Conversa al voltant de Confessions d’un metec de Salem Zenia - PEN Català\nInici > Actualitat > Notícies > Conversa al voltant de Confessions...\n«Què volen aquesta gent que parlen de nosaltres en passat?»\nSalem Zenia i Kaissa Ould Braham són d’aquelles persones que, des del primer moment, copses que al darrere d’aquella mirada hi ha un doll de saviesa continguda. Quan comences a conversar amb elles saps que allà on van deixen empremta, per més breu que sigui la trobada. Això és el que va poder viure el nombrós públic que va assistir a la tertúlia de la Llibreria Lluna de Palma, el passat 25 de febrer, impulsada per les poetes Àngels Cardona i Maria Victòria Secall (Kinesdues) i les llibreteres Maria Barceló i Miquela Torrens, i que va comptar amb el suport de l’editorial Lapislàtzuli, el Departament de Cultura, Patrimoni i Política Lingüística del Consell de Mallorca i el PEN Català.\nA la conversa es varen repassar les reflexions i cròniques en forma de relat incloses al llibre Confessions d’un metec, a la vegada que repassàvem les vicissituds del poble amazic, de la seva llengua, del xoc cultural amb la supremacia àrab, de la Cabília i la seva riquesa històrica, de les prohibicions, persecucions, amenaces, assassinats selectius, l’exili, la migració, el compromís amb la tendresa, l’esperança, la força que permet reconstruir vides tot i l’estranyesa i un cert sentit d’haver viscut una injustícia.\nSalem i Kaissa recitaren relats, poemes i escrits breus en amazic i en català, la llengua d’acollida que dominen perfectament, de fet el llibre Confessions d’un metec, igual que el poemari Jo soc l’estranger, s’ha editat en format bilingüe amazic-català, en un esforç per evitar la desaparició d’aquesta llengua ancestral que s’ha popularitzat amb la incorporació d’una nova grafia fonamentada en l’alfabet fonètic internacional amb petites variacions. Això també va ser una descoberta per als assistents, una trobada cultural de gran valor.\nTambé, endinsant-nos al vessant més humà de l’autor, es parlà de com la vida de Salem corria perill, de l’assassinat de companys seus periodistes i professors, de l’acollida el 2007 pel PEN Català com a Escriptor Perseguit i el guardó del Premi Veu Lliure del 2011rebut també a Palma de mans del PEN. Salem i Kaissa, que han adoptat Catalunya com a lloc de residència, demostraren com la cultura, la llengua i la literatura, es poden convertir en un refugi sobre el qual reconstruir unes vides compromeses, sense perdre l’esperit reivindicatiu en cap moment.


LABIOPLÀSTIA Rejoveniment íntim - Stem Europe\nEls llavis vaginals poden acabar cedint i deformant-se per diferents motius: el pas del temps, embarassos, lesions, ús de robes ajustades o pírcings vaginals; i per la pràctica d’alguns esports com l’hípica o el ciclisme.\nLa labioplàstia és la cirurgia de la zona íntima de la dona que redueix els llavis menors de la vagina a unes dimensions adequades.\nQuan hauríem de plantejar-nos una labioplàstia?\nQualsevol dona que vulgui millorar estèticament els seus llavis menors és una bona candidata per a una labioplàstia. És important que tota dona es senti còmoda amb la seva zona íntima. Uns llavis massa grans pot generar malestar i problemes d’autoestima.\nHi ha altres motius pels quals una reducció dels llavis menors pot convertir-se en una necessitat. Una hipertròfia excessiva pot produir:\n■ Dolor durant les relacions sexuals.\n■ Irritació pel frec amb la roba interior o en practicar esport.\n■ Dificultar la higiene de la zona, podent ocasionar infeccions locals.\nEs pot veure compromesa la sensibilitat de la zona?\nLa sensibilitat a la zona poques vegades es veu afectada després de la labioplàstia. Els nervis principals dels genitals externs no es troben per les vores del llavi menor que és on es realitza la incisió, sinó en una zona de major profunditat, de manera que la sensibilitat no es veu afectada després de l’operació.\nQuins beneficis puc esperar?\nL’índex de satisfacció després d’aquest tipus de cirurgia és elevat. Els resultats comporten un augment de l’autoestima, la pacient es sent més còmoda amb la seva zona íntima i posseeix una major confiança en les relacions sexuals. Per a aquells casos on es produïen irritacions, el problema es resol.


Premis Octubre, reivindicatius i festius | Juli Capilla\nHi havia una gran expectació i interès per conèixer qui s’enduria els 20.000 euros del premi Octubre de narrativa enguany. Una quantitat acumulada de l’edició anterior, quan el premi va quedar desert “per manca d’excel·lència”. El valencià Juli Alandes (Castelló de la Ribera, 1968), conegut narrador de gènere negre ha estat el guanyador amb Trencatenebres, una novel·la coral que recorre el període de la dictadura de Primo de Rivera fins a l’esclat de la Guerra Civil. Contextualitzada al País Valencià, la novel·la tira del fil de l’anarquisme i planteja qüestions de caràcter moral, sobre el bé i el mal, sense mancar-hi un rerefons d’intriga. Però serà el lector qui destrie i decidisca en quin sentit o un altre ha d’interpretar les paraules dels personatges que intervenen en la novel·la. Alandes va dir que els premis Octubre contribueixen a “trencar unes barreres administratives entre Catalunya, País Valencià i les Illes Balears”.\nFoto dels guanyadors dels Premis Octubre juntament amb el jurat\nPer la seua part, Albert Sáez, sotsdirector del diari El Periódico, va ser guardonat amb el premi d’assaig amb l’obra El periodisme després de Twitter. Notes per a repensar un ofici, una obra que reflexiona sobre el futur del periodisme en el món de les tecnologies, i Jordi Mas, traductor de Murakami al català, el Vicent Andrés Estellés de poesia amb el recull Febrer, un llibre molt potent, en opinió del jurat, que juga amb la prosa i l’haikú.\nLa nit va estar marcada pel to festiu i reivindicatiu, amb una breu tertúlia en directe sobre el procés sobiranista encetat a Catalunya i de cara al 9-N. El jutge Santiago Vidal va reivindicar la presència de llengua catalana a la judicatura i la llibertat per al poble de Catalunya. Jaume Marfany, vicepresident de l’Assemblea Nacional Catalana, va destacar que ha estat la voluntat de gent, i el caràcter transversal de l’ANC, els que han permès tirar endavant el procés sobiranista. El director del setmanari El Temps, Vicent Sanchis, va subratllar que Òmnium Cultural ha de continuar reivindicant la cultura i la llengua catalanes més enllà de la independència. I l’escriptora alcoiana Isabel-Clara Simó va assegurar que, després de Catalunya, es produirà una revolució al país valencià perquè ja no hi haurà valencians obedients a Rajoy i a Fabra. Els valencians estan cansats.\nAbans de conèixer els guanyadors, la vetlada va transcórrer entre homenatges diversos i va estar amenitzada per uns quants artistes de renom. Sílvia Pérez Cruz i el guitarrista Feliu Gasull van cantar “Abril 74” i “Corrandes d’exili”, entre altres cançons, amb motiu del 40 aniversari de la Revolució del Clavells de Portugal. El poeta Enric Casasses, el dissenyador Xavier Mariscal i el prestidigitador Hausson, antic col·laborador de Joan Brossa, també van participar en la nit dels Octubre. Durant el sopar es va homenatjar la plataforma Salvem el Cabanyal, un moviment associatiu que durant quinze anys ha lluitat per evitar l’especulació immobiliària que l’Ajuntament de València ha intentat perpetrar contra aquest barri marítim de la ciutat. Un barri que alberga un conjunt arquitectònic civil d’estil modernista de gran valor cultural i humà.


Francesc Cabana, nou president de l'Ateneu Barcelonès\nELECCIONS A L'ATENEU BARCELONÈS\nHa vençut a la candidatura que encapçalava el filòsof Norbert Bilbeny\nBarcelonaLa candidatura encapçalada per l'historiador i advocat Francesc Cabana, considerada continuista del treball del seu predecessor, Oriol Bohigas, presidirà l'Ateneu Barcelonès en els pròxims quatre anys després d'haver guanyat les eleccions celebrades aquest dijous a la nit. La candidatura de Francesc Cabana, "Un ateneu sense límits", està formada per Lluís Reales, Pilar de Torres, Max Arias, Manuel Baratech, Ramon Alcoberro, Jordi Garcés, Miquel Àngel Barrabia, Rosa Domènech, Josep Maria Carreras, Sergi Jover, Bernat Dedéu, Teresa Ventura, Guillem Carbonell i Anna Punsoda.\nFrancesc Cabana ha estat escollit president de l'Ateneu Barcelonès per 530 vots contra els 423 del filòsof Norbert Bilbeny. Els 15 candidats de la llista "Ateneu sense límits" han obtingut representació a la junta de l'Ateneu Barcelonès. Les eleccions a l'Ateneu es fan a llistes obertes.\nFrancesc Cabana ha declarat en saber els resultat que "la meva candidatura ha parlat de cultura i de catalanitat amb majúscula. A l'Ateneu hi cabem tots sempre que acceptem aquests dos conceptes: catalanitat i cultura. Amb tota l'extensió que plantegen aquestes paraules. Seria bo que aquesta cultura incidís, a través de les xarxes socials, en el país i més enllà".\nA les eleccions de l'Ateneu estaven convocats els 3.083 socis amb dret a vot que té aquesta prestigiosa institució i, segons han informat els mateixos socis de l'Ateneu a través de les xarxes socials, Cabana ha estat el guanyador superant a la candidatura encapçalada pel filòsof Norbert Bilbeny.\nEls integrants de la llista de Cabana defensen ser els continuadors de la tasca i els valors de les juntes presidides en els últims anys per l'arquitecte Oriol Bohigas, transversals, amb ganes de consolidar "una programació de qualitat i reforçar les seccions" de l'Ateneu. També aposten per la digitalització i difusió del fons bibliogràfic de la biblioteca, que qualifiquen com la joia de la institució, i conscients del difícil moment econòmic asseveren que el "rigor i l'eficiència en les finances" seran els eixos de la seva gestió econòmica.\nFundada el 1860, aquesta entitat ha estat presidida, entre altres, pel dramaturg Àngel Guimerà, el lingüista Pompeu Fabra o l'arquitecte modernista Lluís Domènech i Montaner.


