RUTA DE L'ESTANY D´IVARS\nL'estany d'Ivars d'Urgell va ser el llac més gran de la geografía Catalana, fins que fa mig segle es va dessecar per destinar l'aigua per a ús agrícola.\nConvertit ara en estany, encara es conserva part de la fauna i flora que componia aquest ecosistema.\n2:40 (BTT) 5:45 (A peu)\nDificultat: poca. És una ruta força plana. Cal evitar les hores més caloroses de l'estiu.\n11,9 km, una antiga masia ja documentada el segle XII. Un cop siguem a Montalé, girarem a l'esquerra pel camí principal fins que arribem a la carretera LV-3338 i l'agafarem en el tram que porta fins a Ivars d'Urgell\n14,2 km, on podrem visitar les cases i les dues places del nucli antic. Després ens dirgirem a l'antic estany. Sortirem d'Ivars d'Urgell en direcció a l'estany dessecat. Abans d'abandonar el nucli urbà trobarem un encreuament de camins. Nosaltres haurem de seguir en línia recta.\n17,8 km. tindrem la impressionant vista d'allò que va ser l'estany d'Ivars i Vila-sana, dessecat a mitjan segle XX –en la seva època era l'estany d'interior més gran de Catalunya. Ara el tornen a emplenar, y es força bonic.\n(L'Estany d’Ivars es convertirà en el més gran de Catalunya, tindrà un total de 132 hectàrees, 97 de les quals seran inundables i 35 de zona perifèrica. El projecte de restauració preveu la declaració de Refugi de fauna Salvatge, amb la construcció d’illes artificials per a la creació d’hàbitats naturals diversos. No estarà permesa la caça, però sí la pesca controlada i una part de l’estany serà navegable. )\n20,4 km. Creuarem el canal i seguirem recte fins que trobem un camí principal que ens creuarà\n24, 1 km, lloc des d'on havíem començat la ruta.


Cruel final a un partit gran (76-77)\nMiguel Ángel Polo\nValència Basket cau en l'últim sospir gràcies a un 2+1 de Nikola Mirotic després de dominar gran part del partit. 17 punts per a Fernando San Emeterio i 14 per a Bojan Dubljevic màxims anotadors taronja. Malgrat la derrota., València Basket seguirà una jornada més entre els 8 primers classificats de la Turkish Airlines Euroleague.\nL'entrenador Jaume Ponsarnau va utilitzar d'eixida a Guillem Vives, Joan Sastre, Fernando San Emeterio, Maurice Ndour i Bojan Dubljevic. Un triple del capità taronja va obrir el marcador i després d'un parell de bones defenses, el montenegrí va palmejar el seu propi tir abans de la primera cistella blaugrana, obra de Mirotic. Sastre amb un triple va posar el 8-2 al pas pel minut 4. Mirotic, en este cas des del tir lliure, era l'únic que anotava en el FC Barcelona en l'inici, però Dubljevic va respondre en l'altre costat amb un 2+1 després de rebot ofensiu (11-6 en arribar a la meitat del quart). Una altra cistella amb addicional i un triple de San Emeterio defensaven la renda malgrat els punts de Delaney i Tomic. Un triple de Mirotic i una cistella de Hanga van posar el 17-15 però San Emeterio a passada de Tobey es va inventar un 2+0 i Tobey va baixar un alley-oop manat per Abalde per a protegir la renda taronja abans d'un triple de Claver que ho deixava en 21-18 al final del primer quart.\nUn triple de Colom va obrir el segon acte i després d'una bona defensa i diversos rebots ofensius de l'equip taronja, Doornekamp va clavar un altre des de la cantonada per a portar a Pesic a parar el partit amb tot just un minut de segon quart. Després de l'aturada, Abalde va convertir un 2+0 ampliar el parcial d'eixida a un 8-0 abans que Tomic posara el 29-20. Tobey va anotar baix l’anella després de l'estratègia de fons i Oriola va ficar el triple, la qual cosa unida a dos tirs lliures de Mirotic posava el 31-25 a cinc minuts del descans. Vives va clavar el triple darrere l'altre rebot ofensiu i Abalde es va fabricar el tir per elevació per a recuperar l'avantatge d'onze abans de dos triples seguits de Hanga i Mirotic perquè el partit es parara en 36-31. Dos mats de Mirotic i Abrines van retallar a un amb l'FC Barcelona tancant el seu cércol amb un equip molt gran fins a dos tirs lliures de Quino Colom. Davies va anotar, Sastre va ficar el triple des de la cantonada i després de provocar la pèrdua blaugrana, Colom va trobar el corredor fins al cércol per a manar el partit al descans amb 43-37.\nSan Emeterio va obrir la segona meitat amb un triple i després d'un parell de bones defenses, Dubi va habilitar a Labeyrie per al mat i el propi montenegrí va ficar el ganxo per a un parcial de 7-0 d'eixida que va tallar Claver amb cinc punts seguits per al 50-42. Vives va atacar a Oriola per a la safata i San Emeterio va ficar el triple per a tornar a posar el +13 i portar a Pesic a parar el partit al pas pel minut 24. Després de l'aturada, Labeyrie va capturar un rebot ofensiu i va obrir per al triple de San Emeterio per al 58-42 abans d'una safata de Hanga i una antiesportiva de Vives sobre l'hongarés que va acabar amb una jugada de quatre punts i la quarta personal del base català. Un 2+1 de Mirotic ampliava el parcial a un 0-9 per al 58-51 a quatre minuts per a acabar el tercer quart. Ndour va anotar a anella passada a passada de Abalde i Tobey va ficar el triple després d'una bona circulació i després del robatori, Abalde va anar al cércol com una fletxa per a traure la falta i ficar un tir lliure. La defensa taronja va tancar el seu cércol en les següents accions però es va xiular una falta sobre Ribas que no va perdonar des del tir lliure. Com tampoc ho va fer Abalde per a deixar el marcador en 66-53 faltant un quart per jugar.\nTobey va anotar baix l’anella i Abrines va ficar un triple per a consumir els primers dos minuts de l'últim acte. I després d'un robatori, Heurtel va retallar a deu per a posar el 68-58. Després de l'aturada, Heurtel va ficar dos triples seguits per a ampliar el parcial en contra davant un Valencia Basket que no aconseguia anotar i manava només per quatre a cinc i mig del final. Dubljevic va tallar el parcial baix l’anella a passada de San Emeterio i Mirotic va ficar el triple per al 70-67. Després de la pèrdua taronja, Mirotic va posar a un al quadre català abans de dos tirs lliures de Sastre. L'escorta taronja va contestar a la cistella de Davies, que en la següent només va ficar un des del tir lliure. Dubljevic també es va deixar un en la línia i després d'una excel·lent defensa, va haver de nou falta sobre el capità taronja que no va anotar des de la línia. Hanga va perdre la pilota i després del tir fallat, Dubljevic va rebotar en atac i va traure una altra personal, anotant el segon tir en aquesta sèrie. Abrines va ficar el triple per a posar el 76-75. Colom no va anotar i Mirotic va traure un 2+0 llançant a fallar el segon per a posar per davant al FC Barcelona en l'última acció per a donar-li la victòria per 76-77.


El debat sobre la participació de la dona a les festes de Moros i Cristians\nHas sigut locutor de ràdio i has dit a través de les ones que, si una dona entrava en la teua filà, et posaries faldilla prisada; però ara portes la néta a la filà: estàs fonevolitzat.\nEts en el casal i pensaves fer una Glòria doble amb les dones separades dels hòmens, però ta mare et diu que no veu problema que una dona represente la seua filà; o potser has votat, per a les dones, el vestit més lleig que hi havia i ara has facilitat que formen una esquadra: estàs fonevolitzat.\nFeies com si no conegueres la gent de Fonèvol i ara vols fer la Glòria amb la teua cosina. Has perdut una bona amiga per posar-te del costat dels qui li han fet la vida impossible, però ara vols que la teua filla siga gloriera. O potser per la teua boca han eixit els insults més grollers cap a ‘eixes de Fonèvol’ i ara estàs en la filà que més lluita pel dret de les dones a la festa: estàs fonevolitzat.\nHas sigut conseller, alcalde, regidor dels qui anaven a mort amb l’Associació de Sant Jordi en els moments de màxima misogínia i ara la teua dona baixa per Sant Nicolau. Mentre eres president de l’Associació has defensat que les dones de la teua família no volien eixir a festes, però ara li portes el casc o el turbant a la teua neboda a la Diana: estàs fonevolitzat.\nHas dit que, com a dona, tenies molt clar que el teu paper era el d’acompanyant i ara baixes fent una esquadra. Mantens, per damunt de totes les coses, que les dones de la teua filà han aconseguit alguns drets per fer les coses bé, no com les de Fonèvol: estàs fonevolitzat.\nCom hem dit en ocasions anteriors, sabem que no eixirem en Nostra Festa. Tanmateix, volem recordar-te a tu, que sí que hi eixiràs, que estàs posant en pràctica tot allò que ens hem esforçat per aconseguir pacíficament. Volem que la festa siga igual per a totes les persones.\nFonèvol és una associació creada amb l’objectiu de fomentar la participació de les dones en les festes de Moros i Cristians d’Alcoi en plenes condicions d’igualtat.


(Publicat al Diari de Sabadell, dimarts 27 de juny de 2017)\nDisposa la ciutat de suficient talent, ganes i empenta per reformular-se? És possible un moviment social i cultural -divers, transversal i local- capaç d'afrontar nous reptes i generar un nou projecte al servei de la comunitat? Aquesta pregunta només pot admetre una resposta binària, però de ben segur acompanyada d'una tirallonga d'arguments i matisos. I precisament en aquest farcit és on rau les bases del nou paradigma que requereix una societat per superar la decadència actual. Una tasca que obliga compromís i generositat de la ciutadania que se senti interpel·lada en aquest desideràtum. Ara bé, aquest exercici sociopolític comunitari depèn de la voluntat i la ventura, dues variables poc fàcils de conjugar.\nAvui, la ciutat va més enllà d'una visió sectorial de la seva realitat cultural, física, econòmica i social. La comunitat s'ha d'entendre com el conjunt de les relacions entre tots aquests àmbits i les persones que hi viuen, treballen o gaudeixen de la ciutat. Dispensar una visió excessivament sectorial comporta una distorsió de la realitat que impedeix encertar la diagnosi i projectar nous horitzons. En un entorn modern tan segmentat i especialitzat es requereix una visió holística del fenomen urbà per integrar les diferents disciplines i sensibilitats. Les ciutats són diverses o bé esdevindran polígons de ciment sense ànima ordenats volumètricament.\nTal vegada el nostre entorn vital supera els límits de la ciutat-frontera del segle passat. Actualment el Vallès ha esdevingut el nostre entorn més quotidià com també ho és Barcelona. Ara bé, la idea de no esdevenir suburbi de Barcelona és cabdal per reforçar la identitat social i ambiental de la regió del Vallès. L'objectiu d'aquest propòsit és garantir una major equitat entre els vallesans i dotar-se de capacitat efectiva d'autogovernar-nos. Per això caldrà dissoldre els dos consells comarcals del Vallès i constituir el govern regional del Vallès. Una de les fites més rellevants que s'hauria d'assolir ben aviat. Sense anar gaire lluny, al Barcelonès ja han iniciat els tràmits per liquidar el seu consell comarcal. Més enllà d'obtenir subvencions de la Unió Europea, en aquesta dimensió territorial també caldria encabir-hi acords de col·laboració quotidians amb altres municipis europeus. En el marc d'una certa estratègia local, per exemple, recuperar i intensificar la relació amb la ciutat de Prato a la Toscana o bé apropar-se a ciutats com Freiburg, situada al land de Baden-Württemberg podrien ser opcions d'interès.\nÉs cert que la cohesió social d'una comunitat és el patrimoni més preuat que cal conservar i protegir. En bona part l'estat del benestar promogut després de la segona guerra mundial ha estat una eina útil per caminar a una societat més igualitària. Tot i així, el rol dominant de les corporacions transnacionals i financeres que exerceixen el "dumping" fiscal i altres pràctiques de baix cost posen en perill el finançament de l'estat del benestar. Combatre aquesta amenaça és tan important com revisar en què es gasten els diners públics. Massa anys invertint en formigó i poc en les persones. Els diners s'haurien de prioritzar per l'exercici del talent de les persones que alhora fomentessin una economia circular més verda i social.\nRelligar algunes d'aquestes premisses implica convertir les urbs en ciutats ambientals deslligades de la dependència del carbó. Espais rehabitats per viure millor i en un entorn més saludable.\nSabadell, 26 de juny de 2017\nArticles de paper L'eixida vallesana Sabadell visió


