Octubre | 2016 | a les verdes i a les madures\nJa hi ha president\nDesprés de 10 mesos ( 315 dies) en funcions Mariano Rajoy ha aconseguit els vots suficients – i també les necessàries abstencions- per sortir del Congrés com a President del Govern.\nHa costat sang , suor i llàgrimes.\nUn cop presa la possessió del càrrec es reactiva la política del govern .\nAra caldrà veure com s’estructurarà el govern i amb la seva composició ja es podrà veure si realment el tant esmenat diàleg s’intueixi amb els nous i noves ministres.\nLa segona sessió d’aquest tercer intent i definitiu d’investir president ha reeixit i per tant ara tot plegat , tot la maquinària sembla que es tornarà a posar en marxa.\nPerò la satisfacció que tenen a les files dels populars es converteix en neguit a les files del PSOE.\nPer una nada bona part del protagonisme de al jornada la va tenir Pedro Sánchez que poques hores abans de que Rajoy fos investit va renunciar a la seva acta de diputat i amb una sentida compareixença deixava clar que no votaria a Rajoy i per altra banda tampoc aniria en contra de la decisió del Consell Federal.\nAquí teniu l’acta i jo a tornar a la batalla.\nI llençava tres reptes a la nova gestora.\nQue vagin en compte amb el PSC que no poden prendre cap mesura contra ells, que això és cosa del Congrés del partit i que ells no estan legitimats per prendre decisions que siguin després font de conflictes.\nQue convoquin com més aviat el Congrés Federal que al seva feina un cop investit Rajoy ja no té cap mena de sentit i s’ha acabat la seva feina.\nI que es llença a al carretera a trobar els suports necessaris per recuperar la secretaria general del PSOE que ha perdut de manera tant vergonyat.\nSánchez doncs amb ganes de brega i amb reals possibilitats de recuperar allò que alguns companys amb una mostra clara de deslleialtat li van arrabassar.\nI naturalment veure que passa amb el PSC. Es van mantenir fidels al que havien anat anunciant i repetint. No és No. I amb ells alguns diputats i diputades de els Illes, bascos, aragonesos, gallecs i castellans més els independents.\nVaselina, molta vaselina caldrà per intentar unificar criteris i posar-se a fer oposició.\nAquesta segon volta de la investidura va tenir moments de tensió, fora al carrer per una manifestació com altres hi ha hagut al voltant del Congrés però a dintre de l’hemicicle per algunes veus que han volgut sobresortir.\nI aquí ens trobem el cas del diputat de ERC Rufian que va llençar tota l’artilleria i la merda possible al PSOE.\nSegurament va tenir el seu minut – o tres potser- de glòria però potser l’estratègia a la llarga no els beneficiarà.\nSi ERC pretén acostar a part de la militància del PSC cap a posicions propers a les ves intervencions com les Rufian precisament no ajuden sinó que obren fractures difícils de superar.\nPerò vaja és ben legítim que Rufian faci el seu paper però quan tot està ja dat i decidit potser no és massa intel·ligent guanyar-se alguns quants “enemics.\nI algunes afirmacions que intentava fer passar com a piulades d’altres persones dona una cerat visió de la categoria moral del diputat.\nTampoc el paper d’ERC en el Congrés tindrà segurament cap mena de rellevància en les discussions que hi haurà a la Cambra.\nEn fi que comença la legislatura.\nAcabada la investidura ja veurem si hi ha capacitat ara de governar, de decidir i també d’aprovar els pressupostos que són la peça clau per poder governar.\nI Brussel·les ja espera que el govern espanyol faci algunes retallades més per sitar el dèficit en els compromisos contrets.\nTot plegat segueix complicat, s’ha pogut superar l’escull, gran per cert, de tenir president però encara hi ha una allau de problemes als que s’hauran d’enfrontar amb una situació de feblesa parlamentària.\nTemps és el que necessiten, uns per recuperar-se de la situació i altres per adaptar-se a una situació de minoria que farà que governar no sigui fàcil.\nTemps convulsos, parlamentàriament parlant, s’acosten.\nNoms propis XXXVIII\nValérie Pécresse. Poca gent d’aquí coneix a aquesta senyora, però el fet de que signés un acord amb el President Puigdemont l’ha portat a les notícies dels nostres diaris , un conveni que preveu cinc àmbits prioritaris de cooperació entre els dos governs: la innovació biomèdica i el sector farmacèutic en empreses emergents; l’educació; la gestió de residus urbans; la indústria dels videojocs i la investigació i innovació. El conveni es justifica per enfortir els vincles polítics i econòmics dels dos territoris.\nLa senyora Valérie Pécresse és al presidenta de la regió francesa Ile-de-France.\nSe la considera com una probable primera ministra de França si la dreta s’imposa a les presidencials.\nVaja que és una de les aspirant a tenir un paper important en el futur.\nAquí s’ha magnificat com correspon la signatura del conveni per demostrar que al nostra presència internacional va endavant.\nQue cada cop més a Europa s’interessa més per nosaltres , per nosaltres i pel nostre procés.\nPerò segurament caldria escollir millor els companyies. Resulta que alguns diaris han assenyalat amb semàfors vermells a al senyora Valérie pel seu capteniment respecte a la immigració i a la reubicació de les persones que es concentraven a l’indret conegut com la “selva “ de Calais. La presidenta s’ha mostrat contrària a que les persones que marxin d’aquesta aglomeració inhuma de Calais puguin establir-se en els municipis de la seva regió. I sense aporta cap mena de solució afirma que : “ Estem creant potencials mini-Calais i és inacceptable”.\nEi! No cal tenir companys de viatge com aquesta senyora.\nA l’hora de signar convenis – i és difícil naturalment- potser que abans coneguem una mica més el propòsit dels signats i si s’adiuen amb els valors que defensarà la futura república catalana.\nI si al President li passa això a qui s’anomena ell mateix Ministre d’Exteriors, Raül Romeva encara li ha anat pitjor segons escoltem a RAC-1 : “Raül Romeva ha portat la situació del procés sobiranista a Finlàndia convidat per la ultradreta”. . “Romeva va rebre el suport del diputat xenòfob Simon Elo, que en va ser l’amfitrió”Tant el govern finlandès com l’ambaixada del país a Espanya han aclarit que ni el govern ni el parlament van tenir res a veure amb la visita, sinó que la van organitzar els diputats que formen part del grup d’amistat amb Catalunya.”.\nFonts de la Generalitat han comentat que la voluntat és parlar amb tothom. D’acord però si finalment són aquest els que ens han de donar suport, anem dats….\nGabriel Rufian. Crec que és un dels representants més conspicu del nou friquisme polític, però té el seu encant sens dubte. M’han fet gràcia les seves darreres opinions respecte al PSOE ha considerat que el PSOE “té tant d’obrer, socialista i esquerres com jo de capellà, és a dir, res”.\nPotser té raó.\nQue el PSOE sigui o no d’esquerres potser s’ha de valorar amb al feina feta en els darrers anys i segurament la valoració seria una altra.\nEll de capellà òbviament no en té res però potser el paper de telepredicador televisiu que a vegades fa el converteix en una mena de repartidor de qualificacions i de posicions ideològiques.\nPerò el tema està en que si el PSOE no és d’esquerres ja em dirà que és el seu partit. Potser cal recordar-li que està en un partit que s’ha col·ligat electoralment amb la dreta més pura de Catalunya.\nS’ha plantejat com és el que seu partit ha donat sistemàticament suport al darre govern de Mas , el de les retallades més fortes de la històries. Això és ser d’esquerres i obrers.. Potser sí.\nÉs d’esquerres votar sense cap mena de rubor ni pudor al costat del PP el no increment de determinats impostos als que més tenen.\nEn fi vagi dient senyor Rufian com diuen en castellà, “por la boca muere el pez” .\nEl “rufianisme” és una nova manera de fer política i també de ficció, clar\nEll segur que no és capellà però d’esquerres……. ufff, tampoc massa.\nMiquel Iceta “Nosaltres desobeïm i acceptarem el càstig o la multa que ens posin”. “No li pots dir al Pedro Sanchez que s’abstingui davant de Rajoy. Si ho fan hi ha un punt d’insensatesa”. Iceta s’ha sortit amb la seva. Ha fet valer el seu paper i el seu càrrec i els diputats del PSC han votat No la investidura de Rajoy seguint l’unànime decisió del Consell Nacional.\nAra però haurà d’estar amatent a la reacció de la gestora del PSOE. Que no serà segur el deixar passat sinó que segons expliquen els que coneixen més interioritats la voluntat del PSOE és expulsar al PSC de qualsevol estructura orgànica del PSOE. Mantenint això sí l’aliança i els acords de col·laboració\nSegurament això que pot semblar un càstig pel PSC pot ser un bon revulsiu per resituar-se a Catalunya, encara que la decisió de suprimir la via canadenca del seu document congressual rebaixa la voluntat del PSC d’estar d’alguna manera en la demanda d’una consulta sobre el futur encaix de Catalunya I Espanya.\nIceta té al davant un panorama complex, sens dubte, però l’habilitat demostrada tantes vegades pel dirigent del PSC veurem si aquest cop també li serveix per sortint-ne reforçat ell i el seu partit o bé és el primer secretari que ha de tancar la barraqueta per manca de clientela.\nDoncs això, Iceta, o caixa o faixa.\nAntoni Fernández Teixidó. El panorama polític català ha canviat de paisatge. Partits històrics com CDC o el mateix PSC han entrat en una certa crisi de la que encara no es visualitza el seu final. De CDC en van saltant alguns dirigents i aquest és el cas e Fernández Teixidó, vell conegut de la política catalana, dirigent i diputat primer pel CDS va fer el salt a CDC on va seguir essent diputat i conseller en el darrer govern de Jordi Pujol. Ara ha presentat el seu moviment polític “Lliures” que es defineix com liberal i de centre, però no independentista.\n“Hem de posar el catalanisme al dia”, ha dit Fernández Teixidó en la presentació de l’acte davant un auditori ampli i divers.\nA Lliures també hi participen antic militants d’Unió com el diputat Roger Muntañola que ha afirmat que : “la situació política és insostenible perquè el govern català i el central només aspiren a la confrontació i no a resoldre problemes”. El nou moviment vol evitar la confrontació estèril.\nFernández Teixidó no ha estalviat crítiques a l’actual President de la Generalitat:”Puigdemont emplaça el Govern espanyol a un referèndum quan sap perfectament que no hi haurà referèndum. “No volem una Catalunya que gira i bascula cap a l’esquerra perquè ens considerem gent de centre. No volem una Catalunya que accepta que la llei no s’ha de complir”.\nEl temps , i sobretot els urnes, dirà si hi ha espai per un moviment com Lliures, altres com Unió van intentar trobar l’espai i es van trobar en el buit més evident i cruel.\nD’altres fonts XI\nM’ha interessat especialment l’article que publicava el diari El Punt/Avui en Jordi Font, visió particular d’una situació però sobretot del futur del procés.\nL’opinió de Jordi Font per la seva llarga trajectòria política es sempre prou interessant de conèixer.\nA veure si aquest cop l’encerta o el temps el desmenteix.\nJordi Font i Cardona és un polític català. Ha desenvolupat, , un intens activisme social i polític, en el moviment sindical, en el moviment urbà i en el procés d’unitat del socialisme català, en estreta interrelació amb el procés de transició democràtica. A partir de l’any 1980 des de la Diputació de Barcelona, serà un dels principals impulsors de les noves polítiques culturals, així com del Pacte Cultural de 1985. Darrerament, des de l?institut del Teatre i des del Consell Superior d’Ensenyaments Artístics de l’Estat, ha impulsat l’accés dels ensenyaments artístics superiors a l’Espai Europeu d’Educació Superior. Membre de l’Executiva del PSC des de 1980 fins al 2000, exerceix de Secretari de Cultura fins a 1996, impulsant el procés de definició de les polítiques culturals, particularment de la política immigratòria i dels programes de govern de cultura per a Catalunya i per a Espanya. Membre de Nou Cicle), col·lectiu que agrupa els sectors socialistes més afins a Raimon Obiols. Membre del fòrum L’Opinió Catalana. Membre del Cercle Catalanista de L’ateneu Bracelonés..\nEn un any, a port. Jordi Font. El Punt/Avui. 26.07\n“En el millor dels casos, és imaginable una pressió de la UE sobre les parts perquè arribin a un pacte, no pas per legitimar un procés unilateral\nEn el termini d’un any, arribarem a algun port (per seguir en el llenguatge mariner d’Artur Mas). Vull dir a una solució per a una nova etapa del vell plet Catalunya-Espanya. Aquesta és la conclusió que es desprèn del calendari de Puigdemont, que situa “la desconnexió” en aquest termini. I és que o bé arribem abans a alguna solució o anem al ridícul més espantós i això segon cal suposar que ningú no ho vol. Tothom que no visqui d’il·lusions sap que no hi ha cap via cap a la independència fora de la llei, almenys a la Unió Europea. In extremis i en el millor dels casos, és imaginable una pressió de la Unió Europea sobre les parts perquè arribin a un pacte superador, no pas per legitimar cap procés unilateral –i, doncs, il·legal– d’independència. Per si no era prou clar, el refús al referèndum de Crimea pel fet de contravenir la legalitat d’Ucraïna va establir un estàndard prou precís. En aquest sentit, és evident que la pretesa transició harmònica “de la llei espanyola a la llei catalana”, ignorant la primera, és un pur miratge si no és una impostura, és a dir, un engany.\nUn engany que no sap greu pels qui s’ho prenen com una forma de pressió màxima per arribar a un pacte (bona part dels votants de Junts pel Sí). Però que sap tot el greu del món pels que s’ho creuen religiosament i se senten posseïts i exaltats per una il·lusió tan il·lusòria. Topar amb la realitat els farà massa mal. I això no és bo, perquè haurà esbravat en el terreny de la ficció unes energies que el país necessita en el terreny del real. Més encara, perquè haurà produït unes durícies que faran molta gent immune a tota al·lusió, fins i tot a la il·lusió d’una estratègia nacional viable. No es pot jugar amb la gent sense costos greus. Ningú no hauria de fer-ho, menys encara, paradoxalment, en nom de la pàtria.\nSigui com sigui, no crec que Puigdemont ens estigui portant al barranc, sinó que, en realitat, més enllà de les cançons de gesta, està apuntant a la nova situació política que s’obre a àmbit espanyol i en la qual espera tocar terra. Serà el moment d’alliberar-se de la inconvenient situació creada: del protagonisme desfermat de Ciutadans i de la CUP, de l’error d’haver confiat la salvació de CDC a la seva mutació independentista. Serà la manera de tornar a ocupar l’ample espai de centredreta que ha pràcticament abandonat, ara amb un plantejament més proper al PNB, amb la independència en el programa màxim, però tan obert com calgui al pacte d’entretant.\nEfectivament, som davant d’un nou moment a Espanya. No ha estat possible un govern alternatiu, a l’esquerra. Però sabem per experiència que no és el mateix el PP amb majoria absoluta que el PP que l’ha perduda: dóna, entre altres coses, per a la cambra nupcial del Majestic. S’ha acabat el corró parlamentari. Li caldrà guanyar-se cada votació, amb els corresponents pactes ad hoc, pas a pas. I amb una oposició molt dura: la dels socialistes d’arreu, que compensaran amb escreix l’abstenció del PSOE en la investidura d’ara; la de Podem, amb els seus components territorials, que voldrà anar sempre més enllà que el PSOE; la que jugarà Ciutadans, per no quedar-se enganxat al PP; i la dels nacionalistes catalans i bascos, és clar. Amb el plet Catalunya-Espanya damunt de la taula, la vella assignatura pendent de la democràcia espanyola.\nÉs una oportunitat que caldrà aprofitar. Els vots que es van escapar de CDC en favor de la presidència d’Ana Pastor van ser tot un indici. Com ho ha estat la conferència del president Puigdemont a Madrid. I no diguem la indiscreció d’Artur Mas informant que el referèndum podia haver quedat al marge en favor d’un pacte prou prometedor amb Pedro Sánchez. La cosa va estar a tocar, només que alguns no es van fiar de deixar una cosa tan grossa en mans d’un dirigent primerenc i poc confessat, mentre que altres van optar per prioritzar el seu joc particular, el ja clàssic “pujolisme” meridional.\nHi arribem des de la força de la radicalitat independentista, però des de la feblesa del 48%. Hi podíem haver arribat des de posicions no tan extremes i arriscades, però des de la força del 80%. Són les dues estratègies possibles. No n’hi ha més des d’una perspectiva nacional catalana: l’estratègia nacionalista de fugida cap endavant a risc de fracturar el país en dos i de crear una gran frustració final; i l’estratègia de la major part de l’esquerra nacional, garant de la unitat civil del poble de Catalunya i partidària de reunir tota la força del catalanisme al voltant d’horitzons viables, sense impostures. No seria sobrer que Puigdemont, mentrestant, corregís una mica el tret i permetés materialitzar la força de tot el catalanisme, en la seva pluralitat.\nDel Pirineu a casa, el viatge de l’aigua amb Pere Alzina\nEl tema de l’aigua, segons diuen els experts, serà un dels temes cabdals del futur. Aquest dies, malgrat les pluges, seguim escoltant que la sequera es fa evident al nostre país. Les reserves dels pantans han baixat i naturalment s’han encès algunes pre-alarmes instant a consumir-ne menys, o bé aplicant directament restriccions.\nL’any passat escoltàvem a la Bea Escribano que ens va fer tot un seguit de reflexions sobre la importància de l’aigua com elements gairebé d’estratègia política.\nEls analistes més pessimistes fins i tot parlen de que els guerres que s produiran al món en aquets segle vindran en moltes ocasions per l’aigua, per l’accés a l’aigua o pel control d’aquest recurs natural , ja que el seu control esdevindrà un element cabdal per desenvolupar el futur.\nLa conferència d’avui divendres a l’Aula ( a les 7 d ela tarda a l’UPC) “Del Pirineu a l’aixeta de casa . El cicle de l’aigua” explicarà tot el procés de con les aixetes de casa nostra ens porten aigua. Però aquesta aigua té un origen en els rius del Pirineu i com, a través d’obres d’infraestructura de canalització i traspassos de cabals, arriben fins a la costa , en aquest cas, on podem gaudir amb una certa tranquil·litat de l’aigua.\nL’ús del rius del Pirineu com a subministradors d’aigua a la resta del país porta, sens dubte, algunes necessitat de per una banda mantenir els cabals ecològics del rius i també la seva utilització més racional per no trencar els equilibris ecològics i hidrològics. S’han assajat altres fórmules com les dessalinitzadores en alguns punts de la costa del país, però encara no s’usen en totes les seves possibilitats de producció.\nHem viscut la batalla per evitar el transvasament del riu Ebre i en canvia hem fet molts transvasaments del rius del Pirineu per portar aigua a la zona més poblada de Catalunya com és l’àrea metropolitana i Barcelona. El riu Ebre està canalitzat fins a Cunit, sense que se’n hagi fet us però que era una obra que volia unir la conca de l’Ebre amb la del Llobregat a través d ela xarxa que ja existeix al Penedès.\nSense anar més lluny el consum de l’aigua que fem nosaltres mateixos prové de la planta potabilitzadora d’Esparraguera que agafa e cabal del riu Llobregat però que en cas de necessitat podria també tenir connexió amb l’aigua del riu Ter.\nSigui com sigui el tema d l’aigua serà sens dubte un dels grans temes de reflexió,debat i fins i tot conflicte en els propers anys.\nPere Alzina es defineix ell mateix així : “Sóc en Pere Alzina i Bilbeny, consultor i comunicador ambiental. Llicenciat en Biologia en l’especialitat de Zoologia. També tinc un títol de mestratge en Enginyeria Ambiental. Al llarg de la meva carrera professional he treballat en el camp de l’educació ambiental al Parc Nacional d’Aigüestortes-Sant Maurici, al Parc Natural dels Aiguamolls de l’Empordà, al Parc Nacional del Corredor i del Montnegre fins que vaig entrar de ple en el món de la consultoria ambiental privada. Tinc una dèria incombustible per a aprendre i una tirada humanística irrefrenable motiu pel qual adoro el cinema, la literatura, la història, l’etimologia, la filogènia de llengües…”.\nSens dubte la conferència serà de gran interès donat que el tema de l’ aigua estàen l’agenda de l’actualitat dels governs i també dels gran moviments ecologistes.\nSense alarmismes però si que cal amb actuar amb rigor i amb molta prevenció davant algunes actuacions.\nNo malbarat l’aigua hauria de ser una consigna clara i contundent.\nSerà curiós saber que hi ha al darrera d’un gest tant quotidià com primer l’aixeta i veure rajar l’aigua.\nColección Andanzas 888\nBarcelona. Septiembre 2016.\nUna autèntic clam a la concòrdia la que es desprèn d’aquesta magnífica novel·la d’Aramburu. A través de dues famílies es pot copsar tot l’horror de la violència i les seves conseqüències, politiques, socials,morals i personals . Refer la història de les relacions entre dues famílies en mig d’un ambient enrarit per la violència, el dubte , la delació i por, damunt de tot la por en una Euskadi al llindar de la treva definitiva d’ETA. La por en tots els sentits la de qui es sap objectiu del terror i la del que des de la banda de la violència després s’adona de quina ha esta la seva actuació i la rectificació costa i molt. El paràgraf del llibre : “Constató: pedir perdón exige más valentía que disparar un arma, que accionar una bomba. Eso lo hace cualquiera. Basta como ser joven, crédulo y tener la sangre caliente. Y no sólo que se necesitan un par de huevos para reparar sinceramente, aunque no sea más que de palabra.” És un bon exemple de la dificultat de restaurar la pau.\nAramburu Va néixer a Sant Sebastià en 1959. És llicenciat en Filologia Hispànica per la Universitat de Saragossa i des de 1985 resideix en Lippstadt, localitat alemanya on treballa com a professor d’espanyol. No obstant això, la distància geogràfica no és obstacle perquè Aramburu tingui una creixent presència en els mitjans espanyols, amb habituals col·laboracions en diaris i revistes. Està considerat ja com un dels narradors més destacats del seu generació. Narrador destacat, es autor de tres volums de relats i de las novel,les Fuegos con limón, Los ojos vacíos, El trompetista del Utopía, Bami sin sombra, Viaje con Clara por Alemania,Años lentos, La Gran Marivián, Ávidas pretensiones y Las letras entornadas. Ha obtingut , entre altres, el Premio Euskadi, el Premio Mario Vargas Llosa, el Premio Real Academia Española, el Premio Tusquets Editores de Novela y el Premio Biblioteca Breve.\nLa novel·la arranca en el moment en que ETA declara la treva indefinida. Dubte, sorpresa i també sensacions confrontades per una banda la família de la Bittori viuda de Txato, un empresari del transport que va fer créixer la seva empres a base d’esforç i treball i que va ser assassinat per ETA ho viuen amb escepticisme. Txato assassinat pel fill de la Miren,el Joxe Mari que en el la seva joventut va ser íntima amiga de la Bittori. El creuament cruel de les dues famílies ha aixecat una barrera de dolor , de recança, d’incomprensió i amb poques esperances de poder fer variar al situació familiar i personal.\nBittori retorna al seu poble , al lloc on van matar al seu marit. Això provoca un cert recel, es considera una provocació per part de la Mirem que creu que Bittori busca la venjança ara que ja no hi ha violència . Primer hi va mig d’amagat per anar a passar una estona a la tomba del marit amb qui li va explicant l’actualitat de la situació política i familiar. Mica en mica però va perdent la por i ja arriba a cara descoberta i acaba instal·lant-se en la casa familiar.\nLa novel·la va desenvolupant els fets i el situacions en que viuen la dues dones i les seves respectives famílies cadascuna d’elles amb els càrregues emocionals diferents, la Mirem té la filla gran L’Arantxa que impossibilitada a rel d’un accident bascular es retroba amb el fill de la Bittori, metge, i reneix una vella amistat que havia quedat trancada a rel de la mort de Tatxo a mans d’Eta i pel germà, Joxe Mari.\nLes vides dels tots els protagonistes sempre sota els fets que han succeït van evolucionant , la filla de la Bittori que vol entrar en el projecte per trobar-se amb els violents per intentar recompondre les relacions amb la restitució de les víctimes i les seves famílies, fins a les reaccions de Joxe Mari empresonat i el procés de la pèrdua de fe en la banda d’ETA, sobretot perquè la reflexió el porta a considerar que la violència no és un element de transformació o almenys no ha sigut a Euskadi i sí en canvi de portar el dolor a innocents i sobretot en el cas de les dues famílies que manteníem una forta amistat i que acaben trencades per l’acció violenta.\nLa novel·la està escrita en capítol breus, cada un d’ells enllaça amb alguns dels personatges i el moment en que es va desenvolupant l’acció ja sigui en el temps present de la narració o en el passat i sobretot en els moments anteriors i posteriors a la mort de Tatxo a mans d’ETA.\nLa novel·la va conduint els fets fins que els protagonistes troben la reconciliació entre els dues famílies amb una abraçada final entre les dues dones que tanca , en part, el conflicte personal i familiar però en tot l’ambient que desprèn la novel·la la necessitat de la recerca del perdó, el reconeixement de les víctimes i també l’abandonament de l’odi que va aixecar massa mort i masses assassinats.\nTambé la transformació de la societat basca queda palesa amb l’evolució dels fills de les famílies que viuen en un espai rural per acabar situant-se la majoria d’ells en zones urbanes, des del germà que no vol saber ers de la situació familiar fins a qui es vol comprometre fins el final en la recerca de la concòrdia i la restauració de la pau i la convivència.\nGran novel·la, molt ben pensada i estructurada , explica històries col·lateral d’un gran interès i fruit d’un coneixement , d’una observació minuciosa, i de com les consciències van evolucionant des del viratge ideològic que va conduir a causar un dolor finalment inútil.