About: Josep Lluís Martín Cela\nJosep Lluís Martín Cela (Barcelona, 1952) és un guàrdia urbà català. Des del 1999 treballa com a sotsinspector de la Guàrdia Urbana de Sant Martí. Està casat i té tres fills. Va cursar estudis de formació professional en la branca de delineant-electricista a l'institut Mare de Déu de la Mercè, però mai no va arribar a exercir aquesta professió. El 1975, mentre feia el servei militar, va sol·licitar l'ingrés a l'Acadèmia de la Guàrdia Urbana, incorporant-se a la Unitat de Trànsit el 1976, de la qual va demanar més tard el trasllat a la Central de Ràdio de la Prefectura de la Guàrdia Urbana.\nJosep Lluís Martín Cela (Barcelona, 1952) és un guàrdia urbà català. Des del 1999 treballa com a sotsinspector de la Guàrdia Urbana de Sant Martí. Està casat i té tres fills. Va cursar estudis de formació professional en la branca de delineant-electricista a l'institut Mare de Déu de la Mercè, però mai no va arribar a exercir aquesta professió. El 1975, mentre feia el servei militar, va sol·licitar l'ingrés a l'Acadèmia de la Guàrdia Urbana, incorporant-se a la Unitat de Trànsit el 1976, de la qual va demanar més tard el trasllat a la Central de Ràdio de la Prefectura de la Guàrdia Urbana. A principis dels anys vuitanta va ingressar a la Unitat Territorial (UT) de l'Eixample, on va romandre onze anys, i va ascendir a caporal, sergent i finalment a sotsoficial. A continuació es va traslladar a la UT de Sarrià - Sant Gervasi, i més tard a la UT d'Horta-Guinardó, en la qual col·laborà en el control de l'Àrea Olímpica de la Vall d'Hebron. Ja en la UT de Sant Martí —amb un parèntesi d'un any a la UT de Nou Barris—, ha desenvolupat un vincle molt directe amb el teixit social i associatiu del districte. Aquesta estreta col·laboració com a representant del servei de policia comunitària es concreta en reunions periòdiques amb les diferents entitats i en la coordinació conjunta d'actes com les cavalcades de Reis, les festes majors, proves esportives i grans esdeveniments culturals com el Fòrum. Ha contribuït, amb tots els seus companys de la Guàrdia Urbana de Sant Martí, a fer de la policia comunitària del districte un model d'eficiència, raó per la qual el 2005 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona. (ca)\nJosep Lluís Martín Cela (Barcelona, 1952) és un guàrdia urbà català. Des del 1999 treballa com a sotsinspector de la Guàrdia Urbana de Sant Martí. Està casat i té tres fills. Va cursar estudis de formació professional en la branca de delineant-electricista a l'institut Mare de Déu de la Mercè, però mai no va arribar a exercir aquesta professió. El 1975, mentre feia el servei militar, va sol·licitar l'ingrés a l'Acadèmia de la Guàrdia Urbana, incorporant-se a la Unitat de Trànsit el 1976, de la qual va demanar més tard el trasllat a la Central de Ràdio de la Prefectura de la Guàrdia Urbana. (ca)\nJosep Lluís Martín Cela (ca)


Le Mas d'Espérance Saint-Gilles França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 12 allotjaments a Saint-Gilles.\nChemin de l'Espérance, Chemin de l'Esperance, Saint-Gilles, França, 30800 - Veure al mapa\n"everything was wonderful - beautiful and comfortable bedroom..."\nCabana de luxe (Deluxe Lodge)\nDissenyat tant per oci com per negoci, Le Mas d'Espérance està situat idealment a Caissargues; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Caissargues. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, instal·lacions per a reunions i banquets .\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, servei de despertador, mini bar, balcó/terrassa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com bany, camp de golf (a 3 km), piscina exterior, massatge, equitació. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Le Mas d'Espérance.\nTots els tipus de viatgers (52) Parelles (39) Viatgers en solitari (3) Famílies amb infants petits (7) Famílies amb infants grans (2) Grups (1)\nAllotjaments a Saint-Gilles


Setmana 17 | Parc Agroecològic de l'Empordà\nLa vida continua ... i nosaltres continuem sense poder sembrar ni plantar res.\nSemblaria que amb aquesta mini pujada de les temperatures i amb l'ajut del vent la terra hauria d'estar prou bé per poder treballar-la (en saó), però aquest matí anàvem tot cofolls a preparar la terra amb el tractor i, de tot això, res de res: encara és massa humida per fer un treball decent. I dissabte, com a molt enllà, hi ha possibilitats que torni a caure aigua, anem ben arreglats!\nI aquesta setmana les pastanagues, que són com sabeu el nostre producte "estrella", ja no són el que eren i tot i que us les seguim oferint, heu de ser conscients que ja són velles. No hi podem fer-hi res. Les joves tenen encara per dos o tres setmanes, segons mani el temps. Aigua no els manca, això ho podem assegurar. La remolatxa, tres quarts del mateix.\nAra, del que estem sorpresos és de l'empenta que porten les carbassoneres. Carai, si ja tenen flor! I potser en una setmana ja us en podrem oferir: no m'ho puc creure. També hem vist alguna tomata, això sí, com una bala de jugar els nens ( i les nenes) i més verda que un camp l’alfals.\nQue més us he de dir, que fem el que podem i, sobretot, el que ens deixa aquest temps, que aquest any entre una cosa i l'altra s'està abonant de debò.\nSom-hi que es fa tard.


© Mariangels ArbuséPublic\nUna botiga d'estil avanguardista, fresc i urbà\nLa decoració recorda a les botigues del Soho de NY on els propietaris hi viatgen sovint i d'on treuen la inspiració; texans JBrand, marques com Iro, My sunday morning, Enza Costa, Inouïtoosh, Campomaggi, entre d'altres. Poseu especial atenció a Ams Pure, marca cent per cent catalana dissenyada i produïda per un dels propietaris de Public amb matisos molt creatius i que pot presumir d'haver trobat un estil que encaixa amb la gironina: peces de qualitat, còmodes i no necessàriament caríssimes. En aquest concept store hi podràs trobar espelmes i aromes de la marca Voluspa, polseres de Chan Iuu i encarregar els teus llibres Taschen. Estil avantguardista, fresc i sobretot molt urbà amb algun toc 'chic' bohemi.\nGran Via Jaume I, 84


L'Anna i el seu temps: Això no és un graffiti, és un premi\nAixò no és un graffiti, és un premi\nEl mes passat menys un dia vaig penjar el post dedicat a Shiva per a despertar la meva creativitat. Amb molta passió i patiment l'oració a Shiva ha funcionat i el meu esforç s'ha vist recompensat amb aquest petit premi. Però l'important ha sigut haver portat a terme un projecte i haver-lo parit quan fa quatre mesos no sabía res de res. Ara ja puc dir que sé muntar una pàgina web.\nMoltes gràcies Eduard i Kader per la vostra paciència ensenyant i a l'Albert, l'altre Albert i al Ricard per totes les tardes que hem passat compartint interessos i veient el mar. Us trobaré a faltar.\n4 de juliol de 2012 a les 23:18


Soldadura TIG - Fundació Eduard Soler\nCoursesProcessos de fabricacióSoldadura TIG\nRealitzar soldadures TIG bàsic amb xapes i perfils d’acer suau en espessors fins i mitjos.\nPersones que vulguin aprendre a soldar en entorns de tallers mecànics.\nInici: 07 de maig de 2019.\nFinalització: 11 de juny de 2019.\nTecnologia de Soldadura TIG. Gasos utilitzats. Materials fundents. Paràmetres variables\nSoldar en diferents posicions\nSoldar amb diferents gruixos de material\nConeixements bàsics de manteniment de màquines i acoblament amb els diferents tipus de màquines


Els Castellers de Vilafranca presenten la Ronda de Vermut - Castellers de Vilafranca\nEls Castellers de Vilafranca presenten la Ronda de Vermut\nimobils2016-05-18T23:00:00+01:0018 Maig 2016|Notícies castelleres|0 Comments\nLa iniciativa pretén institucionalitzar el context posterior a les diades per millorar la relació entre les colles i els seus castellers\nEls Castellers de Vilafranca ha presentat la Ronda de Vermut, una iniciativa posterior a les diades castelleres que organitzin els vilafranquins i que té l’objectiu de fomentar les relacions interpersonals dels membres de les diverses colles. La Ronda de Vermut s’estrenarà aquest diumenge després de la Diada de Fires de Maig, i els Verds convidaran les altres dues colles vilafranquines a Cal Figarot. Els Castellers de Vilafranca també organitzaran la Ronda de Vermut després de les diades de Cal Figarot (13 d’agost), la de Sant Miquel (25 de setembre) i la de Tots Sants (1 de novembre).\nLa idea sorgeix després del Concurs de Tarragona de l’any 2014 i té com a referència el rugby on, després del partit, els jugadors dels dos equips comparteixen les sensacions amb un to cordial. La Ronda de Vermut comptarà amb la col·laboració de Vermut Casteller de Vermuts Miró, fruit del conveni entre la Coordinadora de Castells i l’empresa reusenca.\nLa presentació es va fer ahir a la tarda i va comptar amb la presència del president de la colla, Joan Badell, el cap de colla, Toni Bach, el vicepresident de l’Àrea Institucional, Ulpi Roman, i el vicepresident de la Coordinadora, Jordi Carbonell. Precisament, el representant de la Coordinadora va valorar molt positivament la iniciativa, ja que fomenta els valors castellers.


