Cap a una societat responsable | Cristina Ribas\nEscrit el 21 jun, 2015\nCap a una societat responsable\nUn projecte europeu liderat per L’Obra Social “La Caixa “avança en l’aplicació de la Recerca i Innovació Responsables (RRI), una evolució del ”Science and Society” cap al concepte “Science with and for Society“, present en el programa Horizon 2020 promogut per la Comissió Europea. Es tracta d’escoltar les necessitats de les persones a les que suposadament serveix la investigació i integrar-les, a més de tenir en compte l’ètica, la igualtat de gènere, el lliure accés, la participació ciutadana i l’educació científica. I és que la ciutadania cada vegada tolera menys actituds paternalistes per part de les institucions, alhora que reclama igualtat d’oportunitats i implicació social en totes les activitats.\nFa poc es va celebrar una jornada a Cosmocaixa on es van posar en comú els avenços del projecte Eines per a la Investigació i Innovació Responsables, destacant bones pràctiques i mostrant eines ja disponibles. L’Associació Catalana de Comunicació Científica hi va col·laborar activament perquè la divulgació i el periodisme científic també han de ser responsables en aquest canvi de paradigma. La ciutadania demana informació, participació i implicació i en tots els àmbits, per descomptat, també en ciència i comunicació.\nEl periodisme justament està ara immers en un debat semblant entre a) seguir explicant històries sense més, una cosa que ja fan milions de persones a través d’Internet, o b) ajudar-les a gestionar la seva pròpia informació. Experts com Jeff Jarvis opinen que el periodisme ha de transformar-se i que els continguts en si mateixos no poden ser la finalitat. Fins ara ha estat una activitat destinada principalment a obtenir productes (mitjans, notícies, reportatges, informatius, …) mentre que en l’era digital el seu futur passa més per generar serveis (oferir espais per a la gestió d’informació i per a la participació, ajudar en la selecció i difusió de recursos, a més de custodiar i depurar dades …). Una part d’aquests serveis en plataformes digitals ara mateix els presten millor Google, Facebook i Twitter que els propis mitjans i per això s’estan gestant aliances interessants.\nMés que pensar en com millorar la feina, hauríem de concentrar-nos en aportar valor a les comunitats a les que servim. Això significa mesurar els resultats no en termes d’audiències, sinó en els impactes reals que som capaços de produir a la societat en el sentit que aquesta desitja. Així, el periodisme hauria de ser sobretot activista tal com defensa un altre veterà digital, Dan Gillmor, i molts professionals que col·laboren en les cada vegada més nombroses iniciatives de Periodisme ciutadà arreu del món. Aquest és, entre altres motius, el que ha empès a la nostra Associació a formar part recentment de la Plataforma per la Qualitat de l’Aire a Catalunya juntament amb més de 70 entitats ciutadanes.\nTambé l’esforç que fan els departaments de comunicació de les universitats i centres de recerca ha d’anar més enllà de l’interès propi, i legítim, en generar impacte i reputació en favor de l’obtenció de recursos. Què poden fer per la comunitat usant la comunicació com a vector? IrsiCaixa i els seus múltiples programes de divulgació són molt bons exemples en aquest sentit, també les jornades de portes obertes del Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona. I és que l’actitud responsable, moltes vegades, no requereix grans pressupostos sinó una forma diferent de pensar, connectant diferents activitats. Per exemple moltes facultats d’odontologia organitzen revisions gratuïtes entre la població que s’han convertit en fabuloses campanyes de comunicació.\nI la ciutadania? també ha de ser responsable, no pot pretendre que les decisions es prenguin a cop de “m’agrada”. Cal passar de l’anomenat “clicktivisme” a l’activisme real que, a més de canviar percepcions, aconsegueix millores tangibles. Estem, sens dubte, en un punt més madur de la Societat de la Informació en el qual l’experiència combinada amb les potencialitats que ofereix la tecnologia ens pot portar molt lluny. M’agraden aquestes recomanacions de Howard Owens per reinventar el periodisme, especialment les dues últimes: 9) dóna-li als lectors el que volen i 10) no els donis als lectors el que volen.\nUna de les reflexions que vaig aportar durant la jornada és si la proposta de la Comissió amb RRI no estarà molt lluny del que passa a la societat? Exemple: sens dubte cal millorar la proporció d’investigadors i investigadores i el seu paper de responsabilitat en els projectes però abans hauríem d’eliminar actituds pròpies d’altres èpoques ja que recentment hem comprovat com un premi Nobel pot ser molt masclista. Algú em va fer notar que justament la ràpida dimissió de Tim Hunt per les seves declaracions sobre la necessitat de segregar els laboratoris per sexes demostra fins a quin punt aquests són ja valors molt arrelats a la societat. Segurament, però si veiem els suports i defenses que ha rebut potser hauríem de concloure que encara alguna cosa falla en determinats estaments de poder.\nCristina Ribas és membre del grup d’investigació en periodisme IN-DATA


per Redacció - Fotografia: Ramaderia Pifarré dijous, 1 d’octubre 2015 - 00:00h\nL'AudiÃ¨ncia Provincial denega el desbloqueig del camÃ d'accÃ©s a la finca de la granja Ramaderia PifarrÃ©| RedacciÃ³ - Fotografia: Ramaderia PifarrÃ©\nL'Audiència Provincial de Lleida es va pronunciar dimecres sobre el recurs d'apel·lació contra la sentència del cas de Ramaderia Pifarré denegant l'aplicació de les mesures cautelars urgents demanades pels propietaris de la granja, el desbloqueig del camí d’accés a la finca i la lliure circulació fins que es dicti la sentència definitiva.\nL’Audiència ha considerat que la sentència de Primera Instància va ser el suficient per donar la raó al propietari de la parcel·la veïna. Malgrat tot, el cas segueix obert i pendent de resolució final.\nSegons Joan Pifarré, l’Audiència deixa la porta oberta a què l’actuació del passat dimarts del veí de la finca Pifarré, que va impedir el pas d'un camió de pinsos de gran tonatge durant l'obertura del camí segons decret d'alcaldia, sigui considerada il·legal perquè l’ordenament jurídic impedeix que les parts implicades vagin al camí en defensa de les seves pretensions.\nPer altra banda el jutjat d'instrucció número 1 de Lleida, on es va presentar la denúncia el dia del tancament del camí, va sentenciar que pot ser constitutiu de dos delictes, la realització arbitraria d'un dret propi i coaccions. Aquest tribunal va decidir que hi ha indicis de la comissió de delicte i va ordenar a la Fiscalia el corresponent expedient i informe sobre la valoració dels fets.\nEl cas de Ramaderia Pifarré va comenÃ§ar durant el cap de setmana de l’11 de setembre, quan els propietaris de la parcel·la annexa van construir el tancat de ciment que bloqueja el pas pel camí d’accés habitual a la granja. Des d’aleshores veïns, amics i familiar s’han mobilitzat per trobar una solució al conflicte.


Renda bàsica, un dret universal - El triangle\nRenda bàsica, un dret universal\nEn aquesta revista ja hem parlat en alguna ocasió sobre la dificultat que encara avui existeix perquè les prestacions de l’administració pública cobreixin de manera més eficient les necessitats dels col·lectius que es troben en situació de risc de pobresa. Aquests dies n’hem tingut, una altra vegada, més evidències.\nSegons l’informe sobre la crisi alimentària i la resposta de la ciutat de Barcelona que es va presentar el desembre passat per part de la Xarxa per una Alimentació Adequada, que inclou el mateix Ajuntament i institucions com ara el Banc dels Aliments, Càritas o la Creu Roja, el 2020, entre els serveis socials municipals i diferents entitats van atendre 195.272 persones amb lots d’aliments, àpats, ajudes monetàries i beques. Això suposa un increment d’un 111% en relació amb el 2019. Tot i així, segons dades d’aquest informe no es va arribar a tota la població que es troba en risc de pobresa, que se situaria en unes 419.000 persones.\nMalgrat que algunes regions o el Govern central han intentat avançar cap a unes prestacions que cobreixin l’existència material de les capes més desafavorides de la societat, el cert és que tot i les prestacions com la que té Euskadi, amb la renda garantida d’ingressos (RGI), Catalunya, amb la renda garantida de ciutadania (RGC) o l’ingrés mínim vital (IMV), que va posar en marxa el Govern central, les capes de la societat més vulnerables, que es van quedant estancades o, fins i tot, resulten expulsades, no fan més que eixamplar-se.\nAquest tipus de prestacions, tot i que s’han anat millorant, tenen, segons els experts, un condicionant que es produeix de forma reiterada. És el que en anglès en diuen non take-up. Es tracta que quan es posen en marxa aquestes prestacions sovint requereixen tràmits molt farragosos, a més d’estigmatitzar les persones que les reben. És per això que cada vegada més i de forma més transversal la idea d’una renda bàsica universal es va obrint camí si més no com una de les mesures per afrontar de manera més eficient la desigualtat cada vegada més palesa a la nostra societat.\nEl Financial Times, el 4 d’abril de 2020, quan la pandèmia impactava durament l’economia a causa de l’emergència sanitària, deia que potser idees que fins ara havien semblat excèntriques, com la renda bàsica universal o l’impost a les grans fortunes, serien necessàries per reconfigurar un sistema esgotat i cada vegada menys igualitari. És una bona notícia que a Euskadi s’estigui promovent des de la societat una renda bàsica universal mitjançant una iniciativa legislativa popular, ja que tot i que la renda garantida d’ingressos (RGI) basca és de les millors prestacions per sostenir el benestar i l’existència material del col·lectiu més pobre, encara avui no arriba a un 30% de les persones que objectivament la necessiten.\nA Catalunya, on existeix la renda garantida de ciutadania, que va néixer com una prestació transformadora i que entre altres coses volia en part reduir les condicionalitats diferents que existien per demanar una prestació, tot i els avenços significatius que ha fet, encara no dona la cobertura necessària.\nEn aquest sentit, el Govern de la Generalitat, el 15 de desembre passat, va presentar l’oficina del pla pilot que ha d’estudiar una prova per implantar la renda bàsica universal (RBU) a Catalunya i que s’hauria de posar en marxa a finals del 2022 i beneficiaria unes 5.000 persones. A Europa existeix també una iniciativa per una renda bàsica que va començar a recollir signatures el setembre del 2020 i que disposa fins al 25 de juliol del 2022 per aconseguir el milió que necessita perquè sigui debatuda a l’Eurocambra.\nEn definitiva, la idea de la renda bàsica, que essencialment el que fa és treure la condicionalitat perquè tota persona que resideix en un territori rebi una assignació individual que hauria d’anar acompanyada d’altres mesures, com una reforma fiscal, contribuiria substancialment a l’eliminació de la pobresa estructural existent.\nL’informe Foessa de Càritas explica que sis milions de persones a Espanya es troben en situació de pobresa severa, 2,5 milions més que el 2018. La renda bàsica servirà, segons els seus defensors, per treure aquestes persones de l’estancament social i de l’estigmatització que sovint suposa i alhora fer-les una mica més lliures”.\nPrev‘Sàpiens’ cobra 400.000 euros por seis capítulos nuevos de ‘Batalla monumental’ que TV3 estrena hoy\nSàpiens cobra 400.000 euros per sis capítols nous de ‘Batalla monumental’ a TV3 que s’estrenen avui


La primera edició del Concurs Escolar de Dibuix, ja té guanyadors! - Notícies de l'Ajuntament de la Vila de Masquefa\nLa primera edició del Concurs Escolar de Dibuix, ja té guanyadors!\nAl certamen, que tenia com a temàtica el Nadal i la Policia Local de Masquefa, hi ha participat un total de 67 infants de les escoles El Turó i Vinyes Verdes.\nAquesta setmana, l’Ajuntament de Masquefa ha donat a conèixer el veredicte de la primera edició del Concurs Escolar de Dibuix; un certamen artístic impulsat pel consistori i liderat per la Policia Local. Al concurs, que tenia com a temàtica les festes nadalenques i la tasca de la Policia Local, s’hi ha presentat un total de 67 propostes.\nA la categoria d’infants entre 3 i 5 anys, el dibuix guanyador ha estat el de Lluc Casanovas Sabi (Escola El Turó); a la categoria de 6-8 anys, les propostes vencedores són per a Abril Castro Cayerno (Escola El Turó) i Bruno Iglesias Moreno (Escola Vinyes Verdes); i a la categoria de 9 a 12 anys, el primer premi se l’ha endut Noemí Martín Gómez (Escola El Turó). Aquest darrer, precisament, ha estat escollit, a més, per il·lustrar la postal de Nadal de la Policia Local d’enguany.\nEl jurat del certamen estava compost pels regidors d’Educació, Governació i Administració i Hisenda; els directors dels centres escolars participants; el cap de la Policia Local; la coordinadora de l’Ajuntament; i un caporal de la Policia Local. En aquest sentit, el consistori agraeix a totes les persones implicades la seva col·laboració directa per fer possible aquest projecte i felicita als infants guanyadors i a tots els participants per l’originalitat de les seves creacions.