\nUna novel·la en que queda clar que es fa difícil oblidar el dolor viscut però que també deixa clar la necessitat de trobar espais de perdó, concòrdia, restauració de les relacions, reconeixement de les víctimes i esperança de futur.\nExtraordinària lectura que commou pel seu realisme i per la seva voluntat de catarsi.\nTot just ha començat…\nSí, tot just ha començat l’enfrontament al PSOE, enfrontament que caldrà canalitzar amb una certa mà esquerra fins que arribi el proper Congrés del partit per dilucidar llavors l’equilibri de les forces per seguir essent un dels referents de l’esquerra espanyola.\nConsumat el canvi en la direcció del vot en la segona volta de la investidura de Rajoy.\nAra però, es plantegen nous dilemes.\nVot d‘abstenció global del grup?\nVot d’abstenció d’onze diputats?\nLlibertat de vot garantint la investidura?\nO campi qui pugui…\nLa legitimitat del canvi d’orientació de vot està fora de dubte si entenem les promeses electorals com a promeses concretes d’un moment i no en un futur per conèixer o per circumstàncies sobrevingudes que facin lògica la variació del vot.\nNo és el cas d’ara entenem ,i sobretot perquè l’abstenció preconitzada ara, deixa clar que la caiguda de Pedro Sánchez era l’objectiu per facilitar l’abstenció i mantenir un estatus quo d’alguns dirigents del PSOE.\nPerò l’abstenció aixeca un dubte.\nPer arribar fins aquí es podia haver fet d’altre manera que hagués repercutit en cessions polítiques per part del PP.\nHo deia molt clarament en Josep Borrell en un article el passat dimarts al Periódico : Per arribar on hem arribat, hauria sigut millor una abstenció negociada per facilitar un govern minoritari del PP, exigint-li mesures de tipus econòmic, social i institucional, incloent-hi una ponència de reforma constitucional.\nPerò els socialistes no hem tingut una estratègia clara i assumida pel conjunt de l’organització. Ha faltat una discussió oberta, sincera, lleial i compromesa per escollir la millor de les opcions possibles (Decisió i representació. Josep Borrell. El Periódico. 25.10).\nHa fallat estratègia però no es pot negar que també hi ha hagut un joc, sinó brut, sí fosc, soterrat que ha fet variar algunes posicions i ha fet també canviar possible majories que existeixen. Les declaracions de Felipe González ( que ha perdut ja qualsevulga credibilitat) o les intromissions d’antics dirigents del PSOE com Rubalcaba o les declaracions de Rodríguez Ibarra segur que ha ajudat a deixar que el PP governi però alhora també portarà a que el PSOE perdi segurament la seva primacia a l’oposició i a l’enfortiment d ‘un projecte alternatiu de biaix socialdemòcrata.\nFins el dia d ela votació ( dissabte o diumenge) seguirà el “run , run” i el morbo de saber que fa finalment el PSC o alguns diputats bascos, gallecs o de les Illes que si bé no són un gruix nombrós sí que representen un estil del PSOE , l’anomenat Perifèric i en territoris on el PP ha fet bandera molt més de palesar de la seva incapacitat de generar diàleg.\nDesprés de la tempesta diuen que ve la calma.\nEs poc probable que això es compleixi perquè la tempesta encara no ha acabat, en tot cas ha baixat el seu to, el seu nivell però un cop acabat el procés d’investidura renaixerà amb més força.\nPrimer caldrà estar amatents a que passa amb el PSC que ha decidit sobiranament i en funció del protocol de l‘any 78 el seu paper en tot plegat aprovant el no amb el 99,99 % del seu Consell Nacional .\nSegona caldrà veure si es convoca un congrés extraordinari com ja reclamen algunes veus entre elles la del mateix Borrell que segons diuen vol aspirar a ser el nou primer secretari – mereix un comentari a part-\nTercer com encaren la legislatura i si la investidura conté a més l’acord en temes del dia a dia parlamentari.\nQuart , voldrà de veritat el PSOE recuperar el seu el referent de l’oposició?\nInterrogant encara múltiples que seran difícils de desvetllar i sobretot de donar respostes adequades als temps politics que vivim.\nCanviar l’hora, o canviar l’horari?\nD’aquí una setmana haurem de canviar el rellotge d’hora, a les tres de la matinada de la nit del 30 d’octubre l’haurem de passar a les dues, per tant, direm, altre cop , que dormirem una hora més. Començarà ,en els dies previs ,i en els posteriors també les explicacions dels experts sobre el perquè del canvi. Entrarem a l’horari de tardor, als matins es farà, per uns dies , clar més aviat i a les tardes es farà fosc molt més aviat. És una mesura que des de l’any 2000 s’aplica de manera conjunta a la Unió Europea. Es justifica al·legant que els objectius són l’estalvi d’energia. Els experts indiquen que l’estalvi a les llars catalanes arriba fins el 5% ( És molt?. És poc?). I a més també , segons l’Institut Català de l’Energia , a cada llar s’estalviaran una mitjana de 6 euros ( És molt? . És poc?). Naturalment la mesura té els seus detractors que apareixeran com sempre, també, als diaris i els noticiaris explicant els perquès d’anar en contra de la mesura ja que consideren que els canvis poden provocar alguns inconvenients al “rellotge biològic” personal que afecta sobretot als nens i nenes i a la gent gran. Sobretot aquets inconvenients afecten el son. També cal dir que amb dos o tres dies es superen aquestes molèsties per part de majoria de les persones que els pugui afectar .Per 6 euros dormirem malament alguns dies?. Cadascú s’ho sabrà. Estalvi del 5% d’energia i 6 euros a al butxaca. El debat tornarà a generar-se el proper mes de març quan el canvi sigui a l’inrevés. Però el debat segurament més interessant seria el canvi d’horari -o si més seguir amb el debat – més que no el de l’hora. Fa temps que hi ha un moviment ciutadà per canviar els horaris que tenim al nostre país. És tracta de formalitzar un canvi horari que segons l’anàlisi del Consell Assessor pel Desenvolupament Sostenible (CADS), podria contribuir a millorar el benestar físic i anímic de la població, augmentar la satisfacció laboral i la competitivitat de l’economia i, en conseqüència, generar una vida social de qualitat. Horari que permeti una conciliació real, que avanci segurament les hores de treball i per tant permeti un gaudi personal o col·lectiu a mitja tarda. El tema no és fàcil ja que hi ha molts elements rutinaris que ho fan difícil i perquè en la configuració de la distribució horària intervenen múltiples factors econòmics, socials i culturals. Per tant, es considera que qualsevol procés de canvi dels horaris i de la variació dels usos i costums actuals, hauria de ser gradual i consensuat amb el conjunt de la ciutadania i dels agents econòmics i socials. La importància del tema està reconeguda i el govern de Catalunya va crear un Consell Assessor per a la Reforma Horària, presidit per Fabián Mohedano , ara diputat de Jxsí i l’autèntic impulsor de la reforma horària a Catalunya, que a més de fer la feina de sensibilitzar les accions governamentals, proposa la creació de cinc àmbits de treball claus per poder fer la proposta del canvi horari, el món del treball, l’educació, l’administració, el comerç i consum, i la cultura i l’oci Mohedano creu que al reforma portaria uns horaris ” més humans i més cívics” Segurament seria així. Però si el canvi d’hora segurament és un fet estrictament mecànic, girar les manetes del rellotge, el canvi horari requereix un debat , una discussió i una consens difícil però potser no impossible. Decisió política, voluntat empresarial i social i sobretot convenciment de que es poden trencar les rutines que avui són els que porten, per exemple, acabar determinats esdeveniments esportius o culturals més enllà de les12 de la nit. Així no canviarem mai, segur i el canvi d’horari possiblement seria positiu, el de l‘hora no ho sabem del cert.\nPublicat al Diari de Vilanova. el 15 d’octubre del 2016\nDerivant cap l’abstenció\nSembla que a la tercera anirà la vençuda.\nPedro Sánchez no se’n va sortir a la primera, Rajoy també va punxar a la segona i ara sembla que a la tercera Rajoy reeixirà.\nEl Rei ha convocat una nova ronda amb els partits polítics per explorar la possibilitat de que algun candidat obtingui els vots necessaris per ser nominat o més vots a favor que en contra per tenir la investidura garantida.\nEl Rei començarà la ronda de consultes un cop s’hagi celebrat el Comitè Federal del PSOE , que encara segueixen desfullant la margarida.\n“No es no” , “Que part del No no entiende Sr. Rajoy”. Ho recordem. Però tot això pot canviar.\nEls gestos observats en la desfilada del 12 d’octubre amb una aparent cordialitat i d’intercanvi de relacions fa pensar que l’abstenció és una realitat virtual tendent a la confirmació\nEl nomenament d’una Comissió Gestora – Política en diuen- fruit del descavalcament de Sánchez de la primera secretaria a rel de la revolta dels anomenats barons territorials ,ha estat el primer pas per obrir el camí cap la investidura per via de l’abstenció.\nLa posició però de moment – al final ja veurem- del PSC i dels socialistes de les Illes es mantenir el seu no. Per tant les especulacions van en la direcció de que el PSOE proposarà una abstenció tècnica, és a dir d’onze diputats – podrien ser dotze com els apòstols- i això permetria la sortida de l’atzucac sense haver d ‘anar a les noves eleccions.\nFa poc dies el digital Eldiario.es publicava una enquesta feta després de “cristo” del PSOE , els resultats de l’enquesta situen a la suma de PP i C’s per damunt de la majoria absolta , mentre PSOE i Podemos segueixen perdent diputats. En fi que les dades encara seran un argument més per fer decantar el “no es no” cap a l’abstenció.\nAbstenció que ajudarà a guanyar temps per recompondre les files socialistes que han quedat i poden quedar encara més malmeses del que ja estan.\nPerò no els serà fàcil a la gestora justificar l’abstenció i sembla que tenen més dificultats de es que es pensava per la resistència d’alguns dirigents però també perquè hi ha un gruix important de la militància que vol manifestar la seva opinió sobre la decisió final.\nEl que va semblar un “paripé” votant l’acord PSOE- Ciudadanos ara té rellevància per poder reclamar que es voti per part de la militància la possible abstenció davant el debat d’investidura.\nPerò no es votarà. La direcció, més que provisional del PSOE, no es voldrà situar amb el possible rebuig de els bases en a tessitura d’haver de reafirmar el No a Rajoy després de tot el sarau que s’ha muntat.\nUna de les veus més lúcides del PSOE, José Antonio Pérez Tapias que va ser candidat a al Secretaria General ara fa un parell d’anys, escrivia un article a Público (Una abstención que abrasa. José Antonio Pérez Tapias. Público. 10.10)que analitza de forma crua el perill d’una abstenció : “La abstención, como espada de Damocles sobre las cabezas de los dirigentes socialistas, era una posibilidad que a todos quemaba en las manos y por eso trataban de pasársela unos a otros para que el colofón del simulacro fuera que el secretario general se achicharrara con ella. Cuando de manera ostensible se abre paso dicha posibilidad con visos fehacientes de consumarse como realidad, preparándose un nuevo comité federal que desde la victoria de los amotinados consagre el desatino, recae sobre quien ha sido señalado por el dedo divino como presidente de una comisión gestora muy ayuna de legitimidad la triste tarea de consumar el sacrificio en el que el PSOE es inmolado: lo que quemaba a unos cuantos hoy abrasa a un partido al que sólo le queda su militancia para elevar la voz pidiendo una consulta que le evite consumirse en el fuego de la indignidad.”\nSegurament unes terceres eleccions portaria a uns resultats que trenquessin aquesta dinàmica de cul de sac en que està instal·lada la política espanyola. Aquesta és al temptació de Rajoy ja que en podria sortir enfortit, i debilitar encara més al PSOE però com que unes eleccions, i més aquestes terceres, les carrega el diable i Rajoy necessita a un PSOE millorat, encara que no li sigui un perill, es disposarà a afrontar una nova sessió d’investidura possiblement, sabent això sí que després governar no serà cap ganga.\nDe l’abstenció del PSOE se’n podrà refer si després exerceix una oposició en que aconsegueix victòries parcials i fa modificar ,quan no anul·lar, algunes de les lleis que retallen drets a la ciutadania.\nI l’atenció també fixada en el PSC , ha de mantenir el No si no vol perdre bous i esquelles aquí. No pot figurar donant indirectament suport , encara que sigui amb l’abstenció, al govern al PP que és el partit que ha impedit qualsevol diàleg respecte a la situació de Catalunya i és l’origen, per la seva oposició jurídica a l’ l’estatut a l’any 2007, del conflicte actual . Ho té magre doncs el PSC.\nPerò no oblidem que JxSí, per exemple, vota amb el PP sense cap mena de problema per no apujar els impostos aquí més té fent bo allò de la fiscalitat progressiva. I d’això no fa ni una setmana.\nParadoxes de la política , no?\nPublicat a l’Eix Diari el 19 d’octubre del 2016\nD’altres fonts X\nEn mig del batibull protagonitzat pel PSOE i la va possible abstenció per deixar governar a Rajoy el PSC va celebrar primàries per escollir la primera secretaria. Va guanyar Miquel Iceta . E l’article de Joan Tapia analitza el que pot significar aquesta elecció pel PSC\nJoan Tapia (Barcelona, 1946) és llicenciat en Dret i membre de la Reial Acadèmia de Ciències Econòmiques i Financeres. Va ser director Vanguardia (entre 1987 i 2000), També de BTV i de TVE a Catalunya. Va fer també assessor del ministre d’Economia Miguel Boyer i exercir de director del Departament d’Informació i Relacions Exteriors de La Caixa. És columnista a El Periódico de Catalunya i El Confidencial., I col·labora en nombrosos Programes de Ràdio i Televisió.\nLa Cataluña de Iceta, Joan Tapia. El Confidencial. 19.08\nLa victoria de Miquel Iceta en las primarias del PSC por el 54% de los votos contra el 46% de Núria Parlon, la alcaldesa de Santa Coloma de Gramanet (ciudad dormitorio pegada a Barcelona en la que gobierna con mayoría absoluta), es una noticia relevante que indica que el PSC se mantiene firme en sus señas de identidad y que, por lo tanto, es un partido que puede jugar un papel positivo en el difícil desbloqueo de la situación catalana, siempre y cuando el Gobierno de Madrid y el de Barcelona están dispuestos algún día a modular sus inflexibles posiciones.\nMiquel Iceta forma parte de la corriente dominante del PSC, la de José Montilla y antes Josep María Sala, que ganó hace muchos años el congreso de Sitges frente al sector mas nacionalista de Joan Reventós y Raimon Obiols, pero que optó decididamente por apoyar a Pasqual Maragall como candidato a la presidencia de la Generalitat y no dudó para ello en pactar con ERC e ICV en los gobiernos tripartitos. Es también un político pragmático que defiende la obra del tripartito (bajo las presidencias de Maragall y de Montilla), pero que sabe admitir los errores cometidos.\nYa se sabía de antemano que ganara quien ganara las primarias, nada cambiaría: tanto el ganador como su oponente, Núria Parlon, coincidían en mantener el no a Rajoy y romper la disciplina de voto.\nAdemás, es un hombre con personalidad propia. Procede del PSP de Tierno Galván (cosa mucho más rara en el PSC que en el PSOE) y, aunque ligado a la corriente del Baix Llobregat (Ia predominante en el partido desde el congreso de Sitges), siempre ha procurado tener buenas relaciones con el sector catalanista del partido y ha pensado por cuenta propia con cierta ecuanimidad, como demuestra que dos mujeres muy distintas del socialismo catalán, Manuela de Madre, la anterior alcaldesa de Santa Coloma del sector españolista, y Anna Balletbó, la famosa diputada socialista que salió del Congreso el 23-F porque estaba embarazada de gemelos (perteneciente a la corriente nacionalista de Obiols), le hayan apoyado con entusiasmo.\nEsta actitud ‘independiente’ de Iceta es la que seguramente hizo que el Baix Llobregat no le apoyara para relevar a Montilla en 2012 y que tampoco lo haya hecho ahora. Iceta ha ganado así con el apoyo de muchos cuadros diversos del partido (sin corriente propia) y contra una especie de coalición formada por el Baix Llobregat y la izquierda mas atrevida del PSC, formada por muchos cuadros jóvenes del área metropolitana de Barcelona.\nIceta es un socialdemócrata clásico (un antiguo socialista de izquierdas que vivió La Moncloa de los gabinetes de Felipe González y del vicepresidente Serra) y un catalanista nada nacionalista, que quiere el máximo autogobierno para Cataluña que sea compatible con un Estado español viable y con una idea de España como nación de naciones. En este sentido, Iceta ha logrado que, manteniendo sus esencias, el PSC haya sobrevivido a la conversión al independentismo de CDC (cuyo ‘agit-prop’ lo intentó desacreditar, presentándolo como caballo de Troya del españolismo) y a la huida de socialistas relevantes del sector catalanista, como los ‘exconsellers’ Antoni Castells y Montserrat Tura o los ‘gironinos’ (la provincia más independentista) Joaquim Nadal y Marina Geli. Pero Iceta —pese a las sucesivas escisiones, unos se fueron a un movimiento socialista de difícil vida, otros a ERC y otros a casa— siempre ha procurado no romper los puentes. Así, el presidente del PSC es Àngel Ros, alcalde de Lleida y uno de los antiguos líderes del sector catalanista. Y en la presentación de su candidatura no tuvo reparo en admitir su respeto por Antoni Castells, el ‘conseller’ de Economía de Maragall y Montilla.\n¿Qué separaba a Iceta de Núria Parlon, que oficialmente ya era su segunda en el partido? Fundamentalmente, la maduración de una intensa vida política. Iceta es un socialdemócrata y un catalanista nada independentista sin complejos e incluso con cierto descaro, de la misma forma que fue el primer político catalán (y español) en asumir ya hace años su homosexualidad. Parlon representa ideas próximas, pero con más complejos hacia el independentismo y hacia Podemos, que han adquirido mucha fuerza en los últimos tiempos. Quizás está mas próxima a Podemos, y sobre el independentismo ha tenido actitudes cambiantes.\nPor eso, es importante que Iceta haya ganado sin tensionar las relaciones con Núria Parlon y sus seguidores. El PSC de Iceta y Parlon puede ser un interlocutor fuerte y con personalidad propia, tanto con las fuerzas nacionalistas como con las españolistas, y aunque ha perdido mucha fuerza, sigue al frente de muchos ayuntamientos —empezando por L´Hospitalet, la segunda ciudad catalana, y las capitales de Tarragona y Lleida—- y ha sido la tercera fuerza política (tras En Comú Podem y ERC, pero algo por delante de CDC) en las legislativas de 2015 y 2016. Eso sí, de 25 diputados en las legislativas de 2008 ha pasado a solo siete en las de 2016.\nEntre tanto, ha habido los dos terremotos que cambiaron Cataluña en 2010, el forzado programa de austeridad de Zapatero y la sentencia del Constitucional sobre el Estatut, cuatro años después de su aprobación en referéndum. Es precisamente por este motivo que Iceta ha apoyado firmemente a Pedro Sánchez. Como ya escribí en esta crónica hace 15 días, Iceta cree que después de haber alentado con malos modos el recurso contra el Estatut y de cinco años de gobierno de inmovilismo, Rajoy no inspira ninguna confianza para abordar el contencioso catalán con una actitud dialogante. Y teme que su permanencia en el Gobierno de España haga mas difícil cualquier aproximación a una solución pactada y negociada del problema.\nPero es un pactista por definición, y aunque mantiene la actitud de no votar a Rajoy en ningún caso, ya el lunes declaraba al ‘Ara’ (diario soberanista) que “la abstención parcial [de 11 diputados] sería una opción inteligente, pero mi opción es que todos los diputados socialistas voten no”.\nRestituir els recursos a l’educació\nA principi de curs vam publicar unes reflexions sobre el nou curs i la situació amb que començava sobretot després de les declaracions – recurrents com cada any- des de la Conselleria explicant l’augment dels pressupostos. Enguany parlaven d’un quants mestres més i l’augment – qualificat d’insuficient des del sector- de les beques d menjador.\nDues notícies paral·leles tornen a posar el món educatiu en primera plana. Per una banda en el debat de política General el Molt Honorable President anunciava que es contactarien 2000 mestres més. Fantàstic! . Però llegint la lletra petita vol dir que es cobriran les jubilacions – ara no es fa- i alguns interins passaran a funcionaris definitius. Per tant l’augment real serà mínim comparat amb les necessitats que hi ha en aquets moments. No estarem ni en les ràtios de professorat que hi havia el 2009.\nLa segona notícia és la presentació de l‘estudi de la Fundació Bofill Reptes de l’educació a Catalunya, anuari 2105 l’estudi està fent en dades del 2013 i la conclusió curta, potser un pèl exagerada, però significativa ,és que la inversió educativa a Catalunya esta els nivells del Perú o de la república de Laos.\nDos del aspectes que són significativament millorables, i que són dos aspectes en que s’ha retrocedit clarament, són els salaris del mestres i també en aquells elements que poden ajudar a aconseguir la igualtat, per tant recursos que poden ser bàsics perquè l’escola tingui el paper transformador, i equilibrador que se li reclama des de l’autoritat pública.\nL’estudi analitza un seguit de paràmetres per arribar a concloure que cal actuar prioritàriament en tres àmbits. En els recursos que hi dedica l’administració, en l’aprofundiment en l’autonomia dels centres i en la formació del professorat. Les xifres que denuncia l’informe són clares i contundents: Entre 2009 i 2013 la retallada en xifres absolutes són de 1.157 milions d’euros el que significa una retallada de prop del 17 %. Però aquesta retallada ha tingut més significació perquè en aquest temps s’ha produït un augment també mot elevat d’alumnat, prop de 100.000 alumnes s’han incorporat al sistema d’educació català. En definitiva Catalunya ha retallat cinc cops més que el conjunt d’Europa. Els experts reclamen molta més inversió fins arribar el que preveia quan es va implantar la LEC és a dir arribar al 6% del PIB en educació, ara només està en el 2,8.\nAquesta situació ha fet posicionar-se a la comunitat educativa i en tenim un exemple clar en l‘article que la Pilar Gargallo – mestre vilanovina, per cert- Presidenta del Moviment de Renovació Pedagogia publicava al Periódico que entre les seves reflexions expressava: “L’anuari de la Fundació Jaume Bofill presentat ahir se centra principalment en les necessitats i els reptes de l’educació del futur a Catalunya. Tornem a parlar dels conceptes de personalització de l’aprenentatge, de l’equitat dins del sistema, de la necessària innovació, per la qual fa tants anys que apostem com a Moviments de Renovació Pedagògica i –és llavors quan se’ns obren els ulls– veiem clar de nou els horitzons que ens plantegem, així com la necessitat política de caminar vers una aposta educativa de país. La transformació educativa comença a tenir uns tempos clars i ben definits. Les taxes d’abandonament escolar minven, però encara són alarmants, els sectors desafavorits encara ho són més i la transferència de la necessària innovació, amb sentit, amb lògica pedagògica i social, ha de transformar aquestes pràctiques, aquestes etapes i aquesta societat tan desigual. Fa anys que treballem per un canvi de paradigma dins del sistema educatiu, però sovint ha estat menystingut per l’Administració”.\nCertament fa temps que sindicats i el MUCE ( Marc Unitari de la Comunitat Educativa) reclamen més atenció i inversió a l’escola catalana. La LEC amb els dubtes que podia generar va ser fruit d’un pacte Nacional per l’Educació però la realitat és que ni el seu desplegament ni els recursos invertits, que com es demostra han anat minvant , posa l’escola catalana en una situació en que comença a perdre oportunitats en la consecució de la igualtat i la l’equitat i també la necessitat de dotar el professorat amb els instruments de formació permanent tan necessaris.\nS’ha parlat molt de la innovació a les escoles, però perquè això sigui possible cal destinar recursos i sobretot fer-ho en aquelles escoles que per ubicació física o per la procedència d’alumnats de sectors menys afavorits tenen molta més feina per poder innovar i per tant cal que es posin recursos que permeti superar les diferències fruit dels nivells socioeconòmics del l’alumnat. La funció pública ha de garantir uns estàndards assimilables per qualsevol escola i per això també cal fer una distribució equitativa de recursos. La sistemàtica negativa del govern de reduir o eliminar subvencions a determinades escoles de signe religiós o elitista contrasta amb al precarietat en que es mouen algunes escoles públiques del país.\nTot aquest procés de retallar despesa en matèria educativa s’ha fet en un temps en que en que s’ha parlat amb quantitat i normalitat de crear estructures d’estat. Si de veritat es vol construir un nou país, ’escola , l’educació no mereix la consideració d’estructura d’estat?.\nCreiem que l’educació és constituent per un nou país. Un país en que el benestar global, amb igualtat d’oportunitats i on a través de l’educació tothom pugui explicitar les seves capacitats i destreses. Sempre hem dit – i ho podríem continuar dient- que l’educació ha de formar ciutadans lliures, amb criteri, opinió i compromesos amb al societat. Minvar els recursos en educació es treure les possibilitats de que els nens i nens , els nois i noies tinguin des de la igualtat totes les possibilitats.\nI no ens valen a dia d’avui i després de conèixer l’informe de la Fundació Bofill , les declaracions de la consellera en que un cop més pregona que amb hisenda pròpia tot aniria millor. No ho dubtem però mentre arriba això, que aturi les retallades i variï les prioritats polítiques en favor de l’escola , això ja ho pot fer ara la consellera.\nPublicat a l’Eix Diari el 13 d’octubre\nYou are currently browsing the a les verdes i a les madures blog archives for Octubre de 2016.


