Els millors regals del dia de la mare 2021 | 31 idees de regals exclusives per al dia de la mare - Estil De Vida\nPrincipal Estil De Vida 31 millors idees de regals del dia de la mare que la mare estimarà absolutament\n31 millors idees de regals del dia de la mare que la mare estimarà absolutament\nÉs gairebé aquell temps de nou - Dia de la mare . El dia especial en què aconseguim dutxar les nostres mares amb tot l’amor i l’atenció que mereixen. Per descomptat, això significa fer-li un regal per al Dia de la Mare, també. Si us semblen idees de regals del dia de la mare, heu arribat al lloc adequat.\nNo creiem que sigui un repte trobar el regal perfecte per a la mare. Per això hem creat el definitiva guia dels millors regals del Dia de la Mare. Aquesta llista completa inclou una àmplia varietat d’idees de regals a la vostra mida tot tipus de mares. Tant si és una mare amant de la música, com una amiga de la salut, una amant dels aparells o una mare que necessita un alleujament, podeu trobar fàcilment alguna cosa que gaudirà en aquesta llista.\n1. TikiTunes Altaveu Bluetooth més fresc per a les mares amants de la música\nTikiTunes és el nou manera que les mares amants de la música gaudeixin de les seves cançons preferides. Inclou un disseny tiki únic que es converteix en un element bàsic instantani, tant si s’utilitza per dins com per fora. Li encantarà l’ambient fresc i relaxant dels escalfadors llums intermitents de LED que s’amaguen a l’interior, que, per cert, es poden utilitzar amb i sense música.\nAquest dispositiu de so lleuger i portàtil permetrà a la mare gaudir de la música escollida fins a 6 hores i no us preocupeu; és prou senzill no tècnic mares per gaudir. TikiTunes funciona amb dispositius Apple i Android, cosa que facilita la configuració.\nAi! - Pedaç d'alleujament del dolor instantani\nLes mares treballen molt; hi ha no dubteu d'això. Això pot provocar dolor indesitjable. I siguem sincers, ningú vol veure la seva mare vivint amb molèsties. Quina és la millor opció? Penseu en aquest producte d’alleujament ràpid i innovador.\nAi! és un gran regal del Dia de la Mare per a les mares que tenen problemes. Per què? Com que aquest producte innovador utilitza nano condensadors per alleujar el dolor en menys de 60 segons, on sigui al cos.\nÉs 100% natural, i n’hi ha no efectes secundaris nocius, perquè pugueu confiar en comprar aquest regal per a la mare. Col·loqueu-lo sobre la roba o directament sobre el dolor. Pot durar anys, convertint-lo en el regal que segueix donant, només heu de substituir l’adhesiu cada poques setmanes.\nDodow - Dispositiu de nova era que ajuda a adormir-se a la mare\nNo busqueu més: aquest és el millor regal del dia de la mare per a les mares que tenen problemes per dormir. El Dodow està dissenyat específicament per ajudar a adormir-se minuts . Està dissenyat amb una llum fascinant específica que tranquil·litza la ment i us permet dormir més fàcilment que mai.\nCom funciona aquesta llum de son d’última generació? Bé, una llum rítmica us ajuda a mantenir el control de la respiració mentre us adormiu. Amb el temps, la mare ni tan sols ho farà necessitat aquest producte s’adormi ràpidament. Haurà entrenat la seva ment tan bé; es quedarà adormida fàcilment i obtindrà el son reparador que desitgi - i mereix .\nPhotoStick Mobile - Solució d'emmagatzematge mòbil per a moms estimulants de la memòria\nTingues una mare que amors fer fotos i vídeos? Per a les mares que vulguin capturar cada segon del moment, necessita un lloc on guardar els seus preciosos records. I no hi ha millor opció que la PhotoStick Mobile . Digue's formatge!\nPhotoStick Mobile és una gran idea de regal per al dia de la mare per a les mares que fan moltes fotos i vídeos. El PhotoStick ofereix 32 GB d’espai d’emmagatzematge increïble, espai suficient per a fins a 60.000 fotos i vídeos. Trobar tots els seus records preferits és molt ràpid i la còpia de seguretat es fa amb només un clic.\nA la mare li encantarà com pot fer una còpia de seguretat del telèfon amb un simple clic d’un botó i a tu li encantarà la seva cara somrient, ja que mai no s’ha de preocupar de perdre mai cap dels seus records.\niMemories - Kit de conversió de pel·lícules i fotos casolanes\nLes pel·lícules casolanes en un VHS podrien ser una cosa del passat, però no cal que s’hi quedin; i les teves fotografies més antigues i estimades tampoc. Aquest kit de conversió fàcil d’utilitzar permet a la mare aguantar tots els seus records favorits. Ara, aquests temps tan estimats es poden transmetre durant segles.\niMemories és una empresa de conversió innovadora que fa tot el treball dur per vosaltres. Simplement envieu les vostres fotografies antigues, cintes VHS i pel·lícules. iMemories els convertirà automàticament en un format digital d’alta definició que es pot veure a qualsevol lloc, ja sigui en un televisor, un ordinador portàtil, un telèfon intel·ligent, una tauleta i molt més.\nDeixeu que la vostra mare faci un viatge pel carril de la memòria d'una manera que mai no havia experimentat abans. Pot veure i compartir amb tota la seva satisfacció. El millor de tot és que els originals es mantenen segurs i es retornen amb els productes nous i millorats, de manera que mai no s’ha de preocupar ni acomiadar-se de les fonts.\n6. Hootie - Alarma de seguretat personal de primera categoria\nÉs una estadística horrible, però 1 de cada 3 dones esdevindrà víctima al llarg de la seva vida. No deixis que sigui la teva mare. Aquesta és una de les idees de regals més úniques per al Dia de la Mare que hi ha, però sens dubte, gaudirà de rebre-la.\nAmb el Hootie dispositiu, la mare pot mantenir-se segura independentment d’on es dirigeixi. Simplement estirant la tapa, una sirena forta de 130 db sonarà conjuntament amb una llum estroboscòpica. L’alarma extremadament sorollosa sona com un motor de reacció i farà que els intrusos s’allargin d’allà.\nAmb aquest regal, li demostraràs que tu realment es preocupen per ella i la seva seguretat. Al seu torn, se sentirà estimada i protegida.\nPhotoStick - Solució superior de còpia de seguretat de fotos i vídeos\nAra ja hem mencionat anteriorment PhotoStick Mobile. Quina és la diferència? El Photostick està dissenyat per ajudar les mares amb una sobrecàrrega de vídeos i imatges als seus ordinadors, no als telèfons intel·ligents. És PhotoStick al rescat.\nA les mares els encantarà perquè és molt fàcil d’utilitzar. Tot el que han de fer és connectar la unitat USB a l’ordinador i voilà! PhotoStick crea instantàniament una còpia de seguretat de tots els seus records imprescindibles sense cap frustració ni estrès d'altres productes de còpia de seguretat. Ara, mai no faltarà als seus estimats records d’un accident informàtic.\nTampoc no és necessari programari ni coneixements informàtics. Aquesta còpia de seguretat USB d’última generació és tan còmoda; fins i tot s’eliminarà de duplicats per maximitzar l’espai.\nAirPhysio - Dispositiu imprescindible per millorar la respiració\nAra, més que mai, la qualitat de la nostra respiració és important. Tant si la vostra mare té problemes des de fa anys com si pateix una nova dificultat, només tenim la idea de regal que us pot ajudar: el AirPhysio .\nAquest dispositiu OPEP patentat i guardonat dissenyat per afavorir la respiració de forma natural i maximitzar la capacitat pulmonar mitjançant la reducció del bloqueig de moc a les vies respiratòries. Funciona a l’instant, cosa que permet a l’usuari respirar més profundament i d’alta qualitat després del primer ús.\nAmb el pas del temps, AirPhysio millorarà enormement la salut i la força pulmonar. I no us preocupeu; si per alguna raó no li agrada, hi ha una garantia de satisfacció de 30 dies.\nA la mare li encantarà com pensaves tan bé sobre la seva salut i benestar amb aquest meravellós regal del Dia de la Mare.\nGoDonut - Suport de dispositius per a mares amants de la tecnologia\nDonuts? On? D’acord, per tant, aquest no és un regal comestible per a la mare. Però, si la vostra mare utilitza la seva tecnologia regularment, li encantarà aquest suport de dispositiu d’aspecte de rosquilla. És molt fàcil d’utilitzar: només cal que introduïu el dispositiu tecnològic a les dues ranures i gaudiu-ne. Ajusteu també el dispositiu de sis maneres diferents per obtenir el millor angle.\nA les mares que utilitzen els seus dispositius intel·ligents sovint els encantarà la versatilitat i la comoditat del GoDonut . Tant si prepara una recepta nova com si necessita seguir-la o si fa FaceTiming amb els néts, obtindrà un gran ús d’aquest petit equip 100% portàtil.\nScreenKlean - Dispositiu de neteja de pantalla\nLa mare la va passar sencera neteja de la vida després de tu. Ara és el moment de tornar el favor. Aquest regal únic del Dia de la Mare la sorprendrà. Aquest enginyós aparell sembla una aspiradora en miniatura per a pantalles. És cert: ara podeu desfer-vos de tota aquesta brutícia, brutícia i bacteris , sense preocupacions per danys als vostres dispositius tècnics.\nEl millor ScreenKlean és que fa que els vostres productes semblin nous. La tecnologia de neteja funciona per restaurar la brillantor i la claredat que tenia la pantalla. A la mare li encantarà que el seu televisor, càmera, telèfon intel·ligent, rellotges i molt més tinguin un aspecte nou.\nPlantilla Soul Inserció de sabates d’alleujament d’acció ràpida\nLa teva mare té problemes amb dolors, sobretot pel que fa als peus? Tant se val si és una dona de negocis amb taló alt o un cos de platja sandàlies. Si li fan mal els peus, podeu solucionar-ho amb el Plantilla Soul .\nSoul Insole és una innovadora inserció de sabates que combina un gel de memòria d’alt rendiment amb un disseny biomecànic. Junts, redistribueixen la pressió per obtenir comoditat a cada pas. També se sap que millora els dolors en altres parts del cos, com les cames i l’esquena.\nHi ha alguna cosa en aquestes insercions no pot fer? Estan dissenyats per utilitzar-los tot tipus de sabates, cosa que els converteix en un regal versàtil per a la mare.\nBondic - La potent eina de bricolatge que ho soluciona tot\nL’últim que volen fer les mares quan es trenca alguna cosa és substituir-lo, sobretot si es tracta d’alguna cosa de valor o amb records que s’hi adjunten. Bé, tant si les ulleres s’han trencat com si s’ha trencat un tros de la fina Xina de la seva àvia, pot solucionar-ho ràpidament i fàcilment a casa.\nBondic és una alternativa de cola potent i molt millor que supera a qualsevol altra súper cola del mercat. Ofereix una aplicació sense embolics que es pot aplicar a pràcticament qualsevol superfície, des de la fusta fins al plàstic i més enllà. Tot el que ha de fer la mare és aplicar còlic, curar-lo amb la llum curativa i tenir confiança, sabent que l’aguantació durarà per sempre .\nAculief - Dispositiu d’acupressió per alleujar el mal de cap instantàniament\nLa teva mare pateix mals de cap persistents i molestos? Aleshores, Aculief pot ser la millor opció pel que fa a les idees de regals del Dia de la Mare. Aculief proporciona un remei d’acció ràpida i lliure de medicaments que cura ràpidament els mals de cap i les migranyes.\nCom funciona? Bé, el dispositiu Aculief es col·loca entre el dit polze i l’índex alPunt de pressió LI4. En pressionar en aquest lloc específic, el cos reacciona alleujant altres zones, inclòs el cap. És senzill, eficaç i es pot portar en qualsevol moment i en qualsevol lloc.\nFIXD - Increïble mecànic de butxaca\nEn blanc, es tracta d’un regal fantàstic del Dia de la Mare. Per què? Perquè el FIXD el dispositiu és com tenir un petit mecànic de butxaca que us funcioni contínuament. FIXD és un dispositiu que es connecta cap tipus de cotxe (1996 i més recent), i n’hi ha no eines o coneixements necessaris per al cotxe.\nA partir d’aquí, la mare pot utilitzar l’aplicació fàcil d’utilitzar per veure per què està encesa la llum del motor de comprovació, la gravetat del problema i la quantitat de reparacions hauria cost. També pot supervisar contínuament el vehicle per comprovar si hi ha més de 7.000 possibles problemes. Això proporciona tranquil·litat a les mares, ja que no s’hauran de preocupar per les avaries sobtades o bé gastar massa en una reparació.\nBosses Lotus Trolley - Feu que els queviures siguin més fàcils per a la mare\nLa mare té por de comprar queviures? Si és així, aquest podria ser un dels millors regals del Dia de la Mare per a ella. El Bossa de carretons Lotus fa que cada part de les compres sigui més fàcil: des de quan aconsegueixen el carretó, fins a la finalització de la compra, fins a l’embalatge del menjar quan arribeu a casa. L’estalviarà temps, farà que les compres siguin més agradables i ajudarà a salvar el planeta reduint les bosses de plàstic.\nPeeps - Netejador d’ulleres innovador\nIntentar netejar un parell d’ulleres pot ser un feina . És possible que no acabi eliminant tots els olis i brutícia, i el risc de ratllades és real. Aquest dia de la mare, doneu a la vostra mare alguna cosa útil que pugui utilitzar cada dia. Per a les moms que porten ulleres, aquesta és perfecta.\nPeeps feu un regal excel·lent per al Dia de la Mare, ja que proporcionen la neteja més pura de les ulleres. No s’assembla a res que hagi vist abans! El pinzell és totalment resistent a les ratllades, tot i que és capaç d’eliminar la pols i les partícules dels vidres de la mare. Els coixinets de microfibra de carboni treballen per eliminar olis i empremtes digitals no desitjats, deixant-la amb una visió cristal·lina cada vegada.\nXtra-PC - Feu que l’ordinador de la mare torni a ser ràpid\nPer descomptat, estaria bé donar-li a la vostra mare marca ordinador nou. Però, per què gastar els diners extra quan no ho necessiteu? Finalment, hi ha un regal per a la mare que revifarà el seu antic ordinador i el tornarà a cremar ràpidament. Aquest regal és Xtra-PC.