El futur de Manu Zapata després d’haver guanyat '¡Boom!'\nEl futur de Manu Zapata després d’haver guanyat el premi de ‘¡Boom!’\nFa un mes que ‘Los Lobos’ van aconseguir emportar-se el gran premi del concurs de preguntes d’Antena 3, i sembla que Zapata ha decidit com encaminar la seva vida\nper Redacció divendres, 9 d’agost 2019 - 13:52h\nLa vida de Manu Zapata torna a la normalitat després d'haver guanyat el premi de '¡Boom!' | CEDIDA\nFa poc més d’un mes que ‘Los Lobos’ van aconseguir fer-se amb el gran premi de ‘¡Boom!’ després d’haver-ho intentat 505 vegades. Encara que només han passat unes setmanes des de l’esdeveniment, la vida ha de tornar a la normalitat pels integrants del grup, els quals s’han convertit en una llegenda del món de la televisió.\nEl futur de Manu Zapata, integrant de ‘Los Lobos’\nManu Zapata, un dels components d’aquest mític grup, ha parlat sobre què farà d’ara endavant amb la seva vida. De moment, ha decidit dedicar-se un temps a si mateix per descansar, i més tard assistirà a classes per preparar-se per a les oposicions de Correus que tindran lloc el 2020.\nSegons explica ‘Ecoteuve’, el navarrès va declarar el següent: «Continuo amb això i no vull deixar-ho. Però sí que tinc clar que cal que segueixi amb els peus a terra. Si després el futur em presenta altres coses que siguin millors que les que tinc ara o que m’atreguin més, llavors ja veurem. Si gràcies al concurs s’obren altres portes o finestres, benvingudes seran. Però amb els peus a terra».\n'Los Lobos' van esclatar d'emoció i alegria quan van guanyar el gran premi | ANTENA 3\nTot i això, Manu Zapata no ha abandonat la idea de no tornar a aparèixer en un plató de televisió: «A mi sempre m’ha agradat el món de la televisió. Vaig estudiar muntatge a l’Escola de Cinematografia i Audiovisual de la Comunitat de Madrid i després vaig treballar de muntador molt de temps. Conec el medi. Així que si sorgeix alguna cosa que tingui a veure amb això que realment m’atragui i vegi que m’omple, endavant».\nMentrestant, Manu, Valentín, Erundino i Alberto, membres de ‘Los Lobos’, continuen planificant coses junts. De fet, volen organitzar un viatge en grup, tal com ja van explicar al programa d’Antena 3: «Quan vam començar el concurs, vam parlar de fer un viatge a la Patagònia. I això, ho seguim mantenint. I després hi ha un altre obligat, que és el del golf de Bòtnia, la resposta que ens va donar el premi. El que ens queda és buscar els millors períodes de l’any per anar allà, les millors dates per visitar-los».\n'Los Lobos' guanyen ‘Boom’ i s'emporten el premi més gran de la història\nHisenda es quedaria amb el 47,5% del premi de 'Los Lobos'\nAL·LUCINA: Isabel Jiménez desvela un dels majors misteris dels platós de televisió\nEl preciós gest de Laura Escanes que farà plorar d'emoció Risto Mejide\nAntena 3 Atresmedia