CARTERA MEISTERSTUCK 6CC - PERE QUERA\nJoies Rellotges Accessoris Marques ROLEX JOIES DE CASAMENT Joies de Naixements Diamants\nSOBRE PERE QUERA 1887\nJOIERS DES DE 1887 TALLER DE JOIERIA SERVEI TÈCNIC RELLOTGERIA PQNOTÍCIES NOVETATS PREMSA MAGAZINE PQ1887 NEWSLETTER Treballa amb nosaltres\nContacta Pere Quera 1887 INICIAR SESSIÓ\nCARTERA MEISTERSTUCK 6CC\nTornar a la selecció\nLa col·lecció de pell Meisterstück de Montblanc és sinònim d'elegància i utilitat. Els seus extraordinaris articles són obra dels mestres artesans que utilitzen la millor pell en els seus tallers de Florència.\nLa cartera per a 6 targetes Meisterstück destaca per la combinació de pell blau marí elegant a l'exterior amb pell d'adob vegetal color torrat a l'interior. Té nombroses ranures per a targetes i bitllets en el seu interior: 6 compartiments per a targetes de crèdit, 2 compartiments per bitllets i 2 butxaques addicionals.\nLa seva grandària compacta li permet adaptar-se a pràcticament totes les butxaques.\n285 € IVA incl. EUR\nTermini d'entrega de 2 a 5 dies hàbils.\nEnviament i devolució gratuït.\nCONSULTAR AMB UN ESPECIALISTA\nPRODUCTES DE LA FIRMAVeure tots\nBOLÍGRAF MUSAS EDICIÓ ESPECIAL MARILYN MONROE\nBOLÍFRAF BONHEUR WEEKEND\nBOLÍGRAF MEISTERSTÜCK WHITE SOLITAIRE CLASSIQUE\nBOLÍGRAF HERITAGE COLLECTION ROUGE ET NOIR EDICIÓ ESPECIAL CORAL\nLLIBRETA 146 GRANS PERSONALITATS WALT DISNEY\nBOLÍGRAF PIX NARANJA\nM RED ROLLERBALL\nPORTA TARGETES URBAN RACING SPIRIT 4CC\nBOLÍGRAF PIX BLUE\nROLLER MONTBLANC BONHEUR BOYFRIEND\nROLLERBALL M MARC NEWSON\nNECESSER SARTORIAL JET\nBOLÍGRAF PIX BLAU\nMY MONTBLANC NIGHTFLIGHT PORTA-DOCUMENTES FI\nQUADERN MONTBLANC FINE STATIONERY #146\nPORTA-TARGETES EXTREME 2.0 6CC\n#MY4810 TROLLEY DE CABINA SILVER\nESTOIG NEGRE PER A 1 PEÇA D'ESCRIPTURA EXTREME\nAlacant + 34 96 523 01 67\nJOIERS DES DE 1887\nTALLER DE JOIERIA\nSERVEI TÈCNIC RELLOTGERIA\nJOIES DE CASAMENT\nContacta Pere Quera 1887 PREMSA NEWSLETTER Treballa amb nosaltres\nPERE QUERA S.A. © 2020 - Avís legal - Condicions de compra - Política de Privacitat - Política de cookies - Mapa Web\nEl domini: http://www.perequera.com és propietat de l´empresa Pere Quera S.A., amb el CIF A-17298621 . El domicili fiscal de l´empresa és C. Argenteria 22 - 17004 Girona. També pot posar-se en contacte amb nosaltres en el Telèfon 972 204 690 o l´e-mail: info@perequera.com\nLa navegació pel lloc web de Pere Quera S.A, atribueix la condició d'usuari del mateix i implica l'acceptació plena i sense reserves de totes i cadascuna de les disposicions incloses en aquest Avís Legal, que poden estar subjectes a modificacions.\nPropietat intel·lectual i industrial: La totalitat del contingut d´aquest lloc web està protegit per drets de propietat industrial i intel·lectual que l´usuari d´aquest lloc web ha de respectar. Queda prohibida la reproducció, excepte per a ús privat, la comunicació o distribució dels materials inclosos en aquest lloc web sense autorització expresa de Pere Quera S.A.\nResponsabilitat en els enllaços: Pere Quera S.A. inclou en el seu lloc web tot un seguit d´enllaços a pàgines dels seus clients i proveïdors, únicament amb la intenció de fer publicitat dels treballs efectuats per encàrrec d´aquests. Pere Quera S.A. no es fa responsable de les informacions comercials contingudes en aquests llocs o de qualsevol dels serveis o pràctiques que es vinculin o relacionin amb les pàgines web enllaçades.\nProtecció de dades: D'acord amb el Reglament (UE) 2016/679 del Parlament Europeu i del Consell de 27 d’abril de 2016 relatiu a la Protecció de les Persones Físiques respecte al tractament de dades personals i a la lliure circulació de dades i la Llei Orgànica 15/1999 de Protecció de Dades de Caràcter Personal, l´informem de que les seves dades personals són incorporades en fitxers titularitat de Pere Quera S.A. amb la finalitat de poder atendre adequadament les seves peticions d´informació i elaborar els pressupostos que pugui sol·licitar-nos. Pere Quera S.A es compromet a no cedir, vendre ni compartir les seves dades amb tercers sense la seva aprovació expressa. Per exercir els drets d'accés, rectificació, cancel·lació, limitació del tractament, portabilitat i oposició que contempla la Llei pot dirigir-se, degudament identificat, mitjançant carta a Pere Quera S.A. - C. Argenteria 22 - 17004 Girona., Ref. Protecció de dades.\nQuan navegui per la secció Rolex de la nostra pàgina web, pot ser que interactúi amb una pàgina web incorporada de www.rolex.com. En tal cas, els Termes d'Ús, Avis de Privacitat i Política de Cookies de www.rolex.com son els únics aplicables.\nAquest lloc web utilitza cookies, tant pròpies com de tercers, per a recopilar informació estadística sobre la seva navegació. Si continua navegant, considerem que accepta el seu ús.