\nXtra-PC és un nou desenvolupament que funciona per reviure equips antics que han perdut el seu zhuzh. Xtra-PC es connecta a qualsevol equip Windows o Mac i elimina l'antic sistema operatiu lent, substituint-lo per un sistema Linux completament funcional i d'alta velocitat.\nNo us preocupeu: tots els fitxers existents de la mare no es tocaran ni es modificaran, i ho tindrà tot dels seus programes preferits, des del correu electrònic al web, música fins a documents.\nodii - Últim aparell Grabber 3 en 1\nHi ha un munt de regals típics del Dia de la Mare: flors, bombons, etc. Per què no sortir de la caixa i comprar-li alguna cosa que realment vagi? ús ? L’ODii és un dels regals del Dia de la Mare únics al mercat actual. És un aparell de captura 3 en 1 que li canviarà la vida.\nodii és un dispositiu que inclou una urpa flexible de 19 polzades que pot contenir fins a 10 lliures impressionants, un imant potent i una llum LED desmuntable. Finalment, podeu recollir coses que es deixen caure en llocs estrets i inaccessibles. Ja no teniu problemes per moure mobles pesats per arribar a les claus, el llapis de llavis i molt més.\nMànigues de compressió TheraICE - Doneu el regal d’alleujament aquest dia de la mare\nSi heu notat que la mare lluita amb dolor articular i tendinós, aquest podria ser el regal del dia de la mare que necessita aquest any. TheraICE és una màniga de compressió que utilitza teràpia de fred i calor juntament amb la tecnologia de compressió per calmar els dolors que sovint resulten de l'envelliment. Amb aquest increïble regal, la mare podrà tornar a fer llargues caminades o, fins i tot, fins i tot jugar al golf, sense haver de témer el dolor i la inflamació. Aquest és un d’aquests regals del dia de la mare que la mare agrairà durant els propers anys.\nEyeQue Convenient optometrista a casa\nActualment, la gent busca comoditat; això inclou la teva mare. Si porta gots i està cansada d’anar a exàmens incòmodes i a cites molestes, és possible que l’EyeQue sigui el millor regal per al Dia de la Mare per a ella.\nQuè és EyeQue ? Penseu en EyeQue com un optometrista a casa amb tot inclòs. Amb aquesta aplicació, podeu comprovar la vostra visió de manera ràpida i precisa des de casa. A partir d’aquí, les vostres receptes s’actualitzen i podeu demanar les ulleres en línia. No hi ha primes d'assegurança, copagament ni despeses mèdiques. De fet, la majoria d’usuaris estalvien uns 276 dòlars l’any. Vaja!\nXY Find It - Dispositiu de localització útil de mida de moneda\nNo hi ha res tan molest com perdre un element important, com ara les claus o la cartera. Bé, amb el XY Find It, la mare ho farà mai han de patir objectes de valor que falten.\nEl XY Find It és un dispositiu de mida moneda que enllaça amb telèfons intel·ligents per ajudar-vos a trobar les vostres coses. Simplement col·loqueu el dispositiu cap element i utilitzeu l'aplicació per localitzar-lo. El XY Find És senzill d’utilitzar i pot trobar objectes perduts de fins a 300 peus de distància. Amb una alarma inclosa, és més fàcil que mai assegurar-se que no quedi cap element imperatiu.\nMolleta de llit - Suport còmode per a llençols\nA qui li agrada despertar-se al matí, només per notar que els llençols s’han torçat i girat en totes direccions? Aquest any, feu un regal del dia de la mare a la mare que farà servir cada dia mentre es pren la molèstia de fer el llit al matí. Saluda el llitet de llit.\nEl Molleta de llit és un sistema de tensió de disseny únic que rellisca a la part superior del matalàs, independentment de la mida o bé tipus. Col·loqueu els clips al llençol i col·loqueu-los sobre el matalàs com de costum. El resultat? Un llit que sembla que surt d’un hotel de 5 estrelles. Li encantarà l’aspecte i la comoditat i us encantarà que al matí hi hagi una tensió menys.\nHamaca de coll - Solució més senzilla per alleujar el dolor de coll\nTens una mare amb un coll rígid regular? Ja no, gràcies a l’hamaca de coll. Sempre que la vostra mare tingui una porta o una barana per penjar el seu nou electrodomèstic, pot utilitzar aquest producte.\nEl Hamaca de coll és un bon regal per a les mares que lluiten amb les molèsties al coll. Tot el que ha de fer és penjar l’hamaca de coll a una porta o un rail, descansar i relaxar-se. Les bandes de resistència funcionen amb gravetat per proporcionar un estirament controlat, que proporciona a la mare un alleujament instantani alhora que millora la seva postura i circulació.\nFull de llavor - Jardí fàcil per a mares amants de les herbes\nA la teva mare li encanten les herbes però no té un polze verd? Bé, fins i tot les mares que no tenien un polze verd poden gaudir d’un jardí d’herbes a casa seva. I tot és gràcies a Full de llavor .\nTant si la mare planta a l'interior com a l'exterior, n'hi ha del tot no es requereix polze verd. Ningú es poden cultivar fàcilment aquestes sis herbes orgàniques i delicioses, com ara l’alfàbrega, el coriandre, el julivert, l’anet, la verdura de la ceba i l’acella. Tot el que ha de fer la mare és plantar, regar i gaudir: això és així això !\nTot i així, no ho penseu això fàcil? Què passa si us digui que ve completat amb una aplicació que us indica quan les herbes necessiten regar i quan acaben de créixer? Siguem sincers; aquest jardí d'herbes tot en un és la millor solució per al cultiu ràpid d'herbes sense frustració.\nFlexSafe - Caixa de seguretat portàtil fiable per a les mares\nNomés passen uns segons perquè algú et robi els objectes de valor, no importa on tu ets. Bé, amb FlexSafe , la mare pot estar segura que els seus objectes de valor són segurs. Tant si es troba en unes vacances (molt merescudes) com si fa un viatge a la botiga de queviures, FlexSafe ofereix una zona impermeable i resistent a les taques per guardar els seus productes.\nLa mare pot guardar qualsevol cosa en aquesta caixa forta portàtil i sentir-se segura. Està dissenyat amb aliatge de níquel per a una protecció resistent, tot i que no deixa de canviar el codi. No només mantindrà els seus articles a salvo del robatori, sinó que FlexSafe inclou protecció RFID per protegir les vostres dades.\nHi ha una raó per la qual el tot en un FlexSafe va guanyar el premi Producte hoteler de l'any 2017! - això obres, i és una meravellosa idea de regal per al Dia de la Mare.\nLure Essentials - El secret de la pell preciosa\nLa mare és la dona més bella del món, però això no vol dir que no li agradaria rebre un regal que continuï donant per la seva pell. Lure Essentials utilitza un remei promocional per a les ventoses que fa retrocedir les mans del temps. Només unes poques sessions curtes d’adopció i la mare gaudirà d’una pell més suau i rejovenida, a diferència de la que ha experimentat mai. Només es triga 5 minuts al dia.\nCom funciona el mètode de cupping en realitat treballar, però? Gaudit per famosos i gent normal, només cal aplicar l’oli facial inclòs i lliscar la tassa sobre la pell. La succió treballa per augmentar el flux sanguini per a un estrenyiment definitiu de la pell i l’escot alhora que redueix la inflamació, les arrugues, els peus de gall i les toxines.\nUlla - Ajudeu la mare a mantenir-se hidratada\nTothom sempre diu que beu més aigua, però algú ho segueix mai? Amb Ulla, és com donar a la teva mare el seu propi entrenador d’hidratació que pugui portar a qualsevol lloc.\nUlla és el primer accessori intel·ligent d’ampolles d’aigua que és un regal fantàstic per al dia de la mare per a mares sanes. Funciona amb cap una ampolla d’aigua que podria posseir, ja sigui una ampolla d’aigua de vidre de luxe o alguna cosa més informal.\nUlla farà un seguiment de la ingesta d’aigua de la vostra mare per assegurar-se que obté la quantitat recomanada al dia. Si no ho és sobre la pista , Ulla parpellejarà i li recordarà que és hora de fer un glop. Al seu torn, les mares se senten hidratades, cosa que significa que és més sana, amb nivells d’energia augmentats i disminució de mals de cap i problemes de pell.\nIsavera - Sistema de congelació de greixos que realment funciona\nA les mares els agrada semblar el millor possible, de manera que regalar-li un regal del Dia de la Mare que la pot ajudar a tenir un aspecte uniforme millor sempre és una gran idea. Doncs bé, per a les mares que puguin haver arribat a un altiplà de pèrdua de pes i que necessitin una mica més, l’Isavera és un regal excel·lent.\nIsavera és un sistema que utilitza la criolipòlisi per congelar i ajudar a dissoldre les cèl·lules grasses, especialment en zones obstinades com el ventre, l’esquena i els mànecs d’amor. Aquest dia de la mare, ajudeu la mare a tenir l’aspecte que té sempre desitjat amb aquest regal únic del Dia de la Mare. És tan fàcil com col·locar els paquets de gel a l’embolcall d’aïllament, embolicar-los amb força i veure resultats en tan sols tres setmanes.\nGlowBowl - La llum del vàter que fa bona olor, també\nBusqueu un regal únic per al dia de la mare? GlowBowl és la vostra millor opció. Definitivament, no s’assembla a cap altre regal que ha rebut abans. GlowBowl és un ambientador lleuger i d’aire que s’adhereix directament al vàter.\nAmb el GlowBowl , no es preocupa que la mare caigui i es faci mal durant la nit. Sensor de moviment activat amb 13 bells colors, la mare pot trobar el camí cap al vàter amb seguretat, i també farà una bona olor.\nImant Pal - Dispositiu magnètic súper potent\nNo pensava que un imant podria ser un home dret (o una dona, en aquest cas)? Pensa-ho de nou! El Imant Pal segur que es convertirà en el nou home d’ala de la teva mare mentre fa coses per casa. És com tenir una altra mà que pot contenir 15 quilos impressionants alhora.\nHi ha literalment centenars de maneres d’utilitzar Magnet Pal. La mare la pot utilitzar per amagar una clau de recanvi o fer-la servir com a mà addicional mentre cuina, fa jardineria, treballa al cotxe o simplement surt a passejar per la platja. Compacte, lleuger i construït per durar, és una eina que utilitzarà durant els propers anys.\nCreaClip - Perruqueria a casa\nActualment, les mares tampoc no en tenen temps per anar al saló, o simplement no voler a. Fins i tot hem de discutir com car el saló també és? Què passa si poguéssiu regalar a la vostra mare un regal del Dia de la Mare que l’ajudés a mantenir-se elegant i a estalviar diners alhora?\nEl CreaClip és un dispositiu únic que es presenta en dues mides per adaptar-se a tots els tipus de cabell, des de curts fins llargs i gruixuts fins prims. Tot el que ha de fer la mare és veure un dels vídeos de l’inventari massiu de vídeos d’estil de CreaClip, i se’n va a les carreres. Ara, la mare pot crear capes, bobs, talls de pixie i tan molt més.\nAmb CreaClip, és molt fàcil per a la mare crear pentinats de qualitat com a saló des de casa.\nTant si veieu la vostra mare diàriament com un cop a l’any, el Dia de la Mare és el millor dia per mostrar-li a la mare quant li importa. I ara no cal que us espanteu de trobar el regal adequat. Amb aquesta extensa guia de regals del Dia de la Mare al vostre costat, és fàcil trobar el regal perfecte. Feliç dia de la mare!\n‘Sonic the Hedgehog’ és un èxit miraculós, tot considerat\nEl pròxim gran moviment de Target: serà una fusió amb Kroger?\nDream Girl: Blythe Danner és gairebé perfecte en aquest conte d’amor geriàtric\nHi ha una zona de prohibició de volar a Síria: es va crear una Rússia\nGodiva, propietat de Turquia, allibera els musulmans sense alcohol\nBaraka a Christie PAC ... i els Dallas Cowboys\nLa tranquil·la incursió de la família Koch en tecnologia: 4 sectors d’avantguarda pels quals han apostat\nPropietari americà de Pharoah acusat de ser Welcher, Perjurer, Resume Padder\nSwampwater: The Paperboy està molt lluny de la seva ruta en aquesta adaptació cremada pel sol\nAquí teniu totes les pel·lícules i espectacles de Marvel preparats per a la fase IV\nConeix Juliette Perkins, la model adolescent descoberta amb Leonardo DiCaprio\n'MTV Challenge: Champs vs. Pros' Recapitulació Episodi 3: Compte amb el Wolfpack\nsteven seagal i kelly lebrock\nHillary Clinton dóna suport a l'obamacare\njoc de trons espectadors finals\nles escoles més segregades d’Amèrica\nconsulta de telèfon mòbil per número de telèfon


Piscina, caiac i bicicleta elèctrica, aquest estiu, al Priorat | Hotel-Hostal Sport\nTots els clients que s’allotgin a l’Hotel tenen entrada gratuïta a les piscines municipals de Falset, de manera que l’estada al Priorat es pot combinar amb matins i tardes refrescants a la piscina. També es pot optar per acompanyar les escapades enogastronòmiques al Priorat per fer excursions a peu per la comarca i banyar-se als “tollets” de Capçanes, un espai natural amb molt d’encant per als més aventurers.\nPer altra banda i amb l’objectiu que els visitants descobreixin el Priorat des d’altres perspectives, l’Hotel Hostal Sport promou el cicloturisme, perquè els turistes puguin descobrir amb bici elèctrica i/o convencional les carreteres estretes i sinuoses que recorren la muntanya mediterrània plena de bancals i costers de vinyes amb sòls de llicorella. A més a més, l’hotel disposa de tots els serveis necessaris perquè els professionals de la bicicleta puguin recórrer les carreteres locals fent rutes d’entre 40 a 150 quilòmetres, amb tots els serveis de neteja, eines i allotjament necessari per al mitjà de transport.\nUna altra proposta d’oci refrescant és la col·laboració de l’Sport amb l’empresa Servikayak que ofereix als turistes la possibilitat de practicar caiac al pantà dels Guiamets. Recórrer sense presses les aigües tranquil·les del pantà és una proposta per a tota la família que es pot completar amb una sortida a cavall, amb la mateixa empresa, i acabar amb un dinar al restaurant de Falset.\nTotes les propostes es poden fer a mida per a persones individuals i grups.\nTambé es poden consultar les escapades que oferim i adaptar-les a les experiències que el client està buscant.\nPer a més informació contactar a través del correu info@hotelspriorat.com.