Encuentra aquí información de Restauració democrática # Restauración democrática para tu escuela ¡Entra ya! | Rincón del Vago\nRestauració democrática # Restauración democrática\nHistoria de Espanya. 1874. I República. Monarquia. Alfons XII. Socialisme. Anarquisme. Crisi. 1917 # Historia de España. Monarquía. Alfonso XII. Socialismo. Anarquismo. Crisis\nEs proclama la I República l'11 de Febrer de 1873. Aquesta transició entre la monarquia i la república, es produeix d'una manera molt pacífica, mitjançant l'acord pactat entre els principals partits polítics representants al parlament, eren una minoria republicana. Podem dir que la primera repúbilca està caracteritzada per la seua inestabilitat política, en els 11 mesos que durà tingué quatre presidents diferents, entre ells Castelar; a més a més, el partit republica estàva dividit entre unitaris i federalistes. Després de les eleccions a les Corts Constituents, es fa un projecte de constitució de caràcter federalista, ja que tingueren una àmplia majoria. Ara, a més de tots els conflictes interns que puga tenir la I República, aquesta es veu atacada per l'exterior per la guerra cubana, i desde l'interior per la carlista i la cantonalista. El govern de Castelar es derrotat per la força durant un colp d'estat per part de la Guardia Civil( amb el general Pavia el fronti recolçat per alguns sectors conservadors) cosa que suposa la fi de la República i l'inici d'un règim sense definició política. Aquest règim indefinit políticament significa un parèntesi fins la tornada del règim monàrquic, ara en mans d'Alfons XII, i l'assoliment del liberalisme amb la constitució de 1869.\nDoncs bé, al 1874, mitjançant el manifest de Sandhurst, Alfons de Borbó declara que vol ser rei de tots els espanyols. D'aquesta manera donem pas al nou sistema polític: La Restauració. Com bé indica el nom, aquest sistema el que es proposa es restaurar la monarquia, i cal dir que amb intenció pacífica, però com que ja és costum d'anys enrere en els espanyols, aquest retorn al sistema monàrquic es produeix mitjançant el pronunciament militar, aquesta vegada per part del general Martínez Campos a Sagunt al decembre d'aquest mateix any; tornant als Borbons i donant pas al llarg periode de la Restauració.\nAlfons XII tornà a Espanya al 1875, pel que fa a l'aspecte polític, es promulgà la constitució de 1876, que serà la base legal del nou sistema. Al tractar-se d'una constitució de caràcter moderat, amb un predomini polític del rei( segons la constitució tenia el poder de nomenament de govern i de dissolució de les Corts), és lògic que parlem d'una monarquia constitucional, en què la sobirania està compartida entre les Corts i el rei. Com que aquest nou sistema polític integra el bipartidisme, quan parlem del sufragi , el dret de vot que consta en la secció de lleis i llibertas de les constitucions, caldrà distingir entre sufragi censatari( on hi ha restriccions d'edat i fortuna) quan el patrit conservador siga al poder, i sufragi universal masculí quan hi siga el partit liberal. El bipartidisme s'instaurà junt amb l'oposició política per tal d'aconseguir que els pronunciaments no foren un camí per accedir al poder. Es tractava doncs, que sota l'existència de dos partits oposats( el liberal i el conservador), s'alternara pacíficament la substentació del poder. Així doncs, aquestos dos partits dinàstics que monopolitzaven el poder, tenien idees i propòsits diferents:\nel partit conservador, dirigit per Antonio Cànovas del Castillo( que es convertirà en el principal artífex del nou règim), com ja he dit, el que pretenia era que es restablira el sufragi censatari, a més de que hi haguera una limitació de llibertats, buscant la repressió, i que l'esglèsia continuara conservant el seu poder.\nEl partit liberal per altra banda, amb Sagasta al front, pretenia liberalitzar el sistema mitjançant l'aprovació de lleis d'associacions ( porta oberta per a què es forman altres grups polítics), implantant el sufragi universal masculí i mantenint respecte cap als moviments que s'oposaven al nou sistema polític de la Restauració, republicans i obrers.\nCaldria esmentar, que tot aquest marc de llibertats formals que proposa la Restauració amb la nova constitució, es veu adulterat per l'administració de l'estat i pel sistema caciquil. Així doncs, el caciquisme, la falsa democràcia, estava present en totes les eleccions per assegurar l'accés al poder. El partit interesat en fer aquesta ascenció feia de tot per aconseguir-ho: comprava vots, feia trampes electorals i presionava socialment, les persones influents(els propietaris agraris) servien d'enllaç entre l'oligarquia i el poble ( el camperolat).\nDoncs bé, aquest sistema adulterat, a part de ser com era, aconseguí mantenir l'exercit apartat del poder durant una bona temporada( de tal manera que la constitució de 1876 és la més duradora de la història contempània espanyola). I no fou tot roí, durant els primers anys de la Restauració, podem parlar d'una època de bonança econòmica, que coincidí amb les inversions en les companyies mineres…, amb la influència també de l'activitat d'exportació que es feia dels productes agràris, com el vi, les taronges… ,que pel clima, era impossible conrear en països extrangers. Així doncs podem parlar d'una agricultura d'especialització, però açò fou possible en gran mesura a les innovacions tècniques que es produiren en el sector agrícola com la introducció d'adobs orgànics i químics, l'expansió del regadiu i la utilització de bombes de vapor per poder extreure l'aigua dels pous. A més, caldria lligar el creiximent de l'agricultura amb el creiximent de la indústria, ja que no era necessari viure de la primera per alimentar-se. La gent es podia dedicar a les indústries existents ( tèxtil, ceràmica…). També, molts dels avanços de l'agricultura, necessitaven de l'ajuda de les indústries com la química per a la fabricació dels adobs… , a més, el poder adquisitiu dels llauradors era major, per tant, aumenta la demanda… . Les indústries aumenten perquè el mercat aumenta. Malgrat açò, cal dir que Espanya, amb comparació amb els altres països, queda enrere respecte als avanços industrials. Durant la Restauració, la societat espanyola continua treballant i vivint de la terra, encara que la situació no era la mateixa per a tots els espanyols. Pel que fa a la població agrícola d'Andalusia, Castella- La Manxa i Extremadura, era o eren jornalers,pel que treballaven sota unes condicions no massa favorables per a ells. Per altra banda, la població agrícola al País Valencià, gaudia de millors condicions, ja que la petita i la mitjana propietat camperola tingué cada vegada major presència, produint així, que molts camperols sense terres, la majoria arrendataris, es convertiren en propietaris.\nAixí doncs, després d'aquesta fase expansiva i de relativa pau social de la Restauració, arriba la crisi de 1898, quan comencen a aguditzar-se els problemes de la classe treballadora, i junt amb açò, la guerra de Cuba i la de Filipines amb la intervenció dels Estats Units que desembocà en la pèrdua de les últimes colónies d'ultramar. Succesos que provoquen protestes i denúncies al sistema per part dels partits de l'oposició: els regeneracionistes, els republicans, els nacionalistes i el moviment obrer. Els republicans mantenien un aspecte de crítica contra la República. Els Regeneracionistes la criticaven perquè malgrat tota la instauració formal del liberalisme, es seguia igual, les reformes promeses no arribaven; un règim formal no arribava a la realitat social. Joaquim Costa, regeneracioniste, tenia una visió d'Espanya tan allunyada a la resta d'Europa, que, segons ell, ni amb totes les reformes liberals el poble espanyol podia apropar- se a ella. Els nacionalistes per altra banda rebutjaven l'exagerat centralisme que hi havia durant la Restauració. I finalment el moviment obrer; els principals factors que contribuiren a la seua manifestació en Espanya foren els següents:\nLa implantació de la indústria moderna a Catalunya, al País Basc, Astúries i a algunes zones del País Valencià, feu que es creara l'ambient idoni per que sortís un proletariat amb consciència de classe.\nLes males condicions socials de la població on s'havia implantat la indústria, tals com salaris baixos, jornada laboral excesiva, manca de seguretat en cas d'accident…\nLa influència propagandística dels elements obreristes extrangers, que feu que s'escampara la ideologia de l'Associació Internacional de Treballadors, una ideologia que recolçaven les societats obreres espanyoles per la seua lluita contra l'explotació a la que estaven sotmesos.\nLes dues tendències principals del moviment obrer eren el socialisme i l'anarquisme.\nEl socialisme tenia com objectius l'abolició del capitalisme, arribar a una societat sense classes; però a curt termini, es pretenia una millora de les condicions dels treballadors així com reformes.\nL'anarquisme, que s'oposava a tota forma de govern o poder, ja que reclamava la màxima llibertat per al ser humà, pretenia l'abolició del poder polític, a més d'aspirar també a una societat sense classes.\nPosteriorment, al 1909, es produeix una segona crisi. Aquesta crisi naix a conseqüència del problema social i per la guerra amb el Marroc, degut a la intervenció colonial d'Espanya a aquest país. Cal destacar la Setmana Tràgica, en què Barcelona pateix una gran ocupació de les classes obreres, el dia 25 de Juliol de 1909, com a protesta per l'embarcament de noves tropes al Marroc. Però prompte, aquestes protestes desemboquen en vagues generals, que acaben en lluites anticlericals i socials, fins i tot aquestes masses obreres realitzaren accions violentes contra esglèsies, convents… . A més a més, els intents reformistes de Maura i Canalejas fracassen: les seues vies reformistes es veuen quebrantades. També es produí una divisió dels partits dinàstics, cosa que provocà crisis constants de govern, que a la vegada produia dificultats d'obtenir majories parlamentàries. Hi influiren els freqüents canvis de govern, ja que no ajudava a establir una estabilitat política, el que suposava la dissolució de corts i per tant eleccions anticipades… .\nFinalment, al 1917, axclata la tercera i última crisi de la Restauració, causada pels problemes econòmics produits per la I Guerra Mundial, però també estigué influenciada pel descontent general. Per una banda estava el descontent militar produit pels incidents de la guerra contra el Marroc i per l'escàs salari que rebien els soldats; com a signe de protesta es crearen unes juntes de defensa, però que en últim terme no arribaren a res. Després estava el problema polític, ja que s'havien dissolt les Corts, i en un sistema democràtic, no es lògic que es dissolen les Corts. I com no, s'havia de contar amb el problema social. Malgrat l'època de bonança econòmica, l'enorme pujada del preus provocada per la I Guerra Mundial, fa que surten problemes econòmics al país, cosa que afavorí la consolidació de sindicats, socialista ( UGT) i l'anarquista( CNT), asunt que planteja greus conflictes , ja que convocaren una vaga general per intentar paralitzar totes les activitats econòmiques del país. Aquesta vaga també suposà la primera ocasió en què aquestos dos sindicats s'unien i es posaven d'acord, a més de suposar posteriorment una forta repressió contra els mateixos.\nLa CNT fou fundada al 1911 i tingué un paper molt destacat fins el 1939. La UGT fou fundada al 1888 i estava controlada pel partit socialista. Els sindicats tenien una finalitat pedagògica, unes organitzacions on ja s'havia de posar en pràctica les seues idees. Eren l'instrument pel que s'havia d'assolir una nova societat amb millores incloses. Tenia el paper de conscienciar, sols arribaria al canvi de societat quan aquesta fos una una societat sense classes, i no conformant-se amb reformes concretes.\nPosteriorment, aquesta crisi es superà provisionalment amb la intervenció de l'exercit, encara que continuà la inestabilitat política i social. Però fou una altra vegada la intervenció colonial de les tropes espanyoles al Marroc el que provocà un altre conflicte, el desastre d'Annual al 1921. Després d'açò la societat espanyola demana conters a l'exercit sobre el que pasà al Marroc, “ l'exercit s'enfada un poc” i es produeix un colp d'estat amb la fijura de Primo de Rivera. Així doncs estem davant l'últim periode de la Restauració: la dictadura de Primo de Rivera.\nMiguel Primo de Rivera cregué necessària la instauració d'una dictadura per tal d'acabar, o solucionar els problemes existents al país: el desordre públic, la guerra del Marroc, i els defectes de la Restauració. Aquesta instauració, es recolçada pel rei i per altres sectors socials; per tant no trobà massa resistància , clar està , exceptuant la dels moviments obrers, però com que la gana de defensar la Restauració era poca… . En un principi Primo de Rivera acabà amb les principals institucions del sistema constitucional( suprimint les llibertats polítiques existents i reprimint les opinions contràries a la seua actuació - nacionalisme i regionalisme-) mitjançant l'establiment d'un Directori Militar. Amb açò, aconsegueix resoldre el conflicte amb el Marroc. Posteriorment, al 1925 substitueix aquest Directori Militar per un govern civil. Aquesta substitució es entesa com un intent de tornar a donar caràcter d'institució a la Restauració. En aquesta època es produeix una prosperitat econòmica que el govern aprofita per crear infraestructures. Davant el fet de seguir amb la Restauració i la supresió de les llibertats polítiques, tant els partits dinàstics com els sectors més progressistes s'oposen a la dictadura. Amb aquesta oposició i la desfavorable situació econòmica, el règim existent cau i Miguel Primo de Rivera dimiteix al 1930. Després d'açò, hi ha intents durant un any de tronar a la Restauració, però finalment la monarquia cau, el partits polítics comencen a menejar-se ja que se n'adonen de què tornan a la Restauració no té ningún sentit. Ho feren mitjançant el pacte de San Sebastià, unint-se socialistes, republicans i nacionalistes, oposant-se així contra la dictadura i contra la monarquia, en Jaca, mitjançant una sublevació, ho feren mal i dos dies després als “cabecilles” foren fusellats.\nUn final violent per a un sistema inestable…


La setmana passada els delegats i delegades de Vic tenien una cita al Vicjove. El dijous 28 va ser el torn dels cursos de 1r i 2n d’ESO i el divendres 29 els de 3r i 4t d’ESO.\nAquesta primera trobada va servir per poder-nos conèixer i compartir inquietuds i motivacions. També es va aprofitar per parlar, debatre i reflexionar sobre quines són les funcions que té la figura del delegat/da, conèixer el seu paper, la seva importància i parlar de com establir canals de comunicació efectius entre ells i el Vicjove per tal de canalitzar les seves propostes.\nVam aprofitar aquesta ocasió per a treballar altres temes que poden ser d’interès pels joves de la ciutat, tot donant a conèixer els ODS (Objectius de Desenvolupament Local). Juntament amb l’àrea de Participació vam organitzar una activitat que consistia en fer entrevistes per conèixer el punt de vista dels ciutadans sobre aquest tema. Després vam intentar arribar a conclusions amb el que havia dit la ciutadania i també conèixer l’opinió dels joves.\nA més, vam omplir un mural que hem deixat obert al Mur del Vicjove per si algú vol afegir alguna cosa o bé donar-li un cop d’ull.\nGràcies als delegats per venir i col·laborar!


1.3.3. Sense serif – Tipografia avançada\nLa característica més destacada de la lletra sense serif, o gràcia, a més del fet de no tenir serif, és l’absència de contrast. Aquest fet fa que l’estil sigui molt flexible i que tinguem moltes opcions a l’hora de variar les seves proporcions, pesos i formes.\nLes tipografies sense serif neixen a finals del segle xix, després de la Revolució Industrial, fruit d’un nou mitjà de comunicació: el cartell. Tots els nous productes i serveis que es comencen a oferir en aquesta època necessiten anunciar-se al carrer i el cartell és el millor format per a aquest nou estil: rotund, simple i efectiu.\nDisseny de portada de disc per a Little Willie John, protagonitzat per un lettering sense rematada en majúscules, d’Iván Castro.