Neteja de les embarcaciones: punts clau\nLa neteja de les embarcacions no és per res una tonteria, i encara que no parlem d’ella habitualment, és molt important per a la seguretat en la navegació. Pot semblar senzill, i tots ens veiem capaços de fer una neteja d’una embarcació, però en realitat es tracta d’un procés més tècnic i més costós del que sembla.\nLes peces o elements que componen una embarcació poden ser molts i de gran diversitat: metalls, fustes, neveres, motors, matalassos, tapisseries, equips de busseig, accessoris d’esquí, moquetes interiors, vidres, circuits d’aigua, banys, equips d’aire condicionat, generador, peces de vestir i un llarg etcètera. Cada un d’aquests elements precisa d’un manteniment específic, i hem de ser molt conscients de la importància de netejar cadascuna d’aquestes “peces” a consciència. Ometre la neteja significa afavorir la proliferació d’humitat per falta de ventilació i pot significar que la corrosió de la sal de l’aigua danyi alguns dels elements esmentats.\nProductes de neteja específics\nEls productes de neteja que utilitzarem en la neteja d’embarcacions també ha de ser específica. En primer lloc, hem de tenir en compte que els productes industrials o de la llar poden contenir additius químics en quantitats que poden danyar les superfícies, a causa de la immensa quantitat de materials diferents que componen l’embarcació. Recomanem sempre molta prudència i rigor en les dilucions i aplicacions de productes. Així mateix, hem de tenir en compte que els productes que utilitzem, posteriorment aniran al mar, així que és molt important utilitzar productes respectuosos amb el medi ambient! Cada dia hi ha més productes específics per a la neteja d’embarcacions, productes ecològics adequats a aquesta neteja tan específica.\nUna mànega amb filtre per a regular el cabal\nRaspall de duresa mitjana\nManyopla o guant de microfibra\nSabó de pH neutre\nI sobretot, abans d’utilitzar qualsevol producte químic és molt important conèixer el material sobre el qual l’aplicarem, i assegurar-nos que no serà corrosiu ni va a danyar-lo.\nTags:actualitat nàutica, embarcació, embarcacions d'esbarjo, navegació, navegar, neteja embarcacions, seguretat nàutica, seguridad náutica


L'Estruch torna a obrir les portes amb "Celebraré mi muerte" | Ràdio Sabadell\nL'Estruch torna a obrir les portes amb "Celebraré mi muerte"\n"Celebraré mi muerte arriba a Ca l'Estruch" | Cedida\n30.01.2021 13:14 Aleix Graell\nDesprés de mesos sense activitat, el coordinador de l'Estruch Fàbrica de Creació anunciava cofoi que per fi poden tornar a obrir. "Tinc una notícia que em fa molta il·lusió; per fi tenim una màquina de renovació d'aire a la sala de teatre i podem reobrir des del mes de març" deia Manel Rodríguez durant la presentació de la programació cultural de gener a juny. Aquest vespre arriba una obra teatral que parla de l'eutanàsia. "Celebraré mi muerte" (20h) està protagonitzada pel primer metge que va ser condemnat a Espanya per un cas de final de vida d'aquesta mena. Marcos Ariel Hourmann, qui va ser el doctor a la vida real del cas, i ho és també ara a la ficció. Una obra que ja té les entrades esgotades.\nL'obra escenifica el judici que Hourmann mai va tenir, ja que, finalment, va arribar a un acord amb la fiscalia per declarar-se culpable i evitar la presó. Per fer-ho, a l'escenari només apareixen cinc cadires, quatre d'elles ocupades per persones del públic, que faran de jurat. El missatge de l'obra és clar: la llibertat de decidir com i quan morir. "No és una catarsi, sí que tens la sensació que no tot va ser en va, tot el sofriment..." ha dit Hourmann, "és un petit reconeixement al dolor de la meva família que acaba amb un cant a la vida".\n"Celebraré mi muerte" ha estat tot un èxit i des del 2019 fins ara ha estat voltant per teatres de tota Espanya. Aquest dissabte a les vuit del vespre farà parada a la ciutat i es podrà veure a l'Estruch, Fàbrica de Creació de les Arts en Viu. Compta amb el suport de la productora audiovisual de Jordi Évole, Del Barrio i la direcció teatral d'Alberto San Juan.


Contenidor de piles Apilo XII\nL’Agència de Residus de Catalunya (ARC) ja ha engegat la quarta edició de la Missió Apilo XII, el concurs entre centres escolars de Catalunya que, fins el 30 d’abril, sensibilitzarà infants i joves d’arreu del territori en la importància de la recollida selectiva de piles i acumuladors portàtils.\nDe la mà d’en Marc i d’en Pilós, un personatge vingut del planeta Reciclatge, els participants s’uniran a la missió d’aconseguir reciclar el màxim de piles possible. Els centres escolars inscrits a la Missió Apilo XII rebran un contenidor específic per al concurs, i a més tindran accés a materials de divulgació i l’opció de realitzar xerrades formatives entorn el reciclatge de piles.\nEl concurs, al qual s’han inscrit més de 900 escoles, vol remarcar com n’és de necessari reciclar aquests generadors d’energia i alhora fer visibles els més de 10.000 punts de recollida de piles usades que hi ha a tot el territori entre supermercats, botigues d’electrònica i punts de venda.\nEls guardons del concurs es repartiran a quatre centres, amb dos guanyadors principals: el que aconsegueixi reciclar selectivament més quilos de piles i el que n’obtingui més dividint-los entre el nombre d’alumnat. També es guardonaran les dues escoles que quedin en segona posició en cada categoria. L’any passat, tres dels premis van ser per a centres de la demarcació de Lleida i un per a una llar d’infants tarragonina.\nApilo XII va sorgir amb l’objectiu de contribuir al compliment de la normativa europea que estableix que a partir de 2015 cal recollir selectivament un 45% de les piles i acumuladors portàtils que surten al mercat, i de cara a 2020 arribar al llindar del 50%. El finançament de la campanya es fa mitjançant els sistemes integrats de gestió de residus ECOPILAS, l’ERP (Plataforma Europea de Reciclatge), UNIBAT i ECOLEC.\nPodeu conèixer més a fons la missió Apilo XII a la web d’Apilo, en la qual hi ha jocs, activitats o trucs i també es pot aconseguir un coet contenidor. A més, podeu conèixer els personatges de la missió amb el vídeo d’en Marc i en Pilós que presenta els secrets de l’Apilo XII.