La selectivitat de setembre es fa al Palau Firal de forma extraordinària - Diari de Girona\nLa selectivitat de setembre es fa al Palau Firal de forma extraordinària\nA les comarques de Girona s'hi examinen fins a 422 estudiants, en unes proves retardades per la pandèmia\nLa selectivitat de setembre es fa al Palau Firal de forma extraordinària Diari de Girona\nAhir va començar al Palau Firal la convocatòria de setembre de les Proves d'Accés a la Universitat (PAU) a les comarques gironines, que s'allargaran fins dimecres 23. Com que ja ha començat el curs universitari, les proves gironines s'estan fent de forma extraordinària al Palau Firal de Girona, on s'uneixen tots els tribunals en un sol espai. A més, a causa de la pandèmia, les proves s'han fet més tard ja que la segona convocatòria es feia habitualment a principis de setembre. Aquest any a la província de Girona s'examinen 422 estudiants, una trentena menys que l'any passat.\nLa coordinadora de les PAU a Girona, Manuela Hidalgo, va explicar ahir que «cada alumne té assignada una cadira» i durant els tres dies de les proves «s'hauran d'asseure al mateix lloc». D'aquesta manera, si després hi hagués algun cas positiu es podria saber ràpidament quins són els alumnes més propers a ell. Sobre les mesures sanitàries, Hidalgo va apuntar que des de les PAU han mantingut «els dos metres de distància» de seguretat entre cada cadira, més que el que indica el Procicat pels centres escolars d'1,5 metres.\nHidalgo va confirmar que les PAU van arrencar amb «total normalitat» ahir al matí amb l'examen de llengua castellana. Només un parell d'estudiants van avisar que estaven aïllats de forma preventiva. En aquest cas, es respectarà el seu dret a convocatòria i properament se'ls avisarà perquè vagin en un tribunal especial, preparat per aquest tipus de casos.\nLa majoria d'estudiants aprovaven fer les proves al Palau Firal. L'Àngela González creia que els dos metres de separació entre cadires feia que «estiguessis més sola fent l'examen» i això la va ajudar a concentrar-se. Però altres com l'Albert Puig creien que les cadires «molt còmodes no eren» i que hi havia «molt poc espai», afegint que «el paper gairebé no hi cabia».\nAquest matí els estudiants s'examinaran de Llengua Catalana i Llengua estrangera. A la tarda faran més assignatures específiques en funció de la modalitat de Batxillerat que hagin estudiat. Demà dimecres serà l'últim dia de les proves, amb Història com a matèria comuna i la resta també seran segons cada modalitat.


La UE ajorna la decisió de noves sancions a Ucraïna\nAlguns socis bloquegen la reunió prevista\nBrussel·lesLa Unió Europea no ha aconseguit adoptar avui, tal i com estava previst inicialment, les noves sancions econòmiques acordades contra Rússia. Així, la decisió s'ha ajornat fins a una propera reunió informal dels ambaixadors dels 28 per desbloquejar la situació.\nEls socis europeus van decidir endurir divendres les sancions econòmiques que ja pensaven sobre Moscou des de juliol als mercats de capital, defensa, i tecnologia. A més, també van acordar ampliar les restriccions de viatge i la congelació de béns a d'altres 24 dirigents i oligarques russos, de Crimea i de Donbass, la zona industrial a l'est d'Ucraïna on es concentren els rebels pro-russos.\nEstava previst que avui dilluns s'adoptessin les noves mesures per procediment escrit, de tal manera que entressin en vigor demà, amb la seva publicació al Diari Oficial de la Unió Europea. No obstant això, el suposat bloqueig d'alguns estats membres ha impedit a última hora consensuar les sancions, segons han matisat fonts europees.\nUnió Europea sancions Rússia ucraïna


28 intoxicats per uns raviolis en la Fira del Conill de Vilafant\nVint i vuit persones haurien estat intoxicades després de consumir uns raviolis farcits de conill amb salsa en la Fira del Conill de Vilafant. El Departament de Salut està investigant la infecció. Cap dels afectats va haver de ser hospitalitzats però sí atesos en diversos centres de salut. Diarrea, vòmits i mal estar van ser alguns dels problemes amb que es van trobar aquestes persones.\nMés en aquesta categoria: « Campionat Territorial de petanca i tennis taula per a persones amb discapacitat intel·lectual a Figueres Tanca l’empresa d’Aigües de Vilajuïga després de 113 anys de producció. »


Jordi Enjuanes i Llop: Societats avançades digitalment, però per uns quants - Social.cat\nDivendres, 17 de maig de 2019 | 09:15 h\nImaginar la societat en la qual volem viure, i marcar-ne el camí, és part de la competència i responsabilitat del legislador. Però no sempre el país que imaginem és el que ens acabem trobant o, almenys, no per totes i tots. La vida és somni i futur, però els somnis, especialment per les persones en exclusió social, somnis són. No hi ha mala fe, d’això en podem estar segurs, però sí oblit i ignorància cap aquells que, si bé volem que conformin i siguin part de la nostra comunitat, els tapem sota discursos limitadors o que impossibiliten, que amaguen manca d’esforç o voluntat de canvi. De nou, el teatre de la vida torna a fer molt soroll per no res.\nLes persones privades de llibertat són un dels exemples més paradigmàtics de l’oblit parcial del legislador, però no l’únic. Els somnis de la normalització, alguns cops, somnis són. Els darrers temps hem pogut veure com el sistema d’execució penal juga un paper molt important en el procés de canvi de les persones privades de llibertat. El Departament de Justícia ha optat per un model educatiu i de canvi, el Model de Participació i Convivència, que permet no fer del pas per la presó un sainet del principi legal de reinserció social. Uns resultats que mereixen la felicitació dels qui volem una societat més justa, però un camí que està a mig fer. El camí es fa caminant, i cal seguir avançant en la normalització de les persones que, un dia, transgrediren la norma i ara tenen l’oportunitat, no d’esmenar els errors comesos, sinó ser de no tornar a cometre nous delictes. És hora de seguir avançant.\nL’impuls de la ciutadania digital és una de les màximes del Pla de Govern de la legislatura actual. Un impuls que vol convertir el nostre país en una societat enfortida digitalment i més competitiva. Alhora, diu la Llei General Penitenciària que la finalitat de reinsertar dels interns passa també per no prohibir-los-hi els drets que tenen com a ciutadans. La presó, doncs, ha de formar part d’aquest somni que executiu i legislatiu tenen pel nostre petit país. La bretxa digital és un element clau en el procés d’inclusió social. Però si donem un tomb per les presons veurem com el silenci digital n’és comú denominador. Un món digital tant proper en el somni legislatiu, com llunyà en la realitat executiva. I això no vol dir que no hi hagin apostes valentes i perseverants, impulsant les TIC com a eina educativa dins els Centres Penitenciaris. Però unes TIC limitades tant en el seu ús com en l’accés a un món que, a hores d’ara, és preeminentment digital.\nParlem de normalitzar, parlem de la importància del vincle amb la família, parlem de tornar a ser ciutadans, però, ho estem fent realment? Una societat que limita el contacte amb els familiars o amics a trucades setmanals, especialment cap aquells que, cercant mons millors, deixaren rere seu casa seva, no és una societat justa. El règim penitenciari no ha de ser un obstacle insalvable i permetre trucar només en horari europeu no és normalitzar. És cert que cal prevenir les víctimes i evitar tota comunicació que pugui constituir nous delictes. Però el necessari respecte les víctimes pot anar acompanyat de mesures de vinculació familiar.\nNormalitzar suposa nous reptes i obrir noves vies, i l’accés de les TIC a les presons n’és una d’elles. Hem de ser valents i fer un salt qualitatiu, possibilitant les videoconferències entre els familiars, especialment aquells que estan a milers de quilòmetres; hem de possibilitar que els interns de les presons tinguin accés a la telefonia mòbil, limitada, sens dubte; hem de normalitzar, permetre fer gestions administratives des dels aparells mòbils. En una societat avançada i oberta al món com la nostra, no hem de tenir por a fer passos endavant. Estem en ple segle XXI i no pot ser que un servei com l’execució penal visqui encara d’esquenes al món digital. La privació de llibertat no ha de ser privació de drets a la comunicació i la relació social. Com volem fer ciutadans responsables si no donem responsabilitat?