Dorsal 19: de febrer 2016\nRespectem el nostre cos\nParafrasejant a Fra Luis de Lleó, “Déiem ahir…”, que estàvem esperant el començament del 20è Circuit a Peu Marina Alta però ho estem fent en moviment, no hem deixat de córrer, el cap de setmana passat eu vam fer en Mutxamel, en el Gegant de Pedra i en la Marató de Sevilla, sense oblidar-nos dels nostres entrenaments en el carril bici i les nostres excursions al port de Sorell.\nDema en Xàbia, molts de nosaltres començarem el 20è Circuit a Peu Marina Alta, el que comportara exposar al nostre cos a grans esforços, esforços que mantindrem durant unes quantes setmanes, pel que haurem de respectar al nostre cos.\nHi ha molts corredors que no reconeixen el valor del seu cos com algo que forma part del nostre propi ser, com a part de la nostra dignitat, del nostre valor com a persones humanes.\nConeixem alguna persona humana sense cos humà? I és que, s'és persona per l'ànima humana i pel cos humà. Per tant, el cos és el mitjà material que ens han regalat per a poder realitzar milers de coses i mai se li ha de despreciar portant-lo a extrems que el puguem danyar, considerant-lo com un objecte amb què puc fer el que se m'antulla.\nEls corredors ja fa temps que nos en vam adonar l'important que és mantindre i cuidar el nostre cos, el devem cuidar per a poder córrer durant molts anys i és que el nostre cos actual és molt diferent del que teníem abans de començar a córrer. De sobte, a les poques setmanes de començar a córrer va començar a canviar, interna i externament. Els canvis els hem notat clarament, som més ràpids i més resistents. És entre el primer i segon any de corredors on es nota més la nostra evolució, són els moments en què madurem com a corredors, el que significa que som corredors "fets i drets".\nCom a corredors sabem que el nostre cos és valuosíssim i que hem de respectar-lo, però ens podem trobar en situacions que sense donar-nos conta el portem a extrems perillosos, però açò ho podem controlar i ho hem de controlar. Hem d'imposar en estos casos la nostra intel·ligència i força de voluntat.\nAprofitare ara que estic de “sermó” per a recordar que també deurem en este 20è Circuit a Peu Marina Alta respectar a tots els corredors, i com no, li'l devem a totes les persones.\nRespecta perquè et respecten és una de les premisses que devem tindre sempre en compte i el mateix val per al nostre cos.\nEl 20è Circuit a Peu Marina Alta és llarg i les seues carreres estan molt seguides pel que haurem d'anar amb atenció quan rondem la mitat o quan comencem a sentir que els entrenaments o les carreres se'ns fan més dures que les anteriors. No dormir bé i tindre fam constantment o notar que en els últims entrenaments no podem seguir el ritme dels nostres companys com féiem abans o si a mitat d'una carrera tenim que disminuirr el ritme sense notar cap tipus de molèstia ni dolor. Si advertim alguna cosa diferent, si simplement les nostres forces s'estan apagant serà quasi segur que el 20è Circuit a Peu Marina Alta ens haurà portat a l'anomenat: síndrome de sobre entrenament\nTots ja sabem que el cos dels humans ha evolucionat per a adaptar-se a nivells creixents d'esforç, el que fa que l'augment gradual en els esforços siga una de les maneres més eficaces per a aconseguir anar millorant. Esta és la raó per la qual quan entrenem una marató realitzem setmanes d'entrenament que s'intensifiquen gradualment seguides per intervals de descans. Esta metodologia, coneguda com a periodització, sovint si no la controlem bé produïx sobre entrenament.\nLa síndrome de sobre entrenament és el que ocorre quan el cos mai realitza eixe descans. A través de la combinació entre exercici excessiu i una recuperació inadequada, els corredors patim un xoc sever en el sistema nerviós parasimpàtic que controla les respostes inflamatòries del cos. Açò ens pot succeir fàcilment en el 20è Circuit a Peu Marina Alta si no triem algunes setmanes i per tant algunes carreres per a recuperar-nos.\nEn condicions normals, quan el cos s'estressa, el seu sistema nerviós simpàtic s'activa per a ajudar-lo a respondre. El cor s'accelera. Les pupil·les es dilaten. La sang es desplaça des del sistema digestiu cap als òrgans necessaris per a la supervivència immediata. El sistema parasimpàtic actua tambe de manera contrària, permetent que el cos torne a un estat d'equilibri. Després d'una carrera o entrenament dur, la freqüència cardíaca disminuïx i la sang torna a les extremitats, restaurant les funcions normals del cos. En els corredors amb sobre entrenament, eixes respostes d'equilibri no es produïxen. El sistema parasimpàtic es descontrola.\nEntrenem més fort, més i més, i el nostre cos es va adaptant a eixos entrenaments cada vegada més durs. Però hi ha un punt en què s'aconseguix un punt màxim a partir del qual, l'adaptació positiva a l'esforç i a la tensió es deté; i llavors el nostre cos comença a respondre negativament.\nLes conseqüències de traspassar eixe punt són diferents en cada un de nosaltres atleta, ja que el sobre entrenament pot afectaro tot, des de l'equilibri hormonal fins a la funció neurològica. Alguns corredors patixen dolors misteriosos, pèrdua de gana, i disminució del desig sexual. Altres solem experimentar estranyes arítmies cardíaques o un debilitament en les cames.\nTim Noakes, l'escriptor d'eixe magnífic llibre sobre la carrera a peu “The Lore of Running” ens explica com els corredors populars solem arribar a la síndrome de sobre-entrenament: "Creem que mentres més dur entrenem, més ràpid correrem, i ignorem l'evidència que demostra que açò és descaradament fals. Per tant entrenem més durament i correm pitjor. I després, en l'últim acte d'estupidesa, interpretem el nostre pobre rendiment en les carreres com un senyal que no hem entrenat prou."\nNoakes podria estar descrivint-nos a molts de nosaltres i és que la majoria dels corredors populars controlem el nostre entrenament amb la creença que els millors són els que entrenen més.\nEn fi, respectem el nostre cos i davant de les carreres que ens esperen tractem-lo amb el respecte que es mereix.\nEsperar i ser esperat\nPareix que no passa res en estos dies, en el carril bici, en les pistes d'atletisme, en el polígon, en els camins: molts corredors, corren i esperen.\nEsperen. Quan arribarà? El temps passa, els minuts es fan eterns. Els ulls giren i giren per a descobrir si els dies passen.\nEsperen i són esperats. Uns volen que arribe el diumenge i altres els esperen.\nEsperar i ser esperat. Podem preguntar-nos ara: espere jo? Els espere? Més enllà dels nostres entrenaments i més ençà de les nostres carreres, on el crono ens marca el ritme i on el GPS la distància, on un corredor es fa la seua inscripció i on un altre la comprova.\nEsperen. Què esperen? El 28 de febrer de la millor forma possible. Afinant l'entrenament. Recuperant-se d'una lesió. Amb la il·lusió de millorar el que realitza l'any passat.\nTots d'alguna manera esperem el començament del 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA.\nEl 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA ens espera darrere de cada pensament, d'un entrenament, d'una marca per aconseguir o d'un objectiu que complir. El 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA ens espera també quan ens hem lesionat, quan els entrenaments no ixen com volguérem, lluny de les nostres esperances i lluny, a vegades, de les metes que ens havíem marcat.\nEl 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA ens espera quan pensem organitzar una gran carrera o que simplement res ens isca malament, en la nostra volta a peu.\nNosaltres, esperem el 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA? El busquem cada dia, en cada eixida a córrer, en les conversacions amb els nostres companys?\nEsperar el 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA. No cal anar lluny per a trobar-lo, encara que a vegades no ens resulte fàcil decidir-nos, perquè ens aclaparen tantes carreres i perquè ens preocupa no poder-ho completar.\nEsperar el 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA i ser esperats pel 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA. Ens trobarem amb ell, d'alguna manera ens anem a entropessar durant estos mesos amb ell, no hi ha una altra opció.\nEl 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA ens eixirà a la trobada, estarà present en tots estos mesos. Les seues carreres sempre es trobaran disponibles per a nosaltres. No tenim més que estar un poc atents. Ara. Hui. Esta nit. Podrem trobar la carrera que necessitem, l'objectiu que ens mantinga amb il·lusió durant uns quants mesos. Qualsevol que siga el nostre nivell o la nostra meta sempre hi haurà alguna carrera que ens estarà esperant.\nEl 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA comprén la nostra forma d'entendre la carrera a peu, els nostres temors, el nostre nivell. No et considerarà com un corredor qualsevol si corres lentament, si eres ja major o jove. No s'apartarà de tu encara que arribes l'ultime i intentara ajudar-te en el que li siga possible.\nSi som dels que esperem o dels que busquem, el 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA ens ajudara a sentir-nos a gust amb la carrera a peu.\nEl diumenge 28 de febrer del 2016 comença el 20è CIRCUIT A PEU MARINA ALTA, ens veiem en Xàbia o ens esperarem a la següent.\nPublicado por Dorsal XIX en 16:34:00 Cap comentari:\nSom o hauríem de ser experts en eutrapèlia\nJa hem acabat la nostra particular representació "de la baralla del Senyor Carnal i Senyora Quaresma" i que vam llegir en el “Llibre de Bon Amor”, amb el seu Carnestoltes i el seu Enterrament de la Sardina, que com recordem va ser escrit allà per l'any 1330 per Juan Ruiz, arxipreste de Hita. També hem sobreviscut al dia de “Els enamorats” o de Sant Valentí una festa que es remunta al Regne Unit de principis del segle XX.\nTambé estos dies hem celebrat el Dia de la Candelera, el Dia de la Crosta, el Dimecres de Cendra i el dia Sant Blai amb els seus “rotllos”, com veieu unes setmanes difícils de passar per a un corredor que visca en Pego, perquè totes són festes amb molta tradició en el nostre poble.\nEl problema ens podria arribar si s'havia demanat a estes festes una alegria que no ens ha donat. Llavors ens desunflaríem deixant-nos tirats en la cuneta del disgust i amb la botella buida per l'obligació de passar-ho bé, mentres ens humilia la ressaca d'una borratxera en què no vam beure ni una gota de felicitat.\nEixe podria ser el nostre drama, clar que, els corredors, no estem centrats només en les festes si no també a eixir a córrer i a entrenar, i una vegada més ho hem aconseguit, els nostres entrenaments no s'han vist alterats per estos dies de celebracions i de sa divertiment.\nEls corredors sabem molt bé que representa l'eutrapèlia per als nostres entrenaments, la majoria de nosaltres la practiquem perquè d'una altra forma no seria possible complir amb els nostres objectius, sabem molt de com moderar-nos en les festes i en les celebracions, controlem molt be la quantitat d'alcohol que hem de prendre, la quantitat de menjar que podem prendre, l'hora per a retirar-nos i així poder entrenar al matí següent.\nSom o hauríem de ser experts en l'eutrapèlia.\nInclús este últim cap de setmana hem acudit a la Font d'Encarros i Orihuela a córrer, perquè no som gent semada, taciturna i clients de la depressió. No ens espanta l'alegria, ens agrada celebrar i participar en totes les festes quan les disfrutem de veres. No ens interessa una celebració que faça caducar el nostre entrenament durant dies.\nEns agrada la carrera a peu, celebrem-la sempre que puguem com fem amb totes estes festes. Sempre s'ha dit que el que realitzem amb passió i amor ens embellix, però és que és veritat, i els altres ho perceben. Si sentim que ens agrada la carrera a peu, per què no expressar-ho?\nEl benefici és molt gran, estar emocionalment contents té beneficis en la nostra ment i el nostre cos.\nEn resum, qualsevol festa és una oportunitat de celebrar la nostra afició. No importa d'on vinga la festa o si és comercial o no, l'única cosa important és disfrutar d'ella i després anar-nos-en a córrer\nPublicado por Dorsal XIX en 18:13:00 Cap comentari:\nQuina classe de corredor sóc, nòmada o pelegrí?\nPareix que esta decidit, Dorsal 19 estarà representat en la marató de Düsseldorf per nou corredors, pel que podem dir que una altra vegada; Dorsal 19 pel món.\nPrimer pelegrinatge del 2016\nPodríem dir per tant que som un club “amb món” ja que són molts els corredors de Dorsal 19 que recorren el món participant en les seues carreres, hem vist a Bay a Milà, a Tino, Fede i Vicent a Alemanya, a Feliu a Nova York, Ramón a Venècia, Batiste a Roma i és que ens agrada eixir a córrer pel món.\nQuan ens desplacem a una ciutat per a córrer, no viatgem, pelegrinem. És que no és el mateix. Viatjar és conéixer, veure, observar. Pelegrinar és acudir a un lloc per a trobar-se amb allò que més ens agrada, per a enfortir les nostres idees sobre alguna cosa molt important en la nostra vida i per als corredors, córrer.\nQuan els corredors ens desplacem a una ciutat per a córrer el nostre principal interés esta en la carrera, en el seu circuit, en els seus corredors i a trobar-nos amb una carrera diferent, nova. Trobar-nos amb una carrera que ens servisca per a continuar acumulant experiències.\nMitja d'Oliva 2016\nDir que Dorsal 19 és un club amb món no significa tampoc ser un club de nòmades, ja que un corredor nòmada és aquell que gira i gira, sense metes fixes. S'adapta, com millor pot, a les carreres, als llocs, al clima, a les circumstàncies. No fixa domicili en cap lloc. Arriba a un punt per a després reprendre la marxa.\nSom més aïna corredors pelegrins, també ens movem, caminem inclús a vegades donem girs i més girs però tenim davant dels nostres ulls una meta, un lloc on esperem establir-nos. Somiem de córrer una bona carrera durant la temporada, en la mesura que siga possible, “definitiva”. I pelegrinem cap a ella.\nEns il·lusiona provar totes les especialitats de la carrera a peu, ens encanta practicar altres esports però sempre com un mitjà per a aconseguir la nostra meta, ens embogix tindre un objectiu clar que complir i és a ell on dirigim tots els nostres esforços i entrenaments.\nQuina classe de corredor sóc, nòmada o pelegrí? Vaig de carrera en carrera sense una meta fixa, o trie i decidisc segons un objectiu que done sentit a tots els meus esforços i entrenaments?\nEl dorsalero no hi hauria de córrer com un nòmada, girant sense metes, en carreres que es convertixen en una distracció més.\nEl dorsalero sap d'on ve i a on va, i utilitza totes les carreres per a arribar a la seua “carrera”.\nPrimer objectiu del 2016\nAls corredors ens succeïx que quan no aclarim el que volem i el que busquem, ens sol succeir el que no volíem i al final ens trobem sense res.\nNecessitem tindre un objectiu en el nostre futur. Però el fet de no aclarir amb precisió eixe futur, ens porta a no tindre una guia que seguir. I llavors succeïx el que succeïx: que eixe futur mai arriba o resulta tot al contrari al que havíem somiat.\nPer a aconseguir el que volem, que no és necessàriament una marca que obtindre, primer cal aclarir amb precisió què és el que realment volem quan eixim a córrer, i després fer el que és necessari per a aconseguir-ho.\nUna de les arrels dels molts problemes que tenim els corredors populars es troba precisament en la carència d'objectius durant molts mesos, en els que anem a les carreres sense cap control, ni en els nostres ritmes ni distàncies.\nDorsal 19 pelegrinara a la marató de Düsseldorf, per la qual cosa molts dels seus corredors ja han establit un objectiu i ara fins que arribe eixe dia tots els seus esforços estaran encaminats a aconseguir-ho, ara quan acudisquen per exemple a la Mitja d'Oliva diumenge passat, els seus ritmes no seran triats a l'atzar ni seran contradictoris dels seus objectius sinó que estaran traçats en el mapa del seu entrenament que els ha de guiar a la seua meta.\nTan bé tenim a molts dels nostres corredors que fan el mateix amb el Circuit a peu de la Marina Alta i que van en busca d'acabar-lo en les millors condicions possibles i és que sempre és bo tindre un pla per a aconseguir arribar al nostre objectiu.\nEn fi, és hora ja d'anar acabant, hui festa a Pego on celebrem el “Dia de la Crosta” i on tenim una oportunitat més per a realitzar un bon entrenament que no s'isca dels nostres plans, així que a córrer.\nPublicado por Dorsal XIX en 8:22:00 Cap comentari:\nLes nostres conversacions\nJa estem ací, després de l'intens cap de setmana passat i de tota una setmana preparant-nos per a afrontar el carnestoltes, i ja ens toca per fi passar uns dies relaxats, una relaxació que no exclou el continuar amb el nostre entrenament. És important relaxar-se i distraure's amb altres activitats no tan físiques.\nDurant esta setmana, enmig de tota la preparació per a estes festes de principi de quaresma hem tingut temps per a mantindre algunes interessants conversacions sobre entrenaments, i és que mentres correm i sobretot quan calfem, és un moment perfecte per a xarrar de carreres i canviar impressions. Moltes d'elles giren al voltant dels nostres sistemes d'entrenament, el que ens ve a demostrar la vitalitat dels nostres corredors en la busca de formes d'entrenar i en la infinitat de teories que hi ha en este món de la carrera a peu.\nHi ha sistemes per a tots els gustos i sobretot en l'entrenament de la marató que m'han cridat l'atenció, com és, als ritmes tan ràpids en que es realitzen les sèries i al mateix temps la gran quantitat de quilòmetres que es fan en els anomenats “llargs”. Des del meu punt de vista el corredor popular realitza les sèries massa ràpid i amb un exces de quilòmetres en la preparació de la marató i que pense és un error.\nPensar que realitzant, per exemple, les repeticions de 1000 metres a límit aconseguirem que el nostre ritme en la marató ens resulte més còmode és des del meu punt de vista una equivocació.\nPer a preparar be una marató cal anar canalitzant el nostre entrenament de manera que ens anem acostant a poc a poc al ritme a què volem córrer-la, per a després mantindre'ns sempre al seu voltant. Durant els mesos abans de començar l'entrenament, ja se que hem de realitzar entrenaments un poc més ràpids que el nostre ritme de carrera i entrenaments llargs amb un ritme més lent però no lluny del nostre objectiu, ja que si ho fem molt més ràpid o els llargs amb molts quilòmetres i molt més lents, estarem entrenant la nostra velocitat i força a un ritme lluny del que volem i una resistència també molt allunyada del ritme de marató. Pensar que el nostre cos unirà estes dos característiques i traura una “mitjana” per al dia de la marató és una equivocació molt popular.\nDes de la meua forma de veure l'entrenament de marató el que hem de fer uns mesos abans de començar l'entrenament per a la marató és; incloure sèries un poc més ràpides que el nostre ritme de marató perquè durant l'entrenament haurem de fer-les i convé que les nostres cames les puguen resistir, també hem de realitzar entrenaments a una intensitat més baixa per a poder realitzar una gran quantitat de quilòmetres que ens permeta resistir els “llargs” que haurem de realitzar ja prop de la marató.\nHem de recordar que la nostra velocitat i la nostra resistència no són dos qualitats que estan separades sinó que estan unides, pel que les hauríem d'entrenarles juntes.\nLa raó perque cal entrenar a ritmes distints que els de la marató és que convé desenrotllar certes qualitats per a després assimilar millor els entrenaments a ritme de marató. Si ens passem entrenant a ritmes molt per davall del de marató, acabarem sent resistents en ritmes allunyats del de marató, però els nostres músculs flaquejaran quan ens acostem a estos. Si ens excedim entrenant a ritmes més ràpids que el de competició, perdrem també capacitat d'assimilar un gran nombre de quilòmetres a estos ritmes. En el primer cas, no podrem mantindre el ritme de marató per falta de força. En el segon perquè el nostre metabolisme serà massa intens i fa que ens esgotem amb massa rapidesa. Pense que les mitjanes no funcionen. Cal entrenar, és veritat ambdós qualitats, però sense allunyar-se massa del ritme de marató, i a mesura que es desenrotlla la temporada anar acostant els ritmes dels entrenaments a ritmes específics de la nostra marató.\nEste és un exemple dels nombrosos temes que ens trobem en les nostres conversacions sobre l'entrenament, en la majoria de les conversacions que tenim sobre entrenaments no hi ha una altra intenció que el nostre anhel per conéixer i saber més de la marató.\nEn totes estes xarrades sobre entrenaments es poden veure diferents formes de veure la carrera a peu. La botella està mig plena. O, el que és el mateix, està mig buida.\nUna mateixa carrera i la forma d'aconseguir una marca poden ser vistes de moltes maneres. Dir que la botella està mig plena o mig buida depén de perspectives, de valoracions, d'experiències passades o de preocupacions presents.\nLa discussió en estes xarrades sorgix, en part, des de les perspectives adoptades per cada corredor. Altres vegades, l'origen de la discussió està en el major o menor coneixement que puguem tindre: qui té més elements de juí arribarà a una conclusió diferent que qui tinga menys informació en el seu poder.\nEl normal entre corredors és que quan tenim este tipus de xarrades en què tenim diferents punts de vista i comencem a discutir, sempre prenguem una actitud sana que ens permeta una discussió constructiva.\nCom aconseguir-ho? Ajuda molt, per a començar, reconéixer que este món de la carrera a peu i els seus entrenaments és complex i que no sempre tenim la informació necessària i suficient per a emetre un bon juí sobre el tema que estem tractant. El corrent és que ens obrim a la perspectiva de l'altre per a veure més dimensions i més aspectes de cada classe d'entrenament i així avançar cap a un coneixement més exacte del tema.\nUna altra cosa, sempre cal respectar al nostre interlocutor. Serà més o menys intel·ligent, més o menys educat, més o menys obert de ment, més o menys clar al parlar. Potser estarà clarament equivocat (i no hem d'oblidar que tal vegada l'equivocat siguem nosaltres). Inclús és possible que actue amb segones intencions o amb fins torçuts. Siga com siga, l'interlocutor és un company de carreres i d'entrenaments, que mereix respecte. Si sabem tractar-lo dignament, si sabem reconéixer que també els seus límits poden ser els nostres, estarem en millors disposicions per a, almenys, arribar a millors conclusions i millorar com a corredors.\nAh, se m'oblidava, val la pena reconéixer que a vegades no resulta possible convéncer a l'altre, o descobrir que sóc jo mateix l'equivocat. No sempre aconseguirem, en les discussions, avançar cap a conclusions de què puguem traure profit per als nostres entrenaments. A pesar del “fracàs”, una discussió ben portada ajuda molt a créixer en una actitud madura i sana, que obri horitzons i que orienta a continuar buscant camins perquè els nostres diàlegs siguen cada vegada millors i més constructius.\nBo, sense res més que discutir, que no és una altra cosa que contraposar les nostres opinions, punts de vista i al·legar raons contra el paréixer d'algú, em vaig a preparar per a una nit de Carnestoltes que deuria acabar, no sols prompte sinó en les condicions necessàries per a poder disfrutar demà de la Mitja Marató d'Oliva.\nP.D. Per als curiosos no portare dorsal en la disfressa d'esta nit.\nPublicado por Dorsal XIX en 17:53:00 Cap comentari:


● Inici ● Productes\nProductes de ROVASI\nPerquè cada projecte és únic i requereix d’un tipus de lluminària determinat, a ROVASI disposem de més de 4.000 referències diferents amb dissenys, dimensions, materials i fonts de llum diverses perquè trobi la que millor s’adapta a les necessitats del projecte. Al mateix temps, també deixem una porta oberta a més producte poden personalitzar a acomodar qualsevol lluminària a les característiques del projecte.\nDonar vida a una nova lluminària és un repte creatiu per nosaltres. Sobreposant els criteris lumínics, donem la millor estètica per crear una lluminària que satisfaci les característiques del projecte i la raó de l’arquitecte i el dissenyador d’il·luminació.\nEn la recerca d’un nou producte, investiguem amb dissenys i dimensions fins crear una lluminària funcional i amb estil únic que encaixi amb una proposta arquitectònica específica. Els nostres dissenys són creats per donar resposta a les necessitats més exigents.\nLes lluminàries ROVASI són la composició perfecta de disseny i coneixements lumínics, la millor aliança entre tecnologia i estètica. Disposem doncs d’un control total de la llum: elevat rendiment i gran eficàcia.\nEn el procés de creació d’un nou producte, es valoren criteris mediambientals perquè el resultat sigui sempre una lluminària respectuosa amb l’entorn i altament eficient per garantizar un baix consum energètic.\nCada component que configura una lluminària ha estat estrictament seleccionat per l’equip tècnic per obtenir sempre la màxima qualitat d’il·luminació.\nTreballem professionalment en els següents camps: IL·LUMINACIÓ INTERIOR, IL·LUMINACIÓ LED, IL·LUMINACIÓ EXTERIOR i IL·LUMINACIÓ SUBMERGIBLE.


