....de sobte algú l’atura.\nMiquel(amb un to ofensiu): Nina!! On vas tant decidida?!? Tu no ets d’aquí, eh?\nMercè (amb cara de sorpresa): Què em diu ara? Què vol?\nMiquel: Només avisar-la que vagi alerta, no veu que pot passar-li alguna cosa?!?\nMercè (amb ràbia): Vostè no em faci els comptes eh!! Ja sé que sou diferents, però no passi pena, soc grandeta i sé el que me faig!!\nMiquel: Bé, bé...jo només volia avisar-la que vagi ben alerta, si la veuen els del ciri pasqual tendrà molts de problemes!!\nMercè (amb to de impressió): Qui?!? No havia sentit tants de dois mai!! Sé que sou ben rarets i us duen a retxa, però mai havia sentit això dels del ciri pasqual!!\nMentre mantenen aquesta conversa, n’Àfrica, una dona local que es dedica a la fotografia, de més o manco 30 anys, veu que un dels seus xerra amb una turista. Ella s’atura i entra en la discussió.\nÀfrica (energèticament): Què passa aquí?!? No faci por a aquesta nina!! No voldrà tornar!!\nMiquel: Jo només l’aviso que vagi alerta! Aquí funcionem d’una manera molt diferent als països veïns!! I ella això no ho sap!!!\nMercè: Sí que ho sé! M’he informat molt abans de venir a conèixer el que passa aquí! Com els trens, les bones idees arriben amb retard! De voltros he vengut a aprendre algunes coses!! Tant si són bones com dolentes, m’és igual!!!\nÀfrica: Molt ben dit nina!!! Però jo també pas pena de veure una turista tan sola per aquí! Necessites ajuda?\nMercè ( canvia de tema): Bé...ara que ho dius sí! M’agradaria provar els vicis d’ aquí, m’han dit que teniu una cosa....la cafeïna....?!?\nÀfrica (rient d’una manera estrambòtica): Jajajajaja nina! Vas molt directe tu!! Sí...la cafeïna, que és una droga dura, droga fina! Però també prenem altres coses, com l’èter que es un combustible irascible que crema un sol diòxid dins un cel monòxid!! En vols?\nMercè ( amb cara de felicitat): Sííí! M’encantaria provar-ho!!\nÀfrica: Idò vine amb mi, acompanya’m on faig feina....!\nLes dues se'n van ben contentes, en direcció a la feina de n’ Àfrica, una escola de disseny. Arriben i entren a l’aula d’informàtica. Allà troben una càmera fotogràfica amb trípode, l’empraran per fer-ne de les seves...\nMercè: Quina escola més curiosa, no pensava per res que estiguéssiu més avançats que noltros amb aquets temes! I quan utilitzeu aquesta càmera tan xula?!\nÀfrica: Idò....és un tema molt complicat!\nMercè ( amb veu de curiositat): Conta!\nÀfrica: Has de saber que els homes del ciri pasqual ens vigilen constantment, i ens tenen moltes coses prohibides! Hem d’estar sempre a la defensiva i vigilant! L’únic moment en què ells no vigilen és quan ja s’ha fet de nit i el plàncton s’il·lumina i canten les balenes a trenta mil quilòmetres d’aquí! Ells se’n van a escoltar les balenes, els deixen hipnotitzats i noltros aprofitam per fer la nostra!!\nMercè (veu de incertesa): De veres que em dius això?! No sabia que tinguéssiu tan poca llibertat!!\nEn dir la paraula llibertat apareix una companya de n’ Àfrica, na Xisca, que sap les intencions per les quals han acabat a l’escola de disseny aquelles dues joves.\nXisca (imperant): Què feis aquí les dues?! Alerta Àfrica que no et denunciïn per passar tant de temps amb una turista! Els homes del ciri pasqual poden posar-te en molts de problemes!! Bé, ets aquí amb ella per la cafeïna, no? Doncs anem al tema!!!\nÀfrica: Tranquil·la Xisca, aquesta gent no em fa por! Saps que queda de poc per començar la revolució!!\nXisca (cridant): Que dius tu de revolucions!!! No saps que li va passar, al darrer que intentà revolucionar-se??? Aquell pobre home que dins la roba molt secretes i amagades hi guardava poesies el van escabetxinar, a ell, la seva estirp, la seva família, el seu ca, el seu moix, sa mare,.... alerta!\nDe sobte s’apaguen tots els llums de l’escola de disseny, es fa un silenci de cementeri, es senten unes passes, com si d’una processo es tractàs. Aquestes passes cada pic es senten de més a prop, s’obri la porta de l’aula d’informàtica entra un home amb el ciri pasqual, darrera ell n’hi ha moltíssims més, cada un amb el seu ciri...\nHome del ciri pasqual: (veu greu, seriosa i precisa) Aquí s’acaba, no podeu tornar enrere. Ho sap tothom. D’aquest tema, tothom ho sap tot.\nL'ASSASSÍ TÍMID I EMPEGUEÏT\nNoelia Medina Simonet\nCAMBRER, atèn al Ferran al bar.\nPOLICIES 1 i 2, policies que arresten l'assassí.\nUn dia qualsevol de principi d'estiu, és migdia, el sol és bastant fort i fa molta calor.\nEn Ferran, un jove ros amb els ulls blaus que du una camiseta del Barça i uns calçons llargs, és al bar de la seva barriada on sempre des de fa un parell d'anys va a passar les tardes amb els seus amics després de sortir de la universitat. Aquest dia, però, hi és tot sol.\nCAMBRER: Bon dia jove, què desitges?\nFERRAN: Bon dia, una Coca-Cola, per favor.\nCAMBRER: Coca-Cola normal, Zero, Ligth...\nFERRAN: Normal. Gràcies\nCAMBRER: Molt bé jove, idó ara mateix la duc. (Al cap de cinc minuts): Té, aquí la tens. És 1'20€\nFERRAN(donant-li els doblers a la mà): Té, moltes gràcies. (Al cap de cinc minuts se'n va del bar, xerrant tot sol): Ja que és prest aprofitaré la tarda i aniré a comprar un sac de patates de 25kg, que no en tenc per fer el dinar familiar de demà i ja que hi som aniré a veure el monument que ha explicat la professora a la classe d'art.\nFERRAN va a comprar tot el que necessita, duu dues boses i el sac de patates de 25kg a la mà dreta, va direcció al parc on es troba el monument. Arriba al "Parc dels Déus", a les quatre en punt de la tarda, està bastant assolellat, s'atura davant del monument, el mira, deixa les bosses i el sac de patates de 25kg a terra i treu l'enciclopèdia de la motxilla per cercar informació del monument. De sobte sent una veu derrera del monument.\nASSASSÍ (amb veu fluixa i lamentant-se): Aaai deu meu!! No tot era físic ni mental, també era sentimental! Què he fet... Estic molt empegueït... Jo no volia arribar a aquest punt...\nEn FERRAN en escoltar aquestes paraules dona la volta al monument i veu un home molt tímid i molt trist amb roba vella, rompuda i amb un aspecte descurat assegut damunt d'una pedra plorant. En FERRAN decideix començar-li a xerrar.\nFERRAN: Bones tardes, què li passa a vostè? Esta bé? Necessita ajuda?\nASSASSÍ (amb veu fluixa i lamentant-se): Aaaai jove! He fet una cosa molt mal feta... I estic molt empegueït... No sé què fer...\nFERRAN: Tranquil home. Si vol em pot contar què li passa, potser el puc ajudar.\nASSASSÍ (com si estigués boig, comença a dir una frase bastant rara, sense peus ni cap): La roca s'obria, sonaven tambors, un goril.la vestit a davant de la cova...\nEn FERRAN estranyat d'escoltar aquelles paraules, crida la policia.\nPOLICIA 1: Policia Local, en què podem ajudar-lo?\nFERRAN: Bones tardes. Disculpi, he trobat un home darrera del monument del C\_ David Mataró, no sé què li passa, però està molt trist, no atura de dir que ha fet una cosa mal feta i no atura de plorar, pareix que està boig, podeu venir a ajudar- lo? Jo no sé què fer.\nPOLICIA 1: És clar que sí. Ara mateix venim. No es preocupi i intenti calmar-lo.\nFERRAN: D'acord. Vinguin el més prest possible, (sospira) per favor. (Penja el mòbil i sent una altra frase que el deixa totalment desorientat, no entén res).\nASSASSÍ (amb veu tímida): Dictadura: Sistema de govern en què el que no està prohibit és obligatori. Aaai déu meu! Què he fet! Estic totalment empegueït! No sé què fer!\nA l'hora i mitja d'haver cridat la policia, apareix un cotxe amb dos policies, baixen del cotxe amb aire de superioritat i s'apropen a poc a poc xerrant de les seves coses, en FERRAN no sap què fer, està nerviós, perquè se n'ha d'anar. Arriben els policies.