Blog – Pàgina 57\nEl llegat i el paper transformador dels Jocs de Barcelona’92 pel país\n11 d'abril de 2017 By Gerard Figueras Deixa un comentari\nHe participat avui al Palau de Pedralbes de Barcelona en l’obertura de la sessió de la Comissió de Solidaritat Olímpica del Comitè Olímpic Internacional (COI), que té lloc a la capital catalana coincidint amb el 25è aniversari dels Jocs Olímpics i Paralímpics de Barcelona’92.\nHe representat el Govern de la Generalitat en un acte on també han participat H.H. Sheikh Ahmad Al-Fahad Al-Sabah, president de la comissió de Solidaritat Olímpica; Pere Miró, director general adjunt del COI; Alejandro Blanco, president del Comitè Olímpic Espanyol (COE), i David Escudé, comissionat d’Esports de l’Ajuntament barceloní, al costat dels membres d’aquest organisme.\nDurant la meva intervenció, he fet un agraïment al COI, al COE i al consistori per haver fet possible la celebració de la sessió a casa nostra, ha expressat “l’honor” que suposa pel Govern acollir una de les comissions més importants del COI 25 anys després dels Jocs de Barcelona, i ha subratllat “el llegat que ens va deixar aquest esdeveniment: la transformació del país”.\n“Pel que fa a les infraestructures, som un exemple de sostenibilitat i ple funcionament, però, per sobre de tot, els Jocs van afavorir un augment significatiu de la pràctica esportiva al país. Avui, el 50 per cent dels catalans practiquen activitat física com un hàbit, tenim 18.000 clubs, 72 federacions, uns 450.000 escolars fan esport i el sector esportiu representa un 2 per cent del PIB català”, he explicat al membres del COI.\n“L’esport i l’activitat física és avui un pilar de l’estat de benestar” al nostre país i, d’altra banda, ens tenen a la seva “per enfortir el moviment olímpic internacional des de Catalunya, un país que amb actes com el d’avui “renova el compromís amb els valors de l’olimpisme”.\nL’objectiu dels programes de Solidaritat Olímpica és organitzar l’assistència a tots els Comitès Olímpics Nacionals (CON), en particular els que tenen les majors necessitats, a través de programes transversals que prioritzen el desenvolupament dels esportistes, la capacitació dels entrenadors i dirigents esportius, i la promoció dels ideals olímpics, tal com marca la cinquena regla de la Carta Olímpica.


Col·legi d’Enòlegs - Col·legia’t al CEEC - Associació Catalana d’Enòlegs\nInici Col·legi d’Enòlegs\nCol·legia’t al CEEC\nPoden incorporar-se al Col·legi d'Enòlegs i Enòlogues de Catalunya els Llicenciats en Enologia i els i les professionals que estiguin habilitats per a l'exercici de la professió d'enòleg o enòloga d'acord amb el Reial Decret 595/2002, de 28 de juny.\nQuè ofereix la col·legiació?\nEl Col·legi d'Enòlegs i Enòlogues de Catalunya (CEEC) és la institució que representa i ordena l'exercici de la professió dels enòlegs i treballa per la gestió dels interessos vinculats a l'enologia i com a vehicle de participació dels Enòlegs i de les Enòlogues en l'administració d'aquests interessos.\nÉs també propòsit del Col·legi contribuir, prop dels altres agents que hi intervenen i, significativament, de l'Administració, en l'eficient control de l'exercici professional per a la millor defensa dels destinataris dels serveis i en aquelles activitats que es puguin veure afectades de manera greu i directe, matèries d'especial interès general, com pot ser la protecció de la salut i seguretat alimentària o innocuïtat.\nEls avantatges de ser Membre Col-legiat són diversos, entre ells, rebre la informació generada pel Col·legi en format electrònic, la Revista d'Enologia ACE impresa i digital, sumaris d'Acenologia i Enoreports, tenir accés a l'àrea privada de la pàgina web del Col·legi, així com la possibilitat de forma part en la Borsa de Treball, l'Assegurança de Responabilitat Civil gartuïtai i assistir a les activitats i actes que organitza amb descomptes.\nA més, el Col·legi ofereix als col·legiats tot tipus de serveis relacionats amb la professió.\nGeneral 75 € semestrals\nS'aplica als sol.licitants que estiguin en situació d'atur i que no estiguin treballant en cap mena de feina remunerada.\nLa Junta de Govern del CEEC en reunió telemàtica del dia 21 d'abril de 2020, va acordar les següents bonificacions en les quotes dels col·legiats.\nLa bonificació a l'atur estableix 2 trams:\nEls col·legiats que facin més de 3 anys aturats, la reducció serà del 75% de la quota anual.\nEn ambdós casos el col·legiat ha d'acreditar la permanència en l'atur i enviar i renovar cada 6 mesos la documentació acreditativa.\nQuan se't reconegui aquesta exempció, passaràs a la classe de no-exercents i, per tan, no gaudiràs de la pòlissa de Responsabilitat Civil Professional del Col·legi.\nPots realitzar el tràmit enviant-nos la documentació requerida a ceec@enolegs.cat\nSol·licitud de reducció de quotes col·legials en situació d'atur (descarrega el document per emplenar)\nQuan tornis a realitzar una activitat professional retribuïda, ho hauràs de comunicar al CEEC per tal de tornar a la situació de col·legiat en exercici.\nPrimer tram: 75 € anual\nSegon tram: 37,50 € anual\nCaptació de companys no col.legiats\nPer incentivar la filiació al CEEC els companys col·legiats de ple dret que portin un nou company col·legiat tindran durant un any, un 50% de descompte per tots dos en la quota i la matrícula exempta. (Aquesta subvenció es incompatible amb altres).\nHauran de presentar la sol·licitud, amb l'acreditació acadèmica pertinent acompanyada de la romanació d'un col.legiat numerari.\nS'aplica als sol.licitants que si bé tenen la titulació d'enòlegs, no exerceixen ni tenen intenció d'exercir la professió ni prestar serveis com a enòlegs, perquè treballen en sectors diferents de l'enologia.\nS'haurà d'aportar la següent documentació: certificat de vida laboral actualitzat i un document on s'acrediti que la seva categoria laboral no és enòleg (capçelera de la nòmina, contracte, certificat d'empresa...).\nAquests abonaran una quota semestral corresponent al 20% de la totalitat. Amb aquesta quota es seguirà gaudint de tots els serveis oferts, a excepció què no disposaran de la cobertura de la pòlissa d'assegurança de Responsabilitat Civil.\nSi en algun moment, canvia la situació a exercent, ha ha de comunicar per al rstabliment de la situació.\nQuota anual: 60 €\nPosa't en contacte amb nosaltres i t'informarem de la documentació necessària per inscriure't o bé emplena el formulari següent i adjunta la documentació que s'indica.\nPer a demanar més informació 93 891 25 50 o ceec@enolegs.cat\n* Telèfon / Móbil\n* Quina és la titulació que tens o habilitació?\n* Adreça empresa\n* Població empresa\n* Dades Bancàries\nTítol o certificat de l’habilitació com a enòleg\n* Autorització SEPA


Castells a l'aire - Página web de paraulademixa\nTítol: Castells a l’aire\nSinopsis: La vida de Mary Wollstonecraft Shelley no és menys apassionant que l’obra que la va fer famosa, Frankenstein o el Prometeu modern, la novel·la gòtica que va propiciar el naixement de la ciència-ficció literària. Nascuda en un ambient intel·lectual, progressista i obert, Shelley va mostrar sempre unes idees avançades al seu temps i una sensibilitat pròpia de les grans veus literàries. I tot això, malgrat viure envoltada per la pèrdua: primer de la seva mare, més tard de la seva parella –el poeta Percy B. Shelley– i, finalment, dels seus propis fills.\nEn aquesta biografia novel·lada, Dolors Garcia i Cornellà obre de bat a bat les finestres de la vida interior de Mary W. Shelley i ens descobreix un món insòlit, a cavall entre èpoques revolucionàries, farcit d’esperances, de llums i d’ombres.\nDurant la Setmana del Llibre en Català 2018 vaig fer un somni realitat... conèixer per fi en persona a l'entranyable l'escriptora Dolors Garcia i Cornellà! Però si això no em feia ja prou feliç, vaig descobrir que la Dolors havia publicat una biografia novel·lada de Mary Shelley.\nAmb la #DolorsGarciaiCornellà a @lasetmana... Un somni fet realitat! 💗\nUna publicación compartida de Mixa (@mixa_ql) el 15 Sep, 2018 a las 12:46 PDT\nSegur que us estareu preguntat... Així doncs, quina mena de llibre és Castells a l’aire? Garcia i Cornellà alterna capítols narrats des del punt de vista de la Mary (que et transporten de ple al seu món), junt amb explicacions adreçades al lector o resums d’alguns esdeveniments que agilitzen el ritme de la història.\nEl llibre comença amb el naixement de la Mary i acaba amb la seva mort, encara que la novel·la es centra en la seva joventut. M’hauria agradat saber més coses sobre la resta de la seva vida, però tal i com va dir la Dolors Garcia i Cornellà durant la Tarda Fanatàstica de la Setmana del llibre en Català: <<són els primers 25 anys on hi ha veritablement la Mary>>.\n<<M’ho vaig passar molt bé escrivint, intentant entendre-la>> afegí Dolors. Tal i com descriu al pròleg: <<Darrere seu va deixar una vida turbulenta, inquieta, apassionada, culta, trencadora, rebel, tràgica i tremendament intensa.>> La filla de Mary Wollstonecraft realment va tenir una vida vertiginosa, que sembla sortida d’una novel·la de drama i misteri. De fet, a dia d’avui encara hi ha fragments de la seva vida i dels que la van envoltar que segueixen plens de misteri, especulacions i teories.\nMalauradament, l’obra de “Frankesntein” ha acabat passant a la història per un reguitzell de tòpics falsos que no tenen gaire a veure amb el que Shelley volia transmetre. Després de conèixer els fets i les persones que la van rodejar i influenciar, també entendreu millor la seva obra més coneguda. Per això Dolors Garcia i Cornellà dedica alguns espais a parlar de personalitats de l’època, i a descobrir a fons la doble moralitat de la societat.\nPel·lícula "Mary Shelley" protagonitzada per Elle Faning\nMary Shelley, en canvi, sembla que va viure d’acord amb els seus ideals gairebé sempre, sense importar-li el que pensés d’ella la gent. Tot i així, em dóna la sensació de que com més gran es feia i més responsabilitats tenia, s’anava penedint d’algunes decisions, com per exemple tenir una relació tant oberta amb el seu únic i gran amor, Percy Shelley.\nAra que tinc fresca la seva vida m’agradarà comparar l’adaptació a la gran pantalla que s'ha estrenat aquest any 2018 protagonitzada per Elle Fanning. Me la va recomanar bastant la Marta del canal “La prestatgeria de Marta”:\nResumint, m’atreviria a dir que Mary Shelley fou una Ventafocs poc convencional, doncs ressuscità d'entre els morts la seva pròpia Madrina: una criatura sensible i intel·ligent que l’ajudà a construir castells a l’aire.\nP.D. Quina banda sonora creieu que li escauria al llibre? Durant la Nit dels Autors de la Setmana del Llibre en Català, la escriptora i músic Maria Escalas es dedicava a musicar qualsevol llibre. Quan li vaig dir que m'acabava de comprar la biografia novel·lada de Mary Shelley no s’ho pensà gaire i posà el Romanç per a violí i piano d’Amy Beach, una compositora brillant igual de menystinguda que Shelley. Sonava de meravella! Estic convençuda que la creació d'en Frankenstein la sabria també apreciar. ^.^ D'altra banda, jo no he pogut evitar pensar en la tornada de la cançó de Alberto Cortéz "Castillos en el aire"... Què us semblen les dues cançons?\n#Castellsal'aire #Castellsalaire #bookstagram #DolorsGarciaiCornellà\nUna publicación compartida de Mixa (@mixa_ql) el 13 Oct, 2018 a las 4:36 PDT\ntagPlaceholderEtiquetas: a-c, ressenyes, JOVES