El XXVIII Festival de Blues de Cerdanyola tanca l’edició del trentè aniversari amb una valoració molt positiva i una xifra d’uns 18.000 espectadors\nL’Ajuntament fa un molt bon balanç del format i de la programació artística d’alt nivell que s’ha proposat\nArreu de la ciutat, tant als bars com a l’escenari principal del Parc del Turonet, s’ha viscut un molt bon d’ambient\nL’aposta pel retorn a l’anualitat de l’esdeveniment s’ha vist recompensada per un increment de públic i l’organització ja treballa de cara al festival del 2019\nEl Festival Internacional Blues de Cerdanyola ha tancat aquest migdia la seva vint-i-vuitena edició i el seu trentè aniversari amb un balanç molt positiu. En total s’han programat una setantena d’activitats i una cinquantena de concerts durant deu dies i tota la ciutat a vibrat a ritme de Blues en totes les seves vessants. L’Ajuntament de Cerdanyola amb la comissió organitzadora, formada per persones vinculades amb els trenta anys d’història del certamen, en fan una valoració molt positiva i destaquen la gran implicació de la ciutat i el bon ambient que s’ha viscut aquests dies arreu del municipi. També s’ha de remarcar l’energia positiva que han demostrat els artistes i el seu compromís amb el certamen que s’ha notat tant dins com fora dels escenaris.\nEn total es calcula que hi han passat pel festival uns 18.000 espectadors. La gran afluència de públic s’ha notat des d’un primer moment. Ja a la inauguració del passat 28 de setembre, el Museu d’Art Can Domènech va quedar petit per acollir el duel pianístic entre Mike Sánchez i Lluís Coloma. Durant tot el primer cap de setmana es va notar un increment de persones vingudes de fora de la ciutat que van aprofitar el Festival Internacional Blues de Cerdanyola per passejar i gaudir del bon ambient que es respirava a carrers, places i establiments de la ciutat. Aquest volum de vehicles i de gent vinguda de fora també s’ha mantingut aquest segon cap de setmana.\nEls bars, peça indispensable\nLa complicitat entre els bars de la ciutat i l’organització és fonamental per bastir la programació artística. Des de l’organització es valora molt positivament la implicació del establiments i l’alt nivell artístic que han proposat i que s’ha vist recompensat per una gran afluència de públic a tots els concerts programats. Però no només són els bars els que s’impliquen a la ciutat: escoles de música (Aulos i Cromàtic), la Biblioteca, luthiers, llibreries i entitats han viscut el festival de manera intensa, quelcom que ha fet que el blues es respiri arreu i el bon clima s’hagi fet palès durant els deu dies de festival. Un cop més es fa evident que la música en directe és un dels trets identitaris de Cerdanyola.\nEncert de format\nDes de l’organització també es valora molt positivament el format proposat, amb la incorporació d’un gran concert el divendres del segon cap de setmana al vespre, ja a l’escenari principal del Parc del Turonet. El retorn de Sol Lagarto, la guitarra de Susan Santos i la descoberta de The Soul Jacket van fer les delícies del públic que va omplir el Parc del Turonet el divendres a la nit.\nDiversitats d’estils per la Nit Gran del Festival\nLa Nit Gran del Festival d’ahir dissabte va omplir el Parc del Turonet de gom a gom. Per l’escenari principal es van veure desfilar una gran diversitat d’estils que va convertir la nit en un in crescendo que es va contagiar a l’ambient progressivament i que va encaixar d’allò més entre el assistents. La grata sorpresa lisèrgica de Howlin’Dogs, el ritme que va fer ballar al públic de Mike Vernon & The Mighty Combo, l’espontaneïtat i frescor de Watermelon Slim i l’energia de Shirley Davis & The Silverbacks van ser les notes dominants d’ahir a la nit.\nLes dones, protagonistes dins i fora de l’escenari\nShirley Davis va reivindicar les dones al seu concert d’ahir al vespre, i va fer-ne pujar a una vintena a ballar dalt de l’escenari. A més, va interpretar un parell de temes entre el públic i va reivindicar el poder de les dones a la societat. Diumenge, s’ha tancat amb protagonisme femení. Les portenyes Miau Trío han posat el punt i final a la seva gira europea al Festival Internacional Blues de Cerdanyola. Johnny Big Stone & The Blues Workers han comptat amb l’energia de Sweet Marta per mostrar l’ampli repertori de subgèneres del blues i Ster Wax & Boogie, han tancat aquesta edició a tot ritme. Una edició que ja des del cartell, obra d’Olga Molina, ha posat les dones al centre del festival.\nL’organització ja ha pres apunts per a la propera edició i ha recollit les opinions de públic i artistes, i ja treballa en la programació artística per 2019 assegurant que tenen en ment tantes propostes com per poder muntar 3 o 4 festivals més.\nAquest cap de setmana, plat fort del XXVIII Festival Internacional Blues de Cerdanyola\nS’han programat tres grans concerts: divendres, dissabte i diumenge al Parc del Turonet. Les dones protagonitzaran la cloenda del festival amb una matinal diumenge. Els bars de la ciutat acullen una àmplia programació\nEl Festival Internacional Blues de Cerdanyola encara el seu segon cap de setmana després d’una primera part de festival amb gran èxit de públic tant als carrers i places com als bars que acullen gran part de la programació del Festival.\nPer aquest cap de setmana hi ha previstes més d’una vintena d’activitats, entre les quals destaquen els tres grans concerts que ompliran la nit de divendres i la de dissabte i el matí i migdia de diumenge el Parc del Turonet. Es tracta dels concerts del caps de cartell del festival.\nDemà divendres l’escenari del Parc del Turonet acollirà un dels concerts més esperats per la Comissió organitzadora del Festival Internacional Blues de Cerdanyola: Sol Lagarto (21.00 hores), que retorna als escenaris després de cinc anys de retirada i després de l’exitós concert que van fer a l’Azkena Rock Festival de Vitòria. Sol Lagarto oferirà el seu concert a Cerdanyola abans de tornar a la capital catalana. A continuació (22.30 hores) oferirà un concert barreja de blues, rock i altres músiques d’arrel americana amb un enèrgic estil guitarrístic i una atractiva posada en escena que la converteixen en la blueswoman del moment. La nit de demà divendres es tancarà amb els gallecs The Soul Jacket (00.00 h) que presentaran el seu darrer disc Volumen III que els aproxima al blues més lisèrgic dels Fleetwood Mac de l’era de Peter Green, i a la cadència i sentit de la melodia dels anys daurats del Lauren Canyon californià, així com, en parer de molts, als territoris pioners el country rock y a la melancolia mística, però reconfortant, de les llegendàries Basement Tapes de Bod Dylan & The Band, enregistrades a Wookdstock abans que Woodstock... fos Woodstock.\nLa Nit Gran del Festival\nEl panorama internacional esclatarà el dissabte al Parc del Turonet amb Howlin’Dogs, Mike Vernon & The Mighty Combo, Watermelon Slim i Shirley Davis & The Silverbacks. Els gironins Howlin’Dogs presentaran un repertori basat en els temes més populars de l’Amèrica del segle passat, però adaptats a un nou so que no deixa de banda les arrels del Blues. L’anglès Mike Vernon, fundador del segell discogràfic Blue Horizon –el número 1 d’Anglaterra del gènere- és, a més, un gran percussionista i un excel·lent cantant de Rhythm & Blues que s’ha envoltat dels millors músics d’aquest estil per formar The Mighty Combo: Kid Carlos (guitarra), Paul Trasker (saxo), Matt Little (teclats), Ian Jennings (contrabaix) i Mike Hellier (bateria).\nEl multipremiat i veterà Watermelon Slim arriba al Festival Internacional Blues de Cerdanyola procedent dels Estats Units on ha tingut una vida d’allò més eclèctica combinant feines de conductor de camions, carretons, serrador (on va perdre parcialment un dit), agent de cobraments, funcionari de funerals i fins hi tot delinqüent de baix nivell després de ser veterà de Vietnam. Va ser la seva feina de cultivador de síndries la que li va donar el seu nom artístic. Un cop centrat, va acabar dues llicenciatures, un màster, va fundar una família, es va dedicar a l’art i es va afegir a Mensa, una associació de persones d’altes capacitats o alt quocient intel·lectual. L’any 2002 un atac de cor gairebé el mata i això li va donar una nova perspectiva de la vida i de la música: “tot el que faig ara té molt més plaer per mi”, assegura. En el terreny musical ofereix un blues personal extremadament agut, amb coll d’ampolla sobre la seva guitarra elèctrica i un agut a la seva veu només comparable amb els grans del gènere, que el converteixen en un dels intèrprets de blues més emocionant i autèntic.\nShirley Davis és una artista londinenca filla de pares jamaicans que als 16 anys va emigrar a Austràlia per amor. Des del 2016 està al capdavant de The Silverbacks amb els quals han fet un parell de discos. A Cerdanyola presentarà el seu darrer treball “Wishes and Wants”, un disc de soul molt personal que li serveix per celebrar els seus vint anys de carrera sobre l’escenari. S’espera que aquest 2018 Shirley Davis esdevingui “la gran diva del soul europea”, quelcom que la cantant Sharon Jones va pronosticar abans de morir.\nDiumenge 7, les dones prenen l’escenari\nLes dones ocuparan l’escenari del Parc del Turonet aquest diumenge 7 d’octubre al concert matinal. Les portenyes Miau Trío, Johnny Big Stone & The Blues Workers amb Sweet Marta i Wax & Boogie posaran la cirereta al Festival del trentè aniversari.\nLes Miau Trío són Rocío Katz, Mariana Michi i Rocío Iturralde, tres veus que creuen un univers d’altres temps, en fines harmonies que s’entrellacen deixant al públic somrient i amb bon rotllo. Johnny Big Stone & The Blues Workers comptaran amb la complicitat de Sweet Marta, una de les millors cantants i harmonista de blues d’Europa. Johnny Big Stone & The Blues Workers és un trio de blues en la seva màxima expressió que combina temes propis i versions de west coast, jump blues o blues tradicional amb un repertori d’allò més variat. Finalment, Wax & Boogie amb Ster Wax al capdavant capten, amb la seva música, l’esperit de la música tradicional afroamericana passejant-se per les corrents més variades del gènere: shuffles, boogie woogie, rock’n’roll, swing, jumps o slow down.\nAl Parc del Turonet també s’instal·laran diversos food trucks que donaran servei al públic assistent. A més, oferiran especialitats sense gluten i proteïna làctia i altres intoleràncies, així com plats vegans i vegetarians, entre d’altres. A més, la Comissió de Festes Sant Martí gestionarà el servei de bar del Parc del Turonet.\nEls bars, pal de paller del festival\nAls diferents establiments de la ciutat s’hi pot escoltar, aquests dies, el millor blues. Així doncs, divendres The Teasers Blues Band, acturan a La Petanca, dissabte Jonies Band, ho farà a la plaça Jaume Grau i Altayó. Per la seva banda, The Bacos, Smoking Stones Trio, Catblues i Txus Blues i José Bluesfingers actuaran també dissabte a Cal Pintxo, El Solidari, The 1916th Irish Pub i Blues Bar, respectivament. Diumenge, el blues començarà a sonar ben d’hora a l’Autèntic amb Toni Vidal Trio i seguirà al carrer Santa Marcel·lina, Bar Grau i La Petanca amb grups com Cruce de caminos, Black Bald Woman, Kozmic Ban, Xavi Rizzo, Lone Rhino Club o Maybe Tomorrow, entre d’altres propostes.\n28 de setembre... comença el Blues!\nFalten pocs dies perquè Cerdanyola s'ompli de Blues. Divendres que ve, 28 de setembre, a les 20:30 h, comença la festa. Per a que pugueu començar a organitzar-vos us anirem exposant, de manera cronològica, les activitats de les que podreu gaudir cada dia. Comencem... i ho fem pel principi.\nA les 20:30 H., MIKE SÁNCHEZ & LLUIS COLOMA. Dos dels gegants del Boogie Woogie i el Rhythm & Blues, amb els seus pianos, mà a mà, al pati del Museu d'Art de Cerdanyola. No disposem de cap vídeo dels dos junts. Però feu-li una ullada a aquestes dues mostres del seu treball i us podreu fer una idea del que ens espera.\nA les 21:30H, THE SLINGSHOTS. A la plaça Abat Oliba. Just al costadet del Museu d'Art. I a més al costat d'una Fira Gastronòmica de primeríssim nivell. Blues i gastronomia, mà a mà ... algú dóna més?\nA les 23.30H THE WALKING STICK MAN. BLUES BAR (C. SOL, 19). Una mica apartat. Però tant el local com el concert valen molt la pena. I per només 5 € (els dos anteriors són gratuïts).\nI quan acabi? Doncs la festa no s'acaba. Durant aquests 10 dies Cerdanyola, amics, s'omple de Blues. I la major part de dies, molt possiblement tingueu encara a la vostra disposició diverses activitats per acabar la jornada (o començar la següent) gaudint de bon Blues ... i altres ofertes igualment interessants. Si encara no el teniu, descarregar el programa i busqueu la que més us interessi.\nDescarrega l'App del Festival de Blues de Cerdanyola!!!\nEl Festival Internacional de Blues de Cerdanyola és, amb els seus trenta anys d'història, el més veterà de tot l'Estat però manté també l'ambició d'estar al dia i moure's amb els temps. I en aquests temps de bits, bytes, mobilitat i apps no renunciem a oferir-vos tota la informació que necessiteu perquè no us perdeu cap de les activitats que us proposem, portant en el vostre "smartphone" (aquest invent infernal que tant ens facilita i tant ens complica la vida) tot el programa d'aquest 30è aniversari.\nTant si sou usuaris d' Iphone com si ho sou d'Android, des de ja mateix podeu descarregar l'App oficial del Festival. Enguany, forma part de l' App oficial de l'Ajuntament de Cerdanyola.\nQuè heu de fer? Senzillament, visitar aquesta URL:\nAquí trobareu tota la informació necessària per a descarregar-vos aquesta petita meravella tecnològica.\nSi sou més de la vella escola, recordeu que també teniu a la vostra disposició el programa del Festival en format PDF. Podeu baixar-lo aquí:\nFalten pocs dies perquè comenci el Festival i els amants del blues Blues -i de la bona música en general- han de fer ja les necessàries reserves a les seves agendes.\nAmb APP o amb PDF, us ho posem fàcil.\nEns veiem al Festival!\nMiau Trio, un viatge sonor cap a principis del sigle XX\nNo hem sigut capaços de trobar massa informació a prop de Miau Trío. Intentarem sol·lucionar-lo durant els pròxims dies. Tot i així, encara que ens agradaria tenir, i oferir, més informació a prop d'aquesta banda (una de les que tancaran aquesta edició del Festival, el diumenge 7 d'octubre) per altra banda podem dir que, en aquest cas, el fet de disposar de poca informació biogràfica té relativament poca importància.\nPerquè en casos com aquest el que realment importa és la música. I de Miau Trío disposem de molta música. Que és, a més, (si no, no actuarien en el Festival) d'una excel·lent música. Aquest trío de cantants argentines (Rocío Katz, Mariana Michi y Rocío Iturralde) practiquen un jazz - swing vocal, en directe homenatge a les més gran estrelles dels anys 20 i 30 del passat segle, que sens dubte, ens posaran a tots a ballar. Si a tot això li afegim que, segons es pot llegir en les cròniques periodístique, combinen el ritme amb un fi sentit de l'humor, el seu concert pot convertir-se en una cosa molt especial.\nPrepararem-nos doncs per contemplar com els esperits de llegendes de la talla de Duke Ellington o les Andrew Sisters es fan ames de l'escenaris principal del Turonet de Cerdanyola.\nSi les voleu coneixer amb més detall, veieu el vídeo adjunt i després preneu nota d'aquesta cita inneludible en les vostres agendes. Si les voleu conèixer amb més detall veieu el vídeo adjunt.\nDrew Davies, un dels secrets millor guardats d'aquesta edició del Festival\nDrew Davies, un dels artistes que tancarà aquesta XXVIII edició del Festival Internacional de Blues de Cerdanyola és, possiblement, un dels secrets millor guardats d'aquest any. Tal i com ell mateix ens explica en el vídeo que ens ha fet arribar, va començar la seva carrera musical a Anglaterra com a guitarrista, interpretant versions dels clàssics del blues com T-Bone Walker.\nEn 1997, va sentir "la crida del saxo" i va iniciar una trajectòria artística totalment nova amb notable fortuna. Poc més tard, havia aconseguit consolidar-se com un dels més reputats saxofonistes especialitzats en blues del seu país i estava treballant amb bluesman tan reputats com Mike Sánchez, per citar tan sols un nom i participant en festivals de tot el món.\nSeria precisament en un Festival de Blues de Suissa on coneixeria a David Giorcelli i, posteriorment, a Ster Wax. Aquest seria el començament d'una fructifera col·laboració de la que han sorgit ja diversos fruits musicals. Serà precisament junt a ells dos (Wax & Boogie) amb qui tancarà el Festival, el proper dia 7 de novembre. Si voleu saber com sona el seu saxo, ho teniu fàcil. Només heu de veure aquest vídeo:\nHomenatge a Aretha Franklin i exposició Blues de Joan Vizcarra\nDurant el Festival de Blues de Cerdanyola podreu gaudir, evidentment, d'una bona dosi del millor blues que actualment es pot escoltar tant en els escenaris del nostre país com de fora de les nostres fronteres però també tindreu al vostre abast moltes altres activitats francament interessants. La ciutat ofereix molts atractius als seus visitants. I encara que els concerts no us deixaran massa temps lliure (aquest any el calendari és més estret que mai) us haureu d'alimentar. Per a fer-ho, trobareu molts locals més que recomanables a la vostra disposició.\nUn d'ells -col·laborador habitual del Festival- és Cal Pintxo, racó emblemàtic de la ciutat especialitzat en tapes, pintxos i moltes coses més i escenari d'un bon nombre d'activitats culturals de Cerdanyola.\nCal Pintxo i un altre vell conegut de la ciutat (el dibuixant Joan Vizcarra, un dels caricaturistes més respectats, des de fa anys, a nivell internacional) i autor del cartell del passat Festival han unit forces per organitzar una exposició de mega-caricatures de Blues, en la qual es podran contemplar algunes obres fins ara inèdites de Joan, incloent un homenatge a la recentment desapareguda Aretha Franklin.\nSerà el dissabte, 29 de setembre, durant un vermut en que Vizcarra, a més d'inaugurar l'exposició possiblement -com sol fer- s'animi a signar autògrafs i a dibuixar caricatures a tothom que li demani.\nJa ho sabeu. Per obrir el Festival, si us ve de gust, teniu a la vostra disposició aquesta triple convocatòria: artística, musical i gastronòmica.\nMés info sobre Vizcarra, aquí: http://www.vizcarra.info\nShirley Davis, la gran esperança de la música soul, a l'escenari de la "Nit Gran" del Festival\nAmb una carrera professional de més de dues dècades, desenvolupada fonamentalment al Regne Unit i Austràlia i que la portaria a col·laborar amb figuren tan conegudes com Wilson Pickett la fortuna no cridaria, però, a la porta de Shirley Davis fins fa poc més de tres anys.\nAquesta oportunitat arribaria durant un concert a Madrid de la desapareguda Sharon Jones. En acabar l'espectacle, Jones va demanar al públic que pugés a l'escenari, brindant a qui volgués l'oportunitat de cantar amb ella. Un repte que Davis va acceptar a la primera. Aquella improvisada actuació va impactar profundament als responsables del segell discogràfic Tucxone Records, que aquell dia eren entre el públic.\nEn aquell moment, segons sembla, no van ser capaços d'entrar en contacte amb aquella fera que havia sortit a l'escenari. No obstant això, no van parar fins a descobrir qui era i com podien entrar en contacte amb ella. Finalment, la van localitzar a Austràlia. Li van proposar tornar a Madrid per gravar un disc, acompanyada pels Silverbacks.\nOferta que, un cop més, Shirley va atrapar al vol. El 2016 apareixia -amb unes fabuloses crítiques que van arribar a situar-la com la nova gran promesa del Soul Europeu- "Black Rose". De forma automàtica, Shirley Davis & The Sirlverbacks es convertien en un dels noms més reclamats entre els organitzadors dels Festivals especialitzats en el seu gènere de tot el continent. Ara fa pocs mesos apareixia el segon disc del grup, "Wishes And Wants", treball que presentaran al XXVIII Festival de Blues de Cerdanyola.