\nPOLICIA 1 i 2 (Al FERRAN): Bones tardes, en què podem ajudar-lo?\nFERRAN: Bones tardes senyors policies, mirau, aquest home està molt malament, encara no m'ha contat què li passa, però diu que ha fet una cosa mal feta i que està molt empegueït pel que ha fet, a part de tot això és tímid. (En FERRAN mira el rellotge i veu que és tard). Mmm... Senyors policies, em sap greu, me n'he d'anar, la pena em deixa fet una puta braga i em costa partir i dir adéu.\nPOLICIA 1 i 2: D'acord jove, no es preocupi, nosaltres ens n'encarregarem. Moltes gràcies per cridar-nos.\nFERRAN està preocupat però se n'ha d'anar, agafa les seves coses i se'n va.\nPOLICIA 1 i 2 (A L'ASSASSÍ): A veure home, que li passa a vostè?\nASSASSÍ (amb veu tímida i mirada trista pareix que vol confessar-ho tot): Mmm... Mirau senyors policies... Estic molt penedit del que he fet... Però... Mirau... És que... He assassinat un goril·la del zoològic...(entre llàgrimes) jo no ho volia fer.. És que no sé que m'ha passat...\nPOLICIA 2: Miri Senyor, per ara queda arrestat i vindrà amb nosaltres a comissaria, ha comés un delicte, ara mateix ens dirà on està aquest pobre goril·la. Per altra part em fa la impressió que vostè està bastant boig, també anirà a un psicòleg perquè l'ajudi.\nEls dos policies i l'assassí van direcció al cotxe, el POLICIA 2 duu L'ASSASSÍ arrestat, boig totalment, amb la mirada perduda. Entren al cotxe i se'n van\nVÉS-ME DIENT MENTIDES MENTRE EM TENYEIXES LA CABELLERA\nMarta Martínez Reus\nMònica: Cap d’un grup de drogues del nord, que vol juntar-se amb en Joaquim per tenir més poder. Però no pot perquè na Mònica no vol en Frederic.\nJoaquim: Cap d’un grup de drogues del sud, que vol juntar-se amb na Mònica, però primer ha d’acabar amb en Frederic.\nClàudia: Enamorada d’en Joaquim i ajudant enganyada de na Mònica.\nFrederic: Ajudant enganyat d’en Joaquim.\nFrancesc: Pare de na Clàudia i propietari de la granja.\nGranja Es Burotell, en un dia plujós, dins l’ habitació de Na Clàudia, que entra tota enfadada i plorant.\nMònica: Clàudia! no em donis aquest ensurt, què et passa? No estàs bé?\nClàudia: Estic fins als nassos d’en Joaquim, és un mentider i un estúpid!\nFrancesc (senten en Francesc): Clàudia que són aquests crits? Vull descansar!\nClàudia: Shhh! (En veu baixa) Aquest imbècil estava fumant-se la nostra droga, i enrotllant-se amb una noia, ben lletja per cert.\nMònica: La nostra droga? Que li he dit que no la toqui!! Ell té el seu grup!\nClàudia : Això és només el que has escoltat? Quina amiga ets, cadascú amb les seves coses...\nNa Clàudia comença a plorar, na Mònica l’abraça mentres s’asseuen en el llit.\nMònica: Què et passa?\nClàudia: Mira que em sobren paraules, però no tenc res a dir. No vull parlar, vés a vigilar les teves drogues.\nMònica: Va Clàudia no et posis així! Posa’t guapa i agafa-ho tot, que avui vespre hi ha un trull de contrabando, un truller en el penya-segat.\nNa Mònica omple el cotxe i farta d’esperar puja a l’habitació, estira Na Clàudia pel braç, a empentes surten de l’ habitació, baixen les escales i agafen les claus del cotxe.\nFrancesc: On aneu? (Baixa el teló)\nMònica: Clàudia, aquest funda de volant de cotxe no és teva…\nClàudia: Ara sí, era d’en Joaquim, però m’ agradava , quan se n’adoni veuràs com me’n riuré. (Riuen totes dues)\nClàudia: Aquell cotxe de color verd, segur que és d’en Joaquim.\nMònica: Segur que en Joaquim està dins aquest trull.\nLa porta s’obri de cop, és en Joaquim, s’està amagant, i de sobte veu que és el cotxe de na Clàudia.\nJoaquim: Clàudia! (Na Clàudia no li fa gens de cas). Clàudia, que fas aquí? (No li fa cas). Saps…? Tothom té defectes, jo encara t’ enyor ... (Na Clàudia el mira, però no respon). Perdona’m, et necessit… (Na clàudia el besa, ell somriu i s’en va. Quan surt del cotxe s’amaga on hi ha en Frederic i parla amb ell)\nFrederic: Què? T’ha perdonat la beneita aquesta?\nJoaquim: Sí, no et preocupis aquesta m’estima, no s’adona de res. (Riuen tot dos)\nFrederic: Avui vespre vés al llit amb ella, roba-li tot el que puguis. Queda amb ella i na Mònica, fes que sembli tot culpa seva, ha de semblar que na Clàudia i na Mònica es van enfrontar, tenen molta informació, i comencen a molestar. Ho has entès bé?\nJoaquim: Na Mònica també ha de morir?\nFrederic: Joaquim és qui més informació té! Pensa-ho bé, tot per nosaltres.\nJoaquim: No et preocupis (li dóna un copet al braç), jo m’encarreg de tot (somriu).\nEn Federic se’n va i en Joaquim crida na Mònica.\nArriba la nit, en Joaquim entra a la granja.\nJoaquim: Clàudia! t’enyorava molt, podem parlar en un lloc més tranquil, pot ser la teva habitació?(Na Clàudia afirma amb el cap i l’agafa pel braç, arriben a l’habitació i s’asseuen al llit). Clàudia, t’estim, sé que m’he portat com un imbécil, però vull estar amb tu, necessit que em perdonis, tu ets tot el que el meu cos demana, no puc viure sense tu… (Na clàudia s’hi tira damunt, es besen comencen a despullar-se i passen la nit junts).\nAl matí en Joaquim veu una bossa de bolquers grossa i un pot de pintura verda d’ungles.\nJoaquim (agafant la bossa de bolquers grossa i la pintura verda d’ungles): Per què és això?\nClàudia: (Sospir) Joaquim...estic embarassada de tu, d’un mes i mig, no sabia com dir-te tot això.. (Joaquim s’aixeca ràpid). Amor meu! no et preocupis, nosaltres ens estimem i podem, junts podem!\nJoaquim: Jo no t’estim!\nClàudia: Però..Però ...no m’ho puc creure! Com has pogut! El sexe sense amor és una experiència buida!!\nJoaquim: Però com a experiència buida és una de les millors, i és la que a mi m’agrada!!\n( Na clàudia plorant, es posa dreta i se’n va a la cuina, en Joaquim li va darrera). Clàudia! Clàudia! Clàudia! no el tindràs, no?\nClàudia: Aquest nin no té cap culpa de tenir un pare com tu, ell no ha de morir!\nJoaquim: Clàudia, o ell o tot dos, però tu no tindràs un fill meu! M’ has sentit!?\nClàudia: Fora de ca meva, ara mateix!!\nJoaquim agafa un ganivet, i va ràpidament cap a na Clàudia, comencen a forcejar, na Mònica sent els crits, hi va corrent i quan veu la situació agafa l’escopeta que era prop de la porta i dispara a na Clàudia.\nEn Francesc, arriba a casa, comença a plorar. Na Mònica li dispara.\nMònica: Ara ja tenim tot el poder, no hi ha ningú que ens molesti, ja m’he encarregat d’en Frederic, tot és nostre.\nNa Mònica s’acosta a en Joaquim i el besa, mentre el teló es tanca.\nEN GEQUES CURT I VESSÓS\nMaria Triay Carbonell\nUn complex esportiu abandonat, inhòspit. Una nau industrial antiga, mig enderrocada, en obres. Ambient fred. A un costat de la sala es veuen unes escales que baixen a una piscina. Per tota la sala es veuen objectes tirats i fems.\nEntren cinc joves de la mateixa edat, d’aparença molt diferent.\nDiva (mirant-ho tot, de dalt a baix, amb els ulls com a plats, cara d’espant i de fàstic, col·locant-se un extrem d’un xal de pashmina blava sobre l’espatlla, gesticulant exageradament:) Buuuuf! Què dius que havia de ser això? A mi em fa com a por! I mira que a mi no m’espanta qualsevol cosa...eh!? (Donant-se importància) que jo vull ser cosmopolita i veure el món, eh (fent-se la interessant) Que jo vull ser un Pink Floyd, que ja he vist de tot ! Però és que això... Què heu dit què havia de ser això?