Tabaquisme i embaràs - Promocio.cat\nA partir del 15 de novembre de 2021 el curs estarà vigent, fins el 3 de desembre de 2021\nAquest curs és una continuació més avançada dels cursos en línia Intervenció en tabaquisme i Tabaquisme ambiental i salut infantil del programa “Atenció primària sense fum” (PAPSF). Aquest programa és una iniciativa de l’Agència de Salut Publica de Catalunya (ASPCAT), que desenvolupa i promou la Societat Catalana de Medicina Familiar i Comunitària (CAMFiC) i l’Associació d’Infermeria Familiar i Comunitària de Catalunya (AIFiCC).\n1. L’epidemiologia en dones i durant l’embaràs.\n2. Les característiques del tabaquisme amb perspectiva de gènere.\n3. Els efectes del tabaquisme en la fertilitat.\n4. El tabaquisme ambiental i els efectes en la infància.\n5. Com abordar el tabaquisme durant l’embaràs.\n6. Els efectes del consum de tabac de la dona embarassada en el fetus i en el nadó.\n7. Les habilitats d’intervenció en el tabaquisme, segons la disposició a deixar de fumar, en etapes especials: durant l’embaràs i l’alletament. Teràpia psicoconductual.\n7. Les habilitats de l’entrevista motivacional.\n8. Els tractaments farmacològics del tabaquisme durant l’embaràs i durant el període de l’alletament: indicació, ús, contraindicacions i efectes secundaris.\nL’objectiu principal d’aquests cursos avançats és aprofundir i millorar les capacitats i habilitats dels professionals sanitaris en el tractament del tabaquisme de persones amb característiques específiques. En aquest cas, està adreçat a tots els professionals de la salut que tracten amb pacients amb Malaltia pulmonar obstructiva crònica (MPOC).\nGuadalupe Ortega Cuelva. Coordinadora del curs en línia Tabaquisme passiu en la infància\nMaria Dolors Muñoz García. Llevadora d’ASSIR Mollet del Vallès.\nGuadalupe Ortega. Infermera coordinadora del PAPSF


L'àrea de seguretat de la tercera pista del Prat ha quedat petita i haurà d'ocupar una zona natural protegida\nL'aeroport ha de guanyar 90 metres a l'espai protegit de la Ricarda per complir els estàndards de seguretat establerts\nACN Barcelona 13/06/2012 18:29\nL'àrea de seguretat de la tercera pista de l'aeroport del Prat, estrenada el 2004, ha quedat petita. Aquest àmbit a l'extrem més occidental de la pista fa 150 metres i la llei obliga a què en faci 240, segons han confirmat a l'ACN fonts d'Aena. El problema amb què ha topat l'aeroport, però, és que per ampliar-la han d'ocupar una Zona d'Especial Protecció per a les Aus (ZEPA): la zona de seguretat ha d'ultrapassar els límits de l'aeroport per endinsar-se a la Ricarda, un dels paratges protegits del Delta del Llobregat. La UE només permet aquestes intervencions si són d'interès general i si van acompanyades d'una declaració d'impacte ambiental detallada. Ara Aena està redactant aquesta declaració i per això el compliment de la norma s'endarrereix.\nL'aeroport del Prat té en marxa un projecte per complir tots els estàndars de seguretat aprovats, sota la supervisió de l'Agència Estatal de Seguretat Aèria. Un dels que més problemes està donant és l'ampliació de la zona de seguretat de la capçalera occidental de la tercera pista, denominada 25-Esquerra en llenguatge aeronàutic. La tercera pista es va estrenar el setembre del 2004, va costar 380 milions d'euros i el seu àmbit de seguretat ha quedat petit.\nAra aquest àmbit haurà de guanyar 90 metres de terreny, tot endinsant-se a l'espai natural protegit de l'entorn de la Ricarda, un dels estanys del Delta del Llobregat, que és la segona zona humida més important de Catalunya després del de l'Ebre i l'espai natural més important de l'àrea metropolitana.\nPer ocupar l'espai, protegit com a ZEPA, cal una declaració d'impacte ambiental que justifiqui, davant de la UE, que la intervenció és d'interès general. Això farà que s'allargui l'acompliment d'aquest requisit, i per això l'aeroport ha hagut de rebre una exempció de les autoritats de seguretat aèria mentre no s'ampliï aquesta zona.\nL'Ajuntament del Prat, que amb l'eslògan 'Ni un pam més' sosté que l'aeroport, que ja ocupa una tercera part del seu terme municipal, no pot ampliar-se més, assegura que no té constància d'aquesta intervenció.