Bloc de Jordi Albaladejo | "tots aquests moments [NO] es perdran en el temps com llàgrimes en la pluja…" | Pàgina 2\nLa conquesta dels drets laborals: 100 anys de la vaga tèxtil de ‘La Constància’.\nPublicat el 30 Juliol 2013 per Albaladejo Blanco Jordi\nEl 30 de juliol de 1913, ara fa cent anys, va començar la vaga del sector tèxtil coneguda com ‘la vaga de les sis setmanes’ o bé de ‘La Constància’, nom del sindicat tèxtil de tendència anarcosindicalista que va iniciar-la. La reivindicació era forçar el compliment de la llei reformista del 13 de març de l’any 1900, que regulava els salaris i la jornada de treball setmanal de les dones i els infants; i el d’una altra llei de 1912 que establia la prohibició gradual del treball nocturn femení.\nPrimer a Barcelona i en uns dies les fàbriques tèxtils de les principals poblacions del Pla, van aturar-se. La vaga va tenir força incidència a Barcelona, Igualada, Mataró, Badalona, Sabadell, Terrassa i Vilanova i la Geltrú.\nVa perllongar-se fins el 15 de setembre i va ser seguida per unes 56.788 dones i uns 23.286 homes. Salvant les reticències patronals, aconseguiren que un Reial Decret publicat el 25 d’agost, recollís la ‘setmana francesa’: 60 hores setmanals i 3.000 anuals als dos sexes (tanmateix, no especificava com es feia el còmput d’aquestes hores o quin horari s’aplicava en les setmanes amb cinc o menys dies laborals); també un petit augment de sou i l’anunci de la supressió gradual del treball nocturn femení. Fins aquell moment les dones feien jornades d’onze hores diàries al Pla i dotze o més a la Muntanya, ocupaven un 63% dels llocs de treball nocturn i cobraven un 55-60% menys que els homes.\nEn el marc de la vaga vull destacar-ne un fet a tall d’exemple curiós, a la fàbrica tèxtil Casaramona de Barcelona, actual seu del CaixaForum, edifici modernista de Puig i Cadafalch, va viure’s amb intensitat la vaga. La reticència de l’empresari a acceptar el reial decret va fer que acomiadés a 14 treballadores i, aleshores en solidaritat, 700 operàries de l’empresa abandonaren de nou la feina. Així, aquest espai cultural d’avui, hauria de recordar la memòria d’unes dures condicions de treball i fins i tot les lluites per aconseguir millores laborals.\nEn darrer terme assenyalar que la mobilització obrera va reforçar l’afiliació de ‘La Constància’: l’abril de 1913, tenia 2.000 associats i, en acabar l’atur, la xifra va arribar als 18.000.\nPublicat el 26 Juliol 2013 per Albaladejo Blanco Jordi\nSóc independentista català, republicà i d’esquerres, i el concepte ‘patriotisme’ associat a l’essencialisme no em va gens, vagi per endavant. Unes afirmacions amb les que procuro ser conseqüent a partir d’observar la complexitat i els matisos de la història i de la realitat actual. Defenso la raó, el lliurepensament i em rebel·la la demagògia, l’autoritarisme i no comparteixo les suposades veritats immutables. Respecto però demano que em respectin i per això entenc que el respecte, valgui la redundància de la paraula, s’ha de guanyar.\nAixí em defineixo i pel fet d’escriure-ho no és cap plus de suposada valentia davant d’una realitat que vull canviant, tot i que sí de determinació i d’acció cívica. A curt termini ho centro en la perseverança per assolir una consulta democràtica sobre el futur del país, Catalunya: Independència Sí o No. I, és clar, per a incidir en l’opció que defenso per raons històriques, socials i econòmiques d’un nou país que vull més lliure i just. A ningú li haig de dictar el que ha de fer, faltaria més, però sí explicar, donar raons, participar i generar activitat i opinió.\nBé, de nou potser són paraules que per mi tenen correspondència en la identificació amb el projecte polític independentista, amb un opció personal de partit i participació en entitats cíviques, però que comparteix sobretot una base comuna plural, suprapartidista, sense que això signifiqui per a ningú renunciar a la crítica necessària per avançar.\nEscric fins ara molt jo, jo… entenc però com eix principal de tota acció que formem part d’un col·lectiu, d’un poble, subjecte polític o no per definició de no recordo ara quina declaració; on totes les opcions de futur i progrés en democràcia es contemplen (per fi! ha costat aquesta normalitat!) i l’independentisme està demostrant la seva vitalitat i connexió amb la realitat. Vivim i hem de viure moments apassionants.\nM’il·lusiona l’esdevenidor i espais de memòria com el nou El Born Centre Cultural que pot ser molt vàlid (així mateix el programa d’activitats generals del Tricentenari 1714-2014, el propi de Barcelona i d’altres indrets com la Comissió Maresme, 1713-1714) – per connectar amb honradesa intel·lectual el present amb el coneixement històric. Perquè parafrasejant una coneguda cita de T. S. Eliot ‘el sentit històric inclou la percepció no tan sols del passat, sinó de la seva presència en el present’.\nUn toc d’ànim per la mobilització democràtica per un Estat propi tal i com comença el títol, ‘fins a aconseguir-ho!’.\nLa Viena del Kraken.\nPublicat el 22 Juny 2013 per Albaladejo Blanco Jordi\nDins del gènere del cinema negre, l’estètica d’ombres i l’efectisme de la persecució a les clavegueres de Viena al film, El Tercer home, va trobar correspondència al còmic Kraken, amb guió de Segura i dibuix de Bernet.\nAquest matí, descollant els cargols de les estanteries per pintar, he fullejat alguns llibres i còmics, entre ells els tres àlbums amb històries del Kraken (monstre mitològic sempre present al món subterrani mentre el tinent Dante i els agents especials patrullen les clavegueres de la fictícia Metropol, on s’amaguen tota classe de criminals). No m’hi he pogut entretenir però l’atracció pels còmics ha tornar a aparèixer.\nLa imaginació de les vinyetes no deixa d’evocar la policia que acorrala el criminal Harry Lime, Orson Welles, o fins i tot en un altre episodi, de nou Welles gras com un bacó, com policia corrupte en referència a Toc de Maldat.\nLa Viena de les clavegueres, escenari d’El Tercer home, és motiu d’una visita turística des de maig a octubre. És una cosa pendent que té el seu encant ja que quan vaig anar a la capital austriaca ara fa uns anys era a l’hivern (‘En la ciutat de Harry Lime… Viena’). Sí, el reclam cinematogràfic i una ambientació adient singularitzen unes clavegueres!\nActualitat de can Sentromà (Tiana)\nPublicat el 17 Juny 2013 per Albaladejo Blanco Jordi\nArticle que signo a Tribuna Maresme, 276 (juny 2013): podeu llegir-lo (aquí)\nCom si es tractés d’un pèplum de pèssim argument, si no fos perquè és una situació ben real, podríem considerar el rum-rum que s’escolta i les incerteses que hi ha a l’entorn del canvi de propietaris i els seus nous projectes per a can Sentromà.\nÉs un indret que es troba a la Vall de Montalegre, entre el Maresme i el Barcelonès, on s’ha viscut sempre des de fa més de dos mil anys: des de la vil·la romana dedicada sobretot al cultiu i elaboració del vi laietà, a la casa rural romànica, gòtica i la del segle XIX. El conjunt del mas, la biblioteca amb importants fons privats (una part d’ells segons va transcendir públicament l’any passat traslladats a Màlaga), la capella, el jaciment d’època romana i un perímetre al seu voltant són Bé Cultural d’Interès Nacional (BCIN).\nL’Associació d’amics de Sentromà, una entitat sense ànim de lucre, intenta protegir i donar a conèixer aquest patrimoni des de l’any 2005, si bé des de feia dècades, un bon nombre de voluntaris participaven de les primeres excavacions de la vil·la romana i comptaven amb la complicitat aleshores del Baró d’Esponellà, Epifani de Fortuny, propietari de la finca.\nAra es coneix que la família va vendre-la a una immobiliària que, sense més explicacions, vol tallar d’arrel els projectes culturals amb l’associació, vol impedir la seva entrada al recinte i convertir la finca en un part temàtic per a turistes amb una plaça d’espectacles taurins, un restaurant i sales de negocis. De moment la visita guiada programada al III Festival Laietània que ha celebrat actes de caire històric i cultural a diferents poblacions maresmenques, s’ha suspès. La preservació del patrimoni es presenta també difícil tot i l’empara legal.\nLes incerteses s’aniran resolent i caldrà estar amatents al paper de les administracions i de la societat civil perquè no es malmeti el llegat cultural de can Sentromà.\nLes recreacions històriques, un tast per conèixer el passat.\nPublicat el 28 Maig 2013 per Albaladejo Blanco Jordi\nA les Vuitenes Jornades Francesc Ferrer i Guardia d’Innovació Educativa (2009), organitzades per l’Ajuntament d’Alella, el col·lectiu Cerquem les Arrels va impulsar una exposició sobre el personatge: ‘Ferrer i Guardia. La vida per un ideal’ (Can Manyé, 15 d’oct. – 8 de nov.); i un itinerari teatralitzat sobre la seva figura a Alella, població on va nèixer (en la masia familiar de cal Boter), va viure la primera joventut i on va ser detingut després dels fets de la Setmana Tràgica (1909).\nAquesta darrera activitat de Cerquem va comptar amb la col·laboració de la Biblioteca d’Alella, la revista Alella, el Grup de Teatre Pàmpol i l’Associació de Dones Solidàries, així com també la participació individual de dos artistes locals. Durant dos dies diferents va programar-se l’itinerari amb molt bona assistència i per mitjà d’un canal comunicatiu directe, respecte els continguts i els llocs on succeïa el relat, va permetre apropar la història i fer-la més entenedora a diferents tipus de públic.\nL’itinerari va veure’s recollit dins de la Guia de recursos de les Biblioteques Municipals del Maresme ‘Passejades pel Maresme’ (2010) i també dins de l’edició en llibre l’any 2011 del catàleg de la mostra juntament amb una sèrie de textos sobre una fotografía inèdita del judici a Ferrer i Guardia, la relació del personatge amb Alella i un auca commemoratiu del centenari del seu afusellament (1909).\nI faig ressò d’aquesta experiencia perquè l’àmbit de les recreacions històriques, més professionals o bé més amateurs i participatives, o combinant ambdós paràmetres, permet als assistents a itineraris, visites i fires de temàtica histórica, visualitzar i conèixer més al detall determinats aspectes que, per uns moments, deixen de ser continguts abstractes dels llibres, de la imaginació o de la memòria fílmica.\nFires com la grecoromana Triumvirat Mediterrani L’Escala-Empúries, el Festival iberoromà Laietània del Maresme, festivals romans com la Magna Celebratio a Badalona i Tarraco Viva, les representacions per exemple a la Cella Vinaria de Teià… les fires de carlins a Avinyó i Alpens… són exemples d’aquesta vitalitat per recuperar i fer avinent oficis i fets del passat per mitjà de grups de reconstrucció històrica i esdeveniments participatius que són molt més que un espectacle i figurants d’atrezzo. La història diversifica els camins actualment per arribar al públic potencial, és un agent actiu que complementa el dinamisme econòmic i social de les poblacions i guanya en espectacularitat i suggestió perquè gairebé fa tocar el passat, bressol del present en què es forja el futur.\nUn post anterior on parlo de l’exposició ‘Ferrer i Guàrdia. La vida per un ideal’, podeu llegir-lo (aquí).\nArticle que vaig publicar sobre Ferrer i Guàrdia: ‘Actualitat d’un antiídol maresmenc’ podeu llegar-lo (aquí).\nRevista Alella núm. 301 nov-desem 2009 on es parla de les activitats del centenari de l’assassinat ‘legal’ de Ferrer i Guardia: podeu llegir-la (aquí)\nSobre el lloc de la detenció de Ferrer a Alella, post: ‘Indrets amb història: detenció de Francesc Ferrer i Guàrdia a Alella (1909)‘, podeu llegir-lo (aquí).\nPublicat el 20 Maig 2013 per Albaladejo Blanco Jordi\nEn Gonzalo Berger, autor del bloc Pedra i Paper. Històries del Maresme, ha inclòs el Bloc de Jordi Albaladejo dins del llistat de guardonats amb el Versatile Blogger amb una entrada el 19 de maig d’enguany. Moltes gràcies i fem xarxa. Contrariament a la modernitat més hipster que pronostica la mort dels blocs, aquests s’ajusten als nostres dies (amb temàtiques, periodicitat i xarxes de difusió) com eines d’interès cultural.\nEl Versatile Blogger més que un premi, en el seu sentit literal, és un reconeixement que un blocaire atorga a un altre. Segons les normes del guardó, la persona guardonada cal que:\n1. Doni les gràcies al blocaire que li ha atorgat a través del correu electrònic, Twitter, deixant un comentari al seu bloc i en aquesta entrada.\nFet està via piulada (tweet) ahir. El bloc d’en Gonzalo és un dels que segueixo i ja abans havia fet difusió a la xarxa dels continguts de caire històric i patrimonial.\n2. Inclogui l’enllaç de qui ha concedit el guardó al bloc guardonat.\nPedra i Paper. Històries del Maresme http://www.pedraipaper.blogspot.com.es/\nEm prenc la llicència de recomanar-ne vuit d’actius i que desperten de forma habitual el meu interès (més enllà del Facebook i el twitter on entro a diferents blocs segons els títols dels articles que veig).\nL’embranzida http://alexasensio.blogspot.com.es/ Bloc d’Àlex Asensio (Primera Plana; Món local; Països Catalans; Internacional; Llengua i Cultura).\nhttp://www.pedraipaper.blogspot.com.es/ Història, Patrimoni, Revolució i Guerra Civil.\nMaresme Medieval. Bloc d’en Quim Graupera\nBarraganeo. Espai de reflexió http://barraganeo.wordpress.com/\nAl Fenici http://alfenici.com/ Bloc amb pseudònim d’un amic alellenc amb pensaments originals i relats contemporanis.\nCerquem les Arrels d’Alella http://cerquemlesarrels.blogspot.com.es/ Història i patrimoni cultural i natural d’Alella.\nOriol Lladó. Àlbum de retalls http://www.oriolllado.cat/wp/ Per seguir l’actualitat del periodisme a les xarxes socials; anàlisis sobre política, moviments socials i culturals a Catalunya i a Badalona en particular.\nHospitabulis. Bloc de Jordi Ballesteros. Si has arribat fins aquí, dóna-hi un cop d’ull, no? http://hospitabulis.wordpress.com/ Referències d’actualitat i d’historia sobre Badalona.\nEn això estem! I respecte els lectors, espero que amb l’entrada d’avui hagueu descobert algun bloc nou d’interès.\nSusana, ska dels Pisando Fuerte.\nPublicat el 10 Maig 2013 per Albaladejo Blanco Jordi\nSí, Susana. És el títol d’un ska dels Pisando Fuerte, banda dels vuitanta de Santa Coloma de Gramenet. Ara fa poc pel YouTube he tornat a escoltar-los amb el treball recopilatori ‘somos Tios oi!’ (2003) amb cançons de 1983-1988 i portada com no d’Azagra. El dibuixant va immortalitzar a dos dels integrants del grup, un punk i un skin, com Pedro Pico y Pico Vena, a les pàgines d’El Jueves.\nEls Pisando eren hereus d’un grup pioner de l’Oi, Olor Insoportable del qual tenia referències via la historieta d’El Vívora núm. 54 (1984), titulada ‘Oi!!‘ del dibuixant Gallardo.\nEntre els seguidors hi apareixien creus gamades, la lletra A, ‘mata mods’ i skins espanyolistes violents que van fer-me sentir gran repulsió. Aquest confusionisme era nociu, tot i que Pisando Fuerte sempre vaig considerar-los per les notícies que tenia amb els grups punk que tocaven i les seves lletres, com un grup anarco antifeixista.\nAra a l’escoltar el tema Susana (un ska més ‘punkero’ que altra cosa), m’ha vingut al cap una anècdota innocent d’un festival ska dels primers noranta a la Bisbal d’Empordà, a les festes d’agost. Entre d’altres actuaven els Komando Moriles que van tocar el tema Susana. Emocionat, vaig cridar com un descosit ‘Pisando Fuerte!’ i directe al pogo sense adonar-me que em ficava empenyant enmig d’un grup d’skins. Com una bola de pinball amb una clatellada de propina vaig sortir volant. Per pringat era el mínim que podia passar-me i vaig recular cap on estaven els amics. Tot i que em rasqui ara el clatell i mogui els peus al so de Susana, no té més historia que un somriure.\nEls Pisando Fuerte els havia escoltat al casette ‘La lletra A’ concert enregistrat amb Tijuana in Blue (a l’època era una cinta força coneguda darrera de la del Nicaragua Rock). Havia anat amb un amic d’excursió des de Badalona al local del PGB (Partit de la Gent del Bar) a Santa Coloma, sobretot per veure els dibuixos d’Azagra a les parets; i també al Bar 1981, més per dir que havíem fet una birra i escoltar música al mític local que per altra cosa.\nSí que a mitjans dels noranta vaig conèixer alguns locals de Santa Coloma, sobretot La Pantera Rosa (tenia una molt mala fama anterior però no era el que es vivia aleshores) que el regentava el cosí d’un bon amic i anàvem tota una colla, allà vaig escoltar alguna batalleta de gent deu anys enrera.\nVeig que escriure a raig fa anar-me per les branques, en tot cas el que també he recordat a l’escoltar Pisando Fuerte és que tocaven algún tema en català com Skan-talà, i juntament amb Skatalà i L’Odi Social, van ser dels primers a fer punk i oi! també en català (a part de La Banda Trapera del Rio que en aquells moments no havia escoltat cap cançó).\nUs deixo un enllaç (aquí) d’una actuació dels Pisando Fuerte a Amposta.\nImatges: 1. Actuació dels Pisando Fuerte (foto extreta del blog Sant Andreu punk/hardcore); 2. Còmic de Gallardo a El Víbora núm. 54 (1984); 3. Cartell PGB, pàgina dedicada al dibuixant Carlos Azagra.