\nMacarra (xulet, irònic, amb pinta de passar de tot): Tan guay com ets i no ho saps? Això era una antiga fàbrica que hauria d’estar protegida. Però en lloc d’això, els quatre cacics del poble van decidir que hi farien un complex esportiu xupi pandi. (Enfadat:) Au, aquí, enmig del no-res, perquè pensaven que seria fantàstic pel turisme i què hi vendria tot Déu, i ja veus, amb tot aquest rollo de la crisi, ha quedat a mig fer... (Sarcàstic:) Raaaaaro, eh? I ara, ni fàbrica protegida, ni complex esportiu ni res de res... Ara bé, ells s’han fet d’or, segur! (Agafa un bòtil de vi de cinc litres i en beu un bon glop, el deixa a terra, es torca la boca amb el braç i amb actitud desafiant i macarra diu). Pssè, què m’és igual, eh ?Jo només ho dic... (Adreçant-se-se a la noia:) Senyora, com se pot imaginar tot això a jo me sua soberanament sa polla....\nLíder (decicit): No, a veure, igual no ens és! Que si no, no hauríem vengut! Mirau això! (Assenyala el seu voltant, ple de porqueria). Si és que està fet una merda, (molt enfadat:) què ara ho empren d’ abocador de fems! (Agafa un objecte qualsevol del terra:) Què putes hi fa una llauna de sardines aquí tirada?\nPoruc: Sí.. a mi no em fa gens de gràcia, alerta a tocar segons què, que aquí podem agafar de tot, una infecció, o el tètan...\nGracioset (girant els ulls, irònic): Sí, sí... o l’ ebola, no et fot?\nLíder (impacient): Mem, alguna cosa hem de fer! (Mira el poruc:) Per on començam?\nPoruc (nerviós): Eh...ai no ho sé! (Apurat:) Mmm...agafam els sprays, entram a la piscina i feim la pintada. (Espantat:) Pe-però això ha de ser ràpid! Què si ens apleguen, l’haurem cagada!\nMacarra (amb prepotència, mirant el poruc): Tu sí que ets un cagat! No remuguis tant! I què ens han de fer? O no tenim dret a queixar-nos?\nDiva: Venga va! Ja donaré jo el sus! Que estau aquí plantats, molt de xerrar però ningú s’ anima! (Agafa la seva bossa, l’ obri i en treu un esprai. Decidida, es dirigeix cap a l’ escala. Desapareix dins la piscina. Se sent una veu en off:) Veniu o què? Això no ens ho podem pensar gaire, ens hi hem... de tirar de cap! (Riu de la seva pròpia gràcia).\nTots miren cap a la piscina, dubtant.\nGracioset (agafa el bòtil de vi i en beu un glop. Amb gest polissó, es dirigeix als seus companys i diu:) Que ens tirem de cap diu, no idò (pega un cop de colze al macarra, li fa l’ullet i un gest amb els dits com indicant un joc de paraules diu) jo si em tir a la piscina, la deix embarassada....\nTots riuen la gràcia, menys en Poruc què es toca la cara, ansiós.\nPoruc: Buff, jo no ho tenc gens clar, voleu dir que ara ens hem de posar a fer pintadetes, jo crec que m’ estic rajant....\nLíder: (molt impacient) Ja hi som! És que ets més poruc... au venga, tira! Que val més fer i penedir-se’n que no fer i penedir-se’n!\nTots quatre segueixen l’al·lota i desapareixen dins la piscina.\nMiquel Jaume Monrroig\nMIREIA, és la noia d’en Pau\nPAU, és el noi de na Mireia\n(Són cinc amics que van junts de viatge)\nPasseig (davant l’hotel, a primera línia de la platja)\nÉs ple hivern. Cinc amics viatgen a Mallorca per practicar la pesca esportiva anomenada “surf-casting”.\nToni (ansiós mirant l’hotel): Quina passada, mirau a quin hotel ens allotjarem!!\nMireia: Oh sí la veritat és que és molt gros i bonic.\nPau (nerviós): Enga deixau de mirar l’hotel i ajudau-nos a jo, en Biel i n’Alba a carregar el material de pesca!!\nToni: Sí, tranquil tens raó. Enga Mireia agafa la cadira de platja i els peus d’esca.\nBiel (adolorit): Ahh..!! Quin mal que m’has fet Alba!\nAlba (sorpresa): Què passa?\nBiel (indignat): Què passa?... Que quan has tret els peixos de plàstic ha caigut un “rapala” al terra i l’he trepitjat!!\nAlba (amb cara de pena): Em sap molt de greu Biel ha estat sense voler en tenir l’habitació et posaré un poc d’aigua fresca\nBiel: Tranquil·la, ja està, no passa res.\nEntren tots a l’hotel i van cap a l’habitació.\nPau: A on vas Toni?, agafa l’ascensor que estam al quart pis i no podràs dur totes les canyes a peu.\nToni: Però no veus que no hi cabran, són molt llargues.\nAlba: Que sí Toni ara t’ajud.\nEls altres van per les escales, i en Toni i n’Alba per l’ascensor amb les canyes.\nAlba (espantada): No pot ser veritat....\nToni (exclamant): Déu de l’univers, no em diguis que em deixes aquí tirat i aquí tirat!!\nAlba: Basta Toni, ens hem de posar tranquils i pensar...l’ascensor s’ha aturat però segur que hi ha una solució.\nToni (acota el cap i mira cap els botons de l’ascensor): Alba! Nosaltres som inútils! Aquesta canya l’hem posada devora el botó que fa aturar l’ascensor i s’ha moguda i segur que ha pitjat el botó.\nAlba (amb cara de contenta): Oh quin alè!!\nPasseig (davant la platja)\nArriba el primer vespre i van tota la nit a pescar a la platja de davant l’hotel.\nBiel: Mireia no tiris el fil tan enfora que les dorades piquen a prop.\nMireia: Bé ara ja està, a la pròxima ja el tiraré més a prop.\nPau (animat): Enga nois feis via tots a tirar les canyes que avui fa molt bon dia, poques ones, marea alta...això anirà perfecte avui.\nTotes les canyes són dins l’aigua i s’asseuen tots a observar i esperar si pica algun peix.\nToni: Jo trob que podem començar a sopar.\nAlba:Sí!, ara vaig a agafar la giradora i el fogonet i començaré a fer la truita.\nToni: Perfecte! Jo organitzaré per fer el pa amb oli.\nPau: Saps què Mireia?\nPau: Tens unes pipelles molt boniques i em recorden una cosa que em va passar. Vaig anar a la Costa Blanca i vaig mirar dins una cova, hi havia una pipella! Tan guapa com la teva!\nMireia (fa una cara estranya): I a què ve això ara?...però bé moltes gràcies, tu tens uns ulls molts bonics!\nPau: (enamorat): Oooh…gràcies.\nToni: El sopar ja està llest veniu tots a menjar!\nBiel: (emocionat): Heee!!! Mirau la meva canya com piquen...Heee!!\nAlba: Segur que aquest peix és gros!! Recull fil d’apresa!!\nBiel: (S’aixeca i corre cap a la canya): Ja està!! Quina putada m’ha tallat el fil.....\nJa és la una de la matinada i la temperatura és de 4 graus.\nToni: Atxem! Bff…no puc més de fred!\nAlba: Sí, fa molt de fred i no pica cap peix.\nBiel: Jo crec que ens n’hauríem d’anar d’aquí perquè agafarem tots un constipat. (sospira) Atxem!...Atxem!\nPau (desepcionat): Sí!, Aquesta platja no m’agrada gens no hi ha ni un peix, ni una vegada he rodat el rodet!\nToni (Vacil·lant): Ai,ai,ai...som jo amb la bicicleta que faig rodar el planeta... Hauria valgut més així que no rodar el rodet de la canya.\nMireia: Sí Toni jo pens que aquí a Mallorca hauríem d’haver vengut amb les nostres bicicletes i fer-nos tota l’illa.\nToni: No passa res, l’any que ve ho farem....Atxem!\nBiel: Enga que ja ens hem refredat, anem a fer una volta pel passeig Toni.\nEn Toni i en Biel van a fer una volta sols.\nBiel: Saps què m’ha dit en Pau de tu?\nBiel: Que ets un egoista, i un panxacontent, i que no has ajudat gens a portar material.\nToni (enfadat): A sí!!! Ja veuràs en arribar li deixaré les coses clares!!\nBiel: Vols un consell?...perdona sempre el teu enemic. No hi ha res que el faci enfadar més.\nToni: La veritat és que tens raó...Atxem!...Atxem!...Atxem!...ja està no puc més, avui ens hem refredat tots. Jo vaig cap a l’hotel!\nBiel (pensant): Millor, segur que demà serà un altre dia.\nEL MISTERI DEL PAPER HIGIÈNIC\nSantiago Martín Caña\nTONI, és un jove arrogant que cerca feina.\nGITANA, té poders màgics.\nSENYOR MATUTES, president d’una important empresa farmacèutica.\nPERTORBAT, no està bé del cap i sempre va gat.\nPàrquing de l’aeroport\nTONI(xerra per telèfon): Si, acab d’aterrar senyor Matutes (un segons més tard), no es preocupi senyor, arribaré a l’hora estipulada, (silenci) sí senyor, ja sé que fa una excepció i no el decebré en absolut, gràcies senyor Matutes per donar-me l’oportunitat de fer aquesta entrevista, significa molt per jo...