El relat dels fets. - El Coprincipat d'Andorra ara fa molt de temps.\nEl Fener. Història d'un poble desaparegut\n16 d'abril de 1865. La desaparició d'un poble\nLa nit del dia 16 d’abril de 1865, fa 146 anys desapareixia de la geografia andorrana un poble El FENER.\nLa primera referència escrita sobre el poble del fener la trobem l’any 1176 en un document de la Consòrcia del Bisbe Arnau de Pereixens i els canonges de l’església d’Urgell amb els homes d’Andorra. Entre els signataris del document i figura Witard de FENERS de la Parròquia d’Andorra, Ramon Mosella d’Engordany i Arnal de les Cases del FENER. En el Manual Digest de 1748 també si fa menció.\nSabem per escrits posteriors que el poble tenia una església dedicada a Sant Pelegrí. Que acollia la corferia industrial dels paraires ( teixidors de la llana del país que amb telers a mà, feien drap).\nDurant el segle XVIII, es consignen per escrit vàries vistes pastorals a les esglésies de les Valls. En la de 1760 hi figura Sant Pelegrino referint-se a la del FENER.\nEn la primera historia d’Andorra escrita per un jesuïta refugiat a les nostres valls l’any 1838, l’autor, Fray Tomás Junoy deixa constància que al Sud Est hi ha lo FENE a l’esquerra del Valira a ¼ d’Andorra de 50 habitants. En el mateix escrit l’autor fa referència a les fonts ferruginoses dient : “Son moltas en las montanyas; las principals son la que hi ha al Sud del FANÉ a un cuart mes amunt”.\nTambé el poble figura en diferents mapes de l’època com un nucli ben diferenciat d’Escaldes o d’Andorra.\nEsquera reproducció d'un mapa d'Andorra del any 1849 on podem apreciar la denominació del poble del Fener. Dreta reproducció d'un mapa d'Andorra del any 1874 on encarà podem apreciar la denominació del poble del Fener.\nL’any 1841 al 1848 el govern d’Isabel II d’Espanya va enviar a les nostres Valls un comissionat Especial, Don Bonofació Ulrich (Veure Casa de la Vall), coronel de infanteria y Sargento Mayor de la palza de Tarragona que va publicar uns “Apuntes sobre los Valles Neutrales de Andorra”, i a part de planificar un a posible invació del nostra País, en la descripció que fa dels pobles diu : FENER – Caserio con capilla de St. Pelegrín, a un cuarto de hora al Sud de la Villa, de 20 habitantes o almas.”\nAixí dons pel escrit trobats es pot resumir que a la Parròquia d’Andorra si trobava el Poble del Fener que ja figura en documents del segle XII. Estava situat en un lloc herbat de falgueres a un quart d’hora de la vila d’Andorra a l’Obac i tenia entre 20 i 50 habitants, tenia una església dedicada a Sant Pelegrí, patró de la confraria del paraires de les Escaldes i era atesa per el rector d’Andorra la Vella. A prop hi havia una de les fonts ferruginoses més importants de les nostres Valls.\nL’estiu de 1883, el Consell General d’Andorra va invitar un insigne geòleg, el Dr. Silvio Thos i Codina a practicar un reconeixement de la riquesa minera de les Valls.\nAprofitant la seva estada, va escriure un llibre “Fisico-Geológico-Minero de los Valles de Andorra” i en un apèndix del mateix, divuit anys després ens explica la desparició del FENER. Llegim: “ El pueblo compuesto por siete ú ocho casas, con cinquenta habitantes y una iglesia se húndio por completo precipitandose al Valira la noche del 16 de abril de 1865. A consecuencia dun resbalamiento de terreno, devido probablement a un fenomeno de actividad endógena, concominante tal vez de la borrasca sísmica que por aquell época se estaba desarrollando en Italia, y que pudo muy bien afectar a toda la cuenca Mediteranea”.”El hundimiento del FENER ocurrió en medio de un horroroso temporal de aguas, durante el cual abrióse una enorme grieta hacia la parte este de la población que es precisamente el lado donde aparece la línea de contacto entre las rocas (...)””Gruesas corrientes de agua procedentes de los terrenos superiores del valle del Prat Primer, en cuya extremidad inferior EL FENE se encontraba, precipitándose dentro de aquella grieta, que probablemente se hallaría en comunicación con la que da paso a los manantiales de las Escaldes(...)””... I que cuando sobre la roca firme existe una masa incoherente, cual es el granito descompuesto que formaba el suelo de EL FENE, esta mas, sujeta à un temblor de tierra, pueda adquirir un movimiento de traslación considerable que explica el resbalamiento de aquel pueblo, primero lentamente y en masa, según narración de testigos presénciales, y con , más rapidez luego, envueltos los edificios con piedras y con barro líquido, hasta que rotos y disgregados fueron a parar al borde del Valira, no sin dar antes tiempo a sus habitantes para ponerse todos a salvo”.\nMenys tècnica és l’explicació recollida per un altre viatger que visità Andorra l’any 1892. Josen Aladern que vint-i-set anys després dels fets escriu : “ Me atansat a un home que he vist per allí a prop a preguntar li per alguna font i ell mateix mi a acompanyat; ma dut a una font abúndantissima, al peu d’un aixaragall ó roque una esllavissada que va baixant de montanya amunt. Com se m’ha mostrat tan complaent, l’he convidat á beure anissat i a begut; després nos havem fumat un cigarret francés, i allí assentats, mentre fumàvem, m’ha explicat una historia interessantíssima, l’origen extraordinari d’aquella font i les desgracies que causà. (...). Vaig a contar ho; pots estar segur de la veracitat, perquè desseguit he consultat a moltes persones sobre`l particular, y totas han confirmat lo dit per aquell home.(...). “Lo cas es lo següent: Sobre aquellprat tant vert y tan plá on pasturavan aquelles mules, antes s’hi aixecava un poble de la parròquia d’Andorra la Vell anomenat el FENE. Un dia, mes amunt de les cases, al peu mateix de la montanya, de cop hi volta hi nasqué una font, (...) Aquella font que havia nascut molt petita, anava creixent de cada dia, fins que és convertí en abundantíssima. Anava creixent i creixent, tant, que al poc temps la corrent ja arrossegava runa cap baix del poble, anant desgastant la muntanya de constitució gravalosa i per lo tampoc segura. Molt poc després rea tanta la quantitat d’aigua que sortia i de runa que arrossegava, que amenaçava d’inundar el poble tot enrunant al mateix temps. Tant mateix els habitants van deixar les cases anant alguna a Andorra i d’altres a Escaldes. Poc temps després d’abandonar el poble, aquest ja estava pràcticament tot inundat amb el terreny tot escorregut. Tothom esperava a veure com acabaria aquell fenomen. Sobrevingué una nova crescuda de la font que ensorra les cases, la muntanya baixa en massa, obrí la superfície enfonsada y tot desaparegué. Del poble del FENE no queda ni una pedra, ni un indici, únicament com á record d’aquella catàstrofe, brolla la font al peu de la qual m’ho han explicat. Fa d’això uns vint-i-cinc anys. “\nTestimoni d’aquest poble i de la seva destrucció són les lloses, les bigues, unes graelles, una paella i uns ferros treballats pertanyent a una reixa d’església apareguts en fer els fonaments de varis edificis de la pujada d’Escaldes.


Rufián demana no posar "en perill" la taula de diàleg a cada sentència Rufián demana no posar "en perill" la taula de diàleg a cada sentència\nRufián demana no posar “en perill” la taula de diàleg a cada sentència\nEl diputat d'ERC garanteix que hi aniran amb "l'autodeterminació i l'amnistia" i creu que és "una bona notícia" que se sabrà "l'alternativa a l'altra banda"\nEl diputat d’ERC al Congrés Gabriel Rufián ha defensat que la taula de diàleg amb el PSOE no perilla tot i la decisió del Tribunal Suprem que rebutja que Oriol Junqueras pugui anar al Parlament Europeu, tot i la sentència del TJUE. “Si cada vegada que hi ha una sentència o un obstacle d’aquest tipus, aquesta taula es posa en perill, no seurem mai i ens quedarem en aquest bucle”, ha dit Rufián, en una entrevista a TV3. D’altra banda, ha expressat que pot arribar a entendre que a certes parts de l’independentisme “agradi molt poc parlar amb segons qui” però “no hi ha alternativa”. A més, ha garantit que a la taula hi aniran amb “l’autodeterminació i l’amnistia” i creu que és “una bona notícia” que se sabrà “l’alternativa a l’altra banda”.\nEl diputat dels republicans ha admès que són conscients que el PSOE són “els campions de l’incompliment” i ha garantit que ERC “no pagarà per avançat”. Així, ha advertit els socialistes que el seu grup ja ha rebutjat els pressupostos de l’Estat en l’anterior legislatura i que “si cal” ho tornaran a fer.\nPer a Rufián, el president del Govern, Quim Torra, és qui hauria de liderar la taula de diàleg i ha celebrat que el canvi de dinàmica entre els dos governs. També ha explicat que el punt de partida hauria de ser Pedralbes, amb els dos caps dels executius i vicepresidents.\nFinalment, ha carregat contra JxCat i PDeCAT per parlar de trencament d’unitat estratègica per haver establert una taula de diàleg i negociació. “Si no es va trencar quan JxCat va donar el govern de la Diputació al PSC, tampoc es trencarà ara”.