LA VELLETA VERDA: CANIBALS EN LA SELVA\nLes imatges documentals eren acompanyades per irònics comentaris en of, de tipus racista, que es burlaven dels costums dels països del tercer món que no comprenien; a més, els mondos també ironitzaven sobre antics costums europees, a les quals qualificaven de grotesques, tals com immolacions o autoflagelacions a Itàlia i Espanya per a complir penitències religioses i promeses a verges i sants, a les que sumaven costums actuals com els greus efectes de la borratxera sobre els habitants d'Hamburg, el consum de drogues i alcohol per la joventut els caps de setmana... En veritat, el mondo es burlava de tot i de tots, sense distincions, amb un cínic i àcid humor barrejat amb un deixo d'incomprensió amb les cultures inspeccionades, alhora que una malenconia conservadora i resignació per un món modern absurd, incomprensible i cruel per a les mentalitats petit-burgeses dels realitzadors italians i els seus espectadors.\nMondo Cane comença advertint-nos que tot el que anem a veure és real i ha estat filmat en el mateix lloc dels fets. Incloent la frase: “Si les imatges són cruels, és perquè aquest món és cruel…”. El film és un passeig per aquest “gos món” que suggereix el títol, mitjançant un muntatge documental que ens va duent de país en país buscant les coses més extravagants i incomprensibles per al burgès occidental. El secret consisteix a exacerbar el morb dels espectadors amb fets que ells no comprenen i qualifiquen d'atrocitats, i com el súmmum de l'analfabetisme cultural dels espectadors als quals estan dirigides aquestes pel·lícules, poden arribar a riure i trobar humorístic els “encierros” de San Fermí, veient tan sols maltractament als animals i mai la continuació històrica d'uns ritus d'iniciació ancestrals. En el film, tant com en la seva seqüela podem veure gossos cuinats en Taiwán, gossos operats de les cordes vocals, cadàvers reals, baralles, fins i tot una immolació en “Mondo cane 2”. Immolació que ens afirmen ser la del monjo budista Quang Duc en 1963 en Viet-Nam, però que no és mes que un muntatge realitzat amb efectes especials i trucatges de camera. De fet al llarg dels anys, el mondo va introduir cada vegada més recursos en efectes especials o de so. Igual que fotogràfics, com la fotografia de gra gros, desgastada o molt moguda, tot amb la finalitat de l'engany.\nAmb el córrer dels anys, el mondo va començar a tornar-se mes truculent i menys "graciós", exacerbant el caràcter violent i sanguinari en detriment dels components exòtics o insòlits. Films com Africa Addio (Africa Adéu, Franc Prosperi, Gualterio Jacopetti, 1966) mostraven tortures, execucions i matances efectuades durant guerres civils i dictadures en el continent africà. Constituïa, sens dubte, el mondo mes polèmic i controvertit. Es recreaven amb les escenes d'execucions i maltractament als animals. En el seu moment es va distribuir una versió reduïda, ja que l'original contenia molt material de massacres i execucions, fins i tot algun nen mort. Escenes com la d'un tir al estómac que li propina un soldat a un africà, i posteriorment li solta un tir de gràcia per a rematar-lo. També destacar que en el seu moment aquest mondo va ser denunciat per diversos governs sud-africans. En resum, tot un seguit d'atrocitats animals, guerres, afusellaments i molta mort. Destacar el moment que a vista d'ocell veiem unes gegantesques fosses comunes.\nPer la seva banda, Ultima Crida della Savana (L'Últim Crit de la Savana, Antonio Climati, Mario Morra, 1975) contenia l'atac d'un grup de lleons que, en un zoològic, devoraven a un visitant desprevingut. A més, els mondos van incorporar elements eròtics i sexuals variats com sadomasoquisme, orgies, strip-tease, bodi paiting, peep show, etc. Exemple d'això seria Sex O’Clock Usa (Francois Reichenbach, 1976). En Espanya l’Ultima Crida ... es va titular “Homes salvatges, bèsties salvatges” (1975). Antonio Climati i Mario Morra intenten explicar-nos els ritus humans de manera basta, intentant excitar les més baixes passions dels espectadors, convertint els costums humans en un aparador d'atrocitats per als adormits obrers del món occidental. Veiem indígenes practicant ritus de fertilitat, masturbant-se per terra, indígenes caçant de tot, massacres d'indígenes, tot això contrastat amb hippies copulant i drogant-se, o fent les seves necessitats…I sense oblidar la famosa escena on un turista és devorat per una rajada de lleons en un parc d'Angola davant els ulls de la seva família. Escena bastant dubtosa, ja que es presumeix que la va filmar un altre turista, però es veuen clarament contraplans de la seva dona cridant… un turista curós amb els seus videos casolans? I aquests lleons en cap moment semblen estar furiosos, mes bé semblen que estan jugant amb un ninot que els han tirat davant.\nEn definitiva el mondo ja anava de mal borràs. I Climati i Morra ho van acabar d'enterrar amb la seqüela d'aquesta “Savana violenta” i amb “Savage zone” amb una repetició de les clàssiques matances animals, gaudiment en les escenes de misèria infantil i la fam, malalties com la lepra o prostitució infantil.\nL'últim graó del mondo va tenir lloc a partir de Faces Of Death (Rostres de la Mort, Conan LeCilaire, 1978), la qual incloïa execucions en la cadira elèctrica, canibalisme, autòpsies, víctimes d'accidents de tràfic i un restaurant en el qual els comensals tenien el plaer de matar al seu menjar, en aquest cas un ximpanzé, al que li obrien el crani estant viu per a després devorar-li el cervell. Posteriorment, es va donar a conèixer que allò exposat en el documental era una barreja de falsedat i trucatges cinematogràfics juntament amb fets reals. No obstant això, els mondos, van continuar donant lloc a films cada vegada mes horribles i amb majors pretensions de realitat com la vomitiva i sinistra Traces Of Death (Traços de la Mort, 1993).\nPel que fa al gènere de Caníbals en la Selva hem de concloure que, efectivament, va prendre elements del mondo com el "exotisme" i "salvatgisme" de les tribus africanes, sud-americanes i asiàtiques; la violència en contra els animals; la recerca de imagines sanguinàries i nauseabundes... Finalment, per a redimir-se del sentiment de culpabilitat que els ocasionava el nodrir les passions més baixes i miserables dels espectadors, els realitzadors de cinema mondo van pretendre donar-nos lliçons de moralina i van arribar a la conclusió ideològica que, en veritat, els europeus i nord-americans "civilitzats" podien ser àdhuc mes salvatges i brutals que els aborígens.\n2. Esquemes del gènere de Caníbals en la Selva\n- Xoc de civilitzacions i cultures: en tots els films d'aquest gènere es presenta un enfrontament entre periodistes-antropòlegs-aventurers blancs nord-americans o europeus contra tribus aborígens suposadament primitives i, en general, caníbals. L'enfrontament sol ser extremadament violent, sobretot quan els occidentals es comporten de manera poc "civilitzada" amb el indígenes, el que provoca atroces venjances per part dels nadius.\n- Viatge per motivacions aventureres, per a rescatar a una donzella, o per raons d'estudis antropològics o periodístics: els protagonistes solen traslladar-se a la selva per quatre raons: per a buscar recursos naturals lucratius, joies o tresors llegendaris ... el que podríem cridar actualment com motivació aventurera, però que en el fons ens recorda en viatge del xaman per a buscar la prosperitat del seu poblat. Un altre dels motius pels quals el protagonista o protagonistes inicien el seu viatge és per a trobar a alguna persona perduda o retinguda contra la seva voluntat per una tribu malvada. Aquest assumpte constituiria un mite que es repeteix a través de tota la història i en totes les parts del món sobre el rescat d'una noia que ha estat raptada per un ésser del inframon; la seva mare o el seu amant, el jove heroi (personificació del xaman) anirà a rescatar-la al fons del laberint o de l'infern. Aquest mite recurrent en la humanitat, fins i tot entre els “caníbals salvatges”, faria referència al descobriment humà del cicle vegetal, i al seu torn, del cicle vital que regeix el món: la llavor (la jove, per exemple, el mite de Demeter i Perséfone) desapareix enterrada sota terra, durant un temps en el qual els vegetals i la vida semblen sucumbir; però rescatada per la seua mare o pel jove heroi, tornarà a la vida a la primavera, florint el cereal de la seva llavor, de la mateixa forma que la vida humana, quan desapareix, retorna encarnada en múltiples formes de vida vegetal i animal. Les mateixes motivacions de caràcter iniciàtic trobem en les altres formes que té el protagonista de visitar el “més enllà”, la selva ignota i verge, encara que quedin dissimulades en les ànsies de coneixement, com la investigació i la desmitificació d'algun mite sobre els aborígens i els seus costums (motivació antropològica) o per a obtenir una notícia sensacionalista de primera plana (motivació periodística).\n- Ambientació exòtica en escenaris naturals desconeguts per a l'ésser humà europeu: Els films sempre es desenvolupen en frondoses i poc explorades selves sud-americanes, africanes o asiàtiques, sent sobretot la regió del Amazones el lloc preferit per a l'acció de la pel·lícula, encara que algunes es van rodar a Espanya en escenaris cutres o en Croce Verd, a Itàlia. Els plànols d'animals saltironant per la selva, estil documental, també són corrents. Aquestes zones remotes, inexplorades, constituïen l'escenari perfecte perquè pugui ocórrer tot el que no succeeix de manera normal en el nostre espai humanitzat. Aquí viuen monstres desconeguts, supervivents d'èpoques prehistòriques, que constituïxen seriosos obstacles per a la supervivència de l'home blanc. Si no fora per aquests monstres, convertits en guardians, podríem aconseguir el paradís, doncs aquestes selves llunyanes estan plenes d'aliments, tant animals com vegetals. Els llocs llunyans i desconeguts que apareixen en aquestes pel·lícules són els mateixos llocs als quals acudien els xamans siberians i els prehistòrics, quan entraven en trànsit i iniciaven un viatge cap al “més enllà”, el lloc on vivien feliços els seus pares i els seus avis morts, un lloc lluminós on abundaven els aliments. El xaman en el seu viatge se sotmetia a una sèrie de proves, entre les quals destacaven les lluites contra els monstres, serps de diversos caps, bruixotes... etc., i si sortia victoriós obtenia, com recompensa dels seus avantpassats, la prosperitat, la fecunditat i l'abundància d'aliments per al seu poblat.\n- Violència contra els animals: Aquí resideix la principal polèmica entorn d'aquestes pel·lícules ja que és habitual que tortugues gegants, sacres, rates mesqueres, caimans, micos i porcs salvatges siguin torturats i esquarterats realment davant la camera. Els animals no són presentats solament com víctimes dels homes, ja que és habitual que els directors mostrin enfrontaments d'animals entre si (sacre contra àguila, iguana vs sacre), animals caçant per a guanyar-se el sustento (tigres caçant micos) o atacs d'animals (cocodrils, boes) contra persones amb resultats fatals, encara que no reals, per a les persones. En alguna part hem parlat que en els mapes antics, sobre els grans espais en blanc dels territoris inexplorats, els amanuenses cal·ligrafiaven un desassossegant rètol: «Hic sunt lleons» (Aquí hi ha lleons). La presència real o imaginària dels feres era el símbol que el desconegut regnava en aquelles terres en els quals l'europeu encara no havia plantat els seus peus. El lleó encarnava així una frontera més mental que física en la representació d'un planeta reduït a dues dimensions sobre els pergamins dels geògrafs. Els selves eren el “més enllà” on aguaitaven monstres i bruixots i tota mena d'esperits malignes que volien impedir-ens que arribéssim a la nostra meta, el nostre anhelat edén, o paradís, o camps elíseus....\n- Violència i rituals sexuals: Són habituals en el gènere les violacions de dones comeses tant pels caníbals amb europees o nord-americanes, com els blancs amb dones nadiues. Inclusivament, molts dels costums aborígens mostrades solen incloure diversos rituals que giren entorn del sexe.\n- Costums nadius repugnants (per al possible espectador): És comú en el gènere, com ho era en el mondo, els plànols de nadius devorant tot tipus d'insectes i animals crus, a més de menjar regurgitada per uns altres.\n- Canibalisme, gore explícit, tortures i sadisme: evidentment, si parlem de films de Caníbals en la Selva, ha d'haver canibalisme. Aquesta pràctica per part d'aborígens s'exhibeix de manera hiperexplicita, acompanyada de tot tipus de violència física (violacions, tortures sàdiques, esquarteraments, esbudellaments, empalaments, etc.), que els seus executors no són solament els aborígens. El nivell gore d'aquests films és molt alt, arribant a mostrar escenes que mai havien mostrat altres films fins al moment, sobretot referent a mutilacions sexuals.\n- Pretensió de realitat: alguns films del gènere, com Holocaust Caníbal, es van presentar com filmacions de fets reals. Altres films, com Ultimo Mundo Caníbal o Esclava Blanca: Violència en el Amazonas, afirmaven ser recreacions exactes de fets verídics. Cal destacar que el caràcter suposadament real d'aquestes pel·lícules va ser el que va causar en gran mesura el seu èxit i la persecució legal dels seus directors (com li va ocórrer a Ruggero Deodato), acusats d'incitar i cometre crims contra persones i animals.\nFinalment, recordem que el gènere es va veure també motivat per les primeres llegendes sobre cinema snuff i crims reals filmats enfront d'una camera, originades gràcies a films com Snuff (Michael Findlay, Roberta Findlay, Simón Nutchern, Hugo Fredriksonn, 1976) o Last House On Dead End Street (Victor Janos, 1977). Si bé en aquests films ningú moria realment, la seva popularitat i controvèrsia va servir d'alè al nou gènere.\nFaces Of Death (Conan Lacilaire 1978), “Rostres de mort” repassa totes les formes possibles de la mort. En aquesta sèrie de mondos (o shockumentary) que ens ve dels U.S.A (ho incloem aquí com part de l'evolució mondo), ens mostren d'una forma molt crua i morbosa multitud de suïcidis, execucions, afusellaments... fins a caceres i imatges d'autòpsies reals. Des d'accidents a rituals caníbals. Des de rituals fúnebres fins a un aligator devorant a un humà… Aquesta pel·lícula va ser narrada com un documental pel doctor Frances B. Grös, una espècie de Iker Jiménez del macabre.\n3. Les pel·lícules de caníbals i zombies\nLa majoria dels films d'aquest gènere són italians, al costat d'alguns pocs aportis espanyols i altres rareses. Sense cap dubte, la filmografia més salvatge sobre zombies i caníbals, ve amb signatura italiana. De la mà de noms com Antonio Marghueriti, Lucio Fulci, Bruno Mattei o Ruggero Deodato i el seu famós “Holocaust caníbal”. Amb “Sabana violenta” s'inicien les repeticions del ja vist mil vegades, i per a superar la crisi, el mondo abandona en certa manera la seva naturalesa documental i es fusiona amb el cinema de terror, engendrant infinitat de productes de matances caníbals, per influència de La Matança de Texas , i més endavant de zombies caníbals explotant l'èxit de la pel·lícula La Nit dels morts vivents de George A. Romero.\nLucio Lagioia. Cine Fantástico