(pi pi pi, senyal tallada, penja es telèfon). (Cridant)Taxi, Taxi! (un taxi s'atura uns metres més enllà, just quan arriba a l’altura del taxi una gitana se li avança i es disposa a obrir la porta) Escolti vostè (enrabiat) aquest taxi l’he cridat jo i és meu!\nGITANA: Ai paio, tinc el papa a l’hospital, deixa’m aquest per jo, au va, paio.\nTONI: M’importa un pebre la mama, el papa i l’esperit sant, aparti d’aquí li he dit (agafa del braç a la gitana i l’estira cap a darrera allunyant-la de la porta del taxi).\nGITANA (indignada): Ai! Mira’l el paio! “MALAJE, MÁS QUE MALAJE” (agafa un trosset de paper higiènic, murmura unes paraules, li fot una escopinada i li fica dins la butxaca sense que en Toni se n’adoni).\nTONI (entra dins el taxi): Al “Tretze Rue del Percebe” aviat si us plau!\nTAXISTA: Ipso facto! (De sobte apareixen un munt de cotxes i el pàrking es col·lapsa; renega en veu baixa) Merda! D’on ha sortit tota aquesta cotxada?!!\nTONI (quasi tremolant): Perdoni que li sap greu pujar un poquet la calefacció? Fa fred de neu aquí dins!\nTAXISTA: És clar que sí un momentet...(Fa girar la roda de l’aire i se sent un renou sospitós): crek crak. Vaja! Precisament ara!\nTONI: Què ha estat?\nTAXISTA: Disculpi però crec que hem perdut la calefacció.\nTONI (li surt fum de la boca quan parla): Coses que passen. (Impacient i una mica emprenyat) Quin temps estarem a arribar? Encara no hem sortit del pàrking i vaig a una entrevista de feina molt important, sap? (El termòmetre del cotxe indica deu graus).\nTAXISTA: No puc controlar el tràfic sap? I a més és difícil fer res amb aquest fred!!\nTONI: Sí ja, les coses no són fàcils per ningú dins aquest iglú però jo no estic per pardalades ara!\nTAXISTA (emprenyat): Si no li agrada baixi! Són vint euros!\nTONI: I una merda! Deu li basten! (tira un bitllet per damunt l’esquena del taxista i surt del taxi. De sobte el cel es tanca i comença a ploure. En Toni intenta tornar a entrar al vehicle però el taxista ha tancat les portes i el mira des de la finestra amb una rialleta a la cara i li fa un gest amb el dit). Cabrit!\nBotiga de l'aeroport\nToni entra en una botiga de l’aeroport i troba un pertorbat amb un cistell a la mà esperant el seu torn.\nTONI (es dirigeix cap al pertorbat): Que em podria indicar com arribar...?\nPERTORBAT: És la fi del món!! (Interromp) S’acosta sap? I quan s’expandeix el cos estel·lar rebenta i esquitxa! (el mira fixament). Unes monedes? (remena el cistell).\nTONI (se posa la mà a la cara): Ai mare! Sí sí estam fotuts, perdoni fris un poc.\nPERTORBAT: Fa olor de malefici (glopeja d’una botella de vi i li acosta al nas).\nTONI: I tu fas olor de claveguera! Vés a la merda! (Surt de la botiga).\nPERTORBAT: Ja està tot dit, però com que ningú no escolta cal tornar-ho a dir: És la fi del món!!!! (Crida des d’enfora).\nPàrking de l’aeroport. Han passat dues hores, en Toni xerra per telèfon.\nSENYOR MATUTES (enfadat i mirant un microscopi): Arriba tard.\nTONI: Em sap greu senyor Matutes, una sèrie de desgràcies una darrera l’altra...\nSENYOR MATUTES (interromp): Excuses! Ja m’ha fet anular la meva cita amb el massatgista (enfadat) i sàpiga vostè que és quasi impossible aconseguir una sessió amb en Sandro, és un dels millors de la ciutat. La puntualitat és un requisit indispensable si fa comptes treballar en aquesta empresa farmacèutica, no sé què s’ha pensat però som molt seriosos aquí!\nTONI: Si senyor Matutes, disculpi senyor Matutes.\nSENYOR MATUTES: Bé, crec que ja tinc totes les dades que volia (sentencia).\nTONI: Però l’entrevista?\nSENYOR MATUTES: Tenim el seu currículum, l’estudiarem i el cridarem.\nTONI: Deixi que li expliqui...\nSENYOR MATUTES: Gràcies, el cridarem.\nTONI: Perfecte. (Penja).\nEs troba amb la gitana.\nTONI: Tu! Tot es culpa teva!\nGITANA: Com te va el dia? (rient maliciosament).\nTONI: Que m’has fet? Bruixa!\nGITANA: Si senyor! I ja no en queden de tan bones com jo.\nTONI: Ja m’has arruïnat el dia, desfés lo que hagis fet i ràpid!\nGITANA: No serà tan fàcil, tot té un preu.\nTONI: Cag en tot, quant?\nGITANA: Mil eurets.\nGITANA: I una disculpa, clar.\nTONI: Mala pu...\nGITANA: Que dius res?\nTONI: No no, perdona’m, anem a un caixer.\nDeu minuts més tard i mil euros menys després.\nGITANA: Tanca els ulls i repeteix: “jo només vull ser un trosset de natura en miniatura” deu pics.\nTONI: Quin doi! Ni de conya!!\nGITANA: Tu mateix, però la mala sort et perseguirà per sempre.\nTONI: Val val, d’acord. Jo només vull ser un trosset de natura en miniatura, jo només vull ser un trosset de natura en miniatura, jo només vull ser un trosset de natura en miniatura, jo només vull ser un trosset de natura en miniatura...(va repetint, mentrestant la gitana li treu es trosset de paper higiènic de la butxaca i desapareix).


Cariopsi - Uniopèdia, el mapa conceptual\nCariopsis de blat i dacsa Cariopsi és un fruit sec indehiscent propi de la família de les gramínies o Poaceae.\n17 les relacions: Aqueni, Blat, Bràctea, Carpel, Cereal, Dacsa, Dehiscència, Espícula, Fruit, Lípid, Llavor, Midó, Ordi, Pericarpi, Poàcies, Proteïna, Sistema tegumentari.\nNou!!: Cariopsi і Aqueni · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Blat · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Bràctea · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Carpel · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Cereal · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Dacsa · Veure més »\nfol·licle d'''Asclepias syriaca'' mostrant les llavors a l'interior. Dehiscència en biologia, i especialment en botànica, és l'obertura d'un òrgan tancat perquè en pugui sortir el contingut quan arriba a la maduresa.\nNou!!: Cariopsi і Dehiscència · Veure més »\nright En botànica, l'espícula és la inflorescència característica bàsica de les poàcies o gramínies i de la família de les ciperàcies.\nNou!!: Cariopsi і Espícula · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Fruit · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Lípid · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Llavor · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Midó · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Ordi · Veure més »\nEsquema d'un fruit:1: endocarpi 2: llavor 3: mesocarpi 4: epicarpi El pericarpi és la part del fruit que és al voltant de la llavor.\nNou!!: Cariopsi і Pericarpi · Veure més »\nLes poàcies o gramínies (Poaceae o Gramineae) són una família de plantes herbàcies o llenyoses de l'ordre de les Poales; constitueixen la branca arcaica de les angiospermes.\nNou!!: Cariopsi і Poàcies · Veure més »\nNou!!: Cariopsi і Proteïna · Veure més »\nEl sistema integumentari o de coberta d'un animal està constituït per la pell i altres estructures derivades com el pèl, les escates les ungles i les glàndules sudorípares.\nNou!!: Cariopsi і Sistema tegumentari · Veure més »