\nPosar etiquetes sempre és complicat. No ens atrevem aquí a pronosticar si -com molts ja fan- Shirley Davis té molts números per convertir-se en la pròxima Reina de la Música Soul. El que sí ens atrevim a dir és que si us perdeu l'oportunitat de veure-la, amb els vostres propis ulls, el proper 6 d'octubre, a l'escenari de la Nit Gran del Festival, possiblement us acabeu penedint d'haver deixat passar de llarg aquesta oportunitat.\nSusan Santos, una de les grans dames del blues espanyol, a Cerdanyola\nEn un cartell tan ple de figures interessants com el que aquest any ens brinda el Festival, sens dubte resulta difícil destacar uns artistes per sobre d'altres. No obstant això, amb tota seguretat per a molts dels fidels del Festival, una de les visites més esperades aquesta edició sigui la de Susan Santos.\nConsiderada per molta gent (amb permís de Big Mama Montse) com una de les grans dames del Blues Nacional, aquesta extremenya ja veterana als escenaris de tot el país, debutarà al Festival de Blues el 5 d'octubre. Serà una nit molt especial amb altres plats forts com el concert de Sol Lagarto, encara que d'això ja en parlarem en un altre moment.\nSegons es pot llegir a la seva web oficial la seva formació musical és eminentment autodidacta.\nDesprés de formar part d'algunes formacions a Extremadura s'estableix a Madrid al 2009. Serà a la capital on posi en marxa, amb el seu propi nom, una banda de power rock fortament marcada pel blues, encara que també per altres gèneres musicals d'arrel clarament nord-americana.\nFins al moment ha editat els següents discos:\n- "Take em Home", (Grasa Records, 2010)\n- "Shuffle Woman", (Peer Music, 2012)\n- "Electric Love" (Paella Records, 2014),\n- "Skin & Bones" (Paella Records, 2016).\nBona part d'aquest any el passarà de gira per escenaris de tot Europa, on fa ja temps que s'ha consolidat com una de les figures del panorama blues internacional que cal seguir de prop.\nMentre esperem el seu cinquè disc (que, si no estem equivocats, és a punt de sortir al mercat) els que encara no la coneguin faran bé en passar-se per l'escenari del Festival el divendres, 5 d'octubre. Entre altres coses, per comprovar quines de les guitarres que componen la seva àmplia col·lecció ha decidit portar-se, i si -com és habitual- es marca alguns temes amb el seu inseparable dobro.\n"Watermelon Slim", el bluesman superdotat\nSens dubte, Watermelon Slim pot ser una de les grans sorpreses d'aquest festival. Desconegut pel gran públic del nostre país és, però, una figura àmpliament reconeguda entre els aficionats al blues dels Estats Units. Com ho demostra el fet que, al llarg de diverses edicions dels Blues Music Awards (guardó que es lliura anualment als artistes més destacats d'aquest gènere) hagi aconseguit atresorar un total de 17 guardons. En dues de les edicions (les de 2007 i les de 2008) va aconseguir obtenir 6 en cadascuna d'elles. Això el situa a l'alçada d'algunes de les majors figures del gènere com B.B. King, Buddy Guy o Robert Cray, únics artistes que han aconseguit un nivell de reconeixement similar per part de la indústria.\nNascut a Boston, fill d'un advocat progressista que, ja als anys seixanta va formar part del moviment dels "Freedom Riders" (activistes que es desplaçaven fins als estats del Sud per promoure el registre als col·legis electorals dels votants afroamericans).\nFerit a Vietnam\nEll acabaria lluitant a la guerra del Vietnam. Allà, després de ser ferit, aprofitaria la seva estada a l'hospital per aprendre a tocar la guitarra slide.\nLa seva primera experiència com a músic professional es remunta a aquells anys i avui dia es considera com l'única cançó protesta contra la guerra del Vietnam gravada, durant la guerra, per un veterà que havia viscut el conflicte en primera persona. Va aparèixer al disc "Merry Airbrakes" (1973). L'experiència, però, no va anar més enllà. Durant les següents tres dècades, es guanyaria la vida amb oficis tan diversos com a conductor de camió, ascensorista, venedor, treballador en una empresa de pompes fúnebres o jardiner (etapa en què va perdre part d'un dels seus dits). La seva biografia es completa amb una breu etapa com a delinqüent. Disposa de la seva pròpia fitxa policial.\nTot això, sense oblidar la seva etapa com a conreador de melons (d'aquí li ve el seu nom artístic) i una intel·ligència privilegiada (és superdotat) que li va permetre cursar, al mateix temps, dues carreres universitàries, un màster, i ingressar en el MENSA (l'exclusiu col·lectiu internacional al qual només poden ingressar aquelles persones que han estat oficialment certificades com "superdotades").\nL'infart de 2002\nLa seva vida canviaria radicalment en 2002. Aquest any pateix un infart que gairebé el mata, li fa replantejar profundament la seva vida i decideix que la música ha de tornar a estar al centre de la mateixa. Des d'aquell moment, ha llançat més d'onze discos, amb el reconeixement del públic i de la crítica anteriorment esmentat. No obstant això -i com a mínim, segons informa la seva web oficial- segueix compaginant la seva carrera artística amb el seu treball com a camioner, imprescindible per mantenir econòmicament a la seva família.\nThe Howlin' Dogs, retorn a les arrels del blues, de la mà d'Alan Lomarx\nTot i que encara falta algunes setmanes perquè comenci el Festival Internacional de Blues de Cerdanyola, potser ha arribat ja el moment de començar a parlar de les bandes que visitaran els seus escenaris durant els propers mesos de setembre i octubre. I malgrat que el cartell que, un cop més, ha dissenyat la comissió organitzadora és de primer nivell, ens atreviriem a dir que, com ja va succeir l'any anterior, les bandes nacionals no seran, en absolut, inferiors en qualitat a les figures internacionals que, sovint, sembla que susciten un major interès.\nAl nostre país fa ja anys que es fa molta i bona música. Hi abunden les propostes originals, interessants i que, a més, poden permetre a moltes persones descobrir facetes de la història del blues que, fins ara, desconeixien. Com, sense anar més lluny, els Howlin' Dogs, un grup de Girona que basa gran part dels seu repertori en els mítics enregistraments del legendari Alan Lomax.\nAlan Lomax, l'arqueòleg del Blues\nSi no sabeu qui és Alan Lomax i no heu visitat l'enllaç que us hem adjuntat un parell de línies més amunt, aquí teniu les dades bàsiques de la seva biografia.\nLomax és considerat, per molts, com el "arqueòleg del blues". Durant molts anys, va recórrer el sud dels Estats Units i, més concretament, aquelles àrees en que considerava que podien amagar músics de talent als quals mai ningú havia gravat. Acompanyat per un rudimentari equip de so que traslladava al seu cotxe, anava allà on li deien que vivia algun desconegut bluesman que atresorava a la seva memòria velles cançons i (si se'ns permet caure en el tòpic) els gravava al porxo de la seva cabana, al "honky tonk" de torn, o allà on li indiquessin que havia d'anar.\nGràcies a aquestes exploracions musicals es van llançar a la fama noms com (agafin-se a la cadira, amics) Muddy Waters, Leadbelly o Woody Guthrie. No es va limitar només al Blues, ni tampoc als Estats Units. Les seves expedicions per deixar constància enregistrada del patrimoni musical mundial que, fins aquell moment, ningú havia gravat i que es podia perdre quan morissin les persones que coneixien aquelles cançons el van portar a altres països com Grècia o Espanya. Però nosaltres parlem de blues, i això són altres històries.\nDes de fa molts anys, la ingent quantitat d'enregistraments acumulada per Lomax durant les seves correries pel planeta forma part del patrimoni cultural que el Govern dels Estats Units protegeix -com el tresor que és- a la Biblioteca del Congrés. La bona notícia és que, convenientment digitalitzat i penjat a internet, es pot gaudir de forma totalment gratuïta, visitant aquest enllaç. També podeu buscar "Alan Lomax Archive" a Youtube.\nEls Howlin 'Dogs, bevent del llegat de Lomax\nEn aquest ingent llegat musical basen bona part del seu repertori els Howlin 'Dogs. Amb tres discos ja al mercat, a Cerdanyola presentaran el seu nou Long Play ("Howlin 'Dogs II"). Un disc en el qual, segons ells mateixos comenten, s'obren més a altres influències com Tom Waits o, fins i tot, a un cert so psicodèlic en alguns temes, encara que sense abandonar el tribut al blues més clàssic que va caracteritzar els seus primers treballs. Sens dubte, una proposta més que interessant. I un bon motiu per no deixar passar de llarg la seva visita a l'escenari principal del Festival, el proper 6 d'octubre.\nWatermelon Slim serà, sens dubte, una de les principals atraccions d'aquesta edició\nNoms com Sol Lagarto que tornen als escenaris, Watermelon Slim, Mike Vernon, Shirley Davis o The Soul Jacket, entre els artistes convidats.\nLes dones seran les encarregades de cloure aquesta edició marcada per una imatge gràfica amb una gran càrrega simbòlica.\nEl certamen arriba enguany al seu trentè aniversari recuperant la seva periodicitat anual.\nEs durà a terme entre el 28 de setembre i el 7 d’octubre durant deu dies.\nEl Festival Internacional Blues de Cerdanyola programarà una cinquantena de concerts, alguns dels quals ja s’han fet públics. La Comissió ciutadana formada per persones vinculades a la història del certamen i que se n’ocupa de la programació artística, ha donat a conèixer els primers noms, tot i que encara queda alguna sorpresa per confirmar i la programació dels bars i activitats complementàries que acabarà de configurar el mig centenar de concerts i activitats que conformaran el programa definitiu.\nLa vint-i-vuitena edició del Festival vindrà marcada per una programació totalment gratuïta i que aposta per dos grans eixos: un cartell absolutament divers dins del gènere que explora, al llarg dels diferents concerts, una àmplia varietat d’estils: Rhythm & Blues, Soul, Swing, Rock Sureny, etc. i que permetrà al públic descobrir diferents artistes, tal i com ja ha passat en edicions anteriors del certamen. Des de la Comissió aposten perquè el públic confiï en la programació i es deixi portar perquè descobrirà propostes molt diverses de molta qualitat que sonen absolutament diferents entre elles.\nMike Sánchez & Lluís Coloma inauguraran el Festival el dia 28 de setembre al Pati del Museu d’Art de Cerdanyola – Can Domènech i The Slingshots seran els responsables del concert que es farà el mateix dia a la Plaça de l’Abat Oliba. En el primer cas dos dels millors pianistes de Blues, Rock’n’Roll, Boogie Woogie i Rhythm & Blues pujaran junts a l’escenari per oferir un concert ple d’energia, força i ritme, amb dos pianos sobre l’escenari i una complicitat única entre aquests dos músics. Per la seva banda, The Slingshots són un dels referents de l’escena de Funk-Soul de Barcelona i presentaran a Cerdanyola el seu darrer disc Spread The Mud!.\nEl primer cap de setmana es tancarà diumenge amb blues ballable amb Swing Paradise i l’Associació Lindy Hoppers Cerdanyola a la plaça Abat Oliba.\nEl segon cap de setmana s’obrirà el divendres 5 d’octubre amb un concert al Parc del Turonet amb Sol Lagarto, Susan Santos i The Soul Jacket. Especial il·lusió fa el retorn de Sol Lagarto a Cerdanyola, fins i tot abans de tornar a trepitjar els escenaris de la capital catalana. Sol Lagarto va deixar els directes ara fa cinc anys i hi han tornat al passat Azkena Rock Festival de Vitòria. La guitarrista Susan Santos oferirà un concert que barreja rock, blues i altres músiques d’arrel americana tot plegat amb un enèrgic estil guitarrístic i una atractiva posada en escena. Els gallecs The Soul Jacket completaran el cartell de divendres amb la presentació del seu darrer disc, Volumen III, que s’aproxima al blues lisèrgic dels Fleetwook Mac de l’era de Peter Green, a la cadència i sentit de la melodia dels anys daurats del Laurel Canyon californià, als territoris dels pioners del Country Rock i a la melancolia mística però reconfortant de les Basement Tapes de Bob Dylan & The Band.\nEl panorama internacional esclatarà el dissabte 6 d’octubre al Parc del Turonet amb Howlin’Dogs, Mike Vernon & The Mighty Combo, Watermelon Slim i Shirley Davis & The Silverbacks. Els gironins Howlin’Dogs presentaran un repertori basat en els temes més populars de l’Amèrica del segle passat, però adaptats a un nou so que no deixa de banda les arrels del Blues. L’anglès Mike Vernon, fundador del segell discogràfic Blue Horizon –el número 1 d’Anglaterra del gènere- és, a més, un gran percussionista i un excel·lent cantant de Rhythm & Blues que s’ha envoltat dels millors músics d’aquest estil per formar The Mighty Combo: Kid Carlos (guitarra), Paul Trasker (saxo), Matt Little (teclats), Ian Jennings (contrabaix) i Mike Hellier (bateria).\nEl multipremiat i veterà Watermelon Slim arribarà al Festival Internacional Blues de Cerdanyola procedent dels Estats Units on ha tingut una vida d’allò més eclèctica combinant feines de conductor de camions, carretons, serrador (on va perdre parcialment un dit), agent de cobraments, funcionari de funerals i fins hi tot delinqüent de baix nivell després de ser veterà de Vietnam. Va ser la seva feina de cultivador de síndries la que li va donar el seu nom artístic. Un cop centrat, va acabar dues llicenciatures, un màster, va fundar una família, es va dedicar a l’art i es va afegir a Mensa, una associació de persones d’altes capacitats o alt quocient intel·lectual. L’any 2002 un atac de cor gairebé el mata i això li va donar una nova perspectiva de la vida i de la música: “tot el que faig ara té molt més plaer per mi”, assegura. En el terreny musical ofereix un blues personal extremadament agut, amb coll d’ampolla sobre la seva guitarra elèctrica i un agut a la seva veu només comparable amb els grans del gènere, que el converteixen en un dels intèrprets de blues més emocionant i autèntic.\nLes dones ocuparan l’escenari del Parc del Turonet el dia 7 d’octubre al concert matinal. Les argentines Miau Trío, Johnny Big Stone & The Blues Workers amb Sweet Marta i Wax & Boogie posaran la cirereta al Festival del trentè aniversari que ja compta amb un cartell amb una dona instrumentista de protagonista, obra d’Olga Molina.\nUna programació ciutadana\nLa programació del Festival Internacional Blues de Cerdanyola es construeix de manera col·laborativa. Des de fa tres edicions, una comissió ciutadana formada per persones que han estat vinculades de diferents maneres al Festival durant les tres dècades de vida del certamen en formen part, juntament amb tècnics del Servei de Cultura de l’Ajuntament de Cerdanyola, organitzador del Festival.\nEnguany l’Ajuntament de Cerdanyola ha anunciat el retorn a la periodicitat anual del Festival quelcom que la Comissió ha rebut amb entusiasme ja que permet fidelitzar el públic, crear complicitats amb el sector privat i millorar la continuïtat de la programació.\n10 dies de blues pel trentè aniversari\nEntre el 28 de setembre i el 7 d’octubre Cerdanyola esdevindrà la capital del Blues amb el Festival Internacional Blues de Cerdanyola que enguany celebrarà el seu trentè aniversari i la seva vint-i-vuitena edició (el festival s’havia convertit en bianual l’any 2012). Carrers, places i locals de la ciutat acolliran una àmplia programació amb mig centenar de concerts.\nPer la seva banda, la regidora de Cultura de l’Ajuntament de Cerdanyola del Vallès, Elvi Vila, explica que entre les tres propostes de cartell que es van presentar, es va optar per aquesta perquè era una artista femenina amb vincles amb la ciutat. Vila també remarca les múltiples interpretacions del cartell i destaca l’actitud “desafiant de la protagonista que en el moment actual és tota una reivindicació”.\nOlga Molina estudia restauració de pintura on aprèn tècniques pictòriques i es familiaritza amb l’estil dels pintors clàssics. Poc després comença una etapa on els quadres realistes en són els protagonistes, però té la necessitat de trobar un llenguatge propi més lliure que desenvolupa després de cursar un postgrau d’il·lustració creativa. Com a il·lustradora treballa l’aquarel·la amb un estil més desenfadat, lliure de proporcions i perspectives, i amb dibuixos que van més enllà de l’estricta funció decorativa. L’any 2015 la plataforma WeTransfer s’ofereix a promocionar el seu treball i això li permet fer el salt i treballar en alguns projectes internacionals.\nEl Festival tanca amb récord de públic i treballant perquè la cita torni a ser anual\nÉxit de públic i satisfacció des de l’organització. Aquest és el balanç de la 27 edició del festival Internacional Blues de Cerdanyola. Des de la regidoria de Cultura de l’Ajuntament de Cerdanyola també es va anunciar el compromís per treballar perquè el festival torni a celebrar-se de manera anual, tal com va ser fins a l'any 2013. En els 10 dies que ha durat el festival, han assistit fins a 18.000 persones pels 60 concerts i activitats que s'havien programat. Aquesta xifra representa un augment del voltant de 3.000 persones respecte a l'assistència de públic en l'edició del 2015 i ha convertit la 27a edició en una de les més multitudinàries al llarg dels 29 anys d'història del Festival.\nEn l'edició d'enguany s'estrenaven noves localitzacions com a escenaris de la programació que han estat rebuts amb bona acceptació per part del públic i han contribuït a omplir de música i cultura blues tots els racons de la ciutat, un dels objectius que s'havien marcat des de l'organització.\nEscalfant motors de l'edició 2017 del Festival Internacional de Blues de Cerdanyola\nEn 8 dies comença el Festival Internacional de Cerdanyola. Ja està tot preparat y avui mateix es presenta als mitjans en roda de premsa al “FNAC Arenas”. Enguany oferim als amants del blues més de 40 concerts, 22 escenaris i 10 activitats paral·leles entre infantils, tallers, teatre, etc... 10 dies de blues “on fire”.\nEl Festival de Blues de Cerdanyola: expresió cultural, creativa i emocional\nAl llarg de tots aquests anys, el Festival Internacional de Blues de Cerdanyola ha volgut donar a conèixer no només la música, sinó la cultura que hi ha darrere del blues: com a expressió cultural, creativa i emocional.\nEl Festival Internacional de Blues de Cerdanyola del Vallès va tenir la seva primera edició el 1988. Amb una idea originària que va sorgir a Cerdanyola Radio després d'organitzar un agran concert per celebrar el 5è aniversari de l'emissora municipal. Va ser en aquell moment quan es va decidir organitzar un festival de blues, per diferenciar Cerdanyola de la resta de festivals del territori.\nAquest any se celebra la 27 edició (29 anys) d'un festival que aposta per les primeres figures a nivell nacional i internacional, al mateix temps que fa una aposta decidida per la diversificació d'espais a la ciutat, com al MAC i el Ateneu de Cerdanyola, o amb els concerts a l'aire lliure a la plaça Abat Oliba i el Parc del Turonet.\nAra l'organització del Festival va a càrrec del Ajuntament de Cerdanyola del Vallès i de la Comissió del Blues, participada per veïns i veïnes especialistes en la música 'negra'.\nEl Festival es fa gran i més que se'n farà amb l'ajuda de tots.\nTorna el Festival Internacional de Blues de Cerdanyola amb més força que mai\nAmb una programació organitzada conjuntament per l'Ajuntament de Cerdanyola i la Comissió de Blues de Cerdanyola, que ha comptat amb la col·laboració de la Diputació de Barcelona, i la Generalitat de Catalunya, el festival celebra la 27a edició d'un certamen que ha convidat a primeres figures a nivell nacional i internacional. Les dates de l'edició de 2017 són del 29 de setembre al 8 d'octubre.\nPer accedir al clípping complet de l'endició de 2015, cliqueu aquest link\nCerdanyola tornarà aquest 2017 a vibrar al ritme del blues\nJa el tenim aquí. Una nova edició del clàssic de la temporada bluesera internacional. El 27è Festival de Blues de Cerdanyola obre les portes del 29 de setembre al 8 d'octubre. Us anirem informant de totes les novetats.\nRamon Ruipérez, autor del cartell del Festival de Blues 2015\nDel 9 al 18 de octubre: Comença una nova edició del Festival de Blues de Cerdanyola 2015