Keynes - Pensament econòmic\n• Pensament econòmic\nJhon Maynard Keynes va nàixer a Cambridge el 5 de Juny de 1883 fins el 21 d'abril que morí a Sussex al 1946. J.M.Keynes va ser un economista anglès amb unes idees que varen tenir una gran influència amb el pensament i la economia de la seva època.\nÉs reconegut com el pare de la macroeconomia és a dir la economia global moderna i amb les seues idees es va formar una escola econòmica Keynesiana.\nJhon Maynard Keynes va ser fill de un gran professor econòmic Jhon Neville Keynes i de una reformista social i escriptora com Florence Ada Brown.\nKeynes va començar els seus estudis amb les matemàtiques amb la qual assignatura va aconseguir una llicencia en la Universitat de Cambridge,però més tard comença a interessar-se per l'economia.\nDesprés de la Primera Guerra Mundial al 1919 va fer la seua aportació pública com a economista amb l'obra “Les conseqüències econòmiques de la pau” on argumentava que les reparacions que havia causat la guerra que havia de pagar-les Alemanya a les nacions vencedores era una xifra molt elevada que provocaria la ruïna a l'economia alemana.\nPerò les seues paraules no varen ser portades a la pràctica i Alemanya el 1923 s'enfonsa a causa de una pujada molt forta de preus quan sols havia pagat una part molt petita de les reparacions de la guerra.\nEn el 1936 publicà la seva obra “Teoria general de l'ocupació, d’interès i el diner” on exposava una teoria sobre les variacions en el nivell d'activitat econòmica que més tard va ser provocat per la fallida de la borsa de Nova York.\nAquest llibre va donar lloc a una política econòmica dels governadors per a incitar la demanda quan hi haja Atur i per evitar pujades en els preus.\nVa indicar que la causa de la crisis era la insuficiència de la demanda deguda al pas del tems en la societat .\nEn la segona Guerra Mundial també dona la seua opinió dient que s’havien de pujar els impostos mitjançant la diferència de ingressos i despeses públiques per a evitar un altra pujada de preus com el de la Primera Guerra Mundial.\nDesprès de la Guerra va instal•la un banc central internacional per a tot el mon i una única unitat monetària “El Bancor”. I al 1942 va rebre el títol de “Baró Keynes de Tilton”.\nAl final de la seua vida va exercir una influencia directa sobre la política econòmica del seu país com a director del Banc de Anglaterra y conseller del ministre del Tresor. En 1944 va presidir la delegació britànica en la conferencia de Bretton Woods on va contribuir donant forma al Fons Monetari Internacional.\nKeynes va morir el 1946 a causa de un problema cardíac a causa de la pressió del seu treball en els problemes financers internacionals de la postguerra.\nTots els seus escrits econòmics foren resposta a problemes de la economia del seu temps.\nI en el temps es demostrà que les seues previsions eren encertades.\nQuan el món estava patint una gran desocupació laboral i el Atur augmentava. La poca esperança s’estenia respecte a un orde econòmic que deixava a molts homes sense treball.\nEl propòsit de les teories Keynesianes era crear un model macroeconòmic que explicarà la determinació de la renta i el treball en una economia monetària moderna.\nKeynes va argumentar que “ Es un error pensar que una persona te que limitar els seus popis riscs entre empreses de les quals una persona sap poc i no se te ninguna raó per confiar”. El coneixement de una persona i la seua experiència son definitivament limitades en qualsevol moment donat per a la confiança de on dipositar els diners.\nEn aquest argument va voler donar a entendre que el consum privat sols podia tenir un remei que constava en incrementar els diners públics gastats per les persones en els períodes de recessió , fou que el Estat cometés un error en un dèficit per crear demanda addicional.\nEls punts d’aquest llibre foren tan importants que van fundar la rama de la teoria econòmica moderna “la macroeconomia” dedica a explorar les relacions entre els grang agregats a la renda nacional.\nKeynes sostenia dos coses: la primera que en la economia no existien mecanismes automàtics on estigues segur la demanda i la oferta total; i si es dones el cas que si que n’hagués tot el ingrés guanyat es gastarà i no existiran mecanismes automàtics que asseguressin l'ocupació plena de recursos.\nLa situació del poc treball i de la desocupació en el treball va durar molt de temps sense que ningú pogués arreglar-ho. Potser es podria aconseguir la ocupació incrementa’n la renta nacional i per a fer-ho es necessita disminuir les despeses productives, de consum y les de inversió.\nLes teories econòmiques Keynesianes se varen convertir el nou paradigma que deurien seguir els governs occidentals desprès la postguerra, i podem considerar-les com les bases del modern Estat del Benestar.\nLa teoria keynesiana ha vingut a succeir en el temps el mateix que en els economistes clàssics. La realitat es desmenteix a diari, però no ha hagut una teoria que demostra el seu error i puga donar un altra alternativa.\nEn el context keynesia argumenta que per a arribar a una transició de creixement lent a rapit es necessari un augment sostingut de les taxes de estalvis e inversió nacional. Per consegüent, les desigualtats de creixement entre països es donen en gran mesura, per les diferencies per les taxes de estalvis i de inversió.\nLa economia Keynesiana ha estimulat un vast esforç per a reunir i organitzar les dades al voltant de els conceptes de ingrés i producció nacionals, consum,inversió i treball.\nPodria qualificar-se observant que els conceptes Keynesians demanant un consum, un estalvi, i una inversió desitjada o propostes.\nPodria donar-se també que el concepte clau de la inversió de Keynes era ( la “eficiència marginal del capital”) no es operatiu.\nLa seva obra elaborada el 1930 El Tractat sobre el Diner va ser vist com el millor treball de keynes per un dels seus millors freqüentes oposats intel•lectuals, com Milton Friedman i altres monetaris han argumentat que els economistes Keynesians no presten suficient atenció a la estagflació i altres assumptes inflacionaris.\npage revision: 5, last edited: 22 Jan 2009 10:22


Obra d'Antoni Gaudí (1984-2005). Departament de Cultura\nN41 24 48.2 E2 09 10.7\nData d'inscripció: 1984\nC (i), (ii) i (iv)\nQuatre edificis construïts per l'arquitecte Antoni Gaudí (1852-1926), a Barcelona i proximitat, han estat incorporats al Parc Güell, al Palau Güell i la Casa Milà (Barcelona) inscrits a la Llista del Patrimoni Mundial el 1984. Testimonien la construcció creativa excepcional de Gaudí al desenvolupament de l'arquitectura i les tècniques de construcció a la fi del segle XIX i principis del XX. Aquests monuments són l'expressió d'un estil a la vegada eclèctic i molt personal que es va donar lliurament no solament a l'arquitectura sinó també a l'art dels jardins, l'escultura i totes les formes d'art decoratives. Els quatre edificis afegits a la Llista són: la Casa Vicens (1993-1885), Casa Batlló (1 ), l'Obra de Gaudí a la façana de la Nativitat i la Cripta de la Sagrada Família (1904-1906), la Cripta de la Colònia Güell (1898-1905)\nCriteri (i): L'obra d'Antoni Gaudí representa una contribució creativa excepcional i remarcable al desenvolupament de l'arquitectura i de la construcció de la fí del segle XIX i de principis del segle XX.\nCriteri (ii): El treball de Gaudí representa un important intercanvi de valors, estretament associats als corrents culturals i artístics del seu temps representats pel Modernisme català. Va anticipar-se i influencià bon nombre de formes i de tècniques que han tingut un paper dins el desenvolupament de la construcció moderna del segle XX.\nCriteri (iv): L'obra de Gaudí comporta més exemples remarcables de la tipologia de construcció de l'arquitectura de principis del segle XX, tant residencial com públic, pel desenvolupament de les quals ha jugat un paper major sobre la prespectiva de la creació


El Departament d'Economia formalitza la sol·licitud d'adhesió al Fons de Liquiditat Autonòmic 2013 - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nEl Departament d'Economia formalitza...\nEl Departament d'Economia formalitza la sol·licitud d'adhesió al Fons de Liquiditat Autonòmic 2013\nEl Departament d’Economia i Coneixement, d’acord amb el Govern català, ha formalitzat la petició de permanència de la Generalitat de Catalunya al Fons de Liquiditat Autonòmic (FLA) per al 2013. L’import previst pel Ministeri d’Hisenda i Administracions Públiques és de 9.073 milions d’euros, 7.684 dels quals serviran per cobrir els venciments de valors emesos (inclosos venciments i bons minoristes) i de préstecs internacionals, i els altres 1.389 per atendre un objectiu de dèficit del 0,7%. El conseller d’Economia considera que aquesta última xifra hauria de variar si el govern central modifica la càrrega de l’objectiu de dèficit entre l’Estat i les comunitats autònomes.\nEl conseller d’Economia ha expressat la seva perplexitat pel fet que el FLA 2013 no estigui implementat al mes de gener, tot i haver estat en funcionament durant quatre mesos de 2012. El conseller d’Economia i Coneixement, Andreu Mas-Colell, ha manifestat en reiterades ocasions la necessitat de disposar d’un mecanisme ordinari, sistemàtic i transparent que faciliti l’accés a la liquiditat de les comunitats autònomes.\nL’any 2012 la Generalitat es va adherir al Fons de Liquiditat per un import de 5.370 milions d’euros que van servir per fer front als venciments de deute i per cobrir les necessitats de finançament de l’objectiu de dèficit autoritzat en el passat exercici.\nPDF - 0,078 MB\nComunicació del Govern Vicepresidència, Economia i Hisenda


Estudiants de la UV podran presentar el seu projecte de fi de carrera de la mà de Ford | ADEIT\nDesenvolupar processos i eines per a les motoritzacions d’un nou vehicle, revisar els embalatges actuals i proposar millores de densitat o millorar l’eficiència actual de les instal·lacions on s’insereixen tots els cristalls en el vehicle. Aquests són algunes de les tasques a dur a terme en alguns dels cinquanta-quatre projectes de treballs de finalització de grau que l’empresa Ford posa a la disposició dels estudiants de l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria (ETSE) de la Universitat de València.\nD’aquesta forma, Ford els dóna l’oportunitat de formar part de grups de treball i de projectes reals en una factoria com la d’Almussafes.\nEntre els requisits per a presentar les candidatures a aquestes pràctiques, haver superat el 70 per cent dels seus crèdits en els graus i estar matriculats en l’assignatura de treball fi de grau o de treball fi de màster. Els estudiants seleccionats realitzaran pràctiques en les instal·lacions de Ford Espanya durant un període de vuit mesos, entre l’1 de novembre de 2016 i el 30 de juny de 2017. Les pràctiques es realitzaran en horari de matí (de 8.30 a 14.00 hores) i estaran remunerades amb 420 euros mensuals.\nPràctiques en empreses per a la realització del projecte fi de carrera en Ford Espanya S.L\nNotícia publicada: 13/09/2016