Eleccions legislatives a França: la prova de foc per a Macron | NacióDigital\nEleccions legislatives a França: la prova de foc per a Macron\nLa República en Marxa, la força política del nou president, apareix com a favorita per fer-se amb una majoria de l'Assemblea\nper Pep Martí , 11 de juny de 2017 a les 07:55 |\nEmmanuel Macron a l'Elisi, en una imatge d'arxiu | elysee.fr\nDesprés de la seva elecció presidencial, arriba la gran prova de foc per al nou president de França, Emmanuel Macron. Aquest diumenge té lloc la primera volta de les eleccions legislatives per renovar l'Assemblea Nacional. El cap de l'estat ha aplegat entorn seu un ampli ventall de figures i grups polítics, de l'esquerra moderada al centre dreta, integrats en el govern del primer ministre Édouard Philippe. Les enquestes assenyalen les forces de Macron com a clares favorites.\nHi ha 577 diputats en joc, un per cada circumscripció. Si no s'obté la majoria absoluta avui, passen a la segona volta del diumenge vinent, 18 de juny, els dos candidats més votats i els qui assoleixin el 12% del cens electoral del districte. El que pot facilitar eleccions triangulars en molts districtes.\nEl macronisme va a per totes\nMacron ha convertit la plataforma que va crear, En Marxa!, en La República en Marxa, que integra exsocialistes, figures de dreta moderada i centristes diversos, entre ells els del Modem de François Bayrou, integrat en el govern coma ministre de Justícia. El senyal més clar de la transversalitat del macronisme és que qui oficia de cap polític de campanya és el primer ministre Philippe, que prové d'Els Republicans, el partit de la dreta.\nLa dreta, ferida\nEls Republicans han patit desercions cap al camp del nou president, que atreu els conservadors amb el seu missatge liberal favorable a l'emprenedoria i els negocis. Amb tot, les enquestes donen a la formació fundada durant la presidència de Nicolas Ssarkozy la segona posició. François Baroin, un dels barons de la dreta, dirigeix la campanya de la formació, que té la voluntat de forçar una cohabitació amb el president de la República. És a dir, tenir la majoria de l'Assemblea i assumir el govern.\nEl Partit Socialista, en dificultats\nCom li passa a Els Republicans, l'altre gran partit tradicional, el PSF, pateix també la irrupció i el triomf de Macron. En el cas dels socialistes, encara més ja que molts dels dirigents de la plataforma presidencial havien estat membres o propers al PSF. El partit que ha governat França en l'anterior legislatura apareix avui com l'encarnació del passat i troba dificultats per defensar el seu espai. El dirigeix en aquesta batalla el seu primer secretari, Jean-Christophe Cambadélis.\nJean-Luc Mélenchon a la baixa\nLa França insubmisa, el moviment liderat per Jean-Luc Mélenchon (20% a la primera volta de les presidencials), vol encarnar l'opinió més a l'esquerra, la que no se sent seduïda per la música ni per la lletra de Macron. Cap sondeig li dona un resultat similar al que va obtenir en la cursa per a l'Elisi. El caràcter difícil de Mélenchon -amb relacions complicades amb el Partit Comunista, amb els Verds...- tampoc ha facilitat aplegar altres grups de l'esquerra.\nEl Front Nacional vol capitalitzar el vot de les presidencials\nMarine Le Pen ha llançat tota l'estructura del seu partit, el Front Nacional, a la cursa. Vol capitalitzar al màxim el bon resultat obtingut en l'elecció presidencial: pas a la segona volta, deu milions de vots i un 35% de percentatge. El Front va sortir de la batalla de l'Elisi amb un regust amarg perquè algunes enquestes li atorgaven un resultat superior al 40%. Ara vol entrar amb força a l'Assemblea, però no ho tindrà fàcil.\nEleccions franceses 2017, Internacional, Emmanuel Macron, Marine Le Pen, Assemblea Nacional, eleccions franceses 2017, França\nPer Antoni Ferret el 11 de juny de 2017 a les 16:09\nMolt males perspectives, però esperem a saber els resultats.\nvisca la marsellaise\nPer Anònim el 11 de juny de 2017 a les 16:06\nFransa es un eixemple clar de la devallada d'Europa! els francesos semblan tan perduts com els espanyols, no tenen cap politic que inspiri confiansa i professionalitat! han votat a un home que: 1- No té un programa politic solid, era un militant del partit socialista i ha "muntat" un partit semblant a Podemos, que a Espanya ha provat ser un partit que va segons a on bufar el vent, un parti d'estirar i arronsar" 2- No té una gran experiencia de govern, ministre d'economia durant dos anys, es un amic de les finances.... 3- La seva vida privada es molt extranya, casat amb una dona 25 anys mes gran qu'ell, la seva profe de teatre a l'institut amb la que va mantenir una relació abans dels 18 anys... per mi es una mica quinqui, no sembla un tio normal sino un que té una visió friky de les relacions personals! a mi personalment em fa pensar.... en un altre pais a ella, com a mestra, l’hagessin suspés immediatament per tenir relacions amb un menor I trencar el codi de conducte: les relacions personals entre alumnes I profesors es limitan a la educació, mai van més enllá…. Conclusió: pobre Fransa jo crec que en Macron portará a Fransa més avall que l'Hollande, i en Macron va guanyar perque la dreta de Fillon ha resultat corrupte i la esquerra de Hollande-Valls un desastre de ja fa molts anys..\nNi Dalí podria ser tan surrealista\nPer Anònim el 11 de juny de 2017 a les 12:49\nI dir que el poder Francès ens segueix colonitzant...


cinc cèntims: POBLENOU BEER FESTIVAL - 01/07/16\nPOBLENOU BEER FESTIVAL - 01/07/16\nEl reconeixement del panorama cerveser català, per qualitat i gosadia, s’ha consolidat més enllà del nostre modest territori. L’aparador de la inigualable Fira de Cervesa Artesana del Poblenou constata l’orgull d’alguns productors catalans, però també reserva un bon espai a cerveseres estrangeres, alternatives i excepcionals.\nEl tast inaugural ens duu al repertori ecològic de Brunehaut, la cervesera belga d’abadia ens ofereix una blanche de 5% per a estrenar-nos amb bon peu.\nEns acostem a Hernani per a deleitar-nos amb la collita de Basqueland. Ens recomanen la seva IPA més popular, la Imparable: exòtica i tropical, amb evidents notes de pomelo, papaya i pinya.\nEls insòlits representants grecs de la Fira es mereixen una especial atenció. Septem, en referència als set dies de la setmana (‘every day has its unique taste’), ofereix les seves millors versions dels dilluns (Monday’s pilsner) i un sorprenent bonus impossible: una vuitena oportunitat, més enllà del diumenge, l’aromàtica 8th Day.\nLa Fira, com sempre, garanteix el bo i millor, en un marc immillorable: al parc que s’estén als peus de la Rambla del Poblenou, a dues passes de les platges del Bogatell i la Mar Bella.\nAmb la recent inquietud del polèmic Brexit, els escocesos de Tempest pretenen seduir l’onada proeuropeista amb una gloriosa selecció cervesera. El crit d’auxili de la seva magnífica black IPA sembla prou elocuent: ‘In the dark we live’.\nLa implacable canícula estival s’ha instal·lat gustosament damunt la Fira, per això decidim refrescar-nos a la ‘Porta de la Costa Brava’. La cervesera Marina, des de Blanes, ens acosta la meravellosa cala s’Aguia en format cervesa refrescant i lleugera, per a alleugerar vespres sufocants...\nBarcelona també té una representació fabulosa; BIIR ha carregat l’estand amb beuratges sorprenents, com la session IPA Melon Bomb, la Macchiato black IPA, o l’Experimental wit-weiss... Però l'encisadora Oude Gueuze em fa l’ullet i s’apodera del meu judici: una làmbica poderosa i concloent, autèntic ‘xampany de Brussel·les’.\nEl luxe escocès es complementa amb Wooha, que ens suggereix ‘get a little Wooha tonight!’. Som fàcils de convèncer, i molt complaents quan cal, així que els reclamem una saborosa porter...\nL’idil·li entre la Reptilian vendrellenca i la Fira és inqüestionable. L’Isaac suporta la primera línia de foc, amb les seves creacions tant desconcertants com espectaculars, i ens omple el got amb una brown ale contundent, i força escumosa, amb sirope de vainilla i llimes de xocolata!\nSegons la tradició gallega, un matrimoni amb fills, però sense filles!, pot quedar marcat per un estigma maliciós que converteixi al marit en home llop. Per si de cas, abans que algú m’interrogui, m’escapo de la Fira amb una Lobishome IPA de la cervesera Menduiña de Pontevedra. Tinc prou marge, fins el dia 19 no hi ha Lluna plena...