Educació proposa suspendre les classes de tots els centres educatius\nAmb l’objectiu de prevenir més contagis per coronavirus, aquesta vesprada es debatrà aquesta proposta que afectaria tots els nivells educatius de tota la Comunitat Valenciana\nLa Conselleria d’Educació, encapçalada pel conseller Vicent Marzà, proposarà la cancel·lació de les classes davant el contagi del coronavirus (COVID-19) en tots els centres educatius de la Comunitat Valenciana a partir del pròxim dilluns 16 de març.\nAquesta proposta s’abordarà en la reunió de la Mesa Interdepartamental per a la Prevenció i l’Actuació davant el coronavirus, que se celebrarà aquesta vesprada a les 18.00 hores segons la convocatòria del president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig. És a dir, es tracta d’una proposta que haurà de ser validada perquè entre en vigor.\nAquesta idea ha sorgit després de la recollida d’informacions des de les Direccions Territorials, encara que hui el Sindicat de Treballadors i Treballadores de l’Ensenyament del País Valencià (STEPV) ha demanat a la Conselleria d’Educació que decretara la suspensió de les classes almenys durant 15 dies, seguint la línia de Catalunya, que ha anunciat hui mateix aqueixa mesura.\nSTEPV defensa que “la setmana que ve en moltes localitats de València i a Castelló s’ha mantingut la festivitat escolar, per tant, ampliar-la una setmana més seria una bona mesura per a reduir la possibilitat de contagi”. I és que malgrat que s’han cancel·lat i ajornat les festes de la Magdalena de Castelló i les Falles valencianes, el calendari escolar s’ha mantingut sense canvis, per la qual cosa l’alumnat dels centres educatius de Castelló tenia el seu festiu per les festes fundacionals i els de València anaven a continuar amb tota la setmana no lectiva.\nVinaròs presenta "Telescopi", la nova proposta per fomentar l’escriptura


Letícia, rebel i insatisfeta: "Em costa molt haver de callar"\nLetícia, a la inauguració del curs escolar Europa Press\nper Jennifer Navarro Redactora 16 de setembre de 2020 10:00\nLetícia Ortiz ha celebrat aquesta setmana el 48è aniversari. Per tal de commemorar aquesta data, Pilar Eyre centra la seva columna de 'Lecturas' en ella: en els moments més complicats després de la boda, la necessitat de deixar de banda el seu caràcter i la relació amb Felip Borbó.\nComença amb una anècdota reveladora que evidencia que els seus inicis a la Casa Reial no van ser fàcils. La situa en una recepció oficial, pocs mesos després de la boda. Allà, amb un aspecte físic demacrat, hauria cridat l'atenció. Amb mirada angoixada, hauria agafat del braç a un amic i li hauria suplicat que l'ajudés a fugir de tot allò: "Havia tingut tres anys de preparació per "tot allò". Havia estat durant mesos a casa de Felip, en la qual rebia lliçons de protocol". Afegeix que la relació amb Joan Carles mai no va ser bona. La principal queixa del Borbó? Que Letícia "no calla mai". Ella era conscient que la monarquia perdia la simpatia de la gent: "El més difícil de tot plegat? Callar. Em costa molt".\nEl seu matrimoni amb Felip sembla estable i sòlid. Segons Pilar Eyre, hi ha una anècdota que ho demostra: "Cada vegada que viatgen demanen habitació de matrimoni. Quan van anar a Lisboa, a l'hotel els van preparar habitacions separades i a diferents pisos, ja que era això el que demanaven sempre Joan Carles i Sofia. Però ells van fer-los rectificar i van demanar la suite nupcial. El nom de Felip VI passarà a la història per haver estat el rei monògam, ja que ha estat l'únic capaç de mantenir un matrimoni estable en les últimes cinc generacions de Borbons. Sense amants, ni escàndols de faldilles, ni fills extramatrimonials, ni dones sacrificades i submises".\nEls reis Felip i Letícia, a l'aeroport / Europa Press\nÉs destacable que Letícia exerceix molt de poder sobre ell: "Són un equip. Sofia i Joan Carles no comentaven res, no només perquè no es veien mai, sinó perquè el rei menyspreava l'opinió de la seva dona. Una dona que vivia aïllada i que tenia una visió molt pobra del país. Ara bé, Letícia i Felip estan junts les 24 hores diàries. Llegeixen, comenten, parlen, fan llistes...". Dos matrimonis completament diferents però que comparteix el futur negre de la institució.


Artís i Mercadet, Mireia | Priorat en persona\nSóc de Mèxic per naixement, de París per enamorament, de Catalunya per identificació, de Gratallops per un indicible, feliç i privilegiat atzar. De Mèxic n’he heretat la passió, de França el gust refinat del seu savoir vivre, de Catalunya el «tèrbol atzur de ser tres voltes rebel», de Gratallops la recent lliçó vital que es pot renàixer als 70 anys. Us convido a embadalir-vos dels meus capvespres prioratins entre vinyes, oliveres i ametllers.\nL’accent. L’accent hi fa molt, i el somriure. I també el jersei groc que lliga amb les arracades, dos grossos botons grocs, com dues fitxes gegants del joc de l’oca. L’accent és ben bé de farina de blat de moro i de didalet de tequila, tot i que sembla més aviat dona de cafè. Ens impressiona tant, m’impressiona tant, que perdo la força als genolls un moment. Ens diuen que és filla del Tísner, però es veu que ella és ella i la resta són dons que també té. En fi, que la primera cosa que fa (i així inaugura un sistema nou de guiatge pels poblets del Priorat, que d’altres seguiran, motu propi), la primera cosa, és portar-nos a conèixer casa seva. Cuina, cambra, pati, foc a terra. És una barreja de detalls, el que ens captiva d’ella. Les arrels familiars, l’origen mexicà, la sensibilitat artística que se li nota, la gran humanitat que calça. I amb ella es com si juguéssim al joc de l’oca amb les fitxes que porta d’arracades. Anem a la casella de sortida, que és el portal de casa seu i llavors, de pont a pont, anem a la cova d’en Ximet, un paradís de silenci i força tel·lúrica. Ens presenta els tormos, roques damunt terra vermella. Després fem la casella del molí, a Margalef. I dinem a Gratallops, ben a prop de la casella de sortida. Rodó, no es pot dir més. La casa on viu ara, la Mireia la va triar a partir d’un dibuix a llapis que li van enviar. Què voleu de més senzill i més seriós?\nTot just obre la boca deixa descobrir aquella bonhomia de son pare, en Tísner, aquella capacitat de ser generós des del coneixement i la intel·ligència, de tocar de peus a terra, procurant deixar la porta oberta a l’atzar i la sort. Mexicana, catalana, parisenca del Priorat. Massa humanitat per ser d’un sol lloc.\nDe la Mireia vull la seva força, la seva alegria, les capacitats camaleòniques que té d’adaptació a qualsevol terreny. És una “tot terreny” del segle xxi. Vull tenir la mateixa seva sort a l’hora de deixar que l’atzar em porti a estimar amb identitat i passió algun altre indret de la terra. Qui pot venir sinó de la gran ciutat de Mèxic i aterrar a Gratallops a viure en una casa adquirida per Internet?\nLa passió de la Mireia és la de descobrir, ja amb una seixantena d’anys, el lloc on ha viscut sempre sense ser-hi, i poder-se meravellar constantment com si fos desconegut i sorprenent. Tot nou cada dia. I poder sincerar-se amb l’entorn per confluir amb energies, i refinar la vista amb les petites coses que ambicionen essència en comptes d’inèrcia.\nD’on ve una saviesa i una senzillesa tan extrema? Quin parany o quin pacte amb els diables de la natura ha fet? Que l’ha portada fins i tot a fer-se una finestreta dins la dutxa per poder estar amb simbiosi amb l’entorn? Si es pot ser d’un club de fans, hem de ser claríssimament fans de la Mireia Artís.\nElla és més alta que les roques protectores del Priorat que ens va portar a veure a Margalef.\nSembla un ocell que s’envola, fresc, de bon matí. Ens roba el cor a tots, amb la història de la compra de la casa per Internet, veient-ne només els dibuixos de la porta ¾que, per cert, és esplèndida. Jo sóc mexicana i catalana, espanyola, no, ens diu, i s’enriola, i ens enriolem tots perquè no podem fer sinó seguir-li el riure d’esquellerings al trot que encomana. La Mireia té el do de sentir tendresa, de seguida, pel que fa i pel que veu: i això emociona. Ens ensenya Gratallops i canta les meravelles d’un paisatge que, n’estic segura, és el lloc precís i exacte on vol ser.\nTots hem coincidit que ens l’enduríem a casa, la Mireia Artís. I segur que cada dia ens explicaria coses noves, o, més ben dit ¾que tot el que no és tradició és plagi¾, ens faria veure les coses ja vistes amb un apunt diferent. Me l’enduria a casa però en realitat no, no li ho faria mai: que aquí piula feliç i simpatiquíssima, conscient de ser exactament on vol ser, i per res del món la tancaria a la gàbia de periquitos que és l’Eixample...\nLa volta de mig punt que la Mireia va veure dibuixada\nL’endemà, eixint del llit, vam esmorzar en comunitat i ja ens esperava el minibús, que ens acompanyaria cada dia i a tothora. Anant de sorpresa en sorpresa, l’adalil que ens esperava a Gratallops era la Mireia Artís, filla de l’Avel·lí Artís —“Tísner”— tota una senyora que diu «sóc de Mèxic per naixement, de París per enamorament, de Catalunya per identificació, de Gratallops per un indicible, feliç i privilegiat atzar». Ens va narrar amb calma la surrealista història de la compra de la casa, via Internet, ella des de Mèxic, i ens va ensenyar la casa comprada i molt ben arranjada (que eren dues d’enganxades) després dels adobs que hi ha fet, una mena de work in progress interminable. Saber construir espais vitals és tot un art.\nUn cop aplaudit el seu bon gust, ens va acompanyar a un lloc físicament extrem i fort: un paissatge de pedrasses a punt de caure o ancestralment caigudes, que feia impressió. Només faltava que tragués el nas un dinosaure petit o gran, per completar l’escenografia. Al final del camí vam arribar a la cova d’en Ximet, un lloc obac que té a l’encisadora Mireia ben encisada. El pas estava barrat per alguna circumstància de seguretat, suposo. No fóra que el dinosaure amo de la cova se’ns quedés per record.\nAbans d’anar a dinar, vam anar a la Vilella a visitar un museu de l’oli. Val a dir, d’entrada, per no deixar-m’ho, que tothom ens atenia i ens va seguir atenent amb una afabilitat fora mida.\nDesprés vam anar a dinar a un restaurant molt ben instal·lat i molt ben servit, i allà ja se’ns va ajuntar l’adalil Joan Vaqué.\nA Mireia Artís\nSi hagués de dir força\ndic la mística dels tormos\nal fons d’una veu\nde l’atzar al teu origen,\nel tram d’un destí\nque havia comprés\nde consciències antigues\nal cor del misteri.\nSi dic passió\ndic renàixer i dic llibre\nde la vida als ulls.