Résidence Lagrange Le Pic de l'Ours en Font-Romeu-Odeillo-Via, informació i reserves | Esquiades\nAvenida Emmanuel Brousse, 55, 66120, Font-romeu-odeillo-via\nLa Résidence Le Pic de l'Ours està situada a Font-Romeu i ofereix allotjaments independents en un edifici equipat amb piscina, sauna i hammam. També hi ha connexió WiFi gratuïta a la recepció, aparcament privat de pagament i servei de guardaesquís (amb fiança).\nTant els apartaments com els estudis disposen de cuina amb vitroceràmica, forn, rentavaixelles, extractor, cafetera i bany complet.\n- Estudi per a 2 persones: 21 m2 aproximadament. Disposa d'un sofà llit individual i un llit plegable individual, tot en el mateix espai que el menjador i la cuina.\n- Apartament d'1 habitació per a 4 persones: 35 m2 aproximadament. Disposa d'un sofà llit individual i un llit plegable individual, tot en el mateix espai que el menjador i la cuina i una habitació doble amb 2 llits o bé un llit de matrimoni.\n- Apartament d'1 habitació + cabina per a 6 persones: 50 m2 aproximadament. Disposa d'un sofà llit individual i un llit plegable individual, tot en el mateix espai que el menjador i la cuina, una habitació doble amb 2 llits o bé un llit de matrimoni i una cabina amb llitera o bé dos llits individuals.\n- Apartament de 2 habitacions + cabina per a 8 persones: 66 m2 aproximadament. Disposa d'un sofà llit individual i un llit plegable individual, tot en el mateix espai que el menjador i la cuina, dues habitacions dobles amb 2 llits o bé un llit de matrimoni i una cabina amb llitera o bé dos llits individuals.\nLes entrades als apartaments són de 17:00 hores a 19: 00h, els dissabtes fins a 20:00 hores. Les arribades més tard de les de les 19: 00h hauran de contactar amb l'allotjament abans de les 18:00 hores del dia d'arribada per definir el lliurament de claus fora d'horari.\nA l'arribada se us demanarà una fiança de 400 € per apartament o estudi. Aquesta podreu deixar-la en efectiu o amb targeta de crèdit. Aquest import es retornarà a la sortida si l'apartament o estudi es troba en el mateix estat de l'entrada.\nTambé s'haurà d'abonar a l'arribada la Taxa d'estada del govern francès que és de 0.70 € per nit i persona.\nLa neteja final NO està inclosa.\nKit nadó bressol + trona: 7 € per dia, només bressol 5 € per dia.\nAparcament cobert: a petició i de pagament en el moment de l'arribada. El preu és de 7€ per nit.\nSuplement mascota: 39 € / mascota i setmana (max 2 per apartament)\nbugaderia: 6€/rentar; 4€/assecar\nNeteja final (excepte la cuina): entre 39€ i 59€/ apartament\nLlençols i tovalloles: canvi per 8€/kit\nOfertes Résidence Lagrange Le Pic de l'Ours\n06 Mar al 11 Mar (Veure més dates)\nAvenida Emmanuel Brousse, 55 66120 Font-Romeu-Odeillo-Via\nOpinions dels clients sobre Résidence Lagrange Le Pic de l'Ours\nLlegir les opinions de Résidence Lagrange Le Pic de l'Ours (mostrant les @@mostrades@@ més recents de 4). (mostrant @@mostrades@@ de 4)\nVa viatjar en 2020\n"No funciona wifi, horari de recepció reduït i neteja molt justa."\n"El preu, la ubicació és excel lent i la piscina aquesta bé"\n"La distribució dels edificis de l'hotel, per entrar o sortir calia agafar dos ascensors, resulta una mica claustrofòbic."\nRésidence Lagrange Le Pic de l\_'Ours\nAvenida Emmanuel Brousse, 55 (Font-Romeu-Odeillo-Via)