Harry Potter en català -> Fanfictions -> Abyss - Capítol 18\nAbyss - Capítol 18\nEnviat el dia 23/12/2015 a les 21:24:21\nÚltima modificació 23/12/2015 a les 21:24:21\nQuan l’Abyss va entrar amb en Michael, tota histèrica, vaig aixecar-me de seguida. El va estirar al llit i vaig escoltar tot el que deien. Vaig desitjar que el pare no fos mort. S’estava comportant d’una manera molt estranya, però no el volia mort. En silenci, vaig baixar l’escala. Encara estava estès al jardí. M’hi vaig acostar i li vaig buscar el pols. Per sort, en tenia. Els ulls se’m van omplir de llàgrimes. Amb un sortilegi, el vaig entrar a casa. No em podien dir res, es pensaven que era la mare qui feia màgia, no pas jo.\nPer sort, no tenia res greu. Alguns talls causats pels vidres. Vaig reconstruir la finestra i li vaig desinfectar els talls. Després vaig pujar a la meva habitació, on hi havia l’Abyss. En Michael se n’havia anat a la seva. Vaig tancar la porta i posar el baldó.\n-En què pensaves? El podies haver mort!\n-Què… Ah! Però ens hauria apallissat, tal com anava!\nVaig seure pesadament al llit i em vaig tapar la cara amb les mans. Les llàgrimes se m’escapaven contra la meva voluntat. Vaig acabar plorant a llàgrima viva. L’Abyss em va abraçar i va fer que arrepengés el cap a la seva espatlla. La vaig envoltar amb els meus braços. Sentia que m’estrenyia, que no volia deixar-me escapar. Jo també l’estrenyia. No prou per a ofegar-nos, és clar, però bastant.\nQuan vaig parar de plorar perquè no em quedaven més llàgrimes, el llavi de baix se’m va quedar tremolós. Aleshores la vaig mira. No m’havia adonat dels petits canvis que el seu cos havia tingut en tot el curs. Tenia la cintura una mica més estreta i els malucs se li eixamplaven. El pit seguia sense ser gaire abundant, però teníem dotze anys. Era bastant més alta que quan ens vam conèixer. De fet, jo amb prou feines li arribava al nas. Era bastant alta, per a la nostra edat, i encara havia de créixer ben bé un pam més.\nCert enrenou ens va indicar que el pare s’havia despertat. L’Abyss no va baixar, però jo sí. La mare estava al seu costat i jo em vaig posar a prop d’ells. El pare estava encara mig grogui. Es va aixecar i va anar a buscar un got d’aigua. Després, es va ficar a la dutxa. Ja li tocava, portava uns quants dies sense dutxar-se.\nVaig tornar cap amunt.\n-Com està el teu pare, Shayla?\n-Mig grogui. Ha anat a la dutxa.\nEs va aixecar i va anar a parlar amb la mare. Jo la vaig seguir. No vaig intervenir en la seva conversa, l’Abyss la va convèncer que en Michael i jo anéssim a casa seva. La mare no va voler anar-hi, deia que es volia quedar amb el pare. L’Abyss no la va poder persuadir.\nVam tornar a la meva habitació. Vam tancar la porta i córrer la balda, com ja era costum. No volíem que ningú entrés per sorpresa. Vam somriure totes dues i llavors ens vam abraçar. Passaríem la resta de l’estiu juntes, amb en Michael.\nQuedava un dia. Tan sols un dia. Aniríem també juntes a la Ronda d’Allà, era genial! Tot semblava perfecte. La resta de l’estiu a casa de l’Abyss, poder anar tots tres a la Ronda d’Allà (o totes dues, si en Michael no volia venir), fer el que volguéssim durant gairebé dos mesos… Que bé! O això semblava.\nVam fer l’equipatge i al dia següent vam marxar. Estava molt nerviosa. Volia veure la casa de l’Abyss. No sabia com hi arribaríem.\nEns vam allunyar de casa. Vam anar a un lloc més aviat apartat. Un cop allà, ens vam agafar les mans i vam posar el que portàvem al mig. Vaig tancar els ulls. Ells, també. Quan vaig sentir que l’Abyss deia que els podíem obrir, els vaig obrir. Al·lucinada, vaig passejar la vista pel meu voltant. Hi havia un jardí enorme amb un bosc molt frondós i un riu. Per l’altra banda, un precipici que desembocava no se sap on.\nVam entrar. L’interior encara era més al·lucinant. Era un castell molt alt, semblava que les puntes de les torres es clavarien al cel. Tenia grans arcs i sostres molt alts. Estava fet d’un material eteri i negre, no semblava que fos res que vingués de la Terra.\nEm vaig mantenir junta amb en Michael, enllaçant els meus dits als seus. El lloc em feia una mica de por. Era més gran i imponent que Hogwarts, tenia un aire tètric que l’escola no. Vaig veure que l’Abyss somreia. Era a casa, normal que somrigués. M’agrada veure-la feliç. Una criatura molt estranya es va acostar a ella. No sé què van dir, però la criatura aquella va marxar i no en vam veure cap més.\nL’Abyss ens va portar a les nostres habitacions. Carai! Eren més grans que la sala de casa meva! La gran majoria estaven tancades amb pany i forrellat. A la meva, el color del material canviava. Era… Ai, no ho sé. Blanc? Platejat? Gris? Una barreja estranya entre aquests tres colors. El llit era de matrimoni. No, més gran. Era enorme! Vaig mirar per la finestra. Tenia vistes al jardí. El bosc era molt frondós i fosc. Vaig decidir que més tard hi aniria. M’agrada passejar pel bosc.\nUn truc a la porta em va sobresaltar. La vaig obrir. Era l’Abyss. Duia un altre cop el vestit amb què la vaig conèixer. Li queda bé, m’agrada molt. Sembla més gran. Va entrar, tancar la porta, em va agafar la mà i vam seure al llit. Em va mirar als ulls.\n-Shayla… Ja n’he parlat amb en Michael. Hi ha certs llocs perillosos, en aquest castell. Són el bosc i les golfes. Pots anar a qualsevol lloc… excepte a aquests.\n-Hi ha criatures perilloses. Sisplau, no hi vagis. Tan sols et demano això.\n-D’acord. No hi aniré. Tan perilloses són, aquestes criatures?\n-Sí. Tan perilloses són.\nVaig assentir amb el cap i la vaig mirar amb els ulls molt oberts. Es va aixecar per marxar.\nEs va girar cap a mi, amb la mà ja al pom de la porta. M’hi vaig acostar i la vaig abraçar. Va reaccionar ràpidament i em va embolcallar amb els seus braços. Després vaig enllaçar els dits amb els seus i la vaig mirar als ulls. No pensava perdre-la, de cap manera. Era més important per a mi que no pas molta gent que havia compartit els seus secrets amb mi.\nVa sortir de l’habitació i jo em vaig estirar al llit. Estimava l’Abyss amb tot el meu cor. Encara l’estimo. És algú per qui val la pena lluitar fins al final.\nUnoi Enviat el 24/12/2015 a les 18:13:35\n#26440 He escrit 7 fanfics amb un total de 40 capítols\nJa m'imaginava que la mare no voldria anar-hi. Així tindran més llibertat. El castell és força depriment, tot del mateix color... i si a sobre no poden anar al bosc, els esperen unes vacances divertides! Per sort la Shayla té l'Abyss, i el Michael té la Shayla. I l'Abyss... es té a ella mateixa. ^_^ El que em fa més por són les golfes; estan més a prop i suposo que és més fàcil arribar-hi sense voler. La pobra Shayla deu estar flipant amb lo de "-Sí. Tan perilloses són."\nPotter_granger Enviat el 24/12/2015 a les 18:16:47\n#26441 He escrit 9 fanfics amb un total de 161 capítols\nJa ho tenia pensat així, que la mare no hi anés. No, jo no me l'imagino pas depriment, el castell. Bé, no poden anar al bosc, però tenen una gran esplanada amb una gespa totalment verda i fins i tot un riu que té bastant de cabal. Això que has dit... bé, l'Abyss també té la Shayla al costat. I sí. La Shayla flipa bastant. Ja tinc una escena pensada per d'aquí dos capítols... (ja descobriràs per què no pas al següent).\nCassandra Ross Enviat el 26/02/2016 a les 16:34:06\n#26694 He escrit 10 fanfics amb un total de 18 capítols\nJa està bé que la mare no vagi amb ells a l’Abisme, hagués fet més nosa que servei haha. Ostres, m’agrada molt aquest Abisme. Jo tampoc trobo que el castell sigui depriment, és més, el trobo interessantíssim i segur que deu ser gran grandiós. Tan com Hogwarts? No crec que les prohibicions de l’Abyss hagin de comportar cap problema, o potser sí però per què hauria de ser difícil de complir? Hogwarts també té un Bosc Prohibit que no són flors i violes... M’ha agradat el capítol, a pel següent ^^\nPer cert, la última frase m’ha fet la impressió que l’Abyss és morta o, almenys, que ja deu fer molt de temps que no es veuen amb la Shayla... A veure què passa.\nPotter_granger Enviat el 26/02/2016 a les 21:03:41\n#26701 He escrit 9 fanfics amb un total de 161 capítols\nEl que tenia pensat no es podia desenvolupar amb la mare a prop... La veritat és que, tal com l'imagino, a mi l'Abisme també m'agrada. I jo tampoc m'imagino el castell depriment... Sobretot amb els colors que hi va posar l'Alice en algunes habitacions. I és més gran que Hogwarts. No tot seran flors i violes, ja ho veuràs...


En canvi constant | El Pou\nper Isabel Palà, 17 de març de 2017 a les 08:00 |\nLa vida és plena de canvi. De fet, m’atreviria a dir que és un canvi en si mateixa. Canviem per fora i canviem per dins. Els nostres moments vitals ens porten, volent o sense voler, a canviar maneres d’enfocar i veure, objectius, replantejaments, noves mirades, somnis acabats d’estrenar... De sobte, sense adonar-nos-en, hem canviat el ritme de vida, el nostre tempo vital, les nostres prioritats i, fins i tot, les afinitats del nostre entorn. Per serendipitat ens redescobrim nous i reinventats, amb noves aficions i amb metes diferents dels plantejaments fets fins al moment. El canvi esdevé pensat i meditat, però també, a vegades, imposat, inesperat i, en algunes ocasions, dolorós.\nFa uns quants anys ens n’anàvem a dormir vora les set del matí després de nits llargues de gresca i xerinola, extasiats de música i amb mal als peus de “donar-ho tot damunt la pista”. Ara només pensar-ho ens fa una bona mandra. En canvi, els nostres matins de diumenge segueixen anant a toc de set del matí. Això sí, per donar menjar al menut, canviar-li el bolquer i fer mandres a sis mans sota els llençols. “Sarna con gusto no pica”, que dirien els castellanoparlants. I és ben cert. Les coses canvien, per sort. De fet, és ben lògic evolucionar, no?\nA vegades faig una pausa per mirar el meu entorn i la gent que m’acompanya en aquest viatge. Per sort, puc dir que, amb els anys, una de les coses bones de fer-se gran és que se t’acaben les manies i, sense despotismes i amb sinceritat amb un mateix, acabes sabent a qui vols com a company de viatge, amb qui et sents còmode. Gairebé sense adonar-te’n i, segurament, fruit d’un d’aquests canvis vitals, s’acaba imposant una espècie de sana selecció natural que et permet gaudir del teu temps lliure amb aquells que de debò se’l mereixen. Per entendre’ns, acabes seleccionant aquesta magnífica família que es tria, que són els amics. I, bé, t’adones que pel camí vas deixant persones. Segurament, algunes bones persones que, no obstant això, ja no tenen massa a veure amb tu i la teva manera d’entendre la vida. Amb el teu canvi constant de vida has entès que el temps lliure és poc i efímer i que és important seleccionar, molt bé, amb qui el comparteixes.\nEn una línia de canvi, l’impàs del 2016 al 2017 ens ha portat alguns girs argumentals bonics i importants. Un d’ells un trasllat (cara d’ensurt i mans al cap!). Empaquetar en caixes, minimitzar, triar, remenar i llençar no ha estat, només, una successió de gestos mecànics, sinó que ha comportat també reviure moments plàcids i difícils i, sobretot, aprendre a coexistir amb elements i coses del passat sense oblidar-nos que són això: passat. És difícil i, reconec que em costa més del que a vegades expresso, això de viure amb el passat rondant darrere l’orella. Sobretot perquè no tots els actors del mateix teatre surten a escena igual de conscients que el passat, passat està. Però, de mica en mica, m’adono que el passat (sempre i quan no ens acabi condicionant el present), al final, no és res més que un bonic mecanisme de fer, en el present, les coses millor i amb més ganes i energia. Un aprenentatge, una experiència, un record que, amb el temps, es difumina i es reconverteix. Del dolor a la placidesa, de la felicitat al record etern de la puresa del viure.\nCanviar de ritmes, de rutines, de maneres de fer i, fins i tot de maneres de pensar és curatiu i sanador. Petits canvis poderosos, que diria el sr. Capità Enciam. I, sense dubte, necessaris per seguir avançant.\nOpinió, creixement, OPINIÓ, vida, canvi


El Govern català aprova el PEIN de Castell-Cap Roig (Edició per a web i 08:00 matí del 22/01/03)\nEl Govern català aprova el PEIN de Castell-Cap Roig (Edició per a web i 08:00 matí del 22/01/03)\nEl Govern de la Generalitat va anunciar ahir a la tarda, a través del seu portaveu, Felip Puig, l'aprovació de la inclusió de Castell al Pla d'Espais d'Interès Natural, el PEIN. El nou espai de Castell inclou també Cap Roig, i té 428 hectàrees terrestres, i 730 marines. Aplega territori de Palamós, Mont-ras i Palafrugell, i inclou també les Illes Formigues. Amb aquesta figura s'estableix un règim jurídic capaç de garantir la conservació dels espais inclosos, que són Castell i Cap Roig.\nLa notícia no ha causat massa sorpresa als col.lectius implicats, perquè la Generalitat ja els havia anunciat que aquest pas era imminent. El govern català ha aprovat incloure Castell al Pla d'Espais d'Interès Natural, i aquest pas serveix per garantir la conservació dels valors naturals i culturals de la zona davant d'accions com la urbanització, l'abandonament, o variacions del sòl, entre d'altres. Després de les dues compres de la Generalitat de diferents terrenys a propietaris privats, el Govern català fa un pas més en la protecció amb aquesta figura jurídica. Afecta tant al patrimoni natural com a l'arqueològic i cultural, i comprèn tant el poblat ibèric de CAstell com el jardí botànic i Castell de Cap Roig, a Calella, de Palafrugell, enmig de molts altres valors protegits.\nDavant de la notícia, en el capítol de reaccions, des de Salvem Castell la valoració ha estat positiva, però consideren també fonamental l'aprovació d'un pla de gestió, per tal de protegir la zona. Quan arribi aquesta planificació, la feina de Salvem Castell quedarà definitivament realitzada, i ja s'hauran acomplert els objectius marcats. Així ho expressava el portaveu de l'entitat, Rafael Bonillo.\nPer la seva banda, l'alcalde de Palamós, Jordi Pallí, argumenta que els palamosins assisteixen amb aquesta inclusió al PEIN davant d'una bona notícia. Tal com assegura, també està a punt d'aprovar-se el pla de gestió, per tal que la lluita per a la preservació de Castell tingui un final feliç. Sentim Jordi Pallí.