Una escena d’Al vostre gust, de William Shakespeare, en una representació del Teatre Lliure de Barcelona, segons la traducció de J.M de Sagarra\nRepresentació pública d’una obra teatral.\nA Grècia, el teatre tingué origen en les festes religioses: companyies itinerants actuaven a les places de la ciutat, i constaven d’un actor i d’un cor. Èsquil introduí el segon actor en la representació dramàtica i Sòfocles el tercer.\nL’escenografia, limitada per la decoració del mur (σχηνh) que servia de fons, es complicà amb el transcurs del temps: Èsquil concebé l’εκκύλεμα, petit escenari sobre rodes; el Θεολογεῖον era un petit balcó adossat al prosceni en el qual apareixien els déus de l’Olimp. Finalment fou emprada una màquina de volar, proveïda de corrioles, que permetia als déus d’aparèixer i desaparèixer. Les representacions més importants tenien lloc durant les festes dionisíaques (Dionísies) i tenien caràcter competitiu. L’estat encarregava a un ciutadà ric, el corega, que es fes càrrec dels muntatges, pagant les màscares i la decoració. Els actors foren sempre masculins i calia que sabessin cant, música i declamació, car el públic d’Atenes era tingut per molt exigent. Una obra acostumava a ésser representada una sola vegada en un mateix teatre. Entre el 480 i el 380 aC foren estrenades a Atenes prop de 2.000 obres.\nEl teatre romà fou en bona mesura un hereu del teatre grec. Els muntatges tendiren aviat a l’espectacularitat, amb carros de combat i animals exòtics (girafes, elefants), a fi de meravellar un auditori poc interessat pel text. A Sicília sorgí el teatre dit de fýlakes, que passà al continent i donà lloc a les farses atel·lanes (atel·lana), mancades de text, els arquetips còmics de les quals sobrevisqueren a l’edat mitjana i feren sentir llur influència sobre la Commedia dell’Arte al Renaixement. Durant l’edat mitjana, mentre que el teatre profà es limita, en gran part, al mim, el teatre religiós, així que comença a desenvolupar-se, es confon gairebé amb la litúrgia.\nDurant els segles X i XI les epístoles farcides i altres nuclis dramàtics primitius foren representats en llatí a l’interior dels temples, però les llengües romàniques guanyaren ja posicions al final d’aquell segle. Les representacions passaren del temple a l’atri, i d’aquest a la plaça pública, entre el segle XIII i el XIV. L’escenografia s’anà complicant i l’acció tingué lloc en grans tarimes en les quals s’aixecava en longitud la decoració de cada episodi: això obligà els espectadors a desplaçar-se a cada canvi d’escena. Durant el segle XVI aquesta era formada per una façana d’edificis entre els quals hi havia cinc carrers vists en perspectiva.\nEls segles XVII i XVIII assenyalen un progrés notable de l’escenografia, sobretot en els teatres cortesans. De l’escenari simultani, que obligava a dividir l’escena en diversos espais (el Cid, de Corneille, encara fou estrenat així), hom passà a les decoracions presentades de manera successiva, gràcies al perfeccionament de la maquinària, que, aplicada a la caixa a la italiana, permetia de canviar l’escenografia en pocs minuts. La Il·lustració influí en els mètodes interpretatius i hom aprofundí l’estudi dels personatges. Diderot fou un dels teòrics de més prestigi quant a la teoria de la interpretació. Amb el Romanticisme la interpretació tendí a identificar actor amb personatge.\nAl final del segle XVIII el director prengué relleu com a creador de l’espectacle i començà a desplaçar l’actor dels llocs de privilegi; el suís Adolphe Appia suprimí el teló i instaurà la il·luminació elèctrica (1898); a França André Antoine imposà el naturalisme escenogràfic amb el Théâtre Libre (1897), mentre que altres directors fundaren a diversos punts d’Europa companyies d’experimentació: Gordon Craig a Anglaterra, on cercà els elements de l’escenografia simbolista, amb procediments paral·lels als d’Appia. Fou creat el Teatre d’Art a Moscou (1897), el Teatre Íntim d’Adrià Gual, a Barcelona (1898), etc. A Àustria Max Reinhardt utilitzà plataformes giratòries i portà l’escenari a la sala, alhora que realitzà muntatges grandiosos, com els de la catedral de Salzburg. Totes aquestes aportacions foren potenciades per la gran reacció antinaturalista, encapçalada a França per Jacques Copeau, que formà el Cartel (1926), amb directors com Louis Jouvet, Charles Dullin, Gaston Baty i Georges Pitoëff. A Rússia Stanislavskij investigà sobre la formació de l’actor, i el seu mètode tingué una expansió mundial a través d’Elia Kazan, que l’implantà als EUA. Mentrestant, Meyerhold preconitzava l’actor acròbata i els muntatges mecanicistes. Tanmateix, la dramatúrgia alemanya, que des de Lessing, al segle XVIII, havia afaiçonat un estil propi, incideix en el teatre contemporani amb l’aportació del teatre èpic, divulgat d’una manera pràctica i teòrica per Erwin Piscator i Bertolt Brecht: distanciament entre espectador i espectacle a fi d’operar no per l’emoció, sinó per la reflexió. A Itàlia, Georgio Strehler, tot buscant una estètica pròpia, recull la proposta de B. Brecht i, com Jean Vilar al capdavant del Théâtre National Populaire, fa arribar el fet teatral a les capes petites burgeses i obreres del país.\nConstitueixen una reacció contra aquest mètode els moviments que arrenquen del teatre de la crueltat d’Antonin Artaud, el qual aspira a tornar el teatre a les seves fonts rituals i vivencials; dins aquesta línia, tot i les diferències que els separen, hom pot situar el paroxisme àcrata del Living Theatre, comandat per Julien Beck i Judith Malina, i el Laboratori Teatral del polonès Jersey Grotowski. Actualment l’escenografia ha experimentat una ràpida evolució: hom utilitza escenaris circulars, escenaris amb plataformes mòbils, etc. Als EUA, el macroteatre de Robert Wilson, al marge de Broadway i que conviu amb les experiències de l’art conceptual, realitza produccions de llarga durada (set o vuit hores) i amb més de cent actors que són utilitzats com a objectes mòbils. A Itàlia Luca Ronconi, sobre una base estructuralista, renova la lectura de l’escenari a la italiana. També han estat utilitzades projeccions cinematogràfiques a fi d’enquadrar l’acció dramàtica (fou Piscator qui primer investigà en aquesta direcció).\nUn altre moviment, dit “tercer teatre”, aparegué el decenni del 1970 encapçalat per la companyia danesa de l’Odin Teatret, dirigida per l’italià Eugenio Barba: hom intentà de coordinar els grups marginals, i de tornar el teatre al carrer, a la plaça pública, amb desfilades, happenings, etc. Els Comediants, a Catalunya, han estat uns representants notables d’aquest moviment, mentre que als EUA, el Bread and Puppet ha dut a terme una tasca creadora dins d’aquests supòsits. El contacte amb les cultures africanes i orientals ha portat a l’anglès Peter Brook a concebre uns espectacles on la barreja de les races dels actors ha engendrat un sincretisme estètic i una visió personal del teatre. El polonès Tadeusz Kantor, fent connectar les seves influències dadaistes amb unes vivències pròpies, aportacions psicològiques i quasi terapèutiques del teatre, ha creat una forma dramàtica d’indubtable interès. A Suècia, Ingmar Bergman continua aprofundint en el teatre universal. Als anys vuitanta es destaca l’intent de dissolució dels gèneres teatrals a través del contacte amb els nous corrents de la dansa contemporània i una nova codificació de les formes interpretatives, del gest i del moviment (Pina Bausch, etc.).\nLa producció dràmàtica\nQuant a la producció dramàtica, la tragèdia grega tingué en Èsquil, Sòfocles i Eurípides els seus principals conreadors. Aristòfanes, pel que fa a la comèdia, ironitzà i parodià els costums del seu temps, mentre que Menandre fou l’iniciador del sainet naturalista. Terenci, a Roma, l’imità, i Plaute es mostrà més a prop de la farsa popular i dels trets d’Aristòfanes. Amb el Renaixement la figura de l’autor tornà a ésser potenciada: Shakespeare apareix a Anglaterra voltat de noms importants, com ara Ch. Marlowe i Ben Jonson. A França una voluntat de neoclassicisme emmotlla l’obra de Corneille i Racine, però deixa més lliure la comèdia: Molière, Marivaux. A Castella Lope de Vega inicia la renovació teatral durant el segle d’or castellà, que clou Calderón de la Barca, l’obra del qual representa la idealització de la Contrareforma. A Itàlia la Commedia dell’Arte, basada en la improvisació a partir d’un canemàs, influeix encara C. Gozzi i Goldoni. A Alemanya G. Lessing inicià nous plantejaments dramatúrgics, que trobaren llur desenvolupament en l’obra de Goethe i de Schiller. Amb el Romanticisme hom assisteix a un esclat de teatres nacionals i a una valoració dels valors de cada cultura per sobre dels valors dits universals: Victor Hugo, a França, Puškin a Rússia, el duc de Rivas, a Castella, Frederic Soler a Catalunya, etc.\nAmb Ibsen, ja a la segona meitat del XIX, els països escandinaus fan la primera aportació original al teatre europeu, i, més tard, amb Strindberg. Čekhov retrata la societat dels darrers anys del tsarisme a Rússia.\nAmb el segle XX els EUA reelaboren dramàticament els problemes de la seva societat, des del pas de la societat rural a la urbana —Eugene O'Neill— fins a l’angoixa de l’home perdut entre els mecanismes del macrocapital: Arthur Miller. A França el teatre s’esmerça en la consecució d’uns productes brillants i ben acabats —J. Giraudoux—, mentre que a Itàlia Pirandello en qüestiona la natura. A Alemanya, Brecht el considera una exposició de fets amb els quals l’espectador no ha d’identificar-se. Dos autors que escriuen en francès, Ionesco i Beckett, d’origen romanès i irlandès, respectivament, inicien l’anomenat teatre de l’absurd, que s’interroga sobre el sentit de la vida humana en el món actual.\nPel que fa a les dramatúrgies de tradició no hel·lènica, a l’Amèrica precolombina hi hagué tres cultures que posseïren una dramatúrgia evolucionada: la maia, l’asteca i l’inca. El teatre mai no estigué relacionat amb les festivitats de l’agricultura i glossà diversos epi sodis del Popul-Vuj, el llibre sagrat d’aquell poble. En el teatre asteca el mim assolí una gran importància, tant en el vessant bel·licoreligiós com en el burlesc, i actualment hom encara el continua representant. El més important, però, fou el teatre inca, escrit en quítxua; glossà la vida dels emperadors i fou, en el sentit ple de l’expressió, un teatre estatal.\nMés transcendència han tingut les dramatúrgies asiàtiques: a l’Índia, als primers segles de l’era cristiana, existia ja un teatre cortesà densament codificat. Avui el teatre de kathakali, de l’estat de Kerala, és l’exemple més complet d’aquest conjunt de tradicions: llenguatge gestual i llenguatge oral és a càrrec d’actors diferents, i hi continua present el caire sagrat de la representació. El teatre d’ombres, supeditat també a la mitologia bramànica, ha tingut un gran desenvolupament en diversos estats indis, (destacant les ombres gegants d’Andhra Pradesh).\nA la Xina hi ha constància de representacions teatrals al segle XII aC. Durant la dinastia Yuan (1280-1368) cal fer esment d’autors com Kuan-Huan-K'ing i Ma-Tche-Yuan. Del període Ming (1368-1644) es destaquen algunes obres notables, com P'i-p'a-ki (‘La guitarra’), de Kao Ming, i Mu-tant'ing (‘El pavelló de les peònies’), de T'ang-Hien-Tsu, i de la dinastia Ts’ing (1644-1912), autors com Li Yu i K'ong Chang-jen, amb una obra cabdal: T'ao hona chan (‘El ventall de flors de presseguer’). Avui hi predomina un estil barroc, que ha assolit una gran perfecció: l’òpera de Pequín és l’exemple més brillant de la tradició dramàtica xinesa. Entre els dramaturgs contemporanis, de l’època de la revolució literària (a partir de la proclamació de la República, 1911), hi ha T'ien Han (1898) i Ts’ao Yu (1905). Al Japó apareixen aviat dos gèneres ben diferenciats: el teatre nō, amb representants com Kan-ami Mokiyo (1333-84) i el seu fill Zeami (1363-1443), i el teatre kabuki (amb un autor d’excepció, Monzaemon Chikamatsu, que procedeix del primer i que a partir del segle XVII tingué un caire accentuadament popular. El bunraku, també al Japó, és un teatre de ninots (titella). Entre els autors moderns i contemporanis cal esmentar Iwano Homei (1873-1920), autor de Hono no Shita (‘Llengua de foc’, 1906), Kikuchi Kan (1888-1948) i Kinoshita Junji (1919), notable per Yūzuru (‘La grua del crespuscle’, 1949). Altres països asiàtics i oceànics, com Indonèsia, Tailàndia, Corea, Sri Lanka, etc., tenen dramatúrgies nacionals, més o menys apropades a les anteriors. La incidència d’aquestes dramatúgies sobre les europees ha estat molt notable, sobretot a partir d’Artaud, i hom pot dir que han fet de llevat i han conduït a un sincretisme fructífer que informa el moment actual de les principals dramatúrgies a tot el món.\nEl teatre religiós als Països Catalans\nCom arreu de l’Europa occidental, el teatre català religiós té els orígens en la litúrgia de ritu francoromà, introduïda a Catalunya cap al 800. La primerenca i creadora activitat litúrgica i cultural dels grans cenobis i catedrals, en especial Ripoll i Vic, i llurs relacions amb rellevants centres monàstics europeus, expliquen que des del començament participessin en la creació del drama litúrgic, en llatí, a partir del trop Quem quaeritis in sepulchro, del qual es conserven formes dramàtiques singulars, probablement autòctones. L’evolució del trop donà lloc al cicle pasqual dramàtic de la Visitatio sepulchri, o visita de les tres Maries al sepulcre, després de comparar al mercator o unguentarius els perfums amb què volien ungir el cos del Senyor, i de les aparicions de Crist ressuscitat. El cicle, estès a Catalunya des dels segles XI i XII al XVI, hi fou variat i original; és probable, per exemple, que la figura del mercator sigui de creació catalana. El trop dramatitzat a part, la primera versió conservada de la Visitatio a Catalunya, el drama De tribus Mariis, és del segle XII, procedeix de Vic i és també ben original. Molt més evolucionat i complex, continuava escenificant-se a Girona l’any 1360, i hom conserva un fragment del text. Hom desconeix, en canvi, el de la representació del drama que es feia, a Girona també, el 1539, més complexa. Una curiosa adaptació de la Visitatio a la temàtica del Sagrament, amb text parcialment publicat i avui perdut i música polifònica de Francesc de Borja, se celebrà a Gandia des del 1550 fins al segle XIX. Un altre grup de drames de la Visitatio, més recent, prové de la dramatització de la seqüència Victimae Paschali laudes, que ja havia influït en els drames de les Maries i les aparicions; i un altre, del qual hom conserva una còpia gironina del segle XV, procedeix de la prosa Surgit Christus cum trophaeo. Algunes formes de dramatització de la primera seqüència eixamplen la temàtica amb al·lusions a la Passió, i el drama de la segona s’hi centra. També s’hi relacionen els planys dramàtics, tardans, de la Mare de Déu i altres personatges al peu de la creu, probablement ja en català, almenys en part. Durant el segle XIV el drama pasqual s’adaptà al català, però perdurà l’originària representació en llatí. En català es conserva un bon fragment del Centurió, del segle XIV o el XV, drama format per escenes relatives als sentinelles, al sepulcre, al suborn dels jueus, les tres Maries al sepulcre i potser les aparicions de Crist, i el diàleg de la Magdalena i els apòstols, així com testimonis de dramatització del Victimae i dels planys, aquests ja relacionats amb les representacions, més evolucionades, del Davallament de la Creu (davallament). El cicle dramàtic de Nadal, en llatí, nasqué de la litúrgia de la festivitat a partir del trop Quem quaeritis in praesepe, calcat del pasqual i escenificat, i també d’altres antífones.