Ja estan disponibles els vídeos dels grups que actuaran a l'Acampada Jove 2007\nA partir d’avui ja estan disponibles els vídeos a la web de l'Acampada Jove 2007. Dins l'Espai Independència podreu trobar dos videoclips per cada grup que actuarà a l’escenari més important del festival independentista més important dels Països Catalans. En aquest apartat trobareu tota la informació dels grups que actuaran així com les novetats i els nous CD que els grups han tret en aquest últims mesos.\nA partir d’avui ja estan disponibles els vídeos a la web de l’Acampada Jove 2007. Dins l’Espai Independència podreu trobar dos videoclips per cada grup que actuarà a l’escenari més important del festival independentista més important dels Països Catalans. En aquest apartat trobareu tota la informació dels grups que actuaran, així com les novetats i els nous CD que els grups han tret en aquest últims mesos.\nTelemadrid investiga l'Acampada Jove 2007! Vídeo editat per AixòToca.com\nVídeo editat per AixòToca.com:\nL'Acampada Jove estrena el seu espai a Last.fm\nLast.fm és una comunitat musical virtual amb gran èxit a Internet. Aquesta comunitat permet, mitjançant la descàrrega d’una petita aplicació, reconèixer la música que es reprodueix a un ordinador i elaborar un perfil amb les preferències musicals de cada usuari. Aquesta comunitat posa en contacte els usuaris amb preferències musicals semblants i teixeix una xarxa d’usuaris a nivell mundial, en el que segons Last.fm és "the social music revolution" (la revolució social de la música). Una de les novetats que permet aquesta comunitat virtual és la d’anunciar als usuaris aquells events, concerts o festivals propers a les pròpies preferències musicals.\nLast.fm és una comunitat musical virtual amb gran èxit a Internet. Aquesta comunitat permet, mitjançant la descàrrega d’una petita aplicació, reconèixer la música que es reprodueix a un ordinador i elaborar un perfil amb les preferències musicals de cada usuari. Aquesta comunitat posa en contacte els usuaris amb preferències musicals semblants i teixeix una xarxa d’usuaris a nivell mundial, en el que segons Last.fm és “the social music revolution” (la revolució social de la música). Una de les novetats que permet aquesta comunitat virtual és la d’anunciar als usuaris aquells esdeveniments, concerts o festivals propers a les pròpies preferències musicals.…\nAznar, el Papa, José Bono, Acebes, Losantos i Bush parlen sobre l'Acampada Jove 2007\nEl jovent independentista, amb aquest vídeo promocional, vol donar un caire humorístic al festival fent una sèrie d’imitacions dels personatges més característics de la caverna espanyolista que recomanen la prohibició del festival per diferents motius. Així, doncs, dins el vídeo poden trobar les imitacions de personatges com Federico Jiménez Losantos, locutor de la Cadena COPE; Ángel Acebes, secretari general del Partit Popular; José Maria Aznar, expresident del govern espanyol, i el rei Juan Carlos I. També trobarem les imitacions dels personatges més característics de la dreta mundial com són Joseph Ratzinger, papa de l’església catòlica, i George Bush, president dels…\nGran participació a la Mostra d'Entitats de Vic\nEl passat dissabte, dia 9 de juny, es va dur a terme a la plaça Major de Vic la 4a Mostra d'Entitats de Vic, que va reunir més de 30 entitats de tota la ciutat. La Mostra es va convertir en una festa per la Pau i la Solidaritat amb la participació de diverses organitzacions africanes i sud-americanes. Les JERC vam ser presents a la Mostra participant d'aquesta festa de la tolerància. Es va repartir molta informació sobre les nostres accions, les nostres campanyes i reivindicacions a tot aquell interessat; sens dubte l'Acampada Jove, que se celebrerà a Sant Celoni…\nEl passat dissabte, dia 9 de juny, es va dur a terme a la plaça Major de Vic la 4a Mostra d'Entitats de Vic, que va reunir més de 30 entitats de tota la ciutat. La Mostra es va convertir en una festa per la Pau i la Solidaritat amb la participació de diverses organitzacions africanes i sud-americanes. Les JERC vam ser presents a la Mostra participant d'aquesta festa de la tolerància. Es va repartir molta informació sobre les nostres accions, les nostres campanyes i reivindicacions a tot aquell interessat; sens dubte l'Acampada Jove, que se celebrarà a Sant Celoni…\nL'Acampada Jove 07 compta també amb una pàgina web específica del festival on es pot trobar tota la informació necessària sobre l’esdeveniment, que tindrà lloc a Sant Celoni del 12 al 14 de juliol. La web, www.acampadajove.cat , aposta per un model participatiu, on els usuaris poden enviar fotos i vídeos en Flash, seguint l’esquema del famós portal d’imatges YouTube, i al mateix temps hi ha l’opció de deixar entrades al llibre de visites i subscriure’s a la llista de correu per rebre directament totes les novetats del festival. Amb aquestes incorporacions, des de les JERC, organitzadores de l’Acampada, es…\nL’Acampada Jove 07 compta també amb una pàgina web específica del festival on es pot trobar tota la informació necessària sobre l’esdeveniment, que tindrà lloc a Sant Celoni del 12 al 14 de juliol. La web, www.acampadajove.cat, aposta per un model participatiu, on els usuaris poden enviar fotos i vídeos en Flash, seguint l’esquema del famós portal d’imatges YouTube, i al mateix temps hi ha l’opció de deixar entrades al llibre de visites i subscriure’s a la llista de correu per rebre directament totes les novetats del festival. Amb aquestes incorporacions, des de les JERC, organitzadores de l’Acampada, es busca…\nLes JERC, el jovent independentista, han valorat avui en la seva Direcció Nacional els resultats de les darreres eleccions municipals. En primer lloc, els joves independentistes han volgut destacar que “els resultats no són bons, ja que no només no s’han assolit les expectatives sinó que en bastants municipis s’ha anat enrere”. Segons la direcció juvenil independentista, les causes d’aquests mals resultats són diverses: l’abstenció, la falta d’il·lusió i d’un horitzó esperançador, i l’extensió entre el votant independentista de la sensació d’una manca de perfil propi d’Esquerra al Govern de la Generalitat del Principat. Les JERC consideren que és “el…\nLa dotzena edició de l'Acampada Jove, que se celebrarà a Sant Celoni els propers dies 12, 13 i 14 de juliol, aposta per un cartell eclèctic, igual que els gustos dels joves i les joves catalans, i en aquest sentit pren rellevància la música de fusió. En un moment en què la varietat d’estils i el mestissatge passen per una bona etapa i guanyen seguidors a cada instant, des de les JERC s’ha cregut convenient impregnar també l’Acampada amb ritmes de rumba i flamenc, de la mà dels grups catalans Ojos de Brujo i La Troba Kung-Fú. El divendres 13…\nLa dotzena edició de l’Acampada Jove, que se celebrarà a Sant Celoni els propers dies 12, 13 i 14 de juliol, aposta per un cartell eclèctic, igual que els gustos dels joves i les joves catalans, i en aquest sentit pren rellevància la música de fusió. En un moment en què la varietat d’estils i el mestissatge passen per una bona etapa i guanyen seguidors a cada instant, des de les JERC s’ha cregut convenient impregnar també l’Acampada amb ritmes de rumba i flamenc, de la mà dels grups catalans Ojos de Brujo i La Troba Kung-Fú. El divendres 13…\nDurant el matí del passat dissabte 18 de maig, Esquerra i les JERC-Sant Andreu vàrem muntar una paradeta al passeig Fabra i Puig amb cantonada Gran de St. Andreu per tal de poder apropar el nostre projecte a tota la ciutadania que passegés pel barri. Durant l'estona que vam ser presents vàrem repartir revistes, bosses amb material, adhesius i octavetes amb el programa electoral tant d'Esquerra com les JERC Barcelona. Les JERC, posteriorment, vam fer una passejada per Gran de Sant Andreu per tal de repartir informació per les properes eleccions municipals al jovent andreuenc que passejava per aquest carrer.\nDurant el matí del passat dissabte 18 de maig, Esquerra i les JERC-Sant Andreu vàrem muntar una paradeta al passeig Fabra i Puig amb cantonada Gran de St. Andreu per tal de poder apropar el nostre projecte a tota la ciutadania que passegés pel barri. Durant l'estona que vam ser presents vàrem repartir revistes, bosses amb material, adhesius i octavetes amb el programa electoral tant d'Esquerra com les JERC Barcelona. Les JERC, posteriorment, vam fer una passejada per Gran de Sant Andreu per tal de repartir informació per les properes eleccions municipals al jovent andreuenc que passejava per aquest carrer. D'aquesta manera,…\nIniciat el primer cicle de xerrades per la independència de les JERC-Igualada\nLes JERC-Igualada van encetar, dissabte, el cicle de xerrades per la independència, amb la conferència a càrrec de Carles Sastre, exmilitant de Terra Lliure, qui va explicar les seves experiències i va realitzar una reflexió de com veu la situació actual del nostre país. Per finalitzar l’acte es va obrir un torn de preguntes que va ser força concorregut. Aquest proper dissabte, 19 de maig, serà el torn d’Èric Bertran, qui explicarà la seva experiència amb Espanya i presentarà el seu llibre. Èric Bertran és un noi de 17 anys que va ser acusat de càrrecs de terrorisme per l’Audiència…


ARAMULTIMÈDIA - Juanjo Valls, Sant Jordiet 2018, vol tirar "un trilió" de fletxes\nL'endemà de ser nomenat, Sant Jordiet ho celebra amb els seus companys dels Salesians de Joan XXIII\nJuanjo Valls, Sant Jordiet 2018, vol tirar "un trilió" de fletxes\nÉs un dels actes que més il·lusió li fa, i per això diu que li agradaria tirar moltíssimes fletxes, tantes com un trilió. L'endemà de saber que serà el Sant Jordiet 2018, Juanjo Valls ha anat al cole com cada dia, i allí ho ha celebrat amb la seua altra família dels Salesians de Joan XXIII. Els companys estaven animats i el felicitaven, cridaven Visca Sant Jordi i xocaven les palmes amb Juanjo. En el pati, un gran cartell anunciava la notícia com el 'Trending Tópic' destacat del dia. Ací pots vore una galeria de fotos.\nEl seu professor assegura que és un xic "alegre, treballador i amic dels seus amics". També és tímid, com reconeix son pare, però Juanjo Valls ha atés els mitjans de comunicació des del seu pupitre sense cap problema, i assegurant que s'ho passarà genial en fletxes. Diu que estan tots molt contents, però el més emocionat és el seu avi. De fet, també ha vingut al col·legi amb una fotografia de son pare, qui va ser alferes de la Llaganya l'any 1948, i li explicava a Juanjo, molt devanit, que ja eren quatre generacions de festers.\nJuanjo Valls comença ja les seues funcions com a Sant Jordiet, i aquest dissabte 17 lliurarà els trofeus del torneig de futbol 8 que porta el seu nom. I diumenge 18 de juny participarà en la processó del Corpus.\nTots saben on està Sant Jordiet. Juanjo Valls, amb els seus companys de classe en les escales dels Salesians de Joan XXIII\nJuanjo Valls ja llança fletxes, acompanyat dels seus companys de classe dels Salesians de Joan XXIII\nQuatre generacions de festers: Juanjo Valls amb el seu pare, el seu avi, i en la fotografia, el seu besavi\nLirios Silvestre - 16/06/2017\nÉs un dels actes que més il·lusió li fa, i per això diu que li agradaria tirar moltíssimes fletxes, tantes com un trilió. L'endemà de saber que serà el Sant Jordiet 2018, Juanjo Valls ha anat al cole com cada dia, i allí ho ha celebrat amb la seua altra família dels Salesians de Joan XXIII. Els companys estaven animats i el felicitaven, cridaven Visca Sant Jordi i xocaven les palmes amb Juanjo. En el pati, un gran cartell anunciava la notícia com el 'Trending Tópic' destacat del dia. Ací pots vore una galeria de fotos. El seu professor assegura que és un xic "alegre, treballador i amic dels seus amics". També és tímid, com reconeix son pare, però Juanjo Valls ha atés els mitjans de comunicació des del seu pupitre sense cap problema, i assegurant que s'ho passarà genial en fletxes. Diu que estan tots molt contents, però el més emocionat és el seu avi. De fet, també ha vingut al col·legi amb una fotografia de son pare, qui va ser alferes de la Llaganya l'any 1948, i li explicava a Juanjo, molt devanit, que ja eren quatre generacions de festers. Juanjo Valls comença ja les seues funcions com a Sant Jordiet, i aquest dissabte 17 lliurarà els trofeus del torneig de futbol 8 que porta el seu nom. I diumenge 18 de juny participarà en la processó del Corpus.