Setmana Santa de Tarragona: QUIN TEMPS FARÀ AQUESTA SETMANA SANTA?\nEncara és molt aviat i molt poden canviar les coses, però els pronòstics meteorològics a 15 dies vista són molt favorables per a la Setmana Santa tarragonina.\nÉs l'altre temps dels confrares. El meteorològic. El que ve provocant massa mals de cap als últims anys i potser el que més preocupa cada vegada que arriba la Setmana Santa.\nSi recordeu el passat 2013, es va suspendre el Viacrucis del Serrallo, la Processó de Dimarts Sant dels Natzarens i finalment, no es va poder acabar la Processó del Sant Enterrament del Divendres Sant.\nA 15 dies vista, el compte enrere ha començat. I les pàgines amb els pronòstics del temps ja es guarden en favorits. I què diuen aquests pronòstics si els consultem ara? Doncs que serà una Setmana Santa de sol. Una cosa que sembla increïble.\nEntre molt de sol -en el millor dels casos- i núvols amb sol -en el pitjor-. Així pinta el temps per a la web accuweather, que de moment és l'única que, encara que amb previsions automàtiques generades per ordinador, arriba fins a la Setmana de Passió.\nCaldrà esperar per veure si aquests primers pronòstics, encara molt arriscats, es compleixen i si, finalment, la ciutat i els confrares poden tenir una Setmana Santa sense paraigües.\nEl temps des de Diumenge de Rams a Dissabte Sant. www.accuweather.com (30.març 2014)\nPublicat per Setmana Santa TGN a 19:39


La distribució de caixes-niu i menjadores per a pàrids – Ramon Fortià – Paisatges\nAprofitant els arbres que hi ha a la zona, sempre que ens és possible instal·lem al sector caixes-niu per facilitar la nidificació de les mallerengues. En alguns casos això ha sigut exitós, malgrat que en d’altres hem constatat la ocupació d’aquestes caixes per rosegadors els quals, per poder-hi accedir, fins i tot són capaços de ratar i eixamplar l’orifici d’entrada de ciment.\nTot sovint situem també menjadores, on a banda de les mallerengues hem observat que hi van altres ocells o fins i tot rosegadors. Posar menjar als ocells en punts que per ells acaben essent ja habituals, ens serveix de retruc per poder-hi prendre excel·lents fotografies, les quals ens serien molt difícils de fer atès el comportament extremadament inquiet d’aquestes petites aus.\n07 febr. 2014 sense comentaris


La col·lecció «Clàssics a Mida», aquesta selecció il·lustrada que ja arriba a la trentena de de títols, continua enriquint la seva proposta amb dues incorporacions de luxe: Els millors casos de Sherlock Holmes, una selecció de textos protagonitzats pel detectiu més famós de tots els temps, i Donetes, un relat que mai no deixa de captivar, amb quatre germanes inoblidables.\nDe les nombroses aventures ideades per Arthur Conan Doyle, aquest volum dedicat a Sherlock Holmes recull sis obres que fan un recorregut per trenta anys de serveis en defensa de la llei i de l’ordre, com a assessor de la policia, la qual sempre supera en talent i en sagacitat. Cap crim no queda sense resoldre si ell s’encarrega d’investigar-lo per esbrinar-ne els misteris. I alhora coneixem els personatges que van marcant la seva vida: el seu inseparable amic, el doctor Watson; el seu germà Mycroft; el seu amor ideal, Irene Adler; i el seu acèrrim enemic, el professor Moriarty, amb el qual mantindrà una mortal baralla a la vora d’una impressionant cascada a Suïssa.\nEn aquest recorregut per les aventures hi ha les que el mateix Conan Doyle considerava les seves preferides, després que el 1927 el diari The Strand convoqués una competició entre els lectors per veure quines podien ser les més valorades per l’autor. «El gos dels Baskerville» és una d’aquestes i la resta proporcionen una visió completa d’una sèrie que es va desenvolupar durant quatre dècades: «Escàndol a Bohèmia», «La Lliga dels pèl-rojos», «El problema final», «La casa buida» i «La seva última salutació».\nLes il·lustracions de Davide Ortu arrodoneixen el llibre, fonamental en qualsevol biblioteca.\nUna altra novel·la obligatòria en el cànon va ser escrita l’any 1868 per Louisa May Alcott i està protagonitzada per quatre germanes: la Meg, la Jo, la Beth i l’Amy. Amb el títol original de Little Women, el més habitual en català es trobar-la com a Donetes, considerada, durant anys, com «la primera novel·la juvenil per a noies», però que s’ha convertit en una obra per a totes les edats, que no ha perdut mai el favor de la crítica i el públic, i per la qual escriptores com Margaret Atwood o J. K. Rowling han manifestat la seva admiració.\nNo era gens fàcil convertir el dia a dia de quatre noies americanes de classe mitjana en una aventura, però Donetes continua sent tan innovadora i revolucionària com quan Alcott la va escriure. I en el centre del seu plantejament hi ha, sens dubte, la qüestió dels drets de les dones i del seu paper en les societats modernes.\nAquesta adaptació ha estat il·lustrada per Begoña Fernández, amb una introducció i un apèndix a càrrec d’Ana Alonso.\nAquí podeu veure tots els títols d’aquesta col·lecció.\nArthur Conan Doyle, Clàssics a mida, Donetes, Lou May Alcott, Sherlock Holmes


Carnet CE a Vidrà - FOR VIA, Formació Viària\nCarnet CE a Vidrà\nDescobreix que facil és treure't el Carnet CE a Vidrà amb FOR VIA autoescoles. Disposem de diversos centres a les comarques Gironines. Amb FOR VIA, tot són avantatges: aula online, formació personalitzada i facilitats de pagament. La millor opció per obtenir el Carnet CE a Vidrà\nTreballem una formació de qualitat i als nostres centres trobaràs un equip de professionals compromesos i dedicats al teu aprenentatge. Uns formadors amb experiència que sabran transmetre't les millors indicacions i donar-te tot el suport necessari per aconseguir el teu objectiu.Estas interessat en el Carnet CE a Vidrà? FOR VIA Formació Viària és la teva autoescola de confiança.


DONES SALVATGES -MARCÒLIC -ALPINA. MARTORI, MARINA. 9788480904643 Llibreria Altaïr\nDONES SALVATGES -MARCÒLIC -ALPINA\nUna novel·la negra ben tramada, ben lligada, seductora, sensual, sexual... plena de mitologia, de secrets, de coses que no són el que semblen i de dones poderoses, fortes, lliures i salvatges. Dones que han estat tapades per la societat, la història i la religió al llarg dels segles però que han sobreviscut explicades a través dels mites, de les històries, de lart i els llibres i que continuen sent la llavor de la dona salvatge actual. La dona, qualsevol dona, lligada als instints, a la natura, a la passió, a lamor, a la vida i també... a la mort.\nPER PUR PLAER -MARCÒLIC -ALPINA\nPER PUR PLAER és una novel·la eròtica. O més que una novel·la, un recull de contes, microcontes, imatges, poemes, jocs de paraules i intercanvis dallò més eròtics. Un recull de textos i imatges destinats a fer-te somriure, a pujar una mica la temperatura i a fer-te gaudir de la lectura, del joc, de la fantasia, de lerotisme i de les ganes. Això si, sense cap pretensió. Només ...\nM'HA POSAT A CENT EL TEU CONSOLADOR VERMELL -MARCÒLIC -ALPINA\nM'ha posat a cent el teu consolador vermell és una segona part. La segona part de M'ha posat a cent que no portis calces. Les pots llegir una darrera l'altra o per separat. Aquesta, la que tens a les mans, es gamberra, molt pujada de to, marrana (una mica) i divertida (molt!) Més que la primera! Una novel·la sobre una escriptora en crisis, un gay que es casa i una adicta al iog...\nM'HA POSAT A CENT QUE NO PORTIS CALCES -MARCÒLIC -ALPINA\nLa novel·la més gamberra, divertida i sonada de tota la col·lecció Marcòlic. No podràs parar de riure! ...\nVista previa: DONES SALVATGES -MARCÒLIC -ALPINA\nLibro a reservar: DONES SALVATGES -MARCÒLIC -ALPINA