\nA Catalunya, menys precisat que el de Resurrecció, el cicle nadalenc hi fou, però, esponerós, d’acord amb la documentació. De la fase litúrgica, en llatí, de l’escenificació del Naixement, que és l’eix del cicle, és interessant la referència gironina, del 1360, d’una Repraesentatio partus beatae Virginis; però no es conserva pràcticament cap text. La documentació sobre variades escenes del cicle d’arreu dels Països Catalans ja es refereix, sembla, a la fase del teatre en vernacle. L’altre gran component del cicle nadalenc és l'Ordo prophetarum, desfilada o processó dels profetes vaticinadors de la vinguda de Crist, basada en un sermó falsament atribuït a sant Agustí. Expressament alludit a Girona, Mallorca i València, és probable que a Catalunya contingués una forma de representació característica; un text imprès el 1533 a València, conservat, dóna idea del que degué ésser aquest drama litúrgic en llatí als Països Catalans. Un dels personatges de l'Ordo era la sibil·la Eritrea, que cantava els vells i fatídics versos del judici, (cant de la Sibil·la), en llatí als orígens i més tard en català, ja traduït a mitjan segle XIII. La profetessa esdevingué personatge escènic dins l'Ordo abans del 1360, i, segregant- se del drama, creà la seva pròpia i limitada escena independent; i així es manté encara avui a Mallorca i a l’Alguer, on hom canta, la nit de Nadal, les cobles del cant esmentat. El darrer component del cicle és el drama dels Mags, o Ordo stellae, amb l’episodi d’Herodes i, a voltes, els Innocents. El nom tradicional dels tres Reis ja era conegut a Catalunya al segle X, i el caràcter desaforat de l’Herodes escènic, o Herodes furens, ja és esmentat cap al 1200, però no hi ha notícies més específiques de l’etapa en llatí. Dins el cicle de Nadal s’escauen les festivitats de sant Esteve i sant Joan Evangelista, caracteritzades pel dramatisme espectacular de llurs litúrgies, que sens dubte donaren peu a diverses representacions, sobretot a Mallorca.\nSi des del segle XIV la producció litúrgica i paralitúrgica es tradueix al català i s’amplien i es modifiquen els gèneres dramàtics, a la segona meitat del segle i durant el XV, fins a la darreria del XVI, es produeix la fase del teatre religiós en català, gradualment desvinculat de la litúrgia, representat dins el temple i a fora, enriquit per noves i diverses fonts, actualitzat per l’aspiració d’escenificar tot el procés de la redempció humana, des de la creació al triomf universal de la fe: és el teatre dels misteris, i també el de les moralitats i els miracles. Per raó dels orígens litúrgics, el cicle més antic és el de la Passió, que comença completant el litúrgic de la Resurrecció i acaba per absorbir-lo. Es conserven sis passions dramàtiques en vulgar de fins el 1600, ultra diversos testimonis de representacions: una de començ del segle XIV, i qui sap si anterior, parcialment conservada en un fragment mallorquí i un altre de rossellonès; una altra de Cervera, del 1534, però que aprofita texts anteriors; i quatre de mallorquines, dividides en dues parts, l’una representada el dijous sant i l’altra el divendres, i amb les quals cal relacionar els misteris següents, conservats al mateix manuscrit: dos sobre la temptació, dos del fill pròdig, el de la samaritana i dos de Llàtzer, pertanyents al Nou Testament, i, naturalment, el de la Resurrecció. Com a escena de la passió dramàtica o com a misteri autònom, i probablement vinculat amb els planys esmentats de la Mare de Déu i altres personatges, cal recordar el Davallament de la creu, de la qual representació es conserven, fins el 1600, quatre texts; el més antic, barceloní, és de la primera meitat del segle XIV. D’una manera o una altra hom pot relacionar amb el cicle de la passió-resurrecció la representació de la Colometa, sobre el davallament de l’Esperit Sant, per Pentecosta, que fou actualitzada arreu dels Països Catalans des del segle XIII; hom en desconeix els texts, però sap que en comportava. Probable drama semilitúrgic al principi, l’espectacularitat de la tramoia aèria —la pesant “colometa” i les llengües de foc davallant, etc.— en feu una representació molt popular, i esdevingué una peça en català potser ja a la fi del segle XIV, d’on l’apel·latiu posterior de misteri amb què fou designada. També fou molt popular el cicle de Nadal; a part la documentació, força nodrida, els texts conservats són: dues representacions sobre el tema de la sibil·la Tiburtina i l’emperador, del segle XV; una, de les Guilleries, molt breu, sobre el dubte de Josep de Natzaret i l’adoració dels pastors, també del XV; cinc misteris mallorquins del XVI, amb motius escènics diversos i no sempre comuns en tots ells, com el pecat d’Adam, els profetes, la sibil·la i l’emperador, el dubte de Josep, el naixement i l’adoració dels pastors; i tres sobre els Mags —tema ja documentat el 1392 i el 1420—, Herodes i els Innocents, dos d’ells mallorquins i l’altra valencià, i tots del segle XVI.\nDins el cicle litúrgic de Nadal hom ha d’esmentar també el Sermó del bisbetó, (bisbetó), text conservat del segle XIV i provinent de la molt estesa festa dramàtica que els escolans iniciaven per sant Nicolau i celebraven el dia dels Innocents, tot parodiant-ne la litúrgia. Com a precedent dels dos indicats temes essencials de la redempció, hom escenificà diversos episodis de l’Antic Testament. En català, a més d’un nombre de notícies, hom ha conservat misteris relatius a Isaac, Josep, Tobies, Judit, Assuer i Susanna, mallorquins, i el d’Adam i Eva, valencià i literàriament el més interessant; tots són del segle XVI.\nEl cicle hagiogràfic simbolitzava el triomf universal de la fe pel sacrifici dels sants. A Catalunya, on són nombroses des d’antic les notícies de representacions del cicle, hom ha conservat texts dramàtics relatius als sants Cristòfor —dos sobre la coneguda llegenda i un altre sobre el martiri—, Àgata, Eudald, Francesc, Jordi —un de referent a l’episodi famós, i un altre al seu martiri—, Mateu, Crispí i Crispinià, el més espectacular, Pere i Pau, procedents de diversos indrets dels Països Catalans. Les representacions dels sants Francesc, Mateu i Pere, mallorquines i tardanes, dividides en passos o actes, amb més intenció literària i menys moviment escènic que els vells misteris, pertanyen, com d’altres de cicles diferents, també mallorquines, a la fase de transició entre el teatre de tècnica medieval i l’escena moderna, d’origen humanístic. Cal destacar, encara, el cicle de l’Assumpció de la Mare de Déu. A Catalunya se'n conserva un trop litúrgic, en llatí, del segle XIV, i, en català una bella i travada representació tarragonina, segurament del 1388, el fragment d’una altra, valenciana, de la primeria del XV, i el famós Misteri d’Elx (Festa d’Elx), que hom continua representant i que és dotat d’un text que pot ésser en gran part ben bé de la darreria del segle XV i de música i tramoia que són el resultat, en canvi, d’un llarg procés posterior. Altrament, hi ha prou referències a cerimònies molt dramàtiques de la festivitat de l’Assumpció arreu dels Països Catalans, sobretot processionals i referides al traspàs de la Mare de Déu, per a creure que existiren altres representacions del cicle; així, a Lleida, a la primeria del segle XVI.\nHi ha notícies sobre teatre religiós al·legòric des del segle XIV, i tres texts del XVI: la Consueta dels set Sagraments, manuscrita, i les dues peces eucarístiques, impreses, de Joan Timoneda, Aucto del Castillo de Emaús, bilingüe, i Aucto de la Iglesia, en català. Cal citar, també, la Consueta del Juý i la molt interessant Representació de la Mort, de la primera meitat del XVI, ambdues mallorquines. La processó de Corpus donà peu a un seguit de representacions arreu dels Països Catalans, de primer potser únicament de caire figuratiu i només amb música, cant i dansa, però des de mitjan segle XV ja amb texts breus i elementals. València durant el segle XVI arbitrà una solució original: la de representar damunt els escenaris mòbils de la processó —"roques”, “muntanyes”, “entremesos"— i al sòl autèntics misteris corrents i evolucionats; es conserven els d’Adam i Eva, de sant Cristòfor i d’Herodes o La degolla. La processó se celebrà molt aviat a Catalunya: 1319-22 a Barcelona, i 1320 a Girona i Valls; en altres poblacions importants no trigà gaires anys. L’ordenació de la processó, amb les comparses, músics, dansaires, figuracions estatuàries o persones que cantaven o recitaven texts damunt els escenaris mòbils o a terra, es feia segons el criteri unificador dels misteris, que aspiraven a donar una visió total de la redempció. Hom hi troba, doncs, els entremesos de la Creació, de l’infern i Llucifer, del paradís, amb Adam i Eva, de Moisès, a voltes dit “de la gabarrera”, i d’altres de referents a l’Antic Testament; diversos de relatius als profetes, l’anunciació, Betlem i els tres Reis, els innocents, Raquel i Herodes, etc., entre els del cicle nadalenc; els de Gestes, Longí, Josep d’Arimatea i Nicodem, el sepulcre i Magdalena, etc., entre els de passió i resurrecció; i els de sant Sebastià, molt evolucionat, sant Jordi i santa Eulàlia, entre mols d’altres referents a sants.\nA la darreria del segle XVI el teatre religiós medieval intentà de renovar-se bé que tímidament i amb poc futur, o es mantingué durant anys com a relíquia en algunes esglésies o entrà a formar part del folklore. Pel que fa al teatre profà, les notícies són imprecises, i els texts, escassos i tardans. L’activitat dels joglars es relacionà en gran part amb el teatre, però fins al segle XIV no es començà a precisar llur funció dramàtica; així, un document de la cancelleria catalana, del 1338, al·ludeix a un joglar en funcions de director d’una companyia de teatre profà. Certs tipus de monòlegs i de diàlegs literaris conservats semblen obeir també a l’activitat dramàtica joglaresca, de caire popular i realista. Les festes reials i les celebracions profanes organitzades per les ciutats originaren espectacles ben vinculats amb el teatre, especialment els “jocs” i “entremesos”, aquest darrer nom ja emprat a Barcelona el 1380; però el costum és ja documentat el 1270 i no s’interromp fins el 1600.\nTambé eren dramàtics els entremesos, en general al·legòrics, celebrats a les coronacions reials, com les del 1399 i el 1414. És d’aquest darrer any una clara notícia de la intervenció de peces poètiques i musicals en la representació dels entremesos. Cal esmentar també els efectuats a Girona per a celebrar la rendició de Granada. Del 1442 hi ha constància de representacions d’entremesos profans sobre temes eròtics a Mallorca.\nTambé eren espectacles teatrals certes formes de moms i mascarades evolucionades, i determinades llibertats que, pel desembre, eren permeses a la clerecia menor. És indubtable que, malgrat la manca de texts, el teatre profà medieval degué tenir una gran vitalitat als Països Catalans, sobretot a València; notícies clares de l’activitat teatral del segle XVI i determinats comportaments i estils literaris d’altres gèneres ho traeixen prou. Els pocs texts conservats són ja del segle XVI: la Farsa de la Vesita, bilingüe, del valencià Joan Ferrandis d’Herèdia; dos diàlegs breus conservats al cançoner d’Híxar, autèntics interludis escènics, anònims; i la fragmentària i anònima Farsa d’en Cornei, a més d’uns pocs texts poètics relacionats amb entremesos ciutadans. Tanmateix, la vitalitat del teatre profà de València es manifesta decididament a La Seraphina, peça dramàtica bilingüe de l’extremeny Bartolomé de Torres Naharro, i en tres episodis de farsa, també bilingües, protagonitzats per bufons i que el valencià Lluís del Milà publicà en el seu Cortesano, que situa els fets el 1535 i que inclou, a més, diversos espectacles representats per servidors i cortesans. Al costat d’aquesta activitat en vulgar, florí la dels humanistes del segle XV, teatre de col·legi i de cenacle, però amb curioses implicacions populars, redactat en llatí; se'n conserven obres de Llorenç Palmireno, Francesc Satorres, Jaume Romanyà, Joan Caçador, Antoni Pi, Jaume Cassà o Cassià i algun altre. Al mateix temps, era representada l’obra llatina d’alguns humanistes estrangers. Consta d’altra banda la difusió teatral, amb força audiència de públics ben diversos, de l’obra de Plaute i la de Terenci ja des del segle XV.\nEl teatre als Països Catalans del segle XVII ençà\nUna escena de L’hort dels cirerers\nEl teatre barroc és marcat per l’expansió del teatre català; així, pel que fa al drama religiós, Francesc Vicent Garcia, al Principat, fou influït pels dramaturgs castellans coetanis, i, pel que fa al teatre profà, Francesc Fontanella inicià un teatre aristocràtic, gongorià i adreçat als cercles més selectes de la república catalana; però la derrota militar de Catalunya el 1652 escapçà aquest inici de dramatúrgia i obligà Fontanella a exiliar-se.