Poker de Llibres: Crítica de novel·la juvenil: Ressenya de L’home dels records\nLa comunitat es un món pretesament perfecte on tothom viu feliçment, no hi ha atur, ni delinqüència, ni pobresa, ni cap tipus de problema. Per no haver-hi, a la comunitat ni tan sols hi ha el dubte.\nOblidar els horrors del passat.\nEn Jonàs està a punt de celebrar la cerimònia dels dotze, on per fi deixarà de ser un nen i se li assignarà un propòsit a la vida. Està intranquil, i tot i que no ho sap, en té motius, ja que el seu propòsit serà molt més important que ser forner o botiguer, esdevindrà l'aprenent del misteriós Home dels records. Que significarà això per a la seva vida i tot el món que l'envolta?\nEn aquest lloc es viu de la terra, en una societat pseudo-prehistòrica on tothom fa el que pot per sobreviure, deixant-se la pell per arribar al dia següent, atrapats en un racó de món per por a les feres, cooperant per seguir endavant però deixant enrere els dèbils.\nVenerar el simple record del passat.\nLa Kira està esguerrada. Quan va néixer la volien enviar al Camp, per a que la devoressin les feres, però la seva mare ho va impedir. Ara la seva mare és morta i la Kira s'ha quedat sense un lloc al món. La gent del poble la vol fer fora, ja que no serveix per a res, però ella té un do, i es possible que això la salvi i li permeti seguir vivint.\nAquí es reuneixen els abandonats pels seus companys en aquest món fet ruïnes, enmig del bosc és una illa de tranquil·litat on es viu amb alegria i passió pel dia a dia i on tothom es benvingut.\nCompartir el present, almenys, de moment...\nEn Matty no va néixer aquí, ell prové d'un altre lloc molt més cruent i despietat, però ara que ha trobat el poble té una llar. Viu amb el cec, gaudint d'una vida feliç, però el poble ha començat a canviar. El que posseeix sempre es torna egoista, el bosc s'està espessint i la gent s'està enterbolint.\nL'home dels records és una distòpia sí, però només per definició, no són uns jocs de la fam o un divergent, i no perquè sigui innovador i fresc i reinventi la fórmula, com altres llibres que hem recomanat a Poker de Llibres, sinó perquè en segueix un altra de fórmula. Aquests són llibres per pensar, i més enllà d'això, per sentir. Quan comences llegir t'atrapa, no per una acció frenètica, sinó perquè vols entendre, descobrir, anar més enllà. Segueixes als seus protagonistes no només patint per ells, sinó també per el que senten i per el que et fan sentir a tu; i això és màgia. Descobreixes un món, a vegades bo, a vegades dolent, però sempre hipnòtic, fen-te pensar que més que una història entretinguda, és el relat de la ment humana.\nAquesta saga no s'ha acabat, s'apropa El fill, el quart llibre i podeu estar segurs que en trobareu la ressenya al Poker de Llibres.