Miquel Ramon i Quiles - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMiquel Ramon en un míting com a candidat a l'alcaldia de València amb Units per València.\n27 de juny de 1951 (1951-06-27) (68 anys)\nSenador a les Corts Generals d'Espanya\n(per Corts Valencianes)\n2 de juliol de 1987 – 20 de juny de 1995\nMiquel Ramon i Quiles (València, 27 de juny de 1951) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes entre 1987 i 1991, i senador entre 1991 i 1995 per Unió Valenciana. És fill de l'exalcalde de València Miguel Ramón Izquierdo i actualment forma part del partit Units per València.\nTreballà com a graduat social (Laboralista) i de 1977 a 1982 va formar part del Comitè Executiu de la "Feria Internacial del Arte en Metal" (FIAM). També fou vocal segon de la junta de govern de Lo Rat Penat.\nLa seua inquietud valencianista es va traduir en la militància en la formació Unió Valenciana, partit blaver fundat per son pare (Miguel Ramón Izquierdo) i Vicent González Lizondo, i per la que va ser diputat a les Corts Valencianes a les eleccions de 1987 i 1991 i senador designat per aquestes. En la seua etapa al Senat, abandonaria la formació regionalista en setembre de 1992, en ser expulsat juntament amb son pare pel nou president del partit, Vicent González Lizondo. A partir d'eixe moment, Miquel Ramon entraria a militar a Esquerra Nacionalista Valenciana. Dins d'ENV va formar part de les infructuoses reunions entre Rafael Blasco, Pepa Chesa i Vicent González Lizondo per tal de formar la Convergència Democràtica Valenciana. Poc després, quan, segons paraules seues Hèctor Villalba tornà a marcar les diferències en els partits centralistes, va tornar a militar a Unió Valenciana. Posteriorment, tornaria a abandonar UV pel pacte que aquesta formació va signar amb el PP l'any 2004, pel qual José María Chiquillo va ser triat com a senador del PP. Més endavant, durant un breu període, va tornar a militar en Unió Valenciana en l'etapa presidida per José Manuel Miralles.\nPer a les eleccions municipals espanyoles de 2011 va ser el cap de llista d'Units per València a l'Ajuntament de València, sense obtenir representació al consistori.\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 Entrevista amb Ramon del 18 de maig de 2011 a valencianisme.com [Consulta: 15 d'agost de 2011]\n↑ Vicent Flor i Moreno en Cap a una Valencia Lliure, Joventut Valencianista, 1994. pg.54, ISBN 84-604-7499-2\n↑ Fitxa seua al senat [Consulta: 15 d'agost de 2011\n↑ «Miquel Ramón i Quiles deja UV por pactar con el PP» (en castellà). Diario Crítico CV, 04-02-2004.\n↑ ´Mi aspiración es que en el Ayuntamiento de Valencia vuelva a hablarse valenciano´ entrevista amb Miquel Ramon a Levante-EMV del 10 de març de 2011 (castellà)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Miquel_Ramon_i_Quiles&oldid=21100772»


Mor Raymond Kopa, llegenda del Real Madrid - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMor Raymond Kopa, llegenda del Real Madrid\nEl llegendari futbolista es va convertir en el primer francès a aconseguir la Pilota d'Or, l'any 1958\nefe | parís 05.03.2017 | 23:58\nNicolas Sarkozy condecorant Kopa, l´any 2008. Arxiu\nEl llegendari futbolista francès Raymond Kopa, una de les estrelles històriques del Reial Madrid, amb el qual va guanyar tres Copes d'Europa, ha mort aquest divendres als 85 anys, segons informen els mitjans francesos. El diari regional "Le Courrier de l'Ouest" ha avançat la notícia de la mort de qui va ser també davanter del Stade Reims. Kopa ha mort a les 08.15 després de ser hospitalitzat diumenge passat com a conseqüència d'una recaiguda en una llarga malaltia.\nRaymond Kopaszewski va néixer a la localitat n–ud-les-Mines, al nord de França, a l'octubre de 1931, i en 1958 es va convertir en el primer futbolista francès a aconseguir la Pilota d'Or. Considerat a França com l'autèntic precursor de Michel Platini o Zinedine Zidane, el seu fitxatge pel Reial Madrid el 1956 procedent de l'Stade Reims, les dues grans potències futbolístiques d'Europa a mitjans de la dècada dels cinquanta, va ser una de les primeres operacions mediàtiques .\nKopa també va viure dies de glòria a la selecció francesa, amb la qual va brillar al Mundial de 1958 -el que va il·luminar el mite de Pelé-, quan va ser elegit millor jugador del torneig malgrat que el seu company Just Fontaine va establir el rècord encara vigent de gols marcats, amb 13.\nCriat en el si d'una família de polonesos que van emigrar a França per treballar a la mina, el propi Kopa va perdre dues falanges treballant com a jove miner. Va cridar l'atenció dels observadors en un concurs nacional en què va quedar segon en 1949, i, després de dos anys al club Angers, va signar pel Stade Reims.\nDesprés de perdre la final de la Copa d'Europa precisament contra el Reial Madrid, signa amb els blancs per unir-se a Di Stéfano i formar al costat de Rial i Gento una de les davanteres més temibles de tots els temps. Com madridista va guanyar tres Copes d'Europa i dues lligues en les tres temporades que va jugar a Espanya, abans de tornar a l'Stade Reims el 1959.\nTercer en la Pilota d'Or de 1956 i 1957, per fi ho va aconseguir el 1958, abans de ser segon l'any següent.\nEn 1967, es va retirar a l'Stade Reims, als 36 anys.\nCristiano Ronaldo accepta dos anys de presó i pagar a Hisenda 18.800.000\nJulen Lopetegui cau i Fernando Hierro el relleva


Diluvi de creativitat - VilaWeb\nDiumenge 11.11.2012 22:00\nAutor/s: German Llorca\nQui escriu els va trobar un dia per casualitat tocant i cantant damunt d’un escenari\nSempre he cregut que per a la música hi ha dos punts de vista elementals: o agrada, o no agrada. A partir d’ací, és cert també, hi pot haver mil matisos i tots estan en el sentit de què delimita un punt de vista de l’altre. Imagineu la música d’Ovidi Montllor a ritme folk? Jo tampoc no ho haguera imaginat.\nPerò això és justament el que fan els integrants del Diluvi. O el que és el mateix, un grup de gent jove que ha començat a rodar en el món de la música reinterpretant les cançons de l’artista alcoià. I no és que siguen nous en açò de la música. El que és nou és la proposta que fan. La majoria d’ells són de Castalla: David Payà (violí), Miquel de Castalla (guitarra), Julio Hernández (el tècnic del so), Jordi Bernabeu (percussió) i Andreu Rico (percussió). Després, s’hi sumen Andreu l’Arreu (baix i veus) d’Alcoi i Flora Sempere, que és d’Onil i posa la veu (i la música de bandúrria). Ara a l’estiu, i per aquella qüestió de la multipresència, els està acompanyant també Dani García (percussió).\nI, després, hi ha la sorpresa. Qui escriu els va trobar un dia per casualitat tocant i cantant damunt d’un escenari. La sensació, compartida amb les persones amb qui em trobava, era de: 'i esta gent d’on ha eixit?' Continue pensat que és una forma molt clara de descriure el que fan. Potser, d’entrada, als amants de la música d’Ovidi Montllor els costarà pair la idea de les versions. Però se sorprendrien. Potser també, d’eixida, a les persones que no els agrada o no entenen la música de l’alcoià els enlluernarà la pàtina que adquireixen les seues cançons. I això no m’ho invente jo: 'Creiem que fem arribar Ovidi Montllor a molta gent que no el coneixia d’abans'.\nNo és una exageració. De fet, de nou parlant amb ells, em confessen que tot aquest muntatge ha eixit un poc així, de la sorpresa: 'El Nou d’Octubre de l’any passat vam improvisar un concert al Casal Tio Cuc d’Alacant que va tindre molt bona acollida. A partir d’ací hem tingut ocasió de tocar en altres llocs i sempre amb un resultat semblant'. I és per això que, de moment, ja s’han deixat sentir a llocs com Castalla, Banyeres de Mariola, Benigembla, Agullent, la Xara, Alacant, Monòver i Turballos, i encara tenen previstos més bolos a Alcosser, Berga i Onil.\nNo obstant això, fer bona música no és fruit de la casualitat. Com suggeria adés (i ara dic), ja tenien contacte amb aquest món: 'Tots venim de la música tradicional, de la música popular. Ens agrada Al Tall i li devem molt a Toti Soler i la música d’autor en general i per això bevem i usem les arrels del folk, o els ritmes del jazz'. A més, participen en altres projectes musicals, actuals i passats: Pellikana, Tropoll, Ansiedad, etc. Sobre açò pensen que 'En el context actual hi ha un boom de propostes i de creativitat però, al remat, la música està massa monopolitzada per quatre. Som conscients que el que fem no té per què agradar a tothom, però la música no pot casar-se amb ningú. Seria hipòcrita i incoherent'.\nDit així és tota una declaració d’intencions que ho diu tot: 'Tenim moltes ganes i ens ho passem molt bé. Això és el que ens impulsa. I no ens hem plantejat de moment deixar-ho'. I no deixarà de rodar a mesura que vagen tocant i apareixent nous concerts que, sense cap dubte, els ajudarà a decidir-se si volen continuar. Encara no tenen res gravat, és a dir, no tenen en ment fer un disc, amb totes les complicacions que això comporta. De nou, una declaració d’intencions: 'Perquè senzillament no ho hem pensat, però tampoc no tenim idea que açò s’acabe'. Probablement, aquest plantejament d’espontaneïtat siga el que els dóna el do i el toc.\nJo des d’ací vos convide a descobrir-los, de moment, a través del que tenen penjat de la Internet (facebook, blogger i bandcamp); perquè també sabreu on trobar-los al pròxim concert. Per cert, que això de dir-se El Diluvi no és casual. El nom és un homenatge a una de les cançons d’Ovidi, però també és un poc una metàfora del projecte: 'Pensem que és com anar deixant-ho anar; és a dir, el que ve a ser un diluvi: mai se sap quan comença ni quan acaba, encara que tinga un principi i un final. Va fluint, i deixant marca allà per on passa el camí de l’aigua'. Pura filosofia.\nEls sis components del grup El Diluvi © ED\nNúm. 47 complet Revista Barcella