Temps moderns | Rondaller\nBrowse: Home / 2017 / Juny / 10 / Temps moderns\nrondaller / 10 Juny 2017 / 2 Comments / Itineraris urbans, Málaga\nMálaga sembla que es vol desempallegar una mica d’antigues tradicions i mirar al futur. Un bon exemple pot ser el CAC, Centro de Arte Contemporáneo, una aposta per a les noves corrents artístiques. Però hi ha més.\nEl Palmeral de las Sorpresas és en realitat un dels molls on solen atracar els creuers turístics. El 2011 es va remodelar amb diferents espais lúdics i una espectacular pèrgola.\nBotigues, restaurants i cultura al Muelle Uno, han estat la manera de rentar la cara i revitalitzar una degradada zona portuària. Les vistes no són les millors, però sembla que el resultat ha estat molt positiu.\nUn dels plats forts és el Centre Pompidou, un espai provisional creat per donar a conèixer les tendències artístiques dels darrers dos segles.\nLa visita és interessant i hi ha algun autor de culte, però no espereu veure cap obra mestra.\nA l’altra banda, l’espai acaba a la Farola, un vistós far del segle XIX.\nAl centre històric de la ciutat hi ha tímids intents d’obrir-se a l’art contemporani. L’artista local Chema Lumbreras, ha col·locat els seus onírics personatges sota un banc o fent piruetes entre les cases.\nEls museus, com el Thyssen, han adequat les seves instal·lacions d’obres -algunes prou carrinclones-, amb suggerents espais.\nValles provisionals han estat decorades amb gran encert amb acolorits dissenys.\nI artistes anònims aprofiten les remodelacions per a plasmar obres efímeres.\nEscultors de referència, com el barceloní Jaume Plensa, han signat algunes obres, com aquesta ‘Casa dorada para pájaros’ a la plaça de Félix Sáenz.\nEls establiments de tota la vida, també fan el possible per modernitzar la seva imatge, sense perdre l’aire tradicional.\nFinalment, un altre exemple és l’Hotel Silken amb la façana decorada per Mariscal.\nEn altres articles trobareu informació de la part més històrica de la ciutat de Málaga.\n– Centre Pompidou: centrepompidou-malaga.eu\n– Chema Lumbreras: encontrandolalentitud.wordpress.com\n– Jaume Plensa: jaumeplensa.com\n– Javier Mariscal: mariscal.com\n– Esglésies de tota mena\nEtiquetes: Andalusia, art contemporani, Centre Pompidou, Chema Lumbreras, itinerari urbà, Jaume Plensa, Mariscal, Muelle Uno, museu\nDes de Collserola / 6-12-2017 / ·\nVa ser una sorpresa molt agradable el veure els canvis que s’han produït a Málaga que la estan portan a ser una ciutat amb importants museus. La seva programació és extraordinària i val la pena seguir-la molt de prop.\nrondaller / 6-12-2017 / ·\nJo no havia estat mai. De totes maneres, per les expectatives generades, vaig trobar fluix el contingut dels museus (opinió molt personal)\n← Distintiu polític o religiós?\nA cada sant, el seu ciri →


Ho he vist en somnis, amb els ulls oberts, des del finestral de l’hotel Blue Bottle de Tessalònica, sota un cel plujós: som fills de la guerra i de l’amor, eros i thanatos sempre, empenyent o esporgant l’impuls intrínsec de la vida. Hi ha més cementiris que escoles bressol, més mausoleus que night clubs. Som fills de Mart i de Venus, esquizofrènicament incurables.\nCada frontera que travesso m’ho confirma: regna la tristesa enmig de la lletjor, la bellesa i l’alegria són excepcionals. Parlo ara dels Balcans. Si parlés del Brasil no canviaria gaire; o d’Anglaterra o de Finlàndia, que són llocs que conec.\nDe vegades, la Natura suplanta amb esplendor la mesquinesa humana. Ella ho omple tot i esdevenim espectadors estupefactes, prescindibles. De vegades, és la humanitat la que s’imposa, i aleshores el paisatge s’embruta i es deteriora, convertint-se en un pandemoni sorollós i abominable.\nHo he vist en somnis, amb els ulls oberts: som fills de les ruïnes del passat i de les noves tecnologies que promouen l’esclavatge virtual. Ens volen submissos, connectats a la xarxa, peixos dins la peixera, enteranyinats, no pas independents i solitaris. Ens volen silenciosos i servils, porucs, domesticats. Fills del Sol i de la Terra, ens acontentem amb tenir wi-fi i fer-nos selfies que després retocarem amb els filtres. Hem nascut per això, oi?\nLa guerra i l’amor. Quan la violència descansa, pot brollar la tendresa, és a dir, la qualitat humana per excel.lència, una poètica dels gestos. Sense tendresa no hi pot haver esperança...\nEscrit per Toni Ros a les 05:55


日本 がんばって!! 한국 화이팅!!: Dijous casi divendres de cine....avui....Y.A.O.I\nJa sé que la secció de cine la porta la iLchuL que és la enterada, però és que m'ha passat una peli i no ho he pogut resistir^^!!!\nLa peli que ens ocupa avui és la taiwanesa Formula 17, coneguda a Taiwan com a Shi qi sui de tian kong. Dirigida per Chen Yin-jung i protagonitzada pels "shuai ge"(les classes de xinès estan donant els seus fruits, o sea se "tios buenos") Tony Yang i Duncan Lai.\nFormula 17 explica la història d'en Tien, un universitari de poble que se'n va cap a Taipei per passar les vacances i conèixer un noi d'internet. Aviat, però, tot canviarà, quan conegui el Playboy número 1 de la Taipei gay, en Bai. A partir d'aquí veurem com tot s'embolica per culpa dels reinones amics del protagonista, un psícoleg amb mètodes qüestionables, i el fet de que com la relació entre un verge que creu en l'amor vertader i un playboy incapaç d'estar amb algú més d'una vageda, pot funcionar.\nÉs una peli d'aquelles mones, sense lliçons profundes però ideal per passar una bona estona. Les paranoies dels tres amics del Tien no tenen prou, i té un final d'aquells que t'arranca un somriure. A part, hi ha un munt de fanservice entre dos nois la mar de monos, es pot demanar més?\nUs deixo el trailer. M'he acabat inclinant per un que té força mala ressolució però subtítols en anglès. Per qui vulgui més a Youtube hi ha més trailers. algun fanvid i la peli dividida en parts.\nPer últim dedico aquest post a l'Al, per haver-me descobert aquesta peli i per haver-me-la passat pensant que m'agradaria....나는 너를 사랑한다 / 我爱你 en els idiomes que faci falta!!\nHa estat un altre comunicat friki de Hell @ 12:32 AM


Jubilació del capatàs de la Brigada Municipal de Vies, José Luis Lledó | Ajuntament de Sant Joan D'Alacant\nJubilació del capatàs de la Brigada Municipal de Vies, José Luis Lledó\nRègim Interior: Contractació i Recursos Humans\nUn acte d'agraïment i reconeixement a la seua trajectòria professional en què van assistir l'alcalde, Jaime Alberro junt amb la resta de regidors i per descomptat companys, familiars i amics. L'alcalde li va dirigir unes paraules igual que el regidor de l'àrea, Sergio Agueitos i el cap del servici Carmen Herrero. En reconeixement a la seua dedicació i treball, Jaime Albero li va fer entrega d'un diploma en nom seu i en nom de tota la corporació municipal, li va imposar la insígnia de plata de l'Ajuntament i va voler que fóra el primer funcionari a firmar en el Llibre d'Honor o Llibre d'Or de la localitat, llibre en què deixen el seu segell cada una de les personalitats, polítics i la resta de càrrecs públics que passen per Sant Joan.\nPer a acabar l'acte els companys li van fer entrega de diversos regals, entre ells un rellotge perquè no oblide el temps, l'hora ni on està en cada moment i sobretot perquè recorde esta gran família que despedix amb un fins després.\nJose Luis, el nostre capatàs fins a la data, ens va delectar amb unes emotives paraules, en les que assegura ser "no més que un fins després per a dedicar-se sense horaris al que més li agrada". Després de l'acte va preparar un magnífic vi d'honor per a tots els assistents.


Un estudi detecta un excés de prop de 28.000 visites al juliol i l'agost en una vall del Pirineu - Teleponent\nInici Turisme Un estudi detecta un excés de prop de 28.000 visites al juliol...\nUn estudi detecta un excés de prop de 28.000 visites al juliol i l’agost en una vall del Pirineu\nEl Parc de l'Alt Pirineu i els municipis implicats ja treballen en accions per reconduir la massificació\nTenint en compte que la majoria de persones hi van en vehicle, representa un excedent de 279 vehicles al juliol i de 2.676 a l’agost. L’estudi ha permès obtenir un valor de capacitat de càrrega turística total anual a la vall de Bonabé, situada a l’entorn del municipi d’Alt Àneu (Pallars Sobirà), d’unes 109.985 visites, és a dir una mitjana de 9.165 visites al mes i 301 diàries.\nEl Parc Natural i els municipis implicats ja han començat a dissenyar una sèrie d’accions per tal d’intentar reconduir aquesta massificació durant els mesos d’estiu.\nEl Parc Natural de l’Alt Pirineu va posar en marxa l’any 2011 un sistema de seguiment dels visitants. Al 2017 ja va posar en evidència un increment de visitants constant, no només en el conjunt de l’àmbit del Parc, que va passar d’unes 215.000 visites l’any 2011 a 345.000 l’any 2019 (un 55% més), sinó en la major part dels principals accessos.\nL’accés a la vall de Bonabé pel Fornet va ser uns dels que va experimentar un major increment, i va arribar a duplicar la xifra identificada sis anys abans. Aquesta situació, lluny de canviar o revertir-se en aquests darrers anys, s’ha agreujat arran de la crisi sanitària viscuda a escala mundial i s’ha arribat als 78.758 visites l’any 2020.\nArran d’aquesta situació, prenent com a experiència prèvia l’estudi de capacitat de càrrega turística dut a terme a la Vall Ferrera l’any 2020, el Parc Natural del l’Alt Pirineu va encarregar un nou estudi, en aquest cas, a la vall de Bonabé.\nAquest estudi ha consistit a identificar el nombre màxim de persones que poden visitar un espai en el mateix moment sense provocar danys irreversibles en l’entorn natural, social i cultural, mitjançant l’adaptació d’una metodologia àmpliament aplicada en aquest casos.\nEntre els principals resultats obtinguts en la realització d’aquest estudi, destaquen l’obtenció d’un valor de capacitat de càrrega turística total anual a la vall de Bonabé d’uns 109.985 visites, cosa que representa una mitjana de 9.165 visites al mes i 301 visites al dia.\nBasat en la comparativa entre les dades d’afluència de la vall de Bonabé (nombre de visitants que freqüenten el Parc anualment) i la capacitat de càrrega turística identificada, els resultats alerten sobre la presència d’importants excedents de visitació durant els mesos de juliol i agost, amb un excés de 7.557 visites el mes de juliol i 20.433 visites el mes d’agost.\nSi aquestes visites es transformen al tipus d’accés majoritari, que és en vehicle, equivalen a un excedent de 279 vehicles el mes de juliol i de 2.676 vehicles durant l’agost.\nArticle anteriorAragonès vol mantenir el “gruix” de les mesures anti-covid i començar el curs amb el màxim de vacunats\nArticle següentEl Parc Natural del Cadí-Moixeró i l’EMD d’Estana habiliten durant l’estiu un aparcament


El límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària | anna pinter | barcelona | Gran angular | El Punt Avui\nEl límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària El límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària El límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària El límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària + El límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària E-mail\nbarcelona - 10 setembre 2011 2.00 h\nJoan B. Casas, degà del Col·legi d'Economistes de Catalunya i José García Montalvo, catedràtic de l'UPF davant un CAP del Raval amb un cartell en contra de les retallades. JOSEP LOSADA.\nEl límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària El límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària El límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària El límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària El límit legal al dèficit públic: una obligació exterior innecessària E-mail\nUna de les conseqüències de la crisi ha estat l'increment del dèficit públic. En els inicis de la recessió, el sector públic va desquadrar els comptes per reactivar l'economia, augmentar la despesa social i afavorir que les empreses es desendeutessin. Ara que continuem sense veure brots verds s'ha optat per les retallades per equilibrar els comptes públics i calmar els mercats. El degà del Col·legi d'Economistes de Catalunya, Joan B. Casas, i el catedràtic d'Economia de la UPF José García Montalvo responen als deutes sobre el dèficit públic.\nCal modificar la Constitució per incorporar el límit de despesa?\nJoan B. Casas considera “impresentable” que, després d'haver sacralitzat la Constitució com s'havia fet fins ara, el PSOE i el PP puguin aprovar una reforma constitucional deixant fora la resta dels partits polítics. “Em fa la sensació que s'ha pres aquesta mesura per acontentar el BCE i Angela Merkel. A més a més, a efectes pràctics, el mercat no ha reaccionat”, diu el degà del Col·legi d'Economistes de Catalunya.\nGarcía-Montalvo es mostra determinant i ho considera innecessari. “Crec que el fet que milions d'inversors es posin d'acord per limitar el dèficit és millor que autoimposar-s'ho un mateix, perquè lligar-se de mans a no fer cap acció expansiva quan tens un problema cíclic no té sentit”, diu. Per García-Montalvo, per a l'únic que ha servit el límit del dèficit en la Constitució és per determinar la predisposició del govern a no entrar en dèficit i que el BCE compri deute espanyol, “però per a tota la resta és inservible”.\nA més a més el catedràtic d'Economia de la UPF opina que no calia fer la reforma amb aquesta velocitat. “Encara que la ministra d'Economia, Elena Salgado, digués que ajudaria a donar confiança als mercats, una reforma que no s'aplicarà fins l'any 2020 dubto que tingui aquest efecte, i menys en un país que fa moltes lleis, com la de morositat, i després no les compleix”.\nTot i aquesta posició tan crítica, García-Montalvo considera correcte el nou article 135 de la Constitució que separa el dèficit estructural del conjuntural.\nAra bé, els detalls dels límits queden pendents de l'aprovació d'una llei orgànica posterior. Els dos experts es mostren escèptics sobre les millores que pugui introduir la futura normativa. Tots dos posen sobre la taula nombrosos interrogants per resoldre. Com ara qui s'ocuparà de sancionar si s'incompleixen els límits? Serà el Tribunal Constitucional, que resol amb una tardança de vuit anys de mitjana? Qui determinarà quan es pot considerar si és dèficit estructural o és conjuntural si per reconèixer que entràvem en crisi hem trigat el doble que la resta? García-Montalvo creu que, malgrat tot, estem davant la victòria de la democràcia sobre els mercats, “perquè si no tens dèficit, no tens deute i no pagues interessos i, per tant, els inversors no guanyarien res si arribessin a aquest punt”.\nÉs necessari limitar la capacitat de despesa de les diverses administracions?\nJoan B. Casas opina que d'entrada no caldria la limitació perquè, si se continua el criteri de bona governança de les administracions, hauria de comportar l'equilibri pressupostari. “L'experiència, però, ens diu que no es respecten els criteris de bon govern, i la mostra és que quan l'Estat espanyol va entrar a l'euro ja s'hi va obligar a un dèficit controlat amb el Tractat de Maastricht, però la crisi ha fet sobrepassar les limitacions”, diu. Tot i que creu que s'ha de recórrer al dèficit per respondre a circumstàncies molt definides, el risc és que es perpetuï. “La tendència a cronificar els dèficits obliga a una limitació”, subratlla el degà del Col·legi d'Economistes de Catalunya.\nJosé García-Montalvo afegeix que, com dicta la teoria econòmica, si no es posen límits al dèficit, els governs per tal de perpetuar-se en el poder tenen tendència a concedir subvencions, subsidis i ajudes i endeutar les futures generacions. Així que, per García Montalvo, el més aconsellable és o autoimposar-se un límit -com va ser Maastricht o la reforma constitucional-, perquè, si no, acabaran posant-lo els mercats. “El punt clau és la credibilitat del mecanisme amb què s'exigeixen els límits”, afegeix el catedràtic de la UPF. I, si no, cal recordar com Alemanya i França no només van saltar el pacte d'estabilitat, sinó que no han volgut pagar les multes per haver-lo incomplert.\nPer a García Montalvo no és una qüestió només de posar topalls al dèficit, sinó també que s'ha d'apostar pels incentius al superàvit quan l'economia rutlla. “La guardiola que es va generant és la que ajudarà a compensar quan hi hagi dèficit”, afegeix.\nAra bé, els problemes del dèficit van més enllà de l'endeutament de les administracions. A l'Estat espanyol, de fet, el deute públic és inferior al dels EUA o França, en canvi amb la suma del públic, el de les entitats financeres, les empreses i famílies, suposa el 385% del PIB. “El problema és que el deute privat s'ha anat transformant en deute públic”, creu el catedràtic de la UPF, que adverteix que Espanya corre el perill que passi el mateix que a Irlanda, que si s'enfonsés un banc es passaria del 6% al 15% de dèficit. “És el que realment està castigant l'economia espanyola”, diu. Casas coincideix que la desconfiança en Espanya deriva del deute privat, i per això creu que el sector privat ha d'apostar també per la bona governança.\nHi ha alternatives a les retallades per reduir el dèficit de les administracions?\n“És impossible que no es toquin les partides de sanitat, educació i serveis socials, perquè és el gros del pressupost de les comunitats autònomes”, diu García-Montalvo, que considera que si s'ha de retallar un 10% no pot fer-se només amb menys cotxes oficials i subdireccions, perquè aquesta partida és mínima. “Hem d'acceptar que acabarem vivint pitjor, que haurem de pagar serveis que abans no abonàvem.” Així mateix, Casas creu que només hi ha dues opcions per reduir deute, “creixent o retallant”, i insisteix que cal una assumpció social que no es pot fer tot, per a tothom, de franc, per sempre i excel·lentment. Però, a més, recorda que a Catalunya, amb un menor dèficit fiscal, s'hauria de retallar menys.\nLes administracions què haurien de prioritzar a l'hora de retallar?\nEls dos experts coincideixen en el fet que, com que sembla que l'única sortida són les retallades, s'ha d'exigir sensatesa. García- Montalvo posa un exemple en el món educatiu. Creu que augmentar les taxes dels usuaris de la universitat n'és una opció. En canvi, les guarderies públiques de zero a tres anys, s'han de garantir per a tothom. “Perquè és on realment comença la igualtat i a més reverteix en la societat, mentre que la formació universitària té una rendibilitat només privada”, explica. Pel que fa a l'àmbit de la salut, Casas creu que no s'han d'escatimar recursos en temes de sanitat purament dit, però, en canvi, en serveis paral·lels, com l'hoteleria hospitalària, l'hauria de finançar l'usuari.\nAmb una política pública austera, es reactivarà l'economia?\nGarcía Montalvo considera que Espanya ja ha esgotat la possibilitat de fer servir la despesa pública per reactivar l'economia. “Els EUA o Alemanya encara tenen marge, però si l'Estat espanyol emet més deute ens augmentaran encara més el tipus d'interès i generarà l'efecte boomerang perquè dificultarà més el finançament de totes les empreses. Ningú ens deixarà diners”, explica. I en la mateixa línia se situa Joan B Casas: “Com que la disponibilitat de finançar-nos està tan limitada no ens queda un altre camí que anar acostant-nos cap a l'austeritat per crear confiança després. L'obligació d'anar als mercats a finançar-te ho condiciona tot.”\nL'intervencionisme per ajudar a sortir de la crisi ha tingut en Paul Krugman i el premi Nobel d'Economia Joseph Stiglitz uns defensors molt actius que García Montalvo posa en dubte. Explica que entre els economistes acadèmics qüestionen aquestes consideracions.“A més, en aquesta equació d'augmentar la despesa pública per incentivar l'economia es pressuposa l'eficiència de les decisions, i el Plan E, n'és un exemple que no sempre és així”, considera el catedràtic de la UPF que assegura que hi ha una disputa acadèmica sobre el multiplicador fiscal, és a dir què genera cada euro públic que s'injecta a l'economia, i segons García-Montalvo el rang es mou entre 0,3 fins al 0,7, quan Stiglitz parla d'un 1,5. Hi ha altres economistes que defenen una posició divergent a la del premi Nobel que proposen les contraccions expansives, que és que si s'estreny la despesa pública, l'economia es rellança. I atenció als polítics, la teoria diu que si s'aplica al principi d'un cicle electoral el govern de torn té més possibilitats de ser reelegit.\nJoan B. Casas, insisteix que totes les crisi tenen el valor de l'experiència i aquesta ens ha de servir per replantejar la despesa. “Sense una finalitat concreta tard o d'hora acaba passant comptes.”\nL'econòmic 10-09-2011, Pàgina 16


Austràlia aplicarà el 2012 un impost per emissió de CO2\n11 maig 2021 04:07\nAmb aquesta mesura, el país oceànic pretén retallar 159 milions de tones de diòxid de carboni a l'any per a 2020\nEl Govern australià va anunciar ahir un impost de 17,3 euros (23 dòlars locals) per cada tona de diòxid de carboni amb l'objectiu de lluitar contra el canvi climàtic. "Com a nació, necessitam posar preu al carboni i crear un futur amb energia neta", va dir la primera ministra australiana, Julia Gillard, en anunciar el pla de l'Executiu, que ja té el suport necessari per ser aprovat pròximament al Parlament. La mesura, que entrarà en vigor a partir de l'1 de juliol de l'any vinent, afectarà unes 500 grans empreses contaminants, principalment del sector elèctric, miner i de l'energia.\nL'impost pujarà anualment un 2,5% en termes reals fins a 2015, quan es donarà pas a un esquema de comerç d'emissions similar al de la UE, en què el mercat internacional fixarà els preus. Amb la mesura, Austràlia pretén retallar 159 milions de tones de diòxid de carboni a l'any fins al 2020, cosa que significa reduir les emissions un 5% en relació amb els nivells de 2000. Gillard, que en els últims mesos s'ha convertit en el governant més impopular al país en gairebé tres lustres, va explicar que aquestes quantitats equivalen a treure de la circulació uns "45 milions de cotxes".\nAquest pla, que té només un 30% del suport popular, està considerat com un dels més ambiciosos, després del sistema creat el 2005 a la UE per regular les transaccions de drets d'emissió entre els sectors més contaminants.\nEl líder de l'oposició, el conservador Tony Abbott, subratllà que el pla del Govern australià no contribuirà a mitigar el canvi climàtic, ja que es pronostica que la Xina i l'Índia augmentaran les emissions un 500 i un 350 per cent, respectivament.


Pineda vol traslladar el seu arxiu municipal | Diari Maresme\nPineda vol traslladar el seu arxiu municipal\nEl darrer Ple celebrat a l’Ajuntament de Pineda de Mar el passat 31 de juliol va aprovar el projecte de trasllat de l’arxiu municipal a les galeries comercials del carrer Ciutadans. L’Ajuntament haurà d’arribar a un acord amb les dues botigues que queden obertes.\nNomés dues botigues\nEl consistori pinedenc ja ha iniciat les gestions amb els dos darrers paradistes de les galeries situades a la planta baixa de la casa consistorial; amb l’objectiu d’arribar a un acord i, així, cancel·lar el seu actual contracte de lloguer.\nSegons els responsables municipals, el trasllat de l’arxiu municipal a la planta baixa de l’Ajuntament “és una necessitat”. Actualment, l’arxiu es troba repartit entre la segona i tercera planta i l’acumulació de paper, amb un pes considerable, “pot arribar a ser un risc i comportar cert perill”, asseguren. Per al consistori, el canvi d’ubicació respon a la necessitat d’ordenar millor el material i, alhora, preveu obrir un nou espai públic, amb entrada pel carrer Ciutadans, que s’habilitaria per atendre les peticions de la ciutadania.\nEl nou arxiu tindrà dos grans espais per emmagatzemar els arxius, un despatx per l’arxiver, una zona de treball i una altra d’atenció al públic, amb una superfície total d’uns 250 m².\nPendents de l’acord\nUn cop s’hagin signat els possibles acords amb els llogaters, el consistori procedirà a l’adjudicació de les obres que podrien començar aquest mateix any.