ASSEGURANCES COTXE FENIX DIRECTO - BUEN CONDUCTOR\nASSEGURANCES DE COTXE Fenix Buen Conductor\nAssegurança d'Automòbil Fénix Buen Conductor\nFénix Buen Conductor és una gamma d'assegurances d'automòbils dissenyada perquè pugueu estalviar en el preu de l'assegurança del vostre cotxe i per respondre de manera òptima a les vostres necessitats de cobertura.\nUna àmplia oferta d'assegurances exclusives perquè trieu la que millor s'adapta a les vostres necessitats: podreu triar les cobertures que realment són importants per a vosaltres i afegir garanties addicionals a mida.\nCalculeu el preu de la vostra assegurança d'automòbil en només uns minuts, sense esperes. Podreu triar la modalitat que més us interessi i beneficiar-vos dels nostres preus. Esteu a un clic d'aconseguir el millor preu per la vostra assegurança.\nTercers Plus (amb assistència i multes): La bàsica. Molt més que una assegurança a tercers, amb un preu excepcional.\nTercers Plus amb vidres: Una cobertura bàsica més àmplia que inclou el trencament de vidres.\nTercers Plus ampliada: La mitjana. Tercers Plus amb vidres, incendi i robatori.\nTot risc amb franquícia: Estalvieu en la vostra assegurança a tot risc en funció de la franquícia que trieu.\nTot risc: L'assegurança que us ofereix la màxima protecció.\nI a més a més, podeu ampliar i personalitzar la vostra assegurança amb les cobertures opcionals, consulteu les opcions de personalització\nPressupost d' Assegurances de Cotxe