17 idees de Bollywood per a la vostra disfressa de Halloween - Notícies\n17 idees de Bollywood per a la vostra disfressa de Halloween\nÉs possible que Halloween no sigui una celebració índia per si mateixa, però sens dubte s’ha popularitzat al llarg dels anys, amb algunes idees de vestuari innovadores que van sorgir a les festes índies. Si esteu convidats a una festa del 31 d’octubre o organitzeu una festa per vosaltres mateixos, el meu temps passa! Per què no anar a Bollywood aquest any i convertir-se en una classe a part dels zombis i vampirs habituals? Us mostrem com fer-ho.\nSens dubte, aquest Diwali, el buzz més gran és el llançament de 'Krrish 3'. Què tal es posar-se una disfressa de Krrish, amb la màscara elegant i l’aura de superheroi d’Hrithik? Si ho podeu aconseguir, us adoneu del banc de línies de recollida que podeu provar tota la nit?\nD'acord, així que 'Rockstar' podria passar, però no es pot negar que les seves disfresses eren super cool. Si porteu els cabells llargs vosaltres mateixos, aquesta podria ser només la vostra tassa de te. Gorra Kaki Nehru, algun material militar i bigoti i ja està bo!\nSi fas exercici regularment, no pots deixar de disfressar-te de Chulbul Pandey. El copstache i els aviadors es van llançar freds del coll i podeu afegir el vostre toc de Dabangg a la festa de Halloween. (I a les noies els encanta un home amb uniforme!)\nRanbir Kapoor va aportar un nou aspecte al look tapori de 'Besharam'. Tant si voleu l’aspecte tapori de festa amb el seu mono daurat com l’estil de carrer amb molts colors vius i accessoris forts, Babli és la vostra inspiració.\nAquest any no us podeu equivocar amb un lungi. SRK va posar de moda aquesta peça tradicional índia amb el seu 'ball lungi' a 'Chennai Express'. I podeu saltar amb seguretat. No us oblideu de fer-ho amb unes botes de cuir com el King Khan.\nTot i que hi ha un punt definit a l’aire, podeu optar per això si no us molesta o si esteu atlètic. Un turbant fals i una disfressa de córrer (amb el número 16) - i sou el Milkha Singh de la trobada.\n7. Go Go Gone Gone\nSi teniu el cor posat en una disfressa de zombi, per què no ser un assassí de zombis com Saif Ali Khan a 'Go Goa Gone'? Aconsegueix l’aspecte ros i alguns tatuatges falsos i fes-te una jaqueta, i ves a burlar els zombis a la festa!\n8. Once Upon Ay Time A Mumbai Dobaara\nSabeu quina és una mirada que és estimada de Bollywood i que també és força masclista? L’aspecte de Dawood Ibrahim. Akshay Kumar pot ser un bon exemple per a vosaltres. Has d’encertar el bigoti, aquestes ulleres de sol amb un vestit extravagant. Un cigar cubà només s’afegirà a l’aura dels gàngsters.\nO anar retro com Ranveer Singh a 'Lootera'. Només heu d’aconseguir tres coses: la gorra de treballador, els texans de cintura alta i els tirants. L’encant del vell món no deixa d’impressionar a les dames, amiga meva!\ncom construir un foc sense llumins\nUn barret de bombó i una jaqueta de coll xinès sense mànigues - i voilà! Ets l'enigmàtic lladre de pallassos de 'Dhoom 3'. Si ets un noi baix amb un munt de masclisme, aquest és definitivament l’aspecte que hauries de tenir.\nCap d’aquestes prou icòniques per a vosaltres? Què tal tornar enrere dècades enrere i triar probablement els vestits més emblemàtics de Bollywood: Raj Kapoor a Shree 420? Un barret de fedora, un abric descarnat, uns pantalons curts i un bastó amb un feix al final: articles prou senzills que us transformaran en l’amorable heroi del passat.\nCap indi veritable pot subestimar el poder de 'Sholay' i, quan es tracta de disfresses de Halloween, no és millor que això. Tant si voleu mantenir-lo al mínim com Thakur (advertència: haureu de trair la vostra disfressa quan busqueu beguda o berenar!) O embarcar-vos com el terrorífic Gabbar (sense el cavall, és clar!) - la pel·lícula no et defrauda.\nTot això encara és massa OTT per a vosaltres i no voleu arrossegar la confecció o la caça de vestits de totes maneres? Encara podeu ser SRK a 'Mohabbatein'. El seu aspecte de músic sensible, amb ulleres, colls de tortuga i una samarreta penjada casualment sobre les seves espatlles, només us hauria de donar l’aspecte més senzill de Bollywood.\nEn tenim un per a tothom! Si teniu un aspecte calb, amic, heu d’anar com Kancha Cheena. Vestit de Pathan negre, arracades de plata i aspecte maniàtic, i acabes de fer-te amb un swag 'Agneepath'.\n© A.K. Pel·lícules\nNota: només per als bojos reals.\nBé, si us agrada un projecte artístic, només teniu un dia o dos per preparar-lo a temps. Entreu amb el fanfarró de Big B i elimineu 'Saara Zamana Haseeno Ka Deewana' i, sens dubte, 'il·luminareu' la festa, amic meu.\n© La vida està bé\nSi la mitologia va ser mai gran en la cultura pop índia, ho és ara. Des d’algunes grans obres d’art fins a la creixent popularitat de les sèries mitològiques: no us podeu equivocar disfressats de déu (els grups de les dretes poden estar en desacord, però). I qui hauria de ser l’elecció òbvia més que el propi cartell de la mitologia índia per a la destrucció, la ira i també l’amor per l’herba?\nEstudis Mala Padmalaya\nMolt bé! Si tot el que volies era muntar una disfressa del teu armari, tria tots els teus blancs. És cert: camisa blanca, pantalons blancs i sabates blanques. Voila, ets el propi Jumping Jack de Bollywood, Jeetendra. L’home era una icona d’estil, i el vestit totalment blanc és el seu vestit d’autor. Feliç Halloween!\n10 coses que mai no sabíeu: Halloween\n[Especial Halloween] 7 pel·lícules terrorífiques que hauríeu de veure aquesta nit\n10 regles per a un 2013 elegant\nFoto: © BCCL (imatge principal)\n12 dones comparteixen els llocs més atzarosos que han connectat, a part del llit\nEls diners no són suficients per comprar el Ford GT 2017\nla colla més poderosa d'Amèrica\nfotos de la persona més alta del món


Novetats bibliogràfiques destacades | Bloc de Lletres\n← La Biblioteca a l’exposició ‘Il·luminacions. Catalunya visionària’\nLa parla de les Terres de l’Ebre →\nThe Routledge dictionary of modern American slang and unconventional English / edited by Tom Dalzell. London: Routledge, 2009.\nEns acaba d’arribar una eina lexicogràfica molt útil de l’anglès; aquest diccionari editat per Tom Dalzell, un dels millors experts de l’argot americà, que recull l’argot usat als Estats Units des del 1945 fins avui per un llarg nombre de col·lectius: beats, hippies, punks, surfistes, gais i lesbianes, soldats, presoners, pirates informàtics …\nCada entrada, n’hi ha unes 25.000, va acompanyada de cites que l’autentifiquen, extretes de la literatura popular, diaris, revistes, cançons, televisió, Internet, etc. i també informa de l’etimologia, país d’origen i la data de la primera notícia del seu ús.\nGatell, Cristina i Glòria Soler. Martí de Riquer: viure la literatura. Barcelona : La Magrana, 2008.\nAquesta magnífica biografia de Martí de Riquer acaba de rebre un nou guardó: el Premi Agustí Duran i Sanpere d’Història de Barcelona. Aquesta distinció se suma al Premi Gaziel de Biografies i Memòries 2007 que li va ser concedit l’any passat.\nPer confegir la biografia de Martí de Riquer, una de les figures cabdals de la cultura catalana i la filologia del segle XX (amb especial dedicació a les literatures romàniques medievals), les historiadores Cristina Gatell i Glòria Soler han mantingut nombroses converses amb ell, entrevistat a diferents amics i col·legues i investigat l’arxiu familiar i personal de Riquer i també d’altres de públics i privats. El resultat és una obra molt ben documentada, amb un exquisit equilibri entre la narració literària i el rigor historiogràfic, que repassa a fons la trajectòria vital i professional de Martí de Riquer, des de la infantesa fins a la jubilació, tot relacionant-lo amb la vida intel·lectual i cultural del país.\nMartí de Riquer, professor emèrit de la Universitat de Barcelona, va iniciar la seva relació amb aquesta institució el curs 1941-42 com a professor auxiliar, el 1950 va guanyar les oposicions a catedràtic, exercint com a tal fins a 1970 i, després de quatre anys a la Universitat Autònoma de Barcelona, també del 1974 al 1984. El març de 1984 a la Universitat de Barcelona es celebrà el Simposi en honor de Martí de Riquer per commemorar el seu setantè aniversari i la seva jubilació, les actes del qual es van publicar en quatre volums per la pròpia UB i Quaderns Crema el 1986.\nDreymüller, Cecilia. Incisiones : panorama crítico de la narrativa en lengua alemana desde 1945. Barcelona : Galaxia Gutenberg : Círculo de Lectores, 2008.\nCecilia Dreymüller ens presenta una panoràmica de la narrativa alemanya contemporània dirigida a un públic no especialitzat. El llibre està estructurat en tres parts: la primera part ‘Ninguna hora cero’ està dedicat a la postguerra, la segona ‘La repercusión del 68’ als anys que van des de 1968 fins a la caiguda del mur de Berlín i la tercera ‘La caida del muro’ a la narrativa dels anys 1989 fins ara. Completen la monografia un índex onomàstic, la bibliografia consultada i una llista dels autors i les obres citades.\nAquesta entrada s'ha publicat en diccionaris i enciclopèdies, Lingüística i llengües, Literatura, Ressenyes i etiquetada amb alemany, anglès, català, diccionaris i enciclopèdies, llibres, Martí de Riquer. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Federació Catalana de Voleibol - Tenda Online FCVb - Equipació de voleibol - Material per voleibol - Notícies - General - Gran paper dels equips catalans a la Superlliga Junior\nGran paper dels equips catalans a la Superlliga Junior\nEl CVB Barcelona ha estat l’equip català que ha arribat a la final de la Superlliga Júnior Femenina disputada a Tenerife aquests darrers dies. També han jugat la final de consolació les noies del CV Vall d’Hebron, mentre que el CV Viladecans i el CV Sant Esteve han acabat en la dotzena i tretzena posició a la classificació final.\nLes júnior del CVB Barça han mostrat el seu bon joc i el seu potencial en una competició molt disputada i amb molt nivell. Les blaugrana passaven la primera ronda sumant tot les victòries possibles, fins i tot, contra les que serien les seves rivals a la gran final. A la segona fase també mostraven la seva superioritat derrotant a CV Sayre i VP Madrid amb dos contundents 3-0. El passi a la final el van aconseguir amb una treballada victòria davant Universidad de Burgos, que tot i forçar al màxim només va aconseguir esgarrapar un set a les catalanes.\nA la gran final, disputada amb el Doket Élite Voley de Tenerife, les catalanes van començar marcant el ritme i imposant el seu joc, mentre les canàries només aconseguien anar a remolc de l’inspirat i encertat joc de les blaugrana. Així, el set acabava a mans de les catalanes, que per aquelles coses del destí jugaven com a locals davant un equip canari. Però aquest seria l’únic parcial que aconseguirien, les noies del Doket van començar a jugar i l’efectiu braç de Geraldine Brunet va començar a brillar sentenciant molts dels punts canaris. Així, el Doket Élite Voley s’enduia els tres següents sets i per tant la corona de campiones d’aquesta edició de la Superlliga Junior Femenina.\nMenys sort va tenir el CV Vall d’Hebron, que va fer un gran torneig, però va topar a semifinals amb les que més tard es proclamarien campiones. Les barcelonines van completar la primera fase en segona posició de grup amb dues victòries i una derrota, mentre que a segona ronda acabarien primeres després de guanyar a UVA Maristas i Hospital Parque Haris. La final de consolació va ser davant un potent Universidad de Burgos que va saber sentenciar un partit on cada punt i cada set es van lluitar al màxim. Finalment l’equip burgalès es va endur el partit amb un parcial de 3-1 (25-23/25-23/25-27/25-20), que les va portar fins al tercer calaix del podi.\nL’equip de Sant Esteve, tot i fer una bona primera fase, no va tenir sort i va quedar fora de les opcions del títol a la primera ronda. Tot i així, a la segona fase va ser el millor del grup guanyant els 4 partits de la lligueta de consolació. Més sort van tenir les de Viladecans, que van poder entrar a la segona fase en el grup de lluita pel títol en la repesca dels millors segons realitzada per sorteig. Els resultats però no les han acompanyat i a la segona fase van perdre els dos partits disputats contra Universidad de Burgos i Arona Tenerife Sur.