Amanides en pot de vidre, la nova tendència saludable - El Bloc del DiR\nHome / Alimentació Saludable / Amanides en pot de vidre, la nova tendència saludable\nCada vegada hi ha més persones que s’enduen el tàper a la feina. Si és el teu cas i vols animar-lo amb ingredients saludables i un aspecte insuperable, et proposem que t’apuntis a la moda de les amanides en pot de vidre: t’aportaran vitalitat, salut i un toc d’alegria i color.\nAquesta tendència arriba dels Estats Units, on anomenen els pots Mason Jars, i té molts avantatges respecte dels tapers convencionals. El vidre és un material que no transmet sabors ni tòxics als aliments i que assegura una conservació ideal dels ingredients: un bon recipient amb un tancament de rosca o hermètic ens permet tenir l’amanida en perfecte estat durant tres o quatre dies, tot i que et recomanem que no deixis passar gaire temps perquè com més fresc sigui un vegetal més nutrients tindrà.\nPreparar-les és fàcil, però hem de respectar l’ordre els ingredients per evitar que s’oxidin o que quedin aixafats, ja que un dels atractius d’aquest manera de menjar és l’estètica, que també és important. El primer que hi hem de posar, a la base del pot, és la salsa per amanir, dues o tres cullerades. Una vinagreta clàssica sempre funciona, però explora sense por altres possibilitats com a ingredients: suc de llimona, salsa de tahina o d’ametlles sense sucre, espècies, olis vegetals de primera premsada en fred com el de lli, sèsam o de cànem… La capa de damunt de la salsa serveix per separar la salsa de la resta d’amanida i ha d’estar feta amb els ingredients més pesats, com llegums (cigrons, mongetes o fins i tot adzukis) i trossos de verdures crues: els tomàquets xerry, cogombre, pastanaga o carbassó. Si optes per cuinar alguns ingredients recorda que pots ampliar encara més el ventall d’ingredients que fas servir. Al damunt de tot sempre hi ha d’anar la fulla verda, que ens proporciona frescor, vitamines, minerals i fitoquímics com els betacarotens (que són antioxidants) i clorofil·la, que té un poderós efecte detox. No et limitis a posar-hi enciam cada dia. La ruca, els créixens o els espinacs, per posar alguns exemples, són alternatives nutricionalment superiors. I a sobre, afegeix alguna cosa cruixent, com fruita seca, llavors o fins i tot alguna fruita o verdura deshidratada o liofilitzada\nMés consells per fer l’amanida perfecta\nLa pots preparar la nit abans i guardar-la a la nevera.\nTingues cura que les verdures i les fruites estiguin ben seques, perquè si no presentaran un mal aspecte.\nSi ha de ser un plat únic recorda posar-hi proteïnes (llegums, fruita seca, peix en conserva, pollastre, formatge fresc, tofu, tempeh…), hidrats de carboni (alguna verdura com la pastanaga o el nap, però sobretot cereals integrals i/llegums o alguna fruita) i greixos (olis de bona qualitat, llavors, fruits secs, alvocat o peix blau).\nExperimenta amb julivert, coriandre, menta, alfàbrega, romaní, farigola, gingebre o cúrcuma frescos: proporcionen sabor i tenen propietats saludables.\nLes verdures crues i els germinats et garanteixen vitamines i enzims a dojo, però poden ser indigestes per algunes persones. Si és el teu cas, les pots coure al vapor o bullir-les un parell de minuts.\nQuan la preparis fes-la per capes, jugant amb els colors i les textures.\nMés enllà d’aquests quatre consells, la resta és a les teves mans. Dóna un toc de color i de vitalitat als teus àpats a la feina!\nEtiquetes: menjar saludable nutrició Receptes tuppers


Entrepà o hamburguesa? - El Gourmet Català Entrepà o hamburguesa? - El Gourmet Català\nEntrepà o hamburguesa?\nHamburguesa de l’Acero\nQuè ets més d’entrepà o de burguer? Depèn de l’ocasió, oi? De fet, una hamburguesa no deixa de ser un entrepà, amb un format de pa de motllo americà mes tou i dolç que el nostre pa tradicional de barra. I, clar, amb un ingredient estrella, la carn en les seves múltiples variants.\nFa quatre dies que el burguer es veia com un menjar fast-food per sortir del pas. Fins que uns quants espavilats van veure l’oportunitat de treure-li el glamour, fer-ne variants més sofisticades i obrir locals especialitzats en aquests entrepans amb etiqueta de gurmet.\nAquesta fórmula victoriosa també s’ha estès entre els partidaris de l’entrepà, afegint-li nous ingredients i infinites combinacions sorprenents i atractives. Un bon entrepà gustós i ben presentat sempre triomfarà!\nSiguin hamburgueses o entrepans, si estan ben fets, amb bons productes i ben combinats, els nous sandvitxs de l’era moderna són èxit assegurat. Amb l’oferta que hi ha ara, la feina és decidir-nos per quin triar.\nA la recerca dels millors locals\n– El Bocatelier, entrepans d’alta cuina amb propostes d’Amèrica Llatina al sud-est asiàtic.\n– The Egg Lab Street, local únic d’egg sandwich, inspirats en els Estats Units.\n– Debutis, entrepans de botifarra gurmet.\n– Sagàs, una oferta moderna i variada amb interpretacions de clàssics i cuines internacionals amb producte de qualitat.\n– Conesa, el tradicional local d’entrepans fets a la planxa a tothora dins de la plaça de Sant Jaume.\n– A Viladecans, el Domèstic amb entrepans d’autor.\n– Acero, hamburgueses d’èxit amb producte de mercat de la Barceloneta.\n– La Real, amb propostes de cheeseburguer que et faran salivar.\n– Vrutal, varietats de burguer veganes delicioses al Poble Nou.\n– A Tarragona i a Reus, La Tàstum Hamburgueseria, a la plaça del Castell, 4\n– A Girona, al bar El Cafè, al carrer Ciutadans. Hamburgesa casolana amb pa de coca.


Auditorio del Gran Teatro de Aranjuez – Indira Ferrer-Morató, soprano\nAuditorio del Gran Teatro de Aranjuez\nUs vull explicar les sensacions que vaig tenir, un dia, en que per mi, fou emocionant des del mati fins la mateixa nit.\nUn dia del mes d’octubre em varen confirmar la meva participació dins d’un concert d’allò més excepcional.\nL’associació AIE (Artistes i Executants) organitzava un acte homenatge a la música i a tots els qui la fem possible portant-la als escenaris. Vaig poder conèixer al mestre J.L Cobos, professional excepcional i d’una sensibilitat màgica, que em va oferir tot el seu carinyo i escalfor.\nNomés de presentar-me als altres companys vaig pensar : “Indira, com és que et trobes fent música enmig d’aquests que són tan grans? ”\n(Següent foto: Amb Pasión Vega)\n-allí rodejada de gent de la talla com: Pasión Vega, Serafín Zubiri, Marina Rosell, Laura Simó, Enrique García Asensio i un llarg etcètera. Doncs res, que contràriament al que a vegades pensem tots, aquests artistes són ben senzills i propers i em varen tractar com una companya més dins d’aquell mateix espectacle musical. Sense cap mena de diferència.\nI és que com més gran és l’artista, més humil el seu cor.\nJunt amb el mestre Antoni Mas, vaig cantar, un cop més “Flor de Yumurí” de Jorge Anckermann ,una peça que és una mica “recorrent” a la meva carrera. Enteneu-me, això no significa que no tingui el meu repertori, simplement és una peça diferent, rodona i especial, amb la que crec que podré posar el meu granet de sorra amb quelcom que no és tan conegut, a la vegada bonic i singular.\nAquesta peça és de G. Anckermann gran compositor i aquí us vull il·lustrar amb la preciosa i exòtica vall de Yumurí.\n← Colors / Canción “Colors” (letra y música)\nPròximament concert “entre dos mars”/Proximamente concierto “entre dos mares” →


Xiban - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nHuolu, Batu Khan, Börke, Orda Khan i Tuka Timur\nEls fill de joci foren els jòtxides, i la branca de Xiban fou coneguda per xibànides. Xiban va rebre un ulus al nord dels territoris assignats a Orda Khan khan de l'Horda Blanca (vers 1204-1280), i a Batu Khan, khan de l'Horda Blava, és a dir a la part oriental de l'Horda d'Or.\nVa tenir com a successor a Bahadur Khan, que fou el pare de Mangu Timur Khan. Aquest va tenir diversos fills un dels quals, Pulad Khan, fou el pare d'Ibrahim Oghlan, que al seu torn fou el pare de Devlet Shaykh Oghlan, que fou el pare d'Abu l-Khayr. Amb aquest la branca agafa el nom d'abulkhàyrides (o simplement uzbeks) però amb el seu nét Muhàmmad Xaibani predomina el nom de Xaibànides.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Xiban&oldid=24415033»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 ago 2020 a les 21:32.


Ppll1718 36bcat Desitjable de Julio micolau by Poesía para llevar Leer juntos poesía - issuu\nN13 N.º 36cat Leer juntos poesía\nDESITJABLE Juli Micolau (La Freixneda, Matarranya, 1971-)\nAmb tu voldria viatjar per visitar tot lo visitable dels paratges muntanyencs o dels tresors marítims amb platges verges i flora salvatge. Caldrien pocs equipatges: només el temps just i una mica de cèntims per a xalar de l’aventura i gaudir mútuament. Vet aquí l’ham d’eufòria i l’aposta per la proposta desitjable. Manoll (1997)\nEscriptor, membre de l'Associació Cultural del Matarranya i col·laborador a la revista Temps de Franja entre moltes altres. Ha publicat diversos llibres de poesia i també ha guanyat diversos premis literaris. Els seus versos apareixen en antologies i llibres col·lectius. Es dedica a treballar amb humilitat la terra de cereal i oliveres; també a conrear amb modèstia el camp de les lletres.\nÉs una poesia que et convida a escapar, busca l'evasió del món quotidià. L'escriptor vol envoltar-se de natura amb la persona que vol. Em crida l'atenció que l'únic espai que utilitzi siguin llocs solitaris, però m'agrada. (Victòria Aguilar) Em sembla un poema bonic que parla sobre l'amor, el desig i l'eufòria de viure aventures junts, gaudir-les i que mai s'acabin. (Abril Aguilar) M'agrada molt, em transmet pau i alhora ganes de viure moltes aventures. És una cosa que tots faríem amb la persona que volem. (Sara Mármol) Parla de deixar-ho tot i arriscar-se, que el material no importa comparat amb les ganes d'escapar a un altre lloc amb una persona especial. Crec que la poesia és una invitació a fer-ho. (Núria Gallardo) Alumnat de 4rt ESO de l’IES Ramón J. Sender, Fraga.\nBiblioteca 2017-18 CPEPA Alfindén, CPEPA Casa Canal, CPEPA Miguel Hernández, CPI La Jota, IES Andalán, IES Avempace, IES Bajo Cinca, IES Baltasar Gracián, IES Biello Aragón, IES Biello Aragón sección Biescas, IES de Bujaraloz, IES Cabañas, IES Cinca-Alcanadre, IES Cinco Villas, IES Élaios, IES Conde Aranda, IES Francés de Aranda, IES Francisco Grande Covián, IES Gallicum, IES Goya, IES Gúdar-Javalambre, IES Hermanos Argensola, IES José Mor de Fuentes, IES Juan de Lanuza, IES La Llitera, IES Luis Buñuel, IES Miguel Catalán, IES Miguel de Molinos, IES Miralbueno, IES Parque Goya, IES Pedro Cerrada, IES Pedro de Luna, IES Pilar Lorengar, IES Pirámide, IES Pirineos, IES Ramón J. Sender, IES Ramón Pignatelli, IES Ramón y Cajal, IES Reyes Católicos, IES Río Gállego, IES Rodanas, IES San Alberto Magno, IES Santiago Hernández, IES Sierra de Guara, IES Sierra de la Virgen, IES Sierra de San Quílez, IES Siglo XXI, IES Tiempos Modernos, IES Valle del Jiloca, IES Virgen del Pilar\nPpll1718 36bcat Desitjable de Julio micolau\nPoema voluntario elegido por el IES Ramón J Sender para el curso 2017 /2018 de PPLL


La Diputació de València, amb l'ajuda d'alguns dels becaris de La Dipu et Beca, ha posat en marxa un programa per a conéixer les polítiques d'igualtat que estan duent a terme tots els municipis de la província amb el fi de crear una radiografia general de la situació actual i localitzar les necessitats que tenen.\nAquesta iniciativa compta amb la coŀlaboració de la Diputació i els ajuntaments a través dels estudiants jóvens que estan disfrutant del programa de Gestió del Talent en la modalitat de La Dipu et Beca en departaments que permeten aquest tipus d'activitat.\nAmb uns qüestionaris elaborats pel Servei d'Igualtat de la Diputació, els jóvens recopilaran les dades necessàries per a obtindre informació sobre el grau d'organització i els recursos dels ajuntaments per a desenvolupar les polítiques d'igualtat.\nLa diputada d'Igualtat, Isabel García, ha destacat la importància de «conéixer la situació real dels ajuntaments per a poder afinar les polítiques d'igualtat alhora que aprofitem l'experiència de municipis com Quart de Poblet o Mislata, que són referents en aquestes polítiques». La diputada provincial també ha explicat que els resultats dels qüestionaris «també ens ajudaran a dissenyar un programa de formació específic per al personal dels ajuntaments».\nPer la seua banda, el diputat de Projectes Europeus i responsable del programa de Gestió del Talent, Bartolomé Nofuentes, ha dit que, amb aquest programa, «pretenem que les entitats locals aprofiten el talent dels jóvens alhora que els donem formació pràctica. És un gran honor que La Dipu et Beca contribuïsca a millorar les polítiques d'igualtat a nivell provincial, un objectiu essencial i indispensable amb el qual la nova Diputació s'ha compromés des del primer dia» —ha conclòs Nofuentes.\nA partir de la informació recopilada amb qüestionaris, s'analitzaran aspectes com l'existència d'una casa de la dona, el grau d'organització i coordinació en igualtat i la transversalitat de les polítiques que s'estan implementant; tot açò amb l'objectiu d'obtindre un referent per a dissenyar plans i programes de millora que mamprendrà el Servei d'Igualtat de la Diputació.