El moderat Martínez Arrieta serà el president del tribunal del judici del procés - Empordà\nÉs el magistrat de més antiguitat a la Sala Penal i substituirà Manuel Marchena\nEl moderat Andrés Martínez Arrieta serà el nou president del tribunal del judici del procés en substitució de Manuel Marchena. És el magistrat més antic de la Sala Penal del Tribunal Suprem i, tal com recull la llei, haurà de ser el relleu de Marchena com a president del tribunal.\nÉs una de les conseqüències del pacte PP-PSOE per situar Manuel Marchena com a president del Consell General del Poder Judicial (CGPJ) en substitució de Carlos Lesmes, que esgota mandat al desembre. Marchena és actualment president de la Sala Penal i també del tribunal que jutjarà Oriol Junqueras i els 17 encausats. A més, havia de ser ponent de la sentència.\nFonts jurídiques confirmen que Arrieta el substituirà com a president del tribunal però que encara no es decideix qui serà el ponent de la sentència. Per cobrir la vacant com a president de la Sala Penal caldrà que s'obri un concurs.


El Claustre del Monestir ofereix un ambient idoni per acostar-nos a la màgia de l’època medieval i la seva literatura. En aquesta ocasió proposem la faula més emblemàtica de Ramon Llull, El llibre de les bèsties, acompanyat de dos recursos ben suggerents: el conte i la música. La veu d’Elisabeth Ulibarri ens parlarà d’animals de faula, com aquells que esculpí Arnau Cadell a tombant del segle XII. I la guitarra de Paco Peñaranda, amb reminiscències de música medieval, acabarà de completar una experiència única en un context perfecte per a l’ocasió.\nÀrees de coneixement principal: Ciències socials Literatura\nPreu: 232.61 € (60 alumnes màxim)