\nA partir del segle XVIII el Teatre de la Santa Creu de Barcelona tingué un renovellament, afavorit per l’arribada dels Bibiena, que el rei arxiduc Carles III dugué a la ciutat. De nou la derrota dels Habsburg col.lapsà aquest inici de connexió amb els corrents europeus. Durant aquest segle, però, s’intensificaren els nexes entre el teatre de Barcelona i els d’Itàlia, en especial els de Gènova i Nàpols, a causa de les comunicacions marítimes. El neoclassicisme, però, penetrà pel Rosselló, i Racine fou traduït al català, però, sobretot, penetrà per Menorca, dominada pels anglesos i que passava un moment de gran prosperitat econòmica i cultural. Joan Ramis i Ramis estrenà a Maó diverses tragèdies de tall neoclàssic, mentre que Pere Ramis, el seu germà, i Vicent Albertí traduïren els autors europeus del moment, en especial els francesos i els italians.\nAl Principat, a la segona meitat del XVIII, el teatre religiós aconseguí una audiència inconeguda fins llavors, segurament gràcies a les representacions fetes pels alumnes dels ordes religiosos; a València foren aquests alumnes els qui representaren les obres hagiogràfiques en honor de Vicent Ferrer, als cadafals aixecats a la ciutat; aquestes representacions han arribat fins als nostres dies, fetes sempre en català. Com a contrapartida, el desenvolupament normal del teatre a València fou entorpit per l’autoritat eclesiàstica, i el 1750 l’arquebisbe Andrés Mayoral feu tancar el teatre del Corral del’Olivera, si bé els salons de l’aristocràcia acolliren representacions de caire privat. També a Barcelona els teatres aristocràtics particulars començaren a funcionar d’una manera regular a la fi del segle XVIII, i el sainet prengué una categoria literària que no sembla haver tingut abans. Escriptors de professions liberals començaren a escriure peces breus que reflectiren l’observació directa de la vida quotidiana —Francesc Renard, Josep Arrau i Estrada, Manuel Andreu Igual, Ignasi Plana, etc—, i llurs obres passaren al repertori del Teatre de la Santa Creu. Un fenomen paral·lel és observable a Mallorca, on Rafael Sastre Puigderrós, teixidor de lli de la vila de Llucmajor, fou el gran proveïdor d’arguments i diàlegs que foren desenvolupats i modificats pels autors populars dels primers decennis del segle XIX.\nA Catalunya, les breus èpoques de tolerància política palesaren les tendències renovadores de la burgesia liberal: així, durant el Trienni Constitucional (1821-24), al Teatre de la Santa Creu foren estrenades les peces revolucionàries de Josep Robrenyo, que assolí una gran popularitat. L’amnistia promulgada el 1832 per Maria Cristina i la derogació del monopoli del teatre que des del 1597 havia tingut a Catalunya el Teatre de la Santa Creu afavorí els nous corrents. El 1833 Joaquim Vicenç Bastús publicà el primer mètode d’escenografia i interpretació. S'obriren nous teatres; el més important, a Barcelona, fou el del Liceu (1837), adscrit al qual sorgí el primer centre d’ensenyament per a actors. Aviat cada centre comarcal posseí el seu local, a vegades amb companyia estable contractada per tota la temporada; la complicació de la tramoia, que l’occità castellanitzat Juan de Grimaldi dugué al Teatre de la Santa Creu, impulsà un nou gènere, les comèdies de màgia, que de seguida obtingué una nova generació de saineters, el més important dels quals fou Josep Bernat i Baldoví. A Mallorca, Antoni Maria Cervera intentà bastir un teatre, que no reeixí, des dels interessos de l’aristocràcia local. Fou finalment Barcelona, que veia créixer ràpidament la seva demografia, on es produí la renovació del teatre. Nombrosos locals començaren a funcionar en cases particulars, locals d’una gran modèstia, anomenats de sala i alcova, on es representaven obres que els italians havien fet conèixer a la fi del segle anterior i també sainets, gènere que donà una nova generació d’actors i d’autors, com Eduard Sala i Sauri, Andreu Amat, Anton Faura i Casanovas, etc.\nL’esclat del teatre barceloní, però, es produí gràcies als autors de la generació següent, pels volts del 1860, principalment Frederic Soler, Eduard Vidal i Valenciano i Conrad Roure, els quals a partir del sainet evolucionaren fins al drama romàntic, amb evident retard respecte a les principals dramatúrgies europees, i donaren a la burgesia barcelonina el teatre seriós i emfàtic i cada cop més conservador que aleshores desitjava. L’expansió urbana habilità nous locals a l’aire lliure al passeig de Gràcia que visitaven les classes populars i on es crearen els gèneres musicals dits menors. Posteriorment traslladats al Paral·lel, prengueren importància a partir del darrer decenni del segle, connectats amb les fontades que la menestralia celebrava a la muntanya de Montjuïc. Mentrestant foren aixecats nous teatres de pedra per a òpera (gènere en el qual el Liceu imposà ben aviat una indiscutible supremacia), sarsuela i els gèneres dits de prosa: Teatre del Circ Barcelonès (1853), Romea (1863), Novetats (1869), Nuevo Retiro (1876), Teatre Líric (1881), Eldorado (1884), Calvo i Vico (1888) i Teatre Circ Espanyol (1892). A València el fenomen es produí més dèbilment en no consumar-se amb plenitud la revolució burgesa. Amb tot, un autor menestral, Eduard Escalante, donà testimoniatge de la societat de la Restauració. Foren creats també nous teatres: Principal (1832), Princesa (1853), Teatre de la Marina (1865), Apol·lo (1876) i Russafa (1880), ultra les sales de les associacions particulars, on es reunia la menestralia urbana.\nA Mallorca, Pere d’Alcàntara Penya inicià un sainet crític i humorístic, però s’imposà Bartomeu Ferrà, més conservador, però també més prolífic. Al Rosselló hom no escrivia sinó peces dialectals mancades d’ambició. Frederic Soler, reconegut com el primer entre els dramaturgs catalans, fou substituït per Àngel Guimerà en el lloc capdavanter durant el decenni de 1880-90. Guimerà representà la culminació del teatre romàntic català, que assolí amb ell projecció internacional, bé que també introduí en la seva obra elements naturalistes recreats en funció d’uns mites personals. Els modernistes, al tombant del segle, es mostraren extraordinàriament sensibles als corrents europeus, tant els inserits dins el regeneracionisme —és el cas d’Ignasi Iglésias— com els atrets per la teoria de l’art per l’art —Santiago Rusiñol, Adrià Gual, Juli Vallmitjana, etc—, que passaren a París llargues temporades. Aquests moviments, però, no ofegaren al Principat la puixança del sainet, que té en Emili Vilanova un notable representant.\nPer sota d’aquest teatre començà a créixer un gran moviment de teatre d’afeccionats, que en bona part es polaritzà en dues tendències políticament ben marcades; així, un teatre catòlic i conservador, que prohibia la presència de les dones a l’escenari i que té en Joaquim Albanell, entre molts d’altres, un dels autors representatius; i un teatre àcrata i revolucionari, dins el qual milità Felip Cortiella, poeta i autor dramàtic. Aquests moviments es desenvoluparen dins els locals confessionals, els centres obrers, etc, d’arreu de Catalunya.\nDel 1900 al 1920 el Paral·lel de Barcelona adquirí la seva màxima vitalitat: els teatres Nou (1901), Apol·lo (1903), Comtal (1903) i Còmic (1906) imposaren entre molts d’altres els gèneres de varietats, el music-hall, el vodevil, el melodrama, l’opereta, etc. Elena Jordi esdevingué l’estrella del gènere frívol, i un actor extraordinari, Josep Santpere, es convertí aviat en el protagonista insubstituïble. El moment culminant del Paral·lel coincideix amb els anys de la Primera Guerra Mundial (els empresaris Bayès i Sugranyes hi crearen les grans revistes, hi acudí Maurice Chevalier, etc).\nDins del teatre burgès, el 1913 fou creada l'Escola Catalana d’Art Dramàtic que, dirigida els primers anys per Adrià Gual ha estat, malgrat els altibaixos de la seva trajectòria, una institució fonamental en la vida teatral catalana, especialment pel que fa a la formació d’actors i a documentació. Entre el 1910 i el 1920 l’actitud elitista dels noucentistes i l’auge del cinema abocaren el teatre burgès a la crisi: Enric Borràs i Margarida Xirgu, juntament amb altres actors, emigraren a Madrid i a l’Amèrica del Sud. A partir del 1918 l’empresari Josep Canals controlà de fet els principals escenaris de Barcelona i imposà una comèdia burgesa de costums, a la qual s’adaptaren tant els dramaturgs modernistes (Joan Puig i Ferreter, Pompeu Crehuet, Josep Pous i Pagès) com els de les noves generacions (Carles Soldevila) i àdhuc Josep M.de Sagarra, malgrat el seu personal poema dramàtic. Aquesta submissió començà a rompre's els anys trenta amb les actituds crítiques, d’autors com J.Millàs i Raurell, Carme Monturiol i, sobretot, Joan Oliver. A València, durant els primers decennis del segle, s’aixecaren un bon nombre de locals: el Teatre Eslava (1908), l’Edèn Concert (1912), el Serrano (1912), el Teatre Líric (1914), el Modern (1925), etc. Si bé les varietats i el music-hall tingueren una vida molt activa a la ciutat, el teatre en llengua catalana no ultrapassà el sainet, gènere en el qual alguns autors obtingueren una àmplia popularitat, com Josep Peris Celda i Faust Hernández i Casajuana.\nA partir del 1936 el teatre a Catalunya passà a ésser ordenat per la Generalitat, i a dependre dels dos grans sindicats, la CNT i la UGT; hom creà el Teatre Nacional de Catalunya, instal·lat al Liceu, i el Teatre Català de la Comèdia, al Poliorama, i Enric Borràs fou el primer actor. Al front funcionà l’anomenat teatre de guerrilles, que posà en escena obres d’exaltació patriòtica, escrites segons les circumstàncies d’aquells moments. Erwin Piscator fou convidat per la Generalitat, però la marxa de la guerra impedí l’estrena del seu primer muntatge català, Terra baixa, d’Àngel Guimerà.\nEl 1939, amb el triomf de les forces del govern de Burgos, el teatre en llengua catalana fou prohibit a tot el territori de l’Estat espanyol. La interdicció no fou aixecada fins el 1946, i encara per espai de més de deu anys fou prohibit de representar obres traduïdes d’altres idiomes. Les companyies de Jaume Borràs i Josep Bruguera, de Maria Vila i Pius Daví, i després la Companyia Maragall, cobriren, amb d’altres, els anys d’aquesta etapa difícil. L'Agrupació Dramàtica de Barcelona (1955) i després l'Escola d’Art Dramàtic Adrià Gual (1960), dirigida per Ricard Salvat, connectaren altra vegada el teatre català amb els corrents del teatre europeu, tasca en la qual destacà també especialment l’escenògraf i director Fabià Puigserver. Aquesta recuperació tingué el concurs d’escriptors com Joan Oliver, Salvador Espriu, Joan Brossa, Manuel de Pedrolo i el rossellonès Jordi Pere Cerdà i afavorí els primers passos de dramaturgs com ara J.M. Benet i Jornet i i Jordi Teixidor.\nD’aquests anys és el teatre independent, estès i coordinat a les comarques (1968), que bastí una extensa xarxa a tot Catalunya. D’altra banda, el nomenament d’Hermann Bonnín com a director de l'Institut del Teatre (nom que havia adoptat l’Escola Catalana d’Art Dramàtic el 1939) el 1971, retornà a la institució el nivell que havia tingut en els seus millors moments. Durant el franquisme nasqueren també dues de les companyies amb una trajectòria més constant i amb més repercussió en el panorama teatral català de la segona meitat del segle XX: Els Joglars (1963) i Els Comediants (1971), les quals començaren a projectar el teatre català als festivals internacionals de teatre, com ara el de Sitges, que, creat el 1969, ha mantingut la continuïtat.\nEl moviment independent s’estengué al País Valencià a partir del 1970, on sorgiren grups com el Rogle, Carnestoltes, Grup 49, etc, i un autor important, Rodolf Sirera, que sovint escriu en col·laboració amb el seu germà Josep Lluís.\nLa fi del franquisme i la implantació de la democràcia a l’Estat espanyol repercutiren favorablement en l’activitat teatral que, sense els entrebancs de la censura, tingué entre els fets més destacables la creació del Teatre Lliure (1976) la Fura dels Baus (1979) i La Cubana (1980) i la consolidació de Dagoll Dagom, companyia creada el 1974. Aquests grups, a més d’Els Comediants i Els Joglars, són els més destacats de l’actual teatre català independent. D’altra banda, l’establiment del nou règim democràtic comportà també un elevat compromís de les institucions en la promoció d’activitats teatrals, que sovint ha repercutit també en les companyies independents. A Catalunya, el foment d’aquestes activitats es reflecteix en la creació el 1980, per part del govern autònom, del Centre Dramàtic de la Generalitat de Catalunya, que el 1989 inicià les diligències, amb el concurs destacat del seu primer director, Josep Maria Flotats, per a la fundació del Teatre Nacional de Catalunya. Des de l’ajuntament de Barcelona, el 1985 hom impulsà l’espai escènic del Mercat de les Flors, que el 1997 passà a formar part del projecte d’un ambiciós complex teatral anomenat Ciutat del Teatre, que ha d’incloure també l’Institut del Teatre i el Teatre Lliure. Aquests anys també s’organitzaren mostres i programacions teatrals periòdiques que s’han anat consolidant, en especial la Fira de Teatre al Carrer de Tàrrega (des del 1981) i el Teatre Grec de Barcelona (des del 1980).\nAl marge de la trajectòria d’un bon nombre d’actors catalans que s’ha consolidat en aquesta nova etapa, cal esmentar, en el camp de la direcció, Lluís Pasqual i Josep Montanyès i, en el de la dramatúrgia, Sergi Belbel i Lluïsa Cunillé.\nAl País Valencià, el 1979, i sota la direcció de Rodolf Sirera, el Teatre Principal inicià una etapa d’obertura dins la programació, la sala Escalantes oferí el 1980 el seu espai a grups valencians de teatre experimental i el 1988 el Centre Dramàtic de la Generalitat Valenciana, dirigit per Antoni Díaz Zamora, s’inaugurà al local del Rialto. El suport institucional s’estroncà el 1995 amb l’accés del conservador E.Zaplana a la Generalitat Valenciana i, des d’aleshores, han estat els grups independents, com ara la companyia Moma Teatre, sota la direcció de Carles Alfaro, o la companyia Albena, fundada per Toni Benavent i Carles Alberola, els que han mantingut el teatre autòcton. Encara al País Valencià, destaca la trajectòria ascendent del Festival d’Alcoi, que té lloc des del 1990. La situació és molt semblant a les Illes Balears, i no ha estat fins al final de la dècada dels anys noranta que hom ha pogut constatar una certa revifalla del teatre balear, centrat institucionalment en el Teatre Principal de Palma des del 1996. Aquest mateix any fou creat el Projecte Alcover amb la intenció de coordinar les iniciatives teatrals en l’àmbit dels Països Catalans.