ᐅ Colònies Escolars a Sarral - Esportec\nCOLÒNIES A SARRAL PER A CENTRES EDUCATIUS\nA Esportec oferim un conjunt de colònies educatives per a grups a prop de Sarral de NEU, MAR i AVENTURA als diferents cicles educatius, des d'infantil, primària, secundària i batxillerat, fins a cicles formatius i escoles d'adults; i també per als col·lectius implicats en l'educació: docents, famílies i AFA/AMPA.\nColònies esportives per escoles a Sarral\nRealitzem una gran varietat de colònies de lleure a prop de Sarral des de les esquiades de neu fins a les colònies d'aventura i les colònies aquàtiques. Volem que tots els grups aprenguin a viure l'aventura i al mateix temps descobreixin la natura. Aquestes activitats ajuden als nens a ampliar el seu entorn social i promouen les seves relacions d'una manera més lliure que a l'escola. La realització de les estades els otorga l'oportunitat de relacionar-se amb adults que no són ni mestres ni pares, a part del fet que hi ha moltes activitats d’oci que són importants per al desenvolupament d’hàbits saludables en els nens. Les estades durant les etapes formatives dels nens també fomenten i milloren la capacitat física i mental, i alhora, són activitats d'esbarjo i diversió.\nDes de l'equip d'Esportec planifiquem prèviament totes les activitats que es duran a terme. Aquesta planificació és prou flexible per poder donar resposta a possibles imprevistos. També ens preocupem de l'alimentació que oferim als nens durant les nostres estades. Als menjadors escolars durant les estades o activitats a Sarral sabem que és important poder atendre totes les necessitats dels infants i per aquest motiu realitzem els menús adaptats. Estem preparats per poder atendre als infants amb al·lèrgies i intoleràncies alimentàries, així com als vegetarians o vegans, de manera que puguin fer ús dels serveis dels menjadors escolars amb total normalitat.\nPlantegem unes convivències i colònies escolars a Sarral per a infants i joves en les quals mestres i monitors, juntament amb els nostres monitors que són tècnics esportius especialitzats, acompliran uns dies d'educació no formal a través de les nostres activitats lúdiques. Per aquest motiu, des d’Esportec, per a qualsevol estació de l’any plantegem una sèrie de colònies escolars prop de Sarral amb el propòsit d'aconseguir objectius relacionats mb la convivència en un entorn no habitual, la potenciació de l'autonomia i el treball en un medi no acadèmic.\nVine a Sarral a gaudir de les colònies des de grups de llars d'infants fins a col·lectius implicats en l'educació.\nVolem que les nostres estades siguin úniques i originals, respectant sempre el medi que ens envolta. La nostra finalitat és treballar constantment en elaborar, adaptar i millorar les nostres activitats esportives i estades per a centres educatius a Sarral, i assegurar que els programes d'activitats sempre estaran adaptats a cada cicle escolar.\nEstades escolars a Sarral\nColònies escolars a Sarral\nConvivències escolars a Sarral\nEstades per a joves a Sarral\nEsquiades escolars a Sarral\nActivitats per a centres educatius a Sarral\nEstades infantils a Sarral\nActivitats escolars a Sarral\nActivitats per als diferents cicles educatiusa Sarral\nColònies d'estiu a Sarral\nCasa de colònies a Sarral\nAlbergs per a escoles a Sarral\nActivitats per docents a Sarral\nColònies d'hivern a Sarral\nActivitats per als col·lectius implicats en l'educació a Sarral\nColònies d'estiu a prop de Sarral. Comptem amb molts anys d'experiència en activitats d'oci i de lleure.\nDes d'Esportec us oferim tot allò que necessiteu per passar un estiu que no oblidareu mai als voltants de Sarral. A les estades escolars, a banda de treballar el continguts de cada taller i activitats, també treballem el desenvolupament personal de cada un dels alumnes, l'autonomia, el hàbits d'higiene, el companyerisme...a part de gaudir d'una experiència en grup d’una forma diferent.\nAquestes activitats, a més d’afavorir l’estat físic dels infants, són imprescindibles per ampliar la capacitat de coordinació, la psicomotricitat, la flexibilitat i l’agilitat. Els esports desenvolupen valors importants en els infants, com la disciplina, l'amistat, el respecte, l’esperit d’equip, la superació i la competitivitat. Els esports d’equip són recomanables per a alumnes amb problemes de socialització o timidesa, ja que ajuden a desenvolupar relacions amb els companys i aporten seguretat. Per aquests motius tenim un seguit d'activitats escolars i grupals a prop de Sarral que us proposem.\nRealitzem esquiades escolars a prop de Sarral, durant tot l'any i per a totes les edats\nOferim colònies per escoles i instituts que promouen la convivència, l’aprenentatge i el contacte directe amb la natura. Les activitats que es duen a terme les adaptem al grup d’edat, i per això garantim que en surt una experiència màgica que segur que els infants recordaran per sempre! Per oferir la màxima qualitat i professionalisme en les nostres activitats i estades, els nostres monitors són tècnics esportius especialitzats en cadascuna de les les activitats a Sarral que oferim.\nColònies escolars per a totes les edats a Sarral per a centres educatius\nEsportec som una empresa que ens dediquem a realitzar estades i activitats de lleure orientades des d’un punt de vista pedagògic i pensat per escoles, grups, centres d’esbarjo, centres esportius... a la zona de Sarral i crear vincles entre els nens d’una forma diferent.\nL’activitat principal de les nostres estades per a escoles és realitazar activitats programades, personalitzades i fetes a mida segons les necessitats de cada grupen qualsevol època de l’any, combinant així activitats de neu, de multiaventura, aquàtiques i sortides pedagògiques per conèixer la història, geografia, flora, fauna i altres a prop de Sarral . Les activitats varien en funció de l’época de l’any, de l’edat dels participants i de l’objectiu principal de la sortida escolar, ja sigui un objectiu lúdic, pedagògic, d’entrenament, d’habilitats socials entre grups,...\nSón un element molt significatiu del sistema educatiu català. El seu paper ha estat i segueix essent fonamental en l’educació dels infants. Ofereixen oportunitats educatives diferents i complementàries i ens permeten treballar aspectes de desenvolupament social, convivència, diversió sana i respecte vers la natura en un ambient diferent a l’habitual. Des d’Esportec ens preocupem per organitzar-les seguint un eix dinamitzador sobre el qual realitzem les activitats i fem partícips als infants i joves de l’experiència del moment. En resum, seguretat, diversió, i aprenentatge en un context diferent a l’habitual . I si cap programa s’adapta a les vostres necessitats us oferim les colònies a la carta. Vosaltres ens dieu que us agradaria fer i nosaltres ho ajustem a les vostres necessitats. A Esportec som experts en activitats de lleure a Sarral per a tot tipus d'edats.


El procés català vist des del Japó (Ko Tazawa)\n5 min. 30/09/2014 18:10\nEl dia 23 de setembre vaig ser convidat al programa televisiu Miyaneya, una mena de news show, perquè parlés de la independència de Catalunya. Quan em van trucar em vaig sorprendre molt, perquè aquest programa, que s’emet de dilluns a divendres a partir de les 14 h i durant un parell d’hores, té més d’un 12% d’audiència. El 12% d’audiència en un país d’una població d’uns 120 milions d’habitants representa moltes persones. I aquest programa volia dedicar uns 20 minuts a la qüestió de la independència de Catalunya. A més a més, el dia 23 queia en festiu, cosa que vol dir que els treballadors que normalment no són a casa a aquestes hores també el veurien. Podria qualificar el fet, sense exagerar gaire, d’extraordinari, perquè fins ara al Japó no hi ha hagut un gran interès per la independència de Catalunya.\nPer exemple, l’endemà de la Diada d’enguany els principals diaris gairebé no en parlaven. Yomiuri (amb un tiratge de més de 9 milions d’exemplars) dedicava mitja pàgina al referèndum d’Escòcia, però no tocava el tema de Catalunya. Asahi (7 milions) també dedicava un espai prou gran al referèndum escocès, i al final de tot afegia en una sola línia que el resultat del referèndum podria influir en la situació de Catalunya.\nTornant a la televisió, després de la manifestació de la Diada del 2012 vaig ser convidat als telenotícies internacionals del canal satèl·lit de la NHK (Emissora Estatal del Japó) perquè expliqués el rerefons històric i la situació actual del nacionalisme català. Aquesta secció va tenir un espai d’uns 15 minuts, que no és poc, però cal admetre que els canals satèl·lits tenen una audiència força limitada: els solen mirar només la gent d’un nivell cultural alt. L’any següent no va haver-hi cap notícia, que jo sàpiga, sobre la cadena humana. I aquest any, al mateix canal estatal per satèl·lit no va haver-hi dossier especial dedicat a la Diada. En canvi, això sí, almenys dos canals de la televisió terrestre van emetre notícies breus sobre la Diada.\nEm semblava que l’interès per la qüestió catalana, que havia augmentat per la manifestació massiva del 2012, es desinflava. Però estava equivocat. Continua havent-n’hi, i de fet fins i tot ha augmentat, potser gràcies al referèndum d’Escòcia. Si no, un programa de gran popularitat com Miyaneya no hi dedicaria tant d’espai!\nAbans de començar l’espai esmentat estava una mica nerviós. El motiu de la meva inquietud era que, mentre que al programa del canal satèl·lit podia parlar com en una classe de la universitat, a Miyaneya, en canvi, tenint en compte el perfil de l’audiència, el contingut havia de ser més fàcil de pair. Al cap i a la fi, era un xou, un programa d’entreteniment.\nPrimer van posar un molt bon reportatge de la Diada d’enguany. Al presentador i als comentaristes se’ls va escapar un “Oh!” (en japonès, esclar) quan van veure la V humana de vermell i groc. Vaig haver de començar a explicar coses tan bàsiques com on és Catalunya, que la llengua materna dels catalans és el català i que no és dialecte de cap altra llengua, que Catalunya és la comunitat locomotora de l’economia espanyola, que va patir una opressió molt dura sota el govern de Franco, etc. Després vaig passar a parlar de les raons per les quals molts catalans volen independitzar-se. Alhora, perquè els televidents no s’avorrissin i no canviessin de canal, vaig mirar d’intercalar-hi uns episodis més simpàtics, com ara l’origen català de Chupa Chups, el fet que Dalí va dissenyar-ne el logotip a canvi d’una remuneració important, que el Barça podria seguir jugant a la Lliga espanyola després de la independència, etc. I per acabar, quan van preguntar-me sobre la diferència entre el cas d’Escòcia i el de Catalunya, vaig remarcar la diferència de les actituds dels dos governs en relació al referèndum. En sortir del plató, em va animar molt sentir que una veu deia: “Aquest profe ho ha explicat molt bé”.\nÈtnicament, el Japó és gairebé uniforme. Tret de l’ocupació nord-americana de després de la II Guerra Mundial, no ha conegut cap govern estranger. Catalunya és un país molt llunyà, un destí turístic. Per a un japonès mitjà és molt difícil imaginar-se com és la situació a Catalunya. És un bon senyal, però, que un programa tan popular com Miyaneya s’hi hagi interessat, perquè és probable que hi hagi més mitjans de comunicació que segueixin el seu exemple, sobretot de cara al referèndum del 9 de novembre.\nI de fet, com per corroborar aquesta impressió, aquest diumenge el diari Asahi -un dels més importants del Japó amb 7 milions de tiratge- va publicar un editorial sobre la qüestió catalana. Arrencava així: “Barcelona no és només una ciutat olímpica i futbolística sinó també la capital orgullosa de la comunitat autònoma de Catalunya. Ara hi parlen d’independència amb fervor i amb un cert risc”.