Compost fúngic estimula la regeneració dels axons\nEM en línia Sala de premsa Contacta Top\tQui som?Equip Objectius El nostre compromís Què fem?Donem suport a la innovació Accions de sensibilització Esdeveniments InnovacióAcceleradora de projectes Projectes en curs Les nostres convocatòries AfectatsEsclerosi Múltiple i Neuromielitis Òptica Cronologia històrica de l’Esclerosi Múltiple Glossari ParticipaIniciatives solidàries GAEM Fes-te voluntari Col·laboraFes-te soci Donacions puntuals Herències i llegats Qui som?Equip Objectius El nostre compromís Què fem?Donem suport a la innovació Accions de sensibilització Esdeveniments InnovacióAcceleradora de projectes Projectes en curs Les nostres convocatòries AfectatsEsclerosi Múltiple i Neuromielitis Òptica Cronologia històrica de l’Esclerosi Múltiple Glossari ParticipaIniciatives solidàries GAEM Fes-te voluntari Col·laboraFes-te soci Donacions puntuals Herències i llegats Un compost fúngic estimula la regeneració dels axons, donant pistes per al tractament de l’Esclerosi Múltiple\nLa idea de reparar els axons danyats -un component clau en l’avenç de la discapacitat en l’esclerosi múltiple- s’apropa a la realitat amb la descoberta d’un compost trobat en els fongs que desencadena la regeneració dels axons, fent que els axons danyats creixin com la “mala herba”.\nEls científics han lluitat durant molt de temps per trobar compostos que estimulin la reparació dels axons, els llargs apèndixs de les neurones, semblants a fils, que envien senyals a altres cèl·lules.\nL’estudi, “Small-Molecule Stabilization of 14-3-3 Protein-Protein Interactions Stimulates Axon Regeneration”, ha estat publicat a la revista Neuron.\nEl descobriment va ser realitzat amb l’ajut del doctorand Andrew Kaplan, que treballa al laboratori de la Dra. Alyson Fournier, professora de neurologia i neurocirurgia a la Universitat McGill de Canadà. L’equip de Fournier s’havia centrat en la regeneració d’axons durant algun temps, en particular en un grup de proteïnes amb conegudes propietats neuroprotectores anomenades 14-3-3.\nEstudis anteriors havien demostrat que quan les plantes són afectades per certes infeccions de fongs, reaccionen desprenent-se de les fulles i fent créixer les arrels. Es sap que la molècula responsable d’aquest fet, fusicocina-A, afecta 14-3-3. Malgrat que les arrels de les plantes i les cèl·lules nervioses humanes són realment fenòmens naturals molt diferents, Kaplan va suposar que aquestes observacions podien resultar valuoses.\n“Mentre que 14-3-3 és el denominador comú en aquest fenomen, la identitat de les altres proteïnes involucrades i les activitats biològiques resultants difereixen entre plantes i animals”, va afirmar Kaplan en un comunicat de premsa.\nL’equip va decidir utilitzar la fusicocina-A per tractar neurones cultivades en laboratori amb els axons danyats.\n“Quan l’endemà vaig observar la mostra al microscopi, els axons estaven creixent com la ‘mala herba’.”, Va dir Kaplan.\nEl tractament amb fusicocina-A indueix la regeneració dels axons danyats cap al centre de la lesió (Universitat McGill)\nL’analogia de la ‘mala herba’ no és una exageració. A la fotografia microscòpica, els axons apareixen en verd i l’àrea danyada domina el centre de la imatge.\nApropant-nos a la fotografia, s’observa que gairebé totes les puntes dels axons són vermelles. L’equip va utilitzar un tint vermell per marcar la part dels axons que creixia. D’aquesta manera, els punts vermells al llarg de la imatge ens mostra l’activitat que es desenvolupa en aquesta placa de cultiu.\nAra l’equip investigador vol aprofundir en comprendre com la fusicocina-A fa créixer les neurones. Els investigadors ja saben que una proteïna anomenada GCN1 està involucrada en el procés. GCN1 i 14-3-3 necessiten unir-se físicament a fusicocina-A per augmentar el creixement de l’axó. Actualment estan examinant si GCN1 podria ser una diana farmacològica adequada per a tractaments més específics que activin la regeneració.\n“Hem identificat una estratègia innovadora per promoure la regeneració d’axons amb una família de molècules petites que poden ser excel·lents candidats per al futur desenvolupament de fàrmacs.”, ha conclòs Fournier. “Aquest és un avenç emocionant perquè en aquest camp s’ha realitzat un gran esforç per trobar tractaments i identificar dianes per a fàrmacs que estimulin la reparació axonal”.\nFont original: Multiple Sclerosis News Today\nNotícies relacionades: Molecule shown to repair damaged axons, McGill University_News\n22 març 2017Leave a commentPost navigationPreviousPrevious post:Bionure capta més d’un milió d’euros mitjançant ‘crowdfunding’NextNext post:La Paràlisi inspira un descubriment en l’Esclerosi MúltipleRelated posts:La vida amb esclerosi múltiple és como una gimcana vital30 març 2017La FDA aprova Ocrelizumab per al tractament de l’esclerosi múltiple primària progressiva i recurrent29 març 2017Agna Egea, la cara optimista de l’esclerosi múltiple a la Trailwalker 201728 març 2017Identificats dos gens que arriben a triplicar el risc de patir esclerosi múltiple27 març 2017Bionure capta més d’un milió d’euros mitjançant ‘crowdfunding’22 març 2017La Paràlisi inspira un descubriment en l’Esclerosi Múltiple21 març 2017


El president d’honor de Freixenet, Josep Ferrer, presenta una oferta per comprar el 51% de l'empresa - El Cargol l El setmanari del Penedès\nEl mateix diari cita fonts financeres per afirmar que Josep Ferrer hauria presentat per escrit la seva oferta a la resta d’accionistes de la firma i que s’hauria compromès a formalitzar la compra en un document privat abans de que acabi el mes. Ferrer pagaria ara part del preu en concepte d’arres i es comprometria a formalitzar l’operació i completar el pagament abans del 31 de juny del 2017.\nJosep Ferrer controla el 42% del capital del grup, que ara dirigeix el seu fill Pedro Ferrer Noguer com a conseller delegat. El patriarca, de 91 anys, es va oposar, des del principi, a vendre l’empresa a un grup internacional. Tanmateix, acceptaria l’entrada d’accionistes externs com a socis minoritaris. Segons La Vanguardia, la família Ferrer hauria mantingut reunions amb entitats financeres per aconseguir crèdits per fer front a la compra.


Consells per malalts amb TENDINITIS MANEGOT DELS ROTADORS - Dr Pere Mir\nClínica Teknon Private\nWHY TEKNON CLINIC?\nWHY BERGA HOSPITAL?\nSPORTS TRAIL-RUNNING CLINIC\nHOME\t– DR. PERE MIR – WHY TEKNON CLINIC? – WHY BERGA HOSPITAL? ACTIVITAT MÈDICA\t– ACTIVITAT ASSISTENCIAL – CIRURGIA NATURAL – INFILTRACIONS – CIRURGIA ARTROSCÒPICA – CIRURGIA DE PRÒTESIS – CIRURGIA DEL PEU – TEAM DR. PERE MIR – RECOMANACIONS PER MALALTS PRÒTESI\t– PRÒTESI DE MALUC – PRÒTESI DE GENOLL – ALTRES TIPUS DE PRÒTESI – RECANVIS DE PRÒTESI – VIDA MITJA D’UNA PRÒTESI OSTEOPOROSI\t– METGE EXPERT EN OSTEOPOROSI – DENSITOMETRIES OSSIES – RECOMANACIONS PER MALALTS AMB OSTEOPOROSI ACTIVITAT CIENTÍFICA\t– ARTICLES D’OPINIÓ – PUBLICACIONS – CONGRESSOS – ESTADES INTERNACIONALS – CONFERÈNCIES – BEST DOCTORS SPORTS TRAIL-RUNNING CLINIC ONLINE CONSULTATION BLOG\t– BLOG – NEWS – PRESS CONTACT\t– MÚTUES QUE VISITA EL DR. – LINKS Language: – Català – Español – English\nConsells per malalts amb TENDINITIS MANEGOT DELS ROTADORS\n(També conegut com una “tendinitis supraespinòs”, “síndrome d’impingement”, “pinçament de l’espatlla” o “bursitis”)\nRepòs relatiu. Evitar les sobrecàrregues (de pesos o de posicions) que provoquen dolor. Reduir la freqüència d’elevació dels braços. No aixecar pesos.\nGel local. Es recomana en la fase dolorosa més important o a l’inici dels símptomes, passat un temps és menys recomanable. Vigilar de no tenir-la massa estona per reduir el risc de cremades. Es recomana dos cops al dia durant uns 20-30 minuts.\nA partir del 5è dia pot ser bo aplicar escalfor un parell de cops al dia. Depèn del malalt i el tipus de problema diferent que tingui.. Normalment és bo seguir la recomanació del seu fisioterapeuta.\nSeguir el tractament medicamentós (en fases agudes) i/o rehabilitador (en fases subagudes o cròniques) prescrit pel seu metge, tal i com ell li ha proposat.\nEvitar aquelles postures o actituds que carreguen l’espatlla:\nNo mantenir l’espatlla molta estona en una mateixa posició elevada. Si no es pot canviar de postura periòdicament s’han d’establir pauses de descans a la feina.\nNo conduir amb el colze recolzat a la finestra (per braços esquerres).\nNo llegir, treballar o cosir amb els braços suspesos a l’aire.\nRecolzar els braços a la taula