✅ Proposta novedosa del Govern que dona esperances a bars i restaurants\nEl Govern aposta per crear un protocol per regular el tancament dels bars en funció de la pandèmia\nHo ha explicat el conseller d'Empresa, Ramon Tremosa\nper Adrià Morte Masfarné / ACN dilluns, 19 d’octubre 2020 - 15:55h\nTremosa admet que no es decidirà fins d'aquí 10 dies la reobertura dels bars i restaurants | Europa Press\nEl conseller d'Empresa i Coneixement de la Generalitat, Ramon Tremosa, s'ha mostrat partidari d'elaborar un protocol a Catalunya per regular els tancaments en funció de l'evolució de la pandèmia del coronavirus. «Evitaria sorpreses. Si es passa un determinat llindar de contagis, d'ingressos hospitalaris o de col·lapse a l'atenció primària, el protocol hauria d'indicar quins establiments haurien de tancar», ha detallat Tremosa aquest dilluns al programa 'Planta Baixa' de TV3.\n«Donaria més previsibilitat als agents econòmics i evitaria que es trobessin per sorpresa als diaris que el Govern prendrà la mesura l'endemà», ha continuat el conseller d'Empresa, que sobre el tancament de bars i restaurants ha estat clar: «Fins d'aquí a 10 dies no decidirem si poden reobrir».\nLes botigues de 24 hores hauran de tancar entre la nit i el matí\nEl Procicat ha aprovat aquest dilluns una resolució amb noves restriccions per frenar la segona onada de coronavirus a Catalunya. D’una banda, s’ha establert que els comerços que habitualment romanen oberts les 24 hores del dia —per exemple, les botigues de conveniència, les annexes a les benzineres, o les ubicades en municipis turístics— tanquin a les 22.00 hores de la nit i no puguin reobrir fins a les 7.00 hores del matí.\nAixí mateix, en àrees de servei d'autopistes i altres vies, les activitats de restauració es podran prestar exclusivament mitjançant serveis d'entrega al mateix establiment, sense utilitzar els espais interiors i garantint l'entrega individual i separada a cada client.\nEl Procicat també ha decretat la suspensió de les activitats en grup que es fan equipaments cívics que impliquin la presència física, llevat que es facin per mitjans telemàtics. Això sí, s'exceptua d’aquesta suspensió els programes i activitats d’intervenció socioeducativa, lleure educatiu i d'educació en el lleure d'infants, adolescents i programes de suport juvenil, així com activitats d'intervenció social i personals com els menjadors de caràcter social.\nEl Govern assegura que totes aquestes limitacions es consideren «proporcionals, idònies, necessàries i justificades» per al control de contagis i protecció dels drets a la vida i la salut, així com per garantir la capacitat d'atenció del sistema sanitari.\nEconomia Salut Oci Restaurants Govern Català Empreses


23:15 - 25/10/2020\nBAIXEN LES DONACIONS DE SANG\nBorredà, 24 d' agost de 2016\nDes de fa uns anys s’aprofita el dilluns de la Festa Major per dur a terme la campanya d’acapte de sang. Aquest any han estat 14 les persones donants, a totes les quals les felicito per aquesta mostra de solidaritat, però el nombre suposa un descens en les donacions habituals, any rere any, per la qual cosa des de l’ajuntament volem impulsar alguna campanya que permeti redreçar la situació.\nSon ja llunyans els dies en que Borredà es trobava al capdavant de les donacions a nivell de tot el país, superant en alguns casos la trentena. Aquí passa un efecte similar al de molts altres pobles com a conseqüència de l’envelliment dels donants habituals, i la falta de substitució per part de les joves generacions.\nPertoca, doncs, incentivar i animar els joves a donar sang. Qui s’hi incorpora és molt fàcil aconseguir la seva continuïtat. El repte és aconseguir la primera donació i fer-la extensiva a amics i companys, de manera que es converteixi en una rutina més, una , dues o tres vegades a l’any.\nEstudiarem a nivell intern formules incentivadores i les contrastarem amb el propi Banc de Sang que té llarga experiència en aquest camp, per veure què fan en altres pobles i com es pot aconseguir aquest increment de donants que voldríem obtenir. Qui cregui tenir propostes interessants, no dubti fer-nos-les arribar a l’ajuntament.


La química en la indústria, el sí definitiu a un nou producte | ADEIT\nLa indústria de la cosmètica, la dels detergents, la de la pintura, la de la ceràmica i la dels plàstics són algunes de les més rellevants de la Comunitat Valenciana tant pel seu impacte econòmic com per la seua qualitat. No obstant això, totes elles són contaminants. «La química hauria de tindre els recursos necessaris per a evitar la contaminació. Per això, actualment ens trobem desenvolupant processos en els quals intentem que disminuïsca la seua toxicitat», així ho explica Francisco Estevan, professor del departament de Química Inorgànica de la Universitat de València i director del Diploma d’Especialització en Química: Especialitat Indústria.\n«La química hauria de tindre els recursos necessaris per a evitar la contaminació. Per això, actualment ens trobem desenvolupant processos en els quals intentem que disminuïsca la seua toxicitat», explica Francisco Estevan, director d’aquest diploma\nUn producte no pot eixir al mercat sense que abans haja passat per les mans dels professionals químics. L’exhaustiu procés de qualitat que ha de passar un nou producte fa que el professional de la indústria química siga el gran protagonista. «Per exemple, si un nou pintallavis va a eixir al mercat, la química serà la que s’encarregue d’analitzar els colorants d’aquest, la seua toxicitat, el seu color, la seua estabilitat o la seua consistència, entre molts altres factors», explica Estevan.\nAmb aquest títol, Estevan ha volgut acostar els problemes dels sectors industrials més importants de la Comunitat Valenciana la Universitat. «No existia una via de contacte en la qual l’alumnat poguera conèixer què estava passant ni com afecten els canvis en la legislació tant espanyola com a europea. Ara les empreses ens plantegen els seus conflictes». Així mateix, apunta a l’explotació del capital humà valencià. «El diploma té en compte la indústria valenciana perquè, en un futur, l’estudiantat puga treballar ací i no es marxe fora», remarca.\nLa química, clau en avanços i control de qualitat\n«Ja existeixen empreses residu zero i fins i tot hi ha algunes que van més enllà: reciclen els residus que elles mateixes provoquen. Com per exemple ocorre amb els residus de la pintura que, posteriorment, es reconverteixen en pintura d’un altre tipus i color. Però no totes les empreses poden fer-ho, fa falta una gran inversió per a aconseguir-ho», assenyala Estevan. Perquè tot això es produïsca és necessària la figura del professional en química.\nMés informació: Diploma d’Especialització en Química: Especialitat Indústria\nNotícia publicada: 25/09/2018


Zapatero admet culpes en la bombolla immobiliària\nMIQUEL CODOLAR Madrid. 25/02/2011 00:00\nEl president del govern espanyol, José Luis Rodríguez Zapatero, va reconèixer ahir que va tenir part de responsabilitat en la bombolla especulativa immobiliària que hi va haver a l'Estat especialment a finals del 2007 i principis del 2008. Va recordar que molts dels llocs de treball que es van generar durant els anys de bonança econòmica, tant amb el govern del PP com amb el del PSOE, "tenien els peus de fang" per la seva relació amb el sector de la construcció. Després d'aquesta afirmació va demanar al líder del PP, Mariano Rajoy, que assumís també la seva part de culpa: "Encara que no sigui fàcil de dir, tots hi hem contribuït, també la societat". Tot i així, la "màxima responsabilitat" considera que és la dels governs.\nRajoy no va voler reconèixer cap culpa del PP i es va limitar a recordar que el 2008 Zapatero havia vinculat el creixement de la construcció al creixement demogràfic i havia pronosticat que en dos anys el PIB espanyol atraparia l'alemany. Davant d'aquesta resposta, el president espanyol va dir que entén que el PP pretengui que el PSOE sigui l'únic culpable d'aquest escenari, però li va reclamar anar més enllà perquè "sense un mínim d'anàlisi i diagnòstic de rigor no es pot proposar una solució". Zapatero va defensar que el creixement "només pot venir de la innovació i el talent" i no de tenir "tot el sòl per urbanitzar".\nDurant la compareixença de Zapatero al Congrés per defensar el que considera que ha estat una millora de les polítiques socials durant els seus dos mandats, el president espanyol va vincular la solidesa de l'estat del benestar a enllestir el procés de reformes del model productiu "amb determinació, valentia i visió de futur". El líder del PP havia sostingut que l'executiu espanyol crea hospitals després de crear pobres. El portaveu de CiU al Congrés, Josep Antoni Duran i Lleida, va demanar un pacte institucional perquè la sanitat sigui sostenible i va exemplificar amb la dependència la "deslleialtat" del govern espanyol. Joan Ridao, d'ERC, va acusar Zapatero de defensar una fiscalitat que ha augmentat les desigualtats.


Notícia històrica - CAÇA MAJOR - Sant Cugat aposta per l´acció supramunicipal en el control dels senglars - Federació Catalana de Caça\nEl posicionament sorgeix d'unes esmenes de CiU a una moció de Ciutadans (C's) que preveu, finalment, l'esterilització dels animals a mig termini. La moció última ha rebut els vots a favor del PP i l'abstenció de la resta de partits.\nSergio Blázquez: Una solució definitiva ha de ser l'esterilització d'aquests animals. És la mesura que proposem a curt i mig termini. Un dels afegits de l'equip de govern és lligar la problemàtica a la reserva d'una partida en el nou pressupost\nordinari i traslladar la moció als municipis veïns afectats per la presència de porcs senglars, com ha defensat el regidor de Medi Ambient, Joan Puigdomènech.\nFerran Villaseñor: L'Ajuntament ha d'actuar en adequar aquesta situació en zones al costat del bosc a la Floresta, les Planes i Valldoreix.