Explicar-ho tot, no cal\n"Orgullosos del que vam ser capaços de fer entre tots, des de l'alegria de la nostra victòria nacional, democràtica i popular, sóc del parer que vam explicar massa coses i en continuem explicant encara més"\nper Josep-Lluís Carod-Rovira 27 d’octubre de 2018 17:39\nEl 1978 va aparèixer, a Reus, el setmanari MESTRAL, el primer en català al Camp de Tarragona, des d'abans del franquisme. Jo hi feia la correcció lingüística, alguns reportatges històrics signats amb pseudònim per evitar represàlies -que malgrat tot van arribar-, i l'entrevista de la setmana, una conversa llarga amb algun personatge destacat del Camp, generalment noms que venien de la clandestinitat política, cultural i social. Un dia, tot parlant amb Gabriel Xammar, històric del FNC i nom imprescindible en les diferents iniciatives que es produïen a Tarragona, en l'àmbit nacional, l'entrevistat m'explicà que, durant anys, els més durs de la dictadura, algunes publicacions independentistes i antifranquistes s'imprimien a la capital tarragonina. I em comentà com ell, acompanyat de la muller i la filla llavors petita -per no despertar sospites-, s'encarregava de traginar amb tota regularitat un parell de grans maletes fins a Barcelona, plenes de publicacions clandestines i allà eren intercanviades per unes altres d'idèntiques, però buides, per un receptor anònim a l'estació de França. I, en un moment de confiança, va confessar-me el nom concret de la impremta i l'adreça exacta on es duia a terme una activitat tan arriscada com aquesta. Es tractava d'un establiment comercial que, aleshores, continuava funcionant.\nLa casualitat va fer que, pocs dies després, topés amb l'impressor en qüestió en plena Rambla Nova de Tarragona. Estava molt enfadat per haver publicat aquella dada, només una referència d'un parell de línies, dintre d'una entrevista llarga d'unes quantes pàgines. L'enuig no li venia per haver desvelat un secret algú que no fos ell, el protagonista de l'acció, sinó que estava del tot preocupat pel que pogués passar en el futur, a partir d'aquella informació. Va amollar-me, convençut i amb determinació: "Mentre encara siguem a Espanya, hi ha coses que no ens podem permetre". Vaig intentar calmar-lo, tot adduint que no patís perquè, amb la llei d'amnistia ja aprovada, el delicte de propaganda subversiva havia prescrit i, per tant, no podria tenir cap conseqüència penal ni d'altre tipus "No, no, si no és el passat que m'amoïna. Em preocupa el futur! Pensa que, si les coses van mal dades i cal tornar a l'acció clandestina, a la resistència, la meva impremta ja està cremada públicament i no hi podrem tornar a fer res. Volent informar, heu fet, involuntàriament, una putada a la causa i heu posat en perill un possible instrument de futur".\nMai no m'hauria esperat una resposta com aquella. Acabàvem de començar a tastar llibertat, feia just tres anys que el dictador era mort i ja ens semblava, ingènuament, que ho podíem comentar tot i entrar a explicar certes coses en detall. Aquell impressor vorejava la vuitantena i es mantenia, tenaçment, compromès amb la causa de Catalunya i la llibertat. I era un home previsor que no hauria dubtat, ni un instant, a tornar a fer el que havia fet durant anys per a defensar-les. És recordant aquell episodi que, des de l'endemà mateix del primer d'octubre, he tingut una sensació similar a la que va tenir aquell patriota. Orgullosos del que vam ser capaços de fer entre tots, des de l'alegria de la nostra victòria nacional, democràtica i popular, sóc del parer que vam explicar massa coses i en continuem explicant encara més. A través d'entrevistes, reportatges televisius i llibres sencers, hem donat detalls de noms, llocs, adreces, camins, sistemes de transport, magatzems, impremtes, indrets on amagar urnes i paperetes, empesos per la joia d'una victòria col·lectiva que sembla que ens obligui a informar de tot amb precisió mil·limètrica. És una reacció humanament comprensible, però no em puc estar de recordar aquella frase del vell impressor: "Mentre encara siguem a Espanya, hi ha coses que no ens podem permetre". Hem desvelat massa secrets i descobert massa amagatalls que, difícilment, podran ser utilitzats de nou si és que, malauradament, cal tornar-hi en el futur. Seran, per tant, estratagemes, trucs i argúcies del tot cremades, perquè els hem fets públics, amb pèls i senyals. I els serveis d'intel·ligència -i cadascun dels contraris a la nostra causa- també saben llegir...


L’automòbil, el sector valencià més castigat per la caiguda de les exportacions - À Punt\nOperaris en la cadena de muntatge de la factoria Ford d'Almussafes en una imatge d'arxiu\n30 de març 2020 - 17:52\nEl sector de l'automòbil serà el més afectat a la Comunitat Valenciana per la caiguda de les exportacions a conseqüència de la crisi sanitària, tant per la paralització de la demanda com pel tancament de les fàbriques. Per la seua banda, l'agroalimentari, que és un sector essencial, registrarà una afectació menor en les vendes a l'exterior, segons un informe de la Cambra de Comerç de València.\nAquests són dos dels principals sectors exportadors de la Comunitat Valenciana. L’automòbil és el responsable del 37% de les vendes a l’estranger, i l’agroalimentació del 21%.\nL’estudi pronostica que les exportacions de la Comunitat Valenciana experimentaran entre març i maig "una significativa caiguda" si es pren com a referència la Xina, que durant els mesos de gener i febrer va reduir les exportacions un 16% pel tancament de les fàbriques i dels ports, principalment.\nEntre els sectors més perjudicats hi ha el dels productes semimanufacturats i el de les matèries primeres (10% de les exportacions), per la combinació de dos factors negatius: la recuperació de l'activitat productiva a la Xina i la caiguda de l'activitat productiva a Espanya, pel cessament de l’activitat no essencial.\nTambé patiran les indústries tradicionals valencianes (confecció, calçat, moble i joguets) per la caiguda de la demanda externa, sobretot en els mercats europeus i, a mitjà termini, en el nord-americà. Els experts confien que mercats en creixement com el nord d'Àfrica (Egipte i el Marroc), i els països de l'Orient Mitjà compensen part del descens dels mercats més tradicionals.\nOportunitat per a la indústria química\nPer contra, la indústria química (6% de les exportacions) en pot eixir beneficiada en aquesta primera meitat de l'any per la major demanda a nivell internacional de productes químics i farmacèutics a causa de l'expansió del coronavirus. Tampoc s’espera un descens considerable en el sector de la maquinària i dels béns d'equip (15% de les exportacions valencianes).\nA l’espera de veure l’afectació real de la Covid-19 en els diferents països, els experts responsables de l’informe confien que les mesures de prevenció siguen menys restrictives a la UE que les que s’han hagut d’adoptar a Espanya i a Itàlia, la qual cosa permetria garantir un alt percentatge del cicle habitual de comerç cap a Europa, la destinació del 48% de les exportacions.\nL’informe preveu la recuperació gradual de les exportacions cap a la Xina per al segon trimestre de l'any, així com el manteniment de les vendes a Turquia, ara un proveïdor alternatiu, i la incorporació de mercats emergents.


Manresa se suma tímidament a cantar «Corren» des dels balcons - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nManresa se suma tímidament a cantar «Corren» des dels balcons\nEls promotors creuen que tot i la resposta "desigual" aquest "primer intent ha estat prou bé" i valoraran la continuïtat\npau brunet s.p. | manresa 01.04.2020 | 12:48\nLa ciutat ha cantat la cançó «Corren» del grup manresà Gossos\nManresa se suma tímidament a cantar «Corren» des dels balcons Regió7\n«Corren, corren pels carrers, corren; paraules que no s'esborren, imatges que no se'n van». El silenci que predomina als carrers de Manresa des que va començar el confinament ha quedat trencat en algunes parts de la ciutat aquest dimecres, a les 12.27 h en punt, per la cançó que la banda manresana Gossos va fer famosa l'any 2007. Seguint la crida feta per 62 entitats sota el nom "Manresa és un clam", alguns manresans i manresanes han tret els seus aparells de ràdio a les seves finestres i balcons per participar en una cantada conjunta de «Corren». El seguiment, però, no ha estat igual a tot arreu; mentre en alguns carrers la música sonava fort i la gent cantava mentre saludava els veïns, en d'altres eren poques les persones que s'han afegit a una iniciativa que ara continua a les xarxes: #manresaésunclam\nMalgrat tot, però, i com valora Joan Morros, responsable d'El Galliner, iniciadors de la proposta, com a «primer intent ha estat prou bé tot i el seguiment desigual. Hem anat parlant amb les entitats i majoritàriament s'esperava més gent als balcons però la veritat és que era una incògnita saber què passaria». Això sí, remarca, «l'acció ens deixa alguns moments emotius, com els aplaudiments finals i imatges per al record», com la cantada al Convent de Santa Clara. El temps tampoc no ha acompanyat gaire en un migdia fred quan el calendari marca primavera. Però sort que la proposta era al migdia perquè la pluja ha acompanyat la tarda. Ara, explica Morros, toca valorar si el primer "Manresa serà un clam" tindrà continuïtat tot i no tenir una resposta homogènia i, si és així, una de les fórmules podria ser "proposar diferents cançons per triar-ne una" preferiblement de cantants o grups bagencs i decidir el termini: la setmana que ve, d'aquí a 15 dies... "Ens queda per endavant molt confinament i continuarem rumiant iniciatives per anar fent".\nLa consigna d'aquest matí era sintonitzar una de les cinc emissores de ràdio vinculades a Ràdio Manresa i a falta de 3 minuts per 2/4 d'1, la veu del periodista Edu Font, llegint un text escrit per Àngels Fusté, d'El Galliner, ha servit de tret de sortida per a la cançó. I tants carrers, tants barrets. Al carrer la Sèquia, a la part més propera al Passeig, han fet bé els deures i una trentena de veïns i veïnes de banda i banda han sortit als balcons i finestres per escoltar i cantar "Corren" de Gossos. Amb retard, això sí, amb algun problema de sintonització amb l'emissora a l'inici -l'escrit d'homenatge als treballadors essencials no s'ha escoltat- però amb ganes de compartir de balcó a balcó cinc minuts de música que han acabat amb un llarg i sorollós aplaudiment. A l'altre extrem, per exemple, al carrer Sant Fruitós, la música amb el volum ben apujat s'escapava d'un dels domicilis mentre únicament un parell de persones sortien als balcons a mirar. Un cotxe ha fet sonar el clàxon i s'ha sentit un crit animant la gent, que no ha reeixit. A una part del sector Bases de Manresa, massa trànsit (sí, fins i tot ara) que impedien escoltar bé la música. La iniciativa proposada aquest matí per una seixantena d'entitats de la ciutat ha tret el cap per la finestra més que sortir desacomplexadament al balcó.\nMés. A la carretera Santpedor, tocant a Bonavista, per exemple, hi havia quatre balcons ocupats d'un dels bloc de pisos. En un, una mare amb els seus dos fills cantaven a cor què vols ajudats per la lletra de la cançó. A la cantonada amb Sant Antoni Maria Claret, una dona saludava la iniciativa amb el volum ben apujat mentre cantava i tenia com a públic dues dones d'edat avançada del bloc del davant que s'ho miraven.\nA la zona del carrer Llibertat cantonada amb les Bases de Manresa, s'escoltava perfectament la música i tres persones han sortit al balcó desconeixent què passava. Tres persones més s'ho miraven per acabar la cançó amb aplaudiments. Al carrer Menorca, dues famílies als balcons i finestres i una senyora d'edat avançada i lliurada a la causa amb una ràdio enfocada al carrer. Al carrer Indústria, una ràdio amb volum apujat i veïns de cinc pisos aplaudint\nEls membres de Gossos també canten\nConfinats als balcons o finestres de casa seva, els quatre membres manresans del grup Gossos també s'han sumat a la iniciativa. Natxo Tarrés ho ha fet acompanyat de la família des del seu balcó del carrer Betlem i Juanjo Muñoz, amb la seva guitarra, ha participat des del carrer Casanova. Oriol Farré també ha cantat amb la guitarra des de la finestra de casa seva, que dona al Centre Cívic Selves i Carner: "com a primer intent jo penso que ha estat bé. M'hagués sorprès molt que fos massiu. Però és una molt bona iniciativa". Mitja hora abans ja havia començat a posar música i se saludava amb els veïns i quan ha arribat les 12.27 h les filles l'avisaven que a l'altra banda del pis, al carrer Tres Roures, "hi havia gent a tots els balcons". La seva intervenció acabava amb plaudiments mutus d'ell als veïns i a l'inversa. El seu germà, Roger Farré, ha sortit al balcó del seu pis, al Guimerà, també amb la guitarra, mentre alguns veïns el gravaven des del bloc de davant. Molt cantada, el músic no ha dubtar a animar els veïns amb un "vinga tots" en la tornada i en la coreografia de braços, que ha trobat un ampli suport.Al final, un calurós i llarg aplaudiment.\nRoger Farré dels Gossos s'ha animat amb la guitarra a cantar el tema des del seu balcó:\nOriol Farré tampoc s'ha volgut perdre la cantada i des del seu balcó ha estat animant el veïnat i tocant la guitarra:\nSeguint el recorregut per la ciutat, sonava fort «Corren» al carrer Oms i de Prat, amb una quinzena de veïns al tram de la cruïlla amb Sant Maurici. Amb tot, si bé a molts llocs els manresans i manresanes no han cantat una lletra força complicada, sí que en acabar s'ha pogut escoltar un aplaudiment fort i llarg.\nEn aquest llistat, com a entitat 62, s'ha de sumar L'Institut Lacetània, que s'hi va afegit anit.\nNatxo Tarrés canta «Corren» sobre el local on va prendre forma. Cultures\nManresa és un clam