Camping le Bois Jahan Nogent-le-Rotrou França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nCamping le Bois JahanLe Bois Jahan, Brunelles, Nogent-le-Rotrou, França, 28400 - Veure al mapaNotable7,8Basada en57comentarisCamping le Bois JahanVeure més fotos"Peaceful and down to earth. Unique place to go with nice sta..."RichardUnited KingdomPiscinaVeure més fotosVeure totes les 50 fotosMolt bona ubicació 8,1Veure al mapa8,1Ubicació\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Brunelles, vosté es sentirà com a casa a Camping le Bois Jahan, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Camping le Bois Jahan ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses piscina exterior, pesca, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Camping le Bois Jahan és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Brunelles.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionscalefaccióforn microones empolles d'aigua de cortesianevera Idiomes ParlatsAnglèsItalià Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantThe reception is open from 08:00 to 10:30 and from 14:00 to 21:00. Arrivals are only possible during these hours. Comentaris recents de clients


Bassella reobre dissabte la platja fluvial d'Ogern, tancada al 2015 per no tenir vigent la concessió d'aigua\n13/07/2018 - 10.00\nPla obert d'una part de la zona de bany de la platja d'Ogern, al municipi de Bassella (Alt Urgell) on es veu un cartell indicant les normes de bany amb la bassa, al darrere, encara sense aigua, el 12 de juliol de 2018 (Horitzontal).\nACN Bassella.-El nucli d'Ogern, que pertany al municipi de Bassella (Alt Urgell), recuperarà a partir de dissabte la zona destinada al bany de la platja fluvial que hi ha al costat de La Ribera Salada. Les instal·lacions van tancar l'any 2015, poc després que s'interposés una denúncia anònima que alertava que el cabal del riu estava per sota del mínim ecològic a causa de la captació d'aigua que servia per omplir les basses. Arran d'aquella investigació es va constatar que la l'autorització atorgada en el seu moment per la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre (CHE) havia caducat feia tres anys. Ara, el consistori ha dut a terme una actuació per regular el cabal d'entrada, amb l'objectiu de garantir el curs ambiental que necessita el riu, i ha rebut una concessió provisional de tres mesos que li permet reobrir el recinte i posar a prova l'eficàcia de la intervenció.\nL'aigua de La Ribera Salada torna a entrar a la platja fluvial d'Ogern després que el recinte hagi estat tancat en els darrers dos anys. Les obres per regular el cabal d'entrada amb el que s'omplen les basses han permès que l'Ajuntament de Bassella hagi obtingut una concessió provisional de la CHE per un període de tres mesos, termini que servirà per posar a prova aquest sistema. L'alcaldessa d'aquest municipi alturgellenc, Cristina Barbens, ha explicat que d'aquesta manera s'aconseguirà no captar més aigua de la que ha estat autoritzada i, per tant, garantir el cabal ecològic del riu.Amb la reobertura de les instal·lacions també es posarà en marxa l'edifici de serveis que s'ha construït en els darrers mesos i es donarà ús al nou accés que s'ha habilitat des del nucli urbà. Totes dues actuacions s'han dut a terme en el marc d'un Pla de Foment del Turisme que el consistori va aconseguir anys enrere. Barbens ha ressaltat la importància que té l'equipament per al municipi, el qual atreu a visitants provinents d'arreu de Catalunya, i ha afirmat que és un "espai de referència turística" per a la zona sud de la comarca de l'Alt Urgell, així com en l'àmbit del Consorci Segre Rialb. També ha dit que, sobretot en cap de setmana, per la platja fluvial hi passaven centenars de persones.El tancament de la platja d'Ogern, l'any 2015, es va produir arran de la investigació duta a terme en relació a una denúncia anònima que alertava sobre el baix nivell de cabal de La Ribera Salada, el qual es va detectar, segons ha informat l'alcaldessa, durant un cap de setmana en què les instal·lacions estaven en funcionament. A més, es va constatar que la concessió atorgada al seu dia, tant per a un reg de la zona com per a omplir les basses amb l'aigua sobrant, estava caducada des del 2012. A partir d'aquell moment, des del consistori es van posar en contacte amb responsables de la CHE i de l'Agència Catalana de l'Aigua per buscar solucions, les quals han passat finalment per regular la captació d'entrada d'aigua que arriba a les basses.


Chambres et Table d'Hôtes Le Village Villenouvelle França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 3 allotjaments a Villenouvelle.\n12 rue des Monges, Villenouvelle, Villenouvelle, França, 31290 - Veure al mapa\nMés informació sobre Chambres et Table d'Hôtes Le Village\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Villenouvelle, no busqui més enllà de Chambres et Table d'Hôtes Le Village. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Chambres et Table d'Hôtes Le Village, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix casino, habitació familiar, caixa forta, biblioteca, lloguer de bicicletes per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nL'ambient de Chambres et Table d'Hôtes Le Village es reflexa en cada habitació. ventilador, caixa forta a l'habitació, articles de tocador, assecador de cabell, mosquiter són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses piscina exterior, pesca, parc infantil, equitació, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Villenouvelle, el Chambres et Table d'Hôtes Le Village és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nAllotjaments a Villenouvelle


Curs de Conscienciació en Ciberseguretat per a Treballadors - Engimàtica\nCurs de Conscienciació en Ciberseguretat per a Treballadors\nAprofiti el crèdit que disposa la seva empresa per conscienciar en Ciberseguretat els seus treballadors, bonificant els curs a través de la Fundación Estatal para la Formación en el Empleo (FUNDAE).\nEstà la seva empresa preparada per a sobreviure a un ciberatac?\nMés del 80% dels Ciberatacs tenen com a factor detonant una acció involuntaria o accidental per part d’un treballador de la mateixa empresa.\nNomés cal un clic, per obrir la porta a tota mena programari maliciós (Malware) que pugui suposar greus pèrdues econòmiques.\nLa formació en ciberseguretat, de tots els seus treballadors, és imprescindible, per a que coneguin les tècniques utilitzades pels Ciberdelinqüents i siguin capaços de detectar-les i evitar-les.\nAmb els nostres cursos de conscienciació en ciberseguretat els seus treballadors aprendran:\nPerquè és necessari formar-se en ciberseguretat\nCom ataquen els ciberdelinqüents i com poden protegir-se\nLa importància de la informació i la protecció de dades personals\nEls diferents tipus de ciberatacs que poden patir\nDetectar correus fraudulents o maliciosos (Phishing i Ransomware)\nA saber actuar davant un ciberatac\nMesures de protecció en el lloc de treball\nA fer un bon ús dels dispositius mòbils i a teletreballar de forma segura\nDescarregar informació curs conscienciació en format PDF\nCursos adaptats a la seva empresa\nContacti’ns al telèfon 629 085 419 o al correu info@engimatica.cat


Notícies del col·legi: COL·LEGIATS EN MITJANS\nCOL·LEGIATS EN MITJANS\nLa vicedegana del Col·legi participa en una tertúlia sobre el 15M quatre anys després\tUna de les tasques del nostre Col·legi és la de difondre les professions de Ciències Polítiques i de Sociologia entre la societat, per tal que aquesta tingui un major coneixement sobre qui són sociòlegs i politòlegs, així com per posar de manifest la importància de la feina d'aquests. Per a aconseguir-ho, la col·laboració entre els nostres professionals i els mitjans de comunicació és fonamental.\nA tall d'exemple, podeu veure la intervenció de la sociòloga i vicedegana del Col·legi, María José Calvo Padilla, a la tertúlia del Programa 'L'Illa de Robinson' (El Punt Avui TV) valorant el moviment del 15M quatre anys després. En aquest programa també hi participà, setmanes abans, la sociòloga Cristina Brullet parlant sobre relacions de parella ('Casar-se o conviure?).\nQuant a mitjans escrits, la Degana del Col·legi, la sra. Anna Parés, i el tresorer Jordi Pacheco varen participar en un reportatge del portal 'La Veu del País Valencià' sobre la suspensió de l'autonomia a través de l'article 155 de la Constitució Espanyola.\nSón molts els mitjans de comunicació que es posen en contacte amb el Col·legi per a sol·licitar la col·laboració d'un sociòleg o politòleg expert en diverses àrees com ara la immigració, el gènere, la participació política, les noves tecnologies, la conciliació de la vida laboral i familiar, la vellesa, la joventut i la infància o la comunicació política, per esmentar-ne només algunes.\nEn aquest sentit, disposem d'una base de dades de col·legiats i col·legiades experts en diversos temes i sobre els quals estarien disposats a intervenir als mitjans de comunicació. Si vols formar-ne part, ens pots enviar un correu a comunicacio@colpis.cat especificant-nos les àrees en les quals et consideres expert/a i, en cas que ens truquin d'algun mitjà demanant-nos algun expert sobre aquell tema en el qual t'has especialitzat t'hi posarem en contacte.