El candidat del Kremlin guanya les eleccions presidencials a Txetxènia\nEl candidat promogut pel Kremlin, Alu Alkhànov, ha guanyat les eleccions presidencials a Txetxènia, segons ha confirmat la comissió electoral d'aquesta república. Alkhànov, que ha aconseguit un avantatge considerable respecte del seu principal adversari, Movsar Khamídov, i els altres cinc candidats, s'ha assegurat la victòria en la primera volta, sense necessitat d'una segona. L'exministre de l'Interior txetxè s'ha garantit l'elecció en la primera volta, amb prop del 74% dels vots.\n30/08/2004 - 00.00 Actualitzat 30/08/2004 - 11.37\n"D'acord amb els resultats, Txetxènia ja té president en la primera ronda." D'aquesta manera, la comissió electoral ha proclamat oficialment Alu Alkhànov president electe de la república. El candidat del Kremlin ha obtingut 371.675 vots, que representen el 73,48% dels sufragis emesos. En les eleccions hi han participat 505.866 txetxens amb dret a vot, que suposen el 85,24% del cens electoral. Els adversaris més directes d'Alkhànov, Movsar Khamídov i Abdullah Bugaev, només han obtingut un 8,6% i un 5% dels vots, respectivament, i els altres candidats no han arribat al 5%. Després de guanyar les eleccions, Alkhànov s'ha marcat la seguretat i la reconstrucció de l'economia, malmesa per la guerra, com els objectius prioritaris del seu mandat. Una reconstrucció que es basarà en el petroli enterrat al subsòl txetxè. Alkhànov -l'únic candidat del Kremlin- tindria el compromís del president rus, Vladímir Putin, que els guanys que generin les exportacions de cru es quedaran a Txetxènia. També ha descartat qualsevol contacte amb els independentistes txetxens.\nTxetxènia, una història de resistència\nTxetxènia tanca les urnes que previsiblement atorgaran la presidència del país a Alu Alkhànov\nEl govern rus reconeix l'acció terrorista en el doble sinistre aeri de dimarts passat\nMig milió de txetxens estan cridats a les urnes sota l'ombra de l'autoria dels atemptats


2016 10 22 Alpens - Santa Eulàlia de Puig-oriol - Santa Maria de Lluçà.\nL'església parroquial de Santa Maria de Lluçà, antic monestir canonical i santuari marià és sens dubte el més notable edifici arqueològic i històric del Lluçanès. S'aixeca amb la rectoria i el cementiri, i davant seu hi ha l'hostal de la Primitiva en una petita carena al sud-est del tiro del castell. L'actual església correspon a la renovació feta a la fi del segle XII. ...El petit claustre romànic, que centrava el monestir canonical, és la dependència que es manté més pura i sencera, especialment des que es va eliminar el pis o porxades superiors, afegides al segle XVIII.\n2016 11 19 La Ruta dels 7 gorgs de Campdevànol.\nEl torrent d´Estiula (també conegut com a torrent de la Cabana) neix als peus de la serra de Sant Marc amb el cim de Sant Marc d´Estiula de 1.377m com a punt més elevat de la serra. Abans les seves aigües no conflueixin amb les del Merdàs, el torrent de la Cabana en el seu recorregut de baixada fins al fons de la vall va formant uns capriciosos dolls i salts d´aigua envoltats d´una vegetació exuberant, creant unes raconades idíl·liques, tant a l’estiu quan inviten al bany, com a l´hivern amb els seus salts glaçats.\n2016 12 17 Corbera Baixa – Sant Ponç – Corbera Baixa.\nEl Monestir de Sant Ponç és una de les joies del romànic llombard, estil propi dels comtats catalans durant el període romànic del segle XI. Pertany a la parròquia de Corbera de la que depèn eclesiàsticament, tot i que administrativament pertany al terme municipal de Cervelló. El monestir era de l’ordre benedictí. De l’arquitectura de Sant Ponç destaca la simetria de les seves proporcions i la geometria simbòlica de les diferents seccions.... Cada segon diumenge de maig els habitants de Corbera i d'altres poblacions veïnes s'apleguen al voltant del monestir de Sant Ponç. S'hi celebren diverses activitats, com una missa per beneir les herbes boscanes i remeieres, sardanes, parades d'artesans, un concurs de dibuix i l'actuació d'un grup d'animació per als més petits.\n2017 02 18 Vallgorguina - Canet.\nL'origen de la creu de Pedracastell es remunta al 1901, quan el Papa Lleó XIII va demanar que els pobles aixequessin creus per commemorar el nou segle. El 1902 es va aixecar una creu dissenyada per Lluís Domènech i Montaner i promoguda per Marià Serra. Aquest monument, però, va caure el 1926 a causa duna forta ventada. La segona creu va ser una còpia de la primera i es va aixecar un any després. Amb l'arribada de la guerra, el moviment anarquista la va decidir enderrocar pel juliol de 1936. L'actual creu és del 1954 i es va construir sota l'impuls d'un grup de joves catòlics.\n2017-03-10 al 19 - Setmana EXPO 38 anys.\nEl novembre de l'any 1979 es va fer la primera excursió de la nostra història. El destí va ser Sant Llorenç del Munt, i així va néixer aquest Club Excursionista. Les colònies d'estiu a Castell de l'Areny havien suposat un bon preàmbul l'estiu anterior, i des de llavors les dues activitats han viscut en complerta sintonia, servint d’enllaç l'una per l'altra, i així molts alumnes i monitors que coneixien el Club s'animaven per apuntar-s'hi també a Castell i a l'inrevés.\n2017-04-01 i 02 Pantà de La Baells - Castell de l'Areny.\nEls campaments de Castell de l’Areny és una activitat que està organitzada pels monitors del Club Excursionista de Jesús - Maria de Sant Gervasi. Aquestes colònies són realitzades per a nens entre 9 i 18 anys. Els nens entre 16 i 18 anys actuen com ajudants dels monitors. El grup de monitors està format per 16 components. Aquests són voluntaris que posseeixen la titulació oficial donada per la Generalitat de Catalunya de Monitors de lleure infantil i juvenil i normalment són antics alumnes de l’escola Jesús-Maria de Sant Gervasi. Per coordinar aquest equip de monitors existeix un grup de 4 monitors més experimentats dels quals un té el títol de Director de lleure infantil i Juvenil donat per la Generalitat de Catalunya.\n2017-05-13 Llançà - Castell de Sant Salvador - Monestir de Sant Pere de Rodes - La Selva de Mar - El Port de La Selva.\nSant Pere de Rodes és l'exemple més notable de romànic autòcton català, síntesi de corrents arquitectònics i artístics anteriors com el carolingi i el preromànic. Presenta també elements d'art romà. El monestir està situat a la serra de Rodes, de cara a les badies de Llançà i de Port de la Selva, en una zona recollida. La serra s'enlaira en vertical cap al sud i la corona el castell de Sant Salvador. Amb tot, el monestir compta amb una magnífica torre defensiva pròpia. Un document de l'any 878 cita per primera vegada vida monàstica a l'indret. El conjunt presenta l'església amb el seu campanar, les cel·les monacals, el menjador i altres dependències, tot plegat organitzat al voltant del claustre. L'església, consagrada al segle XI per l'arquebisbe de Narbona, n'és l'element més important i presenta uns trets característics que tingueren una forta incidència en les posteriors construccions eclesiàstiques del romànic català: planta de creu llatina i tres naus. L'any 1798 marca l'inici de la decadència del monestir, amb l'abandó definitiu per part dels monjos. No fou fins al 1930 que fou declarat Monument Historicoartístic, cosa que n'impulsà la restauració per part de la Generalitat. A partir del 1990 se n'inicià una segona fase, en què s'acabaren les obres de reforma i es dotà el conjunt d'elements moderns (materials i estructures), potser excessius per a alguns.\n2017 06 10 Dia de la Família.\n2017-06-17 Santa Maria de Besora - Salt del Mir - Ermita de Sant Salvador - Santa Maria de Besora (Tot amb molta, molta calor).\nArribem al mirador on es pot contemplar l'espectacular salt. (el cabal d'aigua influeix molt segon la pluja que hagi caigut) Ens apropem al salt, on podem veure una gran cova darrere la cortina d'aigua. Tornem de pujada als molins, on encara és poda'n veure les moles i altres mecanismes de l'antic molí, desfem ara camí fins a la cruïlla passat el pont. Ara, farem una llarga pista, amb puja i baixa, on tindrem a l'esquerre la Serra de la Cogulera. Seguim fins a arribar a la Casa del Prat, on canvia el paisatge per uns amplis prats. Traspassem la tanca per una porta on ja tindrem a la vista l'ermita de Sant Salvador del Prat.