Rosa Maria Perelló, primera presidenta de la Diputació de Lleida | Pallars Digital\nRosa Maria Perelló, primera presidenta de la Diputació de Lleida\nDavid Bonvehí demana públicament la dimissió de Reñé com a president del PDECat a la demarcació\nper Àlvar Llobet , Lleida, 18 d'octubre de 2018 a les 11:07 |\nRosa Maria Perelló, nova presidenta de la Diputació | Àlvar Llobet\nL’alcaldessa de Tàrrega, Rosa Maria Perelló, ha estat escollida aquest dijous com a nova presidenta de la Diputació de Lleida. Els 12 diputats del PDECat, inclòs Joan Reñé, han votat la nova líder de l’organisme provincial, que ha estat investida en segona votació després de no aconseguir la majoria en el primer torn. Perelló ha acceptat el càrrec “per imperatiu legal i amb absoluta fidelitat al territori i al país”.\n🔴 Rosa @PerelloEscoda, nova presidenta de la @DiputacioLleida, ha promès absoluta fidelitat al territori i al país.\n☝🏼 És la primera dona a accedir a aquest càrrec en tota la història d’aquesta institució#PleDiputacióLleida pic.twitter.com/iWhN28DLDZ\n— PDECATDipLleida (@PDECATDipLleida) October 18, 2018\nL’investidura de Perelló ha vingut després de la renúncia de Joan Reñe com a president de la Diputació de Lleida, que s'ha fet oficial a les 9h en un ple extraordinari que tot just ha durat uns quatre minuts i escaig. En l'escrit de renúncia que ha estat llegit pel secretari de la corporació, Reñé ha justificat la seva dimissió per "motius personals".\nUna vegada finalitzada la sessió, l’aleshores encara presidenta en funcions, Rosa Maria Perelló, ha anunciat una nova sessió extraordinària per a les 10h per tal de votar la seva presidència. Al Ple de renúncia no hi ha assistit Joan Reñé, que sí que ha acudit al ple d’investidura, ja que conserva la seva acta de diputat.\nAmbdós plens han comptat amb l'absència del diputat de la CUP, Joel Jové, que va deixar l'acta de diputat i la formació està pendent de fer entrar el seu substitut, i també el diputat d'Unitat d'Aran, Paco Boya, que està de viatge a l'estranger.\nJoan Reñé durant el ple d'investidura de la nova presidenta. Foto: Àlvar Llobet\nEls grups a l'oposició critiquen les formes del PDECat a l'hora de formalitzar la renúncia de Reñé i la posterior investidura de Rosa Maria Perelló, ja que no hi ha la totalitat de diputats del Ple. En aquest sentit, veuen antidemocràtic el comportament de la formació i denuncien greus irregularitats i manca de transparència.\nBonvehí demana a Reñé que deixi la presidència del partit a Lleida\nEn paral·lel a les sessions plenàries, el president del PDECat, David Bonvehí, ha reclamat públicament la marxa de Joan Reñé com a president del partit a la demarcació de Lleida. Bonvehí ha afegit que confia que Reñé presenti la seva renúncia en les properes hores.\nRosa Maria Perelló podria presidir la Diputació de Lleida\nDetingut el president de la Diputació de Lleida en una operació contra la corrupció de CDC\nPolítica, ple, Rosa Maria Perelló, Diputació de Lleida, PDECat


L'Opentach Pla queda fora de competició fins el febrer 2014\nL’Opentach Pla queda fora de competició fins el mes de febrer\nRedacció Esports | 24/08/2013 | Seccions: Al Dia, Esports\nEl culebró que no atura\nJosé Castro i Fran García durant la roda de premsa d’ahir\nTant l’equip marratxiner, com el Giwine Andratx, es quedaran fora de competició fins el febrer del proper any, com a conseqüència d’haver-se confirmat el pitjor dels escenaris possibles (i a la vegada el més previsible, a la vista de com han anat succeint les coses).\nDespús-ahir la Federació Espanyola de Bàsquet va enviar una carta, signada pel seu secretari general, en la que ratificava que els dos clubs mallorquins estan exclosos del grup E-A de la conferència EBA, format per 10 equips valencians i murcians, d’acord amb el que havia decidit l’Assemblea General de la FEB, del 8 de juny passat. En la mateixa carta es passava la pilota a la federació balear, explicant que els dos equips queden inscrits a un grup E-B i que la federació balear ha d’organitzar una competició per a ells.\nRoda de premsa dels dos clubs mallorquins\nAhir va tenir lloc al Port d’Andratx una roda de premsa en la que Fran García, president del Bàsquet Pla, i José Castro, director esportiu del Giwine Andratx, varen explicar alguns aspectes d’aquest affaire i exposar les seves postures.\nEls dos directius varen descarregar tota la culpa damunt el president de la Federació Balear, Jaume Estarellas, ja que, segons han pogut saber, a l’assemblea de la FEB del 8 de juny, no es va manifestar en contra de que els equips mallorquins EBA quedassin exclosos tant del grup català, com del valencià-murcià. D’aquesta manera l’assemblea va acordar que els balears organitzassin un grup o subgrup propi “E-B” dins la conferència EBA i una competició separada de la resta de grups d’aquesta conferència. Davant la impossibilitat de fer una competició de just dos equips, el president de la FBIB els hi va proposar d’organitzar una Copa Mallorca, amb participació dels dos equips EBA i dels mallorquins de la primera regional, per tal que tant Opentach, com Giwine, poguessin arribar a la fase de classificació del mes de febrer amb més ritme de competició i poder afrontar aquesta fase, a disputar contra els quatre millors classificats del grup “E-A”. La resposta dels dos equips mallorquins ha estat negativa, ja que ells consideren que si són equips EBA, lògicament la seva competició és la EBA i una altra.\nSol·licitud de dimissió per el president de la federació balear\nEls dos dirigents del Pla i de l’Andratx es mostraren molt disgustats i decebuts amb l’actuació d’Estarellas, al que culpabilitzen de la situació creada i per tal motiu entenen que no pot continuar com a màxim representant del bàsquet balear.\nA continuació podeu veure un vídeo que recull algunes de les declaracions de Fran García a la roda de premsa d’ahir. Al nostre canal de Youtube podeu veure’n un altre semblant amb declaracions de José Castro. Demanam que disculpeu el baix volum del só.\nNovament s’ajorna la decisió per a l’Opentach Pla de Bàsquet\nDotze hores de bàsquet i Festes d’Es Pla de na…


10. Qui van ser els dotze apòstols? - Opus Dei\n10. Qui van ser els dotze apòstols?\nÉs molt significatiu que el nombre dels escollits sigui dotze. Aquest nombre remet a les dotze tribus d'Israel, i no a altres nombres comuns del temps. Els membres del Sanedrí eren 71, els membres del consell de Qumran 15 o 16, i els membres adults necessaris per al culte a la sinagoga, 10.\nImatge del Sant Sopar a Santa Maria de Ripoll\nUna dels dades més segures de la vida de Jesús és que va constituir un grup de dotze deixebles als quals va denominar els “dotze apòstols”. Aquest grup estava format per homes que Jesús va cridar personalment, que l’acompanyen en la missió d'instaurar el Regne de Déu, i que són testimonis de les seves paraules, de les seves obres i de la seva resurrecció.\nEl grup dels dotze apareix als escrits del Nou Testament com un grup estable o fix. Els seus noms són “Simó, a qual donà el nom de Pere; Jaume, el fill de Zebedeu, i Joan, el germà de Jaume, els quals anomenà Boanergues, és a dir, fills del tro; Andreu, Felip, Bartomeu, Mateu, Tomàs, Jaume, el fill d’Alfeu, Tadeu, Simó, el Cananeu; i Judes Iscariot, que el va trair” (Mc 3, 16-19). A les llistes que apareixen als altres evangelis i als Fets dels Apòstols, tot just hi ha petites variacions. A Tadeu se li diu Judes, però no és significatiu, ja què hi ha algunes persones que es diuen de la mateixa manera –Simó, Jaume– i que es distingeixen pel patronímic o per un segon nom. Es tracta, així doncs, de Judes Tadeu. És significatiu que al llibre dels Fets no es parli de la tasca evangelitzadora de molts d'ells: senyal que es van dispersar molt d’hora i que, malgrat això, la tradició dels noms dels qui eren els Apòstols estava molt fermament assentada.\nSant Marc (3,13-15) diu que Jesús: “després pujà a la muntanya, va cridar els qui va voler, i anaren cap a ell. I en va designar dotze perquè estiguessin amb ell i per enviar-los a predicar amb poder d’expulsar els dimonis”. Assenyala d'aquesta manera la iniciativa de Jesús i la funció del grup dels dotze: estar amb ell i ser enviats a predicar amb la mateixa potestat que té Jesús. Els altres evangelistes –sant Mateu (10,1) i sant Lluc (6,12-13)– s'expressen de manera semblant. Al llarg de l'evangeli es percep com acompanyen Jesús, participen de la seva missió i reben un ensenyament particular. Els evangelistes no amaguen que moltes vegades no entenen les paraules del Senyor i que el van abandonar en el moment de la prova. Però recalquen també la confiança renovada que els atorga Jesucrist.\nÉs molt significatiu que el nombre dels escollits sigui dotze. Aquest nombre remet a les dotze tribus d'Israel (cfr Mt 19,28; Lc 22,30; etc.), i no a altres nombres comuns del temps –els membres del Sanedrí eren 71, els membres del consell de Qumran 15 o 16, i els membres adults necessaris per al culte en la sinagoga, 10–, pel que sembla clar que s'assenyala d'aquesta manera que Jesús no vol restaurar el Regne d'Israel (Ac 1,6) –sobre la base de la terra, el culte i el poble– sinó instaurar el Regne de Déu sobre la terra. A això apunta també el fet que, abans de la vinguda de l'Esperit Sant a la Pentecosta, Maties ocupi el lloc que Judes Iscariot i completi el nombre dels dotze (Ac 1,26).\nBibliografia: J. Gnilka, Jesús de Nazaret , Herder, Barcelona 1993; A. Puig, Jesús. Una biografía , Destino, Barcelona 2005; G. Segalla, Panoramas del Nuevo Testamento , Verbo Divino, Estella 2004.\nPrinted | document generat automàticament des de https://opusdei.org/ca-es/article/10-qui-van-ser-els-dotze-apostols/ (21/10/2021)\nAudiència. Benet XVI parla dels Apòstols\nVídeo de sant Josepmaria: "Jesús i els seus deixebles"


Enxampen tres lladres robant en un parquing després de seguir-los Enxampen tres lladres robant en un parquing després de seguir-los – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nEnxampen tres lladres robant en un parquing després de seguir-los\nEls Mossos van veure que tenien actitud sospitosa i en van fer un seguiment\nACN 05/05/2021 6:42 pm\nTres persones han estat detingudes aquest dimecres com a presumptes autors de robatoris a diversos vehicles en un pàrquing privat, segons han informat els Mossos d’Esquadra. Els fets han tingut lloc cap a les 15 hores a l’avinguda de Roma. Uns agents han observat que els tres individus mantenien una actitud sospitosa i els han fet un seguiment discret fins que han vist com entraven a l’aparcament.\nD’aquesta manera han estat testimonis del presumpte delicte i els han detingut in fraganti. Quan els han retingut duien una bossa plena d’objectes sostrets de diferents vehicles, segons la policia catalana. Els tres detinguts acumulen 48 antecedents. Dos d’ells tenien ordres de detenció vigents, segons han detallat els Mossos a través de Twitter.\nDetenim tres homes que van entrar a un pàrquing privat a l'Eixample (BCN), i van sortir amb una bossa plena d'objectes sostrets de diferents vehicles. Tots tres acumulen 48 antecedents i dos d'ells tenien ordres de detenció vigents pic.twitter.com/1a2vzqC1T2