Amb aquesta exposició dedicada a la nissaga dels editors Gili, el Museu Picasso ha iniciat una nova sèrie d'exposicions i publicacions que volen divulgar el fons documental del museu, amb el títol 'Arxius/Museu Picasso Barcelona'.\nPràcticament un segle de bibliofília definiria la tasca duta a terme per tres generacions d'editors: Gustavo Gili i Roig, Gustavo Gili i Esteve i Gustavo Gili i Torra. El Museu Picasso ha iniciat amb aquesta exposició dedicada a la nissaga dels editors Gili una nova sèrie d'exposicions i publicacions dedicades a divulgar el fons documental del museu, que portaren per títol "Arxius/Museu Picasso Barcelona".\nEl treball i l'amistat entre els Gili i Pablo Picasso és el contingut d'aquesta exposició que es fonamenta en l'adquisició de gran part del Fons Gustavo Gili i Anna Maria Torra i una important selecció del fons documental procedent de la Donació Editorial Gustavo Gili.\nTot i que l'empenta dels Gustavo Gili és coneguda en el món de l'art, l'aportació actual és força inèdita i compta amb el treball científic de Claustre Rafart que valora, apart de les col·laboracions amb Pablo Picasso, com són La Tauromaquia o arte de torear (1959) i El entierro del Conde de Orgaz (1969), la passió bibliòfila i altres edicions d'alta qualitat que protagonitzaren la producció de llibres d'artista a l'estat espanyol durant tot el segle XX.\nGustavo Gili i Roig emergeix com el fundador de la nissaga que crea l'Editorial Gustavo Gili el 1902 i és el 1926 quan contacta Picasso per il·lustrar la Tauromaquia de Pepe Illo, que no veurà la llum fins el 1959, amb l'editorial ja en mans del seu fill Gustavo Gili i Esteve. Gili i Roig volia introduir la bibliofília francesa a Espanya i fins i tot va intentar compartir l'aventura amb l'editor francès de La Pléiade, creada per Jacques Schiffrin, i si bé se'n va fer accionista, l'empresa l'absorbí finalment Gallimard.\nGili i Roig freqüentava altres professionals de les edicions d'artista del país veí, en una època d'esplendor que duia la bibliofília a l'art contemporani. Gili va excel·lir en l'àmbit artístic, on és conegut, però va participar en d'altres projectes relacionats amb la bibliofília científica, l'erudita i en altres coedicions, facsímils i llibres d'artista. Ja al 1906 publica Poesies de Miquel Costa i Llobera, el 1907 el Llibre de doctrina pueril de Ramon Llull, el 1909, Cap al tard de Joan Alcover, i edicions especials de Joan Maragall i Narcís Oller, el que seria el germen d'edicions posteriors.\nLes publicacions de bibliòfil que van fer més famós a Gili i Roig van ser les Ediciones de la Cometa, amb la col·laboració assessora d'Agustí Calvet, "Gaziel" en la part literària i d' Hermenegild Alsina i Munné en el disseny. S'iniciaren el 1931 i es tancaren amb Platero y yo, el 1947. S'hi publicaren Semana Santa, de Gabriel Miró, il·lustrat per Daragnès; Elegías, de Eduardo Marquina, amb gravats de Laura Albéniz (1935); La vida es sueño, de Calderón de la Barca, il·lustrat per Enric C. Ricart (1933); El alcalde de Zalamea, de Calderón, il·lustrat per Togores (1933); El sombrero de tres picos de Pedro Antonio de Alarcón, amb gravats de Xavier Nogués (1934) i el ja esmentat Platero y yo de Juan Ramon Jiménez, il·lustrat per Josep Mompou (1947). Llibres tots ells que eren elaborats amb el millor paper, les tècniques més refinades i els relligats dels millors enquadernadors, com el Taller Brugalla.\nPocs subscriptors i partícips del projecte van fer que les Ediciones de la Cometa s'acabessin aviat i es transformessin en les Estampas de la Cometa, edicions més senzilles i populars. Els dos grans llibres de bibliòfil de Picasso ja van ser publicats en temps del fill Gustavo Gili Esteve i Anna Maria Torra, que mantingueren una llarga i sòlida amistat amb Picasso i Jacqueline. Tot i que Picasso ja havia estampat nou gravats destinats a La Tauromàquia els anys1928 i 1929, quan es reprèn l'edició als anys 50 els farà molt diferents. En els primers els dibuixos eren filiformes i contenien encara un relat vinculat amb la dona i el Minotaure. Ara, els nous gravats a l'aiguatinta al sucre descriuen amb destresa i amb taques negres de primera intenció el moviment del brau i dels toreros a la plaça, tot partint del relat que del toreig havia fet el pintor de Salamanca Antonio Carnicero al segle XVIII, estela que seguiria Goya al segle XIX. Picasso ho fa al segle XX. Un cop més, Picasso vol integrar-se a la història de l'art rellegint-la ell mateix, ara amb el tema de la tauromàquia.\nCatàleg 'Pablo Picasso i els editors Gustavo Gili: treball i amistat'\nPel que fa a El entierro del Conde de Orgaz (1969), està clar que pren el títol homònim del quadre de El Greco. No es pot obviar l'influx d' El Greco en l'etapa modernista de Picasso o època blava, així com en alguns aiguaforts de la Suite 347 de 1968. Hi domina la caricatura i un esperit grotesc, eròtic i desvergonyit en escenes circenses i teatrals, amb faunes, barbuts, banyuts, Venus, amorets, diletants, amazones i dones despullades. Un repertori molt picassià que ara es deu al seu propi text, on sembla retornar a les passions de joventut per la pintura d'El Greco, Goya, Courbet i, sobretot, Velázquez, ja que els anys de l'escriptura d'aquest text coincideix amb la realització de les seva sèrie sobre Las Meninas.\nÉs una gran oportunitat veure aquests arxius de la nissaga editorial Gustavo Gili en una exposició que fa servir la correspondència com a guia, al mateix temps que s'exposen aquests dos grans llibres de bibliòfil de Picasso publicats per Gili, juntament amb altres obres, carnets i documents derivats d'aquest treball i aquesta amistat. És part important de la història de l'art del nostre país i de l'estat espanyol. Sense els Gili, o sense Jaume Sabartés, a qui el Museu Picasso dedica en paral·lel una exposició, s'haurien trencat els llaços entre Barcelona i Picasso i no tindríem aquest museu. Hem de dir, però, que els temps que corren han perdut la pista d'un passat de la nostra història, en el fons molt recent, però que les noves generacions no han viscut ni com a referència. La desmemòria d'avui ens empobreix respecte la nostra pròpia cultura, i exposicions i treballs documentals com aquest assenten les bases d'un relat històric que no es pot perdre.\nGuia sobre la dona jove i treballadora (2,7 MB)


Vernís transparent protecció acer\nEmpresa: Tallers Brillauto SL\nPreu orientatiu: 60 €/m2\nM2. Subministrament i aplicació de vernís transparent per a protecció d'acer model Brillepoxi 2 de Tallers Brillauto o similar, fabricat en epoxi-polisiloxano acabat mat. Vernís transparent d'alta qualitat per a exterior aplicable sobre qualsevol superfície metàl•lica.Evita l'aparició de l'òxid concedint a la superfície un acabat d'acer natural. Previ a l'aplicació es realitzarà un desengreixa amb drap de cotó, escatat superficial amb fregadora manual llisa tipus Scotx Brite o similar. Es desengreixa deixant la superfície completament neta i seca; seguidament es realitzen dues capes d'imprimació antioxidant transparent de 2 components tipus Brillepoxi 2 amb un assecat superior a 2 hores previ escatat. Per últim es realitzen dues capes de vernís tipus Brill o similar acabat exterior antiòxid de dos components amb acabat mat. Es recomana aplicar amb pistola d'aire o aerogràfica.\nOpcional: acabats mat, setinat o brillant.\nReferència: Façana Edifici d'Oficines Plaça Europa, 31 (RCR Arquitectes)\nPol. Industrial Pla de Baix\n17800 Olot (Girona), Catalunya - Espanya\nT. +34 97 226 23 86\nF. +34 97 273 45 59\nVernís per protecció Multilak\nEmpresa: Euroquímica Paints S.A.\nDimensions: Pots de 3 litres\nPreu orientatiu: 8.12 €/Kg\nKg. Subministrament de vernís per protecció model Multilak de Euroquímica Paints S.A. o similar, fabricat amb poliuretà. Dimensions a mida. Vernís transparent d’alta qualitat per a exterior aplicable sobre metalls (acer, galvanitzat, alumini, llautó,...) i sobre plàstics (poliuretà, ABS, polièster, bakelita,...) Es subministra en dos envasos separats que deuen mesclar-se en les quantitats recomanades fins quedar homogenis. S’aplicarà sobre superfícies netes, firmes i seques preferiblement amb pistola amb una temperatura del suport superior a 3ºC a la del punto de rosada, una temperatura ambiental superior a 10ºC i una H.R. inferior a 80%. Aquest vernís te una excel•lent adherència directa sobre els materials en els que s’aplica, amb un color i acabat estables a la llum i a la intempèrie. Bon comportament a la fricció i moderat a la abrasió. Bon balanç de duresa i flexibilitat.\nOpcional: Acabat brillant o mate. Aplicació amb brotxa per retocs, pistola aerogràfica, pistola electrostàtica o pistola airless.\nEuroquímica Paints S.A.\nCtra. Argentona a Dosrius\nDosrius, Barcelona - España\nT. (+34) 902 102 440\nBiocalce silicat pur pintura\nEmpresa: Kerakoll Ibérica, SA\nMaterial: Silicat de potassi, terres i minerals\nDimensions: Pots de 14 l\nPreu orientatiu: 12 €/l\nL. Subministrament de biocalce silicat pur pintura, o similar fabricada amb silicat de potassi, terres i minerals acolorits. Dimensions pots de 14 l. Pintura mural certificada, eco-compatible, a base de silicat de potassi estabilitzat, amb terres i minerals naturals acolorits, idònia per al Greenbuilding i la restauració històrica. Conté només matèries primeres d'origen estrictament natural. Amb ventilació natural activa en la dilució dels contaminants d'interior, bacteriostàtic i fungistàtic natural. Reciclable com a àrid després de la seva vida útil. Respecta el medi ambient i la salut dels usuaris.\nOpcional: Disponible en 71 colors en tons vellutats.\nKerakoll Ibérica, SA\nCarretera de Alcora, Km. 10,450\n12006 Castellón de la Plana, Valencia - Spain\nT. +34 964 251 500\nF. +34 964 241 100\nT. +39 0536 816 511\nF. +39 0536 816 581


Ràdio Balaguer - Territori i Sostenibilitat atorga 1 MEUR a 44 ens locals per al desenvolupament d'actuacions de mitigació i d'adaptació al canvi climàtic\nEl nombre de sol•licituds presentades ha estat de 102, amb un import de subvenció sol•licitat de 2,74 MEUR, superior a l’import global de la subvenció, establert en 1 MEUR. Aquest fet és un clar senyal que, d’acord amb la Llei 16/2017, de l’1 d’agost, del canvi climàtic, els ens locals estan preparats per a fer la transició energètica necessària cap als objectius de reducció d’emissions de gasos amb efecte d’hivernacle i, alhora, reduir la vulnerabilitat als impactes del canvi climàtic.\nDe les 102 sol•licituds, 46 han estat atorgades i corresponen a 44 ens locals (dos ajuntaments tenen dues actuacions diferents subvencionades): 42 ajuntaments i 2 consells comarcals. La distribució geogràfica de les subvencions abasta una part important del país (24 comarques diferents) i, a més, el 80% correspon a poblacions inferiors a 5.000 habitants. La distribució comarcal és la següent: Alt Empordà, Alt Penedès, Anoia, Bages, Baix Camp, Baix Ebre, Baix Empordà, Baix Llobregat, Berguedà, Cerdanya, Conca de Barberà, Garrotxa, Gironès, Maresme, Moianès, Montsià, Osona, Pla d’Urgell, Ripollès, Selva, Tarragonès, Urgell, Vallès Occidental i Vallès Oriental.\nEl bloc més important de les actuacions subvencionades correspon a actuacions de reducció de gasos amb efecte d’hivernacle en l’àmbit de la mobilitat i de reducció de la vulnerabilitat en la gestió de l’aigua (el 95% de les actuacions). El 5% restant correspon a actuacions d’esmorteïment dels impactes de les illes de calor urbanes i a instal•lacions de producció d’energia geotèrmica. Alguns exemples d’actuacions són l’adquisició de vehicles elèctrics, la millora en l’eficiència de les xarxes de distribució d’aigua potable, la redacció de plans de sequera o l’esmorteïment de l’illa de calor urbana en els patis de les escoles municipals.\nEl maig del 2019, just ara fa un any, el Govern de la Generalitat va acordar la declaració d’emergència climàtica. La resolució d’aquesta convocatòria de subvencions, a més de ser una de les accions derivades d’aquella declaració, coincideix amb l’elaboració per part del Govern d’un pla de reactivació econòmica, davant dels efectes de la pandèmia de la COVID-19. La subvenció d’1 MEUR suposa, sumant-hi les aportacions dels ens locals, la mobilització d’una inversió de prop de 2,7 MEUR.