Les defenses asseguren que el titular del jutjat número 13, on va començar la investigació del referèndum, no els ho concreta\n20/09/2018 - 17.51 Actualitzat 09/09/2020 - 08.36\nCatorze detinguts, dels quals sis van passar dos dies a la presó, i una quarantena d'investigats en total. Un any i mig després de l'inici de la causa contra l'anomenat procés al jutjat número 13 de Barcelona, pràcticament cap d'ells sap a dia d'avui què se li imputa. Les defenses asseguren que el jutge no els ho concreta.\nSegons Andreu Van den Eynde, advocat de l'exsecretari general de Vicepresidència i Economia i Hisenda Josep Maria Jové, el jutge ara es desvincula de la investigació per rebel·lió:\n"Després d'un any i mig, i d'haver imputat rebel·lió en el mes de juliol, ara fa dos mesos, fa un escrit a diversos imputats dient que ja no investiga la rebel·lió perquè ell no és competent per investigar-la."\nPedro Fernández, advocat de l'acusació popular, que exerceix Vox, ho explica pel paper del Suprem:\n"Es podria imputar també, el que passa és que el Tribunal Suprem s'emporta els que són els màxims dirigents que han estat emparant, programant, ideant i ajudant perquè aquest procés colpista es dugui a terme."\nAmb la rebel·lió al Suprem, el magistrat Ramírez Sunyer se centra en la desobediència, la malversació, la prevaricació, la revelació de secrets o la sedició.\nLa majoria d'investigats són càrrecs intermedis de departaments del govern de Puigdemont. La part més important són del Departament de Vicepresidència, on s'hauria engegat el referèndum, amb disposició de recursos.\nA Treball, s'hauria buscat com fer els contractes per a les feines que encarregava Governació. Bàsicament, per engegar pàgines web i aplicatius informàtics que desenvoluparia el Centre de Telecomunicacions de la Generalitat (CTTI).\nDes de Presidència s'encarregaven les campanyes institucionals de l'1 d'octubre. A Exteriors també, a banda de fer venir els observadors.\nL'exsenador Santi Vidal, sortint de declarar (EFE)\nUn grup d'empresaris haurien ajudat amb la comunicació i amb l'emmagatzematge del material. El cercle el tanquen dos investigats, l'exsenador Santi Vidal i el professor Carles Viver i Pi-Sunyer, centrats en el disseny d'una possible transició cap a la independència.\nPerò si els investigadors consideraven ara fa un any que algú era clau, aquest era el llavors secretari de la Vicepresidència.\nJosep Maria Jové i Lluís Salvadó, sortint dels jutjats (ACN)\nQuan la Guàrdia Civil deté Josep Maria Jové, també s'endú de casa seva el document "EnfoCATS", un powerpoint de 17 pàgines que els informes policials asseguren que estableix el full de ruta de Junts pel Sí cap a la independència. I subratllen la possibilitat de generar un conflicte democràtic amb l'Estat creant inestabilitat. El Suprem també l'ha fet seu.\nEls advocats de Jové i Vox discrepen sobre aquesta tesi:\n"(Van den Eynde): És una invenció, una idea d'algú que potser algun dia sabrem qui és, que els va venir molt bé per confirmar aquesta hipòtesi preconcebuda als investigadors.\n(Fernández): Si s'insereixen les reunions que documenta l'agenda de Jové amb el documet "Enfocats", no és exacte, però s'identifica perfectament i es veu que és una rebel·lió programada i sofisticada."\nEls esforços del magistrat de Barcelona s'han centrat en el finançament del referèndum, perquè els informes policials no han pogut demostrar la suposada malversació que l'exministre Cristóbal Montoro també negava. Ara està a l'espera d'una resposta del TSJ. Vol que s'investigui el vicepresident, Pere Aragonès, per desobediència; per no haver fet res per aturar l'1-O, tot i l'advertiment que li havia fet el Constitucional.\nPer a Van den Eynde, és una mostra més per a les defenses que és una causa polititzada:\n"Hi ha gent que era líder d'una qüestió, i ara ja no ho és. Hi ha gent que hi va com a testimoni i després se l'imputa i les peces es van movent en aquest joc. És bastant irrellevant quin paper se li dona a cada persona des del punt de vist jurídic. Des del politic, ja es una altra qüestió."\nLa investigació del jutjat número 13 va començar per una querella de Vox contra Santiago Vidal, Lluís Salvadó i Carles Viver i Pi-Sunyer, el març del 2017. Després d'haver-ho negat, ara el jutge ha admès que sí que investigava els preparatius de l'1-O. El col·lectiu de juristes Drets estudia querellar-s'hi per prevaricació, falsedat documental i vulneració de drets fonamentals.\nHo sabíem tots, però ara ho han reconegut: el jutjat núm. 13 mentia quan deia que no investigava el referèndum. Ho hem destapat gràcies a una querella de Drets: https://t.co/A8kmEXNrVM\n Drets (@DretsCat) 19 de setembre de 2018\n20SProcés catalàReferèndum 1-ORebel·lió\nLa sobrepoblació de cabirols, una altra amenaça per al cultiu del fesol de Santa Pau\nLa causa del 13, un any i mig després de començar


Fa més de dos anys que tenia aquesta lectura pendent i si fins ara no m’he llançat a llegir-la és en part perquè en els darrers temps diverses obres de temàtica grega han arribat a les meves mans com és el cas de Ilión i Olympo de Dan Simmons, la magnífica Señores del Olimpo de Javier Negrete o l’obra gràfica de Frank Miller, 300, i l’impactant pel.lícula homònima. Volia descansar una mica de tanta cultura grega, almenys fins fa una setmana quan vaig decidir atacar Soldado de la niebla.\nGene Wolfe és un autor que no posa les coses fàcils al lector, almenys la meva anterior experiència (La quinta cabeza de Cerbero) així ho evidencia. I Soldado de la niebla, tot i no endinsar-se en intríngulis argumentals tan complicats com el de la novel.la esmentada no deixa lloc a frivolitats i a molta diversió. Wolfe planteja una novel.la culta, reposada, que fuig de l’èpica i de la diversió per centrar-se en una ambientació molt acurada. De fet, aquest és un dels seus puntals: La recreació en clau fantàstica de la Grècia clàssica, a les acaballes de la Segona Guerra Mèdica, concretament l’any 479 a.C. Enrera resta la famosa batalla de les Termòpiles – darrerament en boca de molts gràcies a 300- succeïda un any abans i a la que la novel.la li ret homenatge en un capítol, o l’enfrontament naval de Micala on la flota persa va ser destruïda pels grecs.\nUn ingredient que introdueix l’autor per ambientar-nos millor és el fet que els topònims geogràfics (ciutats, mars, muntanyes) i el de moltes de les ciutats-estat siguin presentats com devien anomenar-los els grecs d’aleshores. Així els espartans són cordelers o la ciutat d’Atenes és anomenada Pensament, el Peloponès és l’Illa roja iels déus grecs reben noms molt diferents als actuals. Tot això enriqueix la lectura però atenció! També provoca més d’un maldecap al lector doncs si ja teníem una certa cultura sobre mitologia grega i sobre el món hel.lenístic en general, aquests nous noms ens poden fer voltar el cap en més d’una ocasió. Sembla que Wolfe hagi volgut escriure la més realista de les novel.les fantàstiques ambientades en aquesta època.\nLatro és un mercenari que ha estat lluitant a l’exèrcit del Gran Rei (Xerxes), ho sigui sota l’estandart persa que en els darrers anys ha pretès incorporar les polis gregues al seu grandiós imperi (encara que algunes ja eren aliades dels perses). Però Latro és ferit en batalla i pateix una malaltia estranya i fascinant: oblida tot allò que ha viscut cada dia de manera que per recordar qui és i on es troba ha d’escriure contínuament les seves vivències i impressions de tot el que l’envolta. D’aquesta manera es converteix en un testimoni perfecte a través del qual l’autor ens narra els darrers mesos d’aquesta segona onada de perses atacant terres hel.lèniques.\nD’altra banda, però, a Latro se li ha concedit un do: la capacitat de veure i parlar amb els déus que encara campen per la terra observant i a vegades influint en els desitjos dels seus creients. No es tracta d’una relació tan marcada com la que podíem trobar en novel.les com Señores del olimpo, El Ciervo Blanco o La Maldición, doncs aquí els déus i els éssers fantàstics juguen un paper molt més subtil, però a la vegada més estrany. Sincerament el rol de la làmia que acompanya a Latro durant bona part de la novel.la se m’escapa, potser perquè no entenc la seva finalitat o perquè el mateix Wolfe no sap explicar-ho prou bé. En tot cas aquesta és un dels símptomes que la lectura de Soldado de la niebla no sempre arriba a tothom i que pot convertir-se en un petit trencaclosques.\nEl nostre protagonista recorrerà bona part del territori continental grec i la península del Peloponès com a esclau dels atenecs o dels espartans i contribuirà a que puguem conèixer de forma molt viva les diferents maneres de pensar dels ciutadans de diverses polis, així com el dia a dia d’alguns dels seus habitants. Però com deia anteriorment a Wolfe no li interessa oferir-nos relats èpics o drames sobre la guerra, més aviat busca que el lector s’endinsi dins la cultura hel.lènica... però això comporta presentar una història on passen pocs fets remarcables, on tot i la seva qualitat literària, els capítols es van arrossegant sense que el nostre protagonista esdevingui clau ni les seves relacions especialment meritòries... en definitiva, la prosa és densa en molts moments i també confusa i només un argument tan ben plantejat com aquest ens fa seguir endavant per descobrir els misteris que envolten la figura de Latro.\nPer desgràcia el volum no és autoconclusiu i continua amb una segona part, Soldado de Arete on suposo les aventures de Latro quedaran més ben acabades. El 2006 també es publicà en anglès un tercer volum de la sèrie de Latro, titulat Soldier of Sidon que ara mateix no sembla tenir cap traducció en camí (tot i haver guanyat el World Fantasy Award).


Real Club de Tenis de Barcelona - La Guàrdia Urbana atorga a Pablo Acevedo la medalla al mèrit en categoria de plata\nLa Guàrdia Urbana atorga a Pablo Acevedo la medalla al mèrit en categoria de plata\nEl Director operatiu de l'RCTB-1899 va rebre el guardó en mans de l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau\nLa Guàrdia Urbana de Barcelona va guardonar a Pablo Acevedo amb la medalla al mèrit en categoria de plata per destacar de forma especial la relació de col·laboració amb aquest cos. Acevedo, Director operatiu durant el Barcelona Open Banc Sabadell, va recollir la insignia en el curs de la cerimònia entranyable presidida per l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau.\nL'acte es va dur a terme al Saló de Cent de l'Ajuntament de Barcelona, precisament el mateix escenari de la presentació de l'última edició del torneig. Els premis es van emmarcar en la celebracció de les festes patronals de la Guàrdia Urbana.\nL'alcaldessa va resaltar la tasca dels professionals del cos, que aquest any celebra el 175 aniversari de la seva creació: "És un orgull saber que els ciutadans i ciutadanes valoren y estimen la Guàrdia Urbana, que treballa incansablement per protegir els nostre sdrets i llibertats. Aquest recolzament és el millor estímul per continuar esforçant-nos dia a dia per garantir la convivència i la seguretat de tots i totes".


Cortez (Florida) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n27° 27′ 49″ N, 82° 40′ 21″ O / 27.463611111111°N,82.6725°O / 27.463611111111; -82.6725\nCortez és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia una població de 4.491 habitants.\nSegons el cens del 2000, Cortez tenia 4.491 habitants, 2.373 habitatges, i 1.468 famílies. La densitat de població era de 791,8 habitants per km².\nDels 2.373 habitatges en un 9,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,1% hi vivien parelles casades, en un 3,4% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,89 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,29.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 8,6% tenia menys de 18 anys, un 2,4% entre 18 i 24, un 13,8% entre 25 i 44, un 30,7% de 45 a 60 i un 44,6% 65 anys o més.\nL'edat mediana era de 62 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,4 homes.\nLa renda mediana per habitatge era de 36.577 $ i la renda mediana per família de 48.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.188 $ mentre que les dones 26.735 $. La renda per capita de la població era de 26.476 $. Entorn del 7,3% de les famílies i el 9,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nAnna Maria (10 km)\nBayshore Gardens (10 km)\nBradenton (10 km)\nBradenton Beach (3 km)\nHolmes Beach (7 km)\nMemphis (14 km)\nPalmetto (11 km)\nWest Samoset (11 km)\nWhitfield (12 km)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cortez_(Florida)&oldid=20826100»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 feb 2019 a les 23:57.


Hotel Rupa View Kathmandu Nepal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDissenyat tant per oci com per negoci, Hotel Rupa View està situat idealment a Sundhara; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Situat només a 0.00 Km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Torre Bhimsen (Dharahara), Temple Jagannath, Oficina d'Inmigració Central.\nEl Hotel Rupa View, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos servei d'habitacions, servei de bugaderia.\nHotel Rupa View té 16 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com plat de dutxa. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Hotel Rupa View la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Kathmandu.


Personatges, figurants i extres… – Déu vos guard!\nPersonatges, figurants i extres…\nAbans de res, i primer de tot, vull donar-vos moltes gràcies per tots oferiments de localitzacions on rodar la peli que m’heu ofert! Sobretot a l’Arnau Canudas, que ens ha ofert i localitzat un parell de cases de pagès on segur que hi rodem alguna escena! Quantes més millor! Així podem aprofitar els raconets més xulos de cada una, fent com si fos la mateixa! Ah, i un cop més… crèdits actualitzats!\nAh, per cert… ahir vaig tenir reunió de guió, i ja tenim totes les escenes a punt. Així que per anar obrint gana, us diré que hi ha 7 papers “principals”, 11 papers “secundaris”, i quatre escenes amb un munt d’extres, on podrà sortir tothom. Recordeu que si voleu presentar-vos per a algun dels 18 papers d’actor, heu d’estar al tanto pel tema càsting!\nI ara parlem del DVG! En el Zàpping, podeu trobar una ciutat de colorins, fotos de l’Anna Kournikova, el Manamana de Darth Vader, el nou trailer dels Simpsons, els pits de la Verónica Sánchez (altrament dita la de los Serrano), el flautista de Hammelin versió beatbox, sessions de maquillatge extrem, sabates que vibren, monitors de mig milió d’euros, youtubes, i algun que altre pit.\nPel que fa al TecNovetats, teniu un recull de marques geek, un recull d’interessants extensions pel Firefox, el WC més geek del món, més copies de l’iPod, i un munt de cosetes més!\nI finalment, us recomano que us passeu pel fòrum de còmics, que té fils tant interessants com els còmics de superherois, el manga a europa, un interessant Top20, reivindicacions, i fins i tot un fil arran d’aquest article del Jan, sobre la teoria del còmic de Pur McCloud. Un fòrum de nivell!! Es nota que ens agrada molt el tema!!


3 botons i START: El primer videojoc amb memòria interna\nEn temps de desar partides al núvol, concepte que -digueu-me antiquat- no em convenç, no em dona prou confiança en què allò estarà sempre disponible, estem acostumats a que les partides dels videojocs es desin automàticament, o que ho puguem fer quan vulguem, tant si és en aquesta condensació virtual de vapor d'aigua com si és a la memòria interna de les consoles.\nAbans, però, no es podien desar les partides. Al principi, de fet, no n'hi havia cap necessitat. Quan la complexitat i la llargada dels videojocs, especialment per als sistemes domèstics, va augmentar, sí que va sorgir aquesta necessitat, i com ja vaig explicar en diverses entrades fa força temps, hi va haver diversos mètodes, com ara els passwords o les targetes de memòria.\nFaltava, però, un dels mètodes, que era el dels cartutxos que desaven les partides a la memòria interna del mateix cartutx, una tecnologia inicialment cara i que al principi s'intentava evitar per tal de no encarir els costos de producció.\nConsistia en una pila de botó, una pila rodona, que permetia desar la informació a la memòria RAM, que alimentava elèctricament, i era tremendament còmoda per als jugadors. I el primer joc que va emprar aquest sistema, segons diverses fonts, va ser aquest:\nEl The Legend of Zelda de la NES, llançat el 1987 als Estats Units i Europa. Perquè l'original japonès, de 1986, havia sortit per al Famicom Disk System i desava les partides en aquella mena de discs magnètics. No seria fins al 1994 que sortiria la versió cartutx per a la Famicom, la NES japonesa.\nEl problema amb aquest sistema, però, és que les piles es gasten, i per tant tard o d'hora perdrem les dades que hi teníem desades. La durada depèn de la plataforma, això sí. O, més ben dit, de la tecnologia emprada en els seus cartutxos.\nNo hi ha res de tan infame com els dos anys a tot estirar de la pila de botó que té la Saturn per desar partides a la memòria interna, però per exemple els jocs de la Game Boy i la Game Boy Color sembla que poden estar desats durant uns 10 o 15 anys. En canvi, els de la NES o la Mega Drive duren unes quantes dècades, fins al punt que, segons sembla, encara no se n'ha esborrat cap, de partida, per aquest motiu. I si passés podem comprar una nova pila, obrir el cartutx, canviar-la i aprofitar l'ocasió per tornar a jugar a aquell videojoc.\nEn general, però, podem estar tranquils. En el cas de la majoria de consoles quan ens passi això ens importarà ben poc, serem vellets. I us diré una cosa: sovint surt gent dient que els CDs i DVDs esdevenen inútils al cap d'uns 20 anys, però jo encara no m'he trobat cap disc òptic que no em funcioni després d'aquest temps i més.\nPublicat per Moroboshi a 22:42\nEtiquetes de comentaris: battery backup, Curiositats, desar partides, memòria interna, nes, nintendo, passwords, pila de botó, the legend of zelda


• Dilluns 6 de febrer al Club Unesco d’Alcoi a les 19:00.\nEnviat per Redacció en 2 de Febrer de 2017.\nPodem s’està preparant per al seu segon congrés estatal, Vistalegre II. En aquest tots els seus inscrits (al voltant de mig milió de persones) votaran el rumb que ha de prendre d’organització, l’estratègia a seguir, els estatuts d’organització i els representants.\nDilluns 6 de febrer l’Equip de Pablo Iglesias presentarà al Club Unesco d’Alcoi la seua proposta per al futur de Podemos i d’Espanya. I ho farà de la mà del diputat i ideòleg Manolo Monereo, la senadora alcoiana Vienta Jiménez, la diputada Rita Bosaho, el Doctor en Dret i Inspector de Treball Héctor Illueca.\nL’acte serà moderat per la regidora de Guanyar Alcoi Naiara Davó i el membre de Podem i activista Pau Vivas.


Hem canviat el proveïdor d'ou - Menjador Ecològic de l'Escola Bergantí\nHem canviat el proveïdor d'ou\nAhir dimecres 15 de maig vam començar amb un nou proveïdor d'ou.\nAmb aquest post al blog volem donar la benvinguda a La Tavella. qui a partir d'ara ens proporcionarà cada setmana ous frescos i ecològics de gallines que viuen amb accés lliure als patis de pastura d'una finca situada a Cànoves, dins l’àrea de la reserva de la Biosfera del Parc Natural del Montseny.\nAlhora, també suposa un canvi en la manipulació de l'ou i en el procés d'elaboració dels plats de remenat i truita que oferim setmanalment. Per aquest motiu hem fet un treball previ amb les cuineres per tal d'adaptar els procediments dins la cuina a les característiques de l'ou fresc. Estem triplement esperançades amb aquest canvi ja que, per una banda, ens permet donar suport al projecte social que hi ha al darrera d'aquest producte, per l'altra ens permet treballar de forma més respectuosa amb el medi ambient, i alhora continuar oferint productes de qualitats als infants (i joves) que dinen al menjador.


RACC » Dotze grans empreses catalanes realitzen cursos de conducció eficient per optimitzar les seves flotes | Sala de premsa Sala de premsa\nLa Generalitat de Catalunya, a través de l’Institut Català d’Energia i el RACC, amb el suport d’Honda, impartiran els cursos que començaran aquesta setmana\n· Les tècniques de conducció eficient permeten estalviar fins a un 20% de combustible i reduir les emissions de CO2\n· Les pràctiques es realitzaran amb els models Honda Civic i Honda Insight\nLes empreses i institucions que realitzaran els cursos pertanyen al sector del transport i la distribució, o bé són companyies amb àmplies flotes comercials i sensibles a les polítiques de responsabilitat social corporativa com Abertis Telecom, Roche Pharma, Danone, Campofrío, VWR, Atos Origin, DAMM, Endesa, l’Institut Català del Sòl, l’Agència Catalana de l’Aigua i l’Institut Metropolità del Taxi.\nL’Institut Català d’Energia té la finalitat d’impulsar i promocionar iniciatives i programes en l’àmbit energètic que permetin reduir la intensitat energètica de tots els sectors productius i en especial del sector transport atès que és el principal sector consumidor d’energia del país.\nFins ara ha subvencionat i gestionat íntegrament des de l’any 2005 més de 10.000 cursos de conducció eficient arreu de Catalunya, gràcies a un programa de difusió i implantació d’aquest tipus de formació.\nEl RACC és l’entitat pionera a Espanya en el desenvolupament de la formació d’aquest tipus de tècniques. Els cursos de conducció eficient permeten un estalvi de combustible del 15%. A més de l’estalvi econòmic que això suposa també aporta beneficis medi ambientals molt importants, ja que es redueixen de manera significativa les emissions de CO2.\nEls cursos es basen en sessions de 4 hores amb una metodologia que combina la teoria i la pràctica. Les pràctiques es realitzen amb els models Honda Civic i Honda Insight, equipats amb un ordinador de bord i en circuit urbà, per a aprofitar l’eficiència energètica dels vehicles actuals amb l’obtenció de resultats d’estalvi individuals, tot això sota la supervisió de monitors especialitzats.\nDes de 2009, el RACC imparteix les classes practiques amb els models Honda Civic i el nou híbrid Honda Insight, que es caracteritzen pel seu baix consum i les seves reduïdes emissions de CO2. Honda, el fabricant més gran de motors del món i líder en mobilitat sostenible, col·labora en los cursos de conducció eficient amb l’objectiu d’impulsar una mobilitat respectuosa amb el medi ambient a través de la formació de conductors en tècniques de conducció eficient.


Guest House Dvata Oreha Velingrad Bulgària - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 107 allotjaments a Velingrad.\n18 Todor Uzunov Street, Kamenica, Velingrad, Bulgària, 4600 - Veure al mapa\nMés informació sobre Guest House Dvata Oreha\nAl visitar Velingrad, vosté es sentirà com a casa a Guest House Dvata Oreha, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Velingrad. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, insonorització, llits extrallargs (> 2 metres) per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses pesca, equitació, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Velingrad, faci de Guest House Dvata Oreha la vostra llar.


Tot a favor de Doohan\nL'australià, que aconseguí la «pole», pot sentenciar avui els 500 cc\nL'australià Michael Doohan partirà des de la primera posició de la graella del Gran Premi d'Austràlia, 13a prova del campionat del món, en la categoria de 500 cc, a Phillip Island, i comptarà amb tot al seu favor per aconseguir el seu cinquè títol mundial.\nEl campió del món, que amb aquesta aconsegueix la seva 57a pole position en 134 curses en 500 cc, va tenir el vent com el seu principal aliat, i a l'igual que en la resta de categories, els pilots varen tenir moltes dificultats per millorar els temps de divendres.\nDoohan sortirà avui davant l'italià Max Biaggi (Honda), el seu màxim rival en la lluita pel campionat, d'un sorprenent John Kocinski (Honda) i del neozelandès Simon Crafar (Yamaha).\nMick Doohan espera aconseguir la victòria davant el seu públic i aconseguir el seu cinquè títol de campió mundial, ja que després de l'anul·lació del Gran Premi del Brasil una victòria li asseguraria el títol quan li falta la darrera cursa a Argentina, el pròxim 25 d'octubre.\nÀlex Crivillé (Honda), la mínima possibilitat de guanyar el títol del qual passa per una victòria a Austràlia i per l'errada dels seus rivals, va continuar amb els seus problemes de posada a punt en la seva moto ahir i no va poder millorar la setena posició de la jornada anterior amb un temps d'1.34.169.\nD'altra banda, en 250 cc, l'italià Loris Capirossi (Aprilia) aconseguí batre el temps del seu compatriota Valentino Rossi (Aprilia), que juntament amb el japonès Shinya Nakano (Yamaha) foren els únics pilots de la categoria que baixaren els cronos del dia anterior.\nEn 125 cc, Marco Melandri sortirà en primera posició per davant dels japonesos Tomomi Manako (Aprilia) i Kazuto Sakata (Aprilia).