Josep Maria Terricabras, filòsof “La majoria de les pors avui són fabricades” | Anna Forés Miravalles\nJosep Maria Terricabras, filòsof “La majoria de les pors avui són fabricades”\nUna por difusa però altament tensionant recorre Europa. Pels atacs jihadistes, sobretot, però també per la crisi dels refugiats, per la pèrdua del benestar de les classes mitjanes, per l’auge del populisme de dreta i esquerra i de les expressions xenòfobes… vivim immersos en un moment especialment complicat per la trajectòria de la Unió Europea, a la qual l’abandó del club comunitari per part del Regne Unit contribueix també.\nDe tot això en parla el número de Valors d’octubre amb Josep Maria Terricabras, filòsof i actual diputat al Parlament Europeu. “La majoria de pors són fabricades”, alerta Terricabras, en una visió crítica del que està succeint però alhora esperançada.\nEl 2014 Josep Maria Terricabras va canviar la seva vida centrada en la filosofia –catedràtic a la Universitat de Girona i director de la Càtedra Ferrater Mora de Pensament Contemporani– per dedicar-se a la política. Des d’aleshores viu entre Girona, Barcelona i Brussel·les. En un dels seus viatges a la capital catalana, mentre les pàgines dels diaris tornen a anar plenes d’imatges de refugiats i notícies relacionades amb terrorisme islàmic, conversem amb ell sobre la por a Europa.\nSi tenim en compte el context actual, podem qualificar la societat de poruga?\nEn primer lloc hauríem de distingir entre la causa de la por i l’objecte de la por. Ho dic perquè hi poden haver coses que ens facin por, però també objectes cap els quals dirigim la nostra por; per tant, la por, en molts casos és produïda.\nPosi un exemple…\nPer què, generalment, si ens trobem un negre pel carrer ens fa més por que un blanc? Igual passa amb un pobre, amb un noi que porta pírcings… Doncs perquè ens ho han ensenyat així! Són objectes vers els quals suposadament hem de dirigir la nostra por, encara que la persona en qüestió no en faci. És molt important fer aquesta distinció. De fet, si fossin les coses les que ens fessin por, tothom tindria les mateixes pors arreu del món. Un negre també faria por a l’Àfrica! Dit d’una altra manera, el poder sap cap on ha de dirigir les nostres pors.\nAixò vol dir que algú fomenta les nostres pors que patim?\nOi, tant! La immensa majoria de les pors són fabricades. També cal distingir entre la por i l’espant, aquest darrer produït momentàniament per una cosa inesperada. Els espants, a diferència de les pors, són espontanis. La por és un sentiment més profund, més arrelat i que s’ha cultivat, que es cultiva i que es podria descultivar. La por, per tant, és ideològica. Que la gent tingui pors segurament és un fenomen relativament natural, però després el poder ho aprofita per escollir quines pors hem de tenir. Quan una mare o pare diu al seu fill o filla abans d’anar a dormir: “No tinguis por que tancaré el llum…”, està ensenyant al seu fill que la fosca fa por.\nPer tant, podem indicar quin són avui en dia els principals constructors de pors de la nostra societat?\nSí, són aquells que ens eduquen: els poders públics, la família, l’escola… Les pors s’eduquen. Ara bé, en certs contextos socials les pors són tan arrelades que els mateixos que la transmeten ni se n’adonen. Ho troben natural. I diuen coses tan estúpides com: “La naturalesa ens ha fet així”. Quan la naturalesa és ben poca cosa, el percentatge més gran de l’home és cultura. Ara bé, no podem oblidar que l’educació de l’home ha estat llarga. Ara, per exemple, a diferència dels homes prehistòrics, només ens preocupa que un llamp ens pugui caure a sobre, però ja no ens fan por. En canvi els nostres avantpassats sí que tenien por a la naturalesa.\nQue en època medieval un ciutadà analfabet i ignorant de l’actualitat del món fos manipulat pels poders de l’època resulta creïble. Però, avui, que passi el mateix en una societat majoritàriament alfabetitzada, informada, hiperconnectada… No és més difícil?\nEn el fons, com a mínim en els seus temps inicials, l’educació és control. Ara hem sabut que a Corea, el seu líder Kim Jong-Un, ha executat el seu ministre d’Educació per seure indegudament. Si aquí féssim això tots acabaríem malament! Nosaltres, però, ensenyem els nens com agafar correctament el llapis, a escriure i a llegir, els diem com han de seure… El control a l’escola també és brutal. Ara bé, hem de distingir dos tipus de controls: uns que tenen finalitat en si mateixos i uns altres que es desborden.\nQuan jo controlo un nen o nena perquè llegeixi o escrigui, li ofereixo una tècnica que un altre dia li permetrà dir coses en contra meva i llegir coses que jo no voldria. Són tècniques de control que li aporten llibertat. En canvi, hi ha controls –tots aquells que estan lligats a la disciplina com un abús de poder– que són absolutament absurds i negatius. En resum, en l’educació hem de revisar moltes coses, però en els seus justos termes. I els sentiments i les emocions, com la por, s’aprenen.\nComentava que els poders públics també poden ser generadors de pors. Que això ho digui una persona que ha abandonat temporalment la seva càtedra de filosofia a la Universitat de Girona per una carrera política al Parlament Europeu, com a mínim, sorprèn. Com els poders polítics poden generar por?\nEl canvi ha estat facinant. De vegades, quan als meus col·legues els faig aquestes reflexions em mirem amb una cara de gran sorpresa. I es pregunten: “D’on surt ara aquest?”. Però crec interessant mirar les coses des d’un angle diferent. El jihadisme –que mata tant persones nostres com dels seus, independentment de si saben l’Alcorà, perquè tenen altres interessos–, es podria tractar de moltes maneres. Però quan el president de França declara “estem en guerra”, ja sé com ho afronta. Ràpidament s’han creat mecanismes en la gent que no s’haurien d’haver creat.\nAquest estiu hem viscut diversos episodis de pànic relacionats amb aquest tema.\nQuan a Platja d’Aro la gent surt disparada perquè uns quants fan festa i uns altres creuen que viuen un atac terrorista, es demostra que estem creant una societat espantada, que no podrà sortir de casa ni tirar petards i coets. Estem fabricant una societat molt més controlada del que seria normal i això es fa des del poder. Molts dels judicis que se’ns ensenyen a fer són terribles. No és absolutament indigne que uns policies facin treure la roba a una senyora que va amb burquini a una platja francesa i que ningú protesti? Que obliguen a vestir la que va despullada? Què és això? D’aquesta manera es crea, per part dels poders públics, una sensació de desemparament i de projecció negativa contra aquells que són diferents. Endefinitva, la diferència cada cop és menys respectada.\nSe n’arriba a parlar del concepte de por al Parlament Europeu?\nNo se’n parla en els termes que ho faig jo, però tothom accepta, com un fet, que avui en dia hi ha por. Igual que hi ha moments que estem en època de pluja o de sequera avui estem en època de por i per això les solucions acostumen a ser policials i militars. (…)


Gran Turismo 5 - Una guia para el espectador crítico\nInicio > Análisis Videojuegos > Gran Turismo 5\nUna de les sagues de conducció més conegudes des de fa anys és Gran Turismo. Tal ha estat el seu èxit que s’ha arribat a convertir en una saga de culte entre molts usuaris. I és que, si per una cosa ha destacat des del seu primer lliurament ha estat pel realisme del que ha fet gal•la. I això avui en dia pot semblar una mica més normal, però en aquelles primeres PSX (PlayStation original), gaudir d’un autèntic referent en el món dels cotxes, ple de realisme, no tenia preu. Ara, després de més de cinc anys de treball ens arriba el nou lliurament de la saga: Gran Turismo 5, i sembla que no solament ha complert les exigents expectatives generades en ell, sinó que les ha superat.\nEl primer que cal deixar clar en parlar de Gran Turismo és que es tracta d’un simulador, per la qual cosa tot s’ajusta de la manera més fidel possible a la realitat. Que ningú no esperi clàssics cotxes de 80 cavalls avançant bòlits de més de 200. Aquí qualsevol detall quedarà reflectit, i de quina manera en el resultat.\nPer analitzar Gran Turismo 5 és difícil fer-ho per parts, ja que tot per si mateix va unit. L’apartat gràfic no s’entén sense el jugable, per exemple. I és que gràficament, el joc funciona a les mil meravelles. És una autèntica gaudida tant el modelatge dels cotxes com el dels escenaris. Realment, pocs jocs han aconseguit arribar a tal nivell de detall i més tractant-se d’un joc de conducció. Tot això sense entrar en efectes de llum, d’aigua, els desperfectes, etc. que fan de Gran Turismo 5 una autèntica joia ja no només a nivell jugable, sinó encara que sigui només per veure les repeticions de les carreres.\nAra bé, això que acabem de comentar no és cent per cent cert (només un 99%). I és que el joc conté 200 models de cotxes anomenats Premium i 800 més que podem denominar com a estàndards o normals. Òbviament tots ells estan perfectament recreats i són recognoscibles a simple vista, però són els Premium els que veritablement ens deixaran parats pel seu nivell de detall. A més, aquests ens permetran usar una visió interior per conduir des de dins dels vehicles, així com apreciar qualsevol tipus de desperfecte visual. Realment són una passada. I els altres, simplement funcionen bé, encara que en comparació amb els Premium queden a anys llum. Creieu-nos quan assegurem que el detall dels vehicles és increïble.\nDeixant de costat l’aspecte gràfic ens centrarem en el jugable. Aquest apartat tampoc no és fàcil d’analitzar, principalment perquè Gran Turismo 5 és tan llarg i elaborat que si féssim una anàlisi concreta de cada apartat gairebé que no acabaríem mai. El primer que farem és crear un pilot i donar-li un nom.\nA partir d’aquí, el joc, com qualsevol Gran Turismo, es pot dividir en la modalitat Arcade i Gran Turismo. La primera, ja clàssica, ens permet córrer en carreres de tota la vida contra vehicles controlats per la màquina, contra un amic en una modalitat per a dos jugadors i fins i tot la possibilitat de disputar contrarellotges o fer patinades per millorar les nostres puntuacions. Això ja és llarg i entretingut, però és només el principi.\nLa modalitat GT és la base de qualsevol Gran Turismo. Com sempre, tot just començar haurem de comprar-nos un cotxe, treure’ns una llicència i de començar a córrer. Però clar, això no és així de senzill. Per superar carreres, reptes, desafiaments i obtenir diners amb què comprar nous vehicles serà necessari adquirir nova experiència que entre altres coses ens permeti competir en esdeveniments bloquejats. Per a això, haurem d’obtenir noves llicències (encara que no totes de cop) i així a poc a poc ser capaços de participar en totes les modalitats de carreres que se’ns ofereixen.\nPer a qualsevol que no hagi jugat a un Gran Turismo aquest plantejament pot resultar-li complicat, almenys des d’un inici, però al que hagi jugat a un altre lliurament veurà que realment és fàcil d’entendre (que no d’aconseguir).\nA més, a mesura que guanyem diners, o crèdits, com s’han anomenat sempre en la saga, podrem comprar cotxes nous (premium) o de segona mà, havent de visitar un autèntic mercat per trobar cotxes a preus baixos i així evitar pagar autèntiques quantitats de diners per ells. Tot això sense comptar les possibilitats de millorar el rendiment dels nostres cotxes comprant tot tipus de peces.\nI per si us semblés poc, els creadors d’aquesta obra mestra han introduït la possibilitat de gaudir d’esdeveniments especials com passar per una escola de la Nascar, participar en esdeveniments de karts i de ral•lis… En final, una autèntica passada plena de possibilitats.\nPerò és que el joc no acaba aquí encara, sinó que a més, inclou una modalitat (B-Spec) que permet introduir-nos al món de l’a estratègia esportiva. Vaja, com si es tractés d’un Fifa en el qual hem de controlar el club i els jugadors, però aquí haurem de controlar el pilot, donant-li ordres i configurant el seu cotxe al màxim.\nTot això ve acompanyat d’una modalitat online que allargarà encara més les hores per gaudir d’aquesta autèntica joia (i que no seran poques).\nCom a punts negatius, la veritat és que costa veure’ls. Alguns ho han vist com a excessivament continuista respecte als anteriors lliuraments, però creieu-me que la gran quantitat d’opcions que ofereix, així com les seves novetats, permeten que ens divertim sí o sí.\nEn resum, Gran Turismo 5 és un d’aquells jocs llargs, divertits com pocs, realistes, oberts i aptes per a gairebé tots. Diem per a gairebé tots perquè sempre cal recordar que els més petits no en gaudiran tant com un joc arcade, encara que és apte per a tots els públics. En fi, Gran Turismo és l’obra mestra dels jocs de conducció, així que ja sabeu, la velocitat té un nom.\nGran Turismo, una de les sagues més populars de conducció, torna amb aquesta cinquè lliurament carregat de novetats. Més de 1000 cotxes reals, dels quals més de 200 seran autèntiques còpies de les reals. Circuits nous: què tal si conduïm pels carrers de Madrid?\nGaudeix de la modalitat GT i converteix-te en l’amo del teu garatge amb tots els cotxes que t’imaginis. Compra novetats o cotxes de segona mà per poder participar en proves bloquejades fins llavors. Participa en competicions de karts, ral•lis, NASCAR… o converteix-te en el director d’un equip i guia als teus pilots a la victòria. Es pot demanar més?