[Vídeo] Nogueras allisa el president d'Aena en el Congreso La República\nLa portaveu de Junts al Congreso ha etzibat una bona clatellada a Maurici Lucena i li ha demanat la dimissió, ja que, segons Nogueras, és “l’únic bo que pot fer per l’empresa”\nLa portaveu de Junts al Congreso, Míriam Nogueras, ha ventat una bona clatellada dialèctica al president i conseller delegat d’AENA, Maurici Lucena. en el Congreso.\nNogueras, ha subratllat que tot el que ha fet Aena i l’executiu espanyol per l’aeroport del Prat ha estat “canviar-li de manera unilateral el nom”.\nLa diputada de Junts ha posat de manifest que Aena no està abonant les factures als arrendataris, i no està retornant els avals executats indegudament. De manera que, a més de ser una situació greu perquè l’empresa no compleix amb la legalitat, té com a agreujant que és una empresa pública.\nNogueras ha lamentat que no s’estigui complint la llei i ha condemnat “que són l’únic gestor aeroportuari del món que no ha estat capaç d’arribar a un acord amb els operadors”.\nLa portaveu de Junts ha criticat els únics que han tancat no han satisfactoris amb els seus gestors i que no han estat justos. També ha destacat que “la gestió de la covid-19 i de les inversions a l’aeroport de Barcelona han estat nefastes”.\nNogueras li ha etzibat a Lucena que té el guió molt ben après, però que espera que pel DORA3, Catalunya ja “no depengui de la seva incompetència” que per tant, sigui un estat independent. Finalment li ha dit que “encara pot fer alguna cosa per l’empresa: dimitir”. Segons la portaveu de Junts, “accionistes, proveïdors i clients” li ho agrairan.\n📺 @miriamnoguerasM: "L'únic que ha fet el Gobierno espanyol per l'Aeroport del Prat ha sigut canviar el nom i de forma unilateral. Esperem que Catalunya sigui un estat independent i no depengui de la seva nefasta gestió aeroportuària, per això demanem la seva dimissió". pic.twitter.com/lRjjcgNZH7\n— Junts per Catalunya Congrés i Senat (@JuntsxCatMadrid) October 27, 2021


Procediment del vot accessible - Generalitat Valenciana\nEl procediment del vot accessible consisteix en la utilització de sobres i paperetes normalitzades (sobres i paperetes sense referència en Braille i idèntiques als que usen els/les electors/es), junt amb una documentació específica en sistema Braille. Cada una de les paperetes normalitzades estarà dins d'un sobre en el qual, en tinta i Braille, s'indicarà la candidatura a què correspon. El conjunt de paperetes i sobres s'entregaran a l'elector/a en el kit o maletí de votació en la mateixa Mesa electoral.\nLes traduccions al sistema Braille seran controlades per la Comissió Braille Espanyola i tot el procediment serà supervisat per l'administració electoral.\nL'elector/a que haja comunicat la intenció d'utilitzar el procediment de vot accessible acudirà el dia de la votació (28 d'abril) a la Mesa electoral on li corresponga exercir el dret de sufragi.\nAllí, després de la identificació i comprovació prèvies de la formulació de la sol·licitud per a aquest procediment, la Mesa li entregarà un maletí en què, en tinta i en llenguatge Braille, s'indicarà el procés electoral a què correspon.\nUna vegada arreplegada la documentació, els/les electors/es podran dirigir-se als espais habilitats a aquest efecte en els locals electorals per al maneig de la documentació electoral amb les degudes garanties de privacitat i secret de vot. Per a això, podrà sol·licitar que les persones que integren la Mesa l'acompanyen, i si aquestes no pogueren, podrà acompanyar-lo el/la representant de l'administració o els/les membres de Forces i Cossos de Seguretat presents en el col·legi electoral.\nUna vegada identificada l'opció de vot i introduïda la papereta en el sobre de votació, l'elector/a es dirigirà novament a la mesa electoral i entregarà el vot al/a la president/a que li'l tornarà perquè l'introduïsca en l'urna electoral corresponent.\nDesprés de la votació, es recomana a l'elector/a que s'emporte el kit de votació i tot el material sobrant, a fi de garantir el secret del vot emés.


Visita de prescriptors de les Terres de l’Ebre\nAvui s'han realitzat dos visites al centre per a professionals del sector turístic de la zona, amb l’objectiu de donar a conèixer els diferents espais de MónNatura Delta.\nUna visita d’intercanvi d’experiències\nTres tècnics holandesos i tres membres del CERM ens visiten en el marc d’un projecte d’intercanvi d’experiències sobre la sensibilització entorn la migració de peixos\nOperadors turístics internacionals visiten el centre\nMónNatura Delta de l'Ebre ha rebut la visita d'operadors turístics internacionals que han conegut les instal·lacions del centre.\n"El despertar de la Tancada", tot un èxit\nEl passat diumenge 27, es va realitzar la primera activitat familiar a MónNatura Delta. Un total de 15 persones vam gaudir de la sortida del sol al Delta de l'Ebre des del Mirador 360º.\nTècnics de turisme de les Terres de l'Ebre visiten el centre\nTècnics de turisme de les Terres de l'Ebre han visitat MónNatura Delta de l'Ebre per conèixer i familiaritzar-se amb l'equipament. Aquestes visites es porten a terme amb la finalitat que els informadors de l'entorn coneguin de primera mà els recursos visitables, i així puguin informar als visitants que acudeixen als diferents punts d'informació.\nVols veure els primers nius de bec d'alena?\nDes del Mirador 360º hem pogut observar els primers nius de bec d'alena o cabreta. Aquesta espècie acostuma a fer els nius a terra, en zones de recrescuda o inundades, i hi ho fa de forma colonial (defensant-se els uns amb els altres), barrejant-se amb gavines. Els voltants salobrencs del centre són un hàbitat ideal per a l'espècie.\nL’equip educatiu de MónNatura Delta de l’Ebre participa en el mostreig de peixos\nL’equip educatiu de MónNatura Delta de l’Ebre ha participat, juntament amb altres experts, en el mostreig de peixos a les basses de l’antiga piscifactoria de la Tancada i de la llacuna de l’Alfacada, ambdós espais propietat de la Fundació CatalunyaCaixa.\nEn la primera setmana d’obertura del centre més de mil visitants han visitat MónNatura Delta de l’Ebre. La resposta ha estat molt positiva, especialment pel públic que visita el Delta durant la Setmana Santa.\nL'obertura de MónNatura Delta de l'Ebre als mitjans de comunicació\nLa posada en funcionament de MónNatura Delta de l'Ebre ha aconseguit un notable ressò en els mitjans de comunicació del nostre país, tant a la premsa escrita com a la ràdio, televisió i mitjans digitals.


blocdenkbrota: Els Baixos Fons\nMàxim Gorki, pseudònim de Alekséi Maksímovich, va escriure Els Baixos Fons el 1902 denunciant la misèria en que vivia bona part de la població russa sota l’administració del tzar. Portaceli l’ha traslladat a l’època actual, pensant que ara també hi ha molta gent que està fotuda i pràcticament exclosa de la societat.\nEn l’obra de Gorki hi ha 17 personatges que malviuen en una pensió miserable i maltractats per un propietari abusiu. Aquí l’acció es desenvolupa amb 12 penjats (deu n’hi dó) en una estació de metro a la nit, quan resta tancada al trànsit.\nFins aquí tot és perfecte i la idea d’aquests canvis la trobo genial. Doncs que ha fallat? Per a mi el canvi de segle no li ha provat a l’obra, ja sigui per l’adaptació del llenguatge, o per la manera de tractar-ho tot. Alguna cosa grinyolava. A més, crec que s’han passat amb les escenes de càmera lenta i les de borratxera. De vegades penso que fer d’ebri deu ser un dels paper més difícils. No és que jo sigui un expert en el tema, però no me’ls he acabat de creure.\nEn canvi la posada en escena era espectacular, al estil TNC “que no falti de res”. El Paco Azorín és una espasa i ha recreat una estació de metro impressionant. En algun moment he pensat que passaria un tren i tot. La il·luminació de Miguel Muñoz també boníssima.\nTambé hi havia dos músics en directe tocant el saxo i vestits com el Robert Redford a la peli El Jinete Eléctrico de Sidney Pollack, o sigui amb el vestit ple de llumenetes. Quedava bé, però no he entès que significava.La sala petita amb les entrades exhaurides i el públic ha aplaudit, sense matar-se. Menció apart es mereix aquesta sala, d’una polivalència impressionant. Mira que arriba a ser lleig l’edifici del TNC, però els teatres, nota alta.\nEtiquetes de comentaris: Els Baixos Fons, Màxim Gorki, TNC


Caixa Ontinyent facilita a l'Ajuntament d'Albaida el pagament del seu deute amb la Mancomunitat de Municipis | Valencia Extra\nAdquireix el deute d’1,3 milions d’euros que el Consistori tenia per la gestió de residus sòlids.\nCaixa Ontinyent ha facilitat hui una operació d’1,3 milions d’euros per a finançar a la Mancomunitat de Municipis de la Vall d’Albaida el deute que l’Ajuntament d’Albaida mantenia amb aquesta per la gestió de residus sòlids. L’actuació ofereix una solució a ambdós institucions davant una situació que venia prologant-se durant anys.\nAmb l’adquisició del deute que l’Ajuntament tenia amb la Mancomunitat, s’aconsegueix un doble efecte: d’una banda, permet a l’Ajuntament formalitzar l’operació amb una entitat financera i retornar-la en un termini d’un poc més de 10 anys; i per un altre, ofereix major liquiditat a la Mancomunitat per a afrontar les seues despeses i inversions.\nCaixa Ontinyent és una entitat molt arrelada a les comarques centrals valencianes, i molt especialment a la Vall d’Albaida, coneixedora molt directa, per tant, de les necessitats d’institucions, empreses i famílies, circumstància que li permet oferir fórmules de finançament específiques i ad hoc, com en aquesta ocasió.\nDe fet, l’entitat va nàixer fa 136 anys per a contribuir al desenvolupament econòmic i social del seu àmbit d’actuació, és l’única caixa d’estalvis existent actualment en la Comunitat Valenciana, l’única entitat amb seu en aquestes comarques, i la seua política de responsabilitat social incideix precisament en la proximitat i complicitat amb la seua gent i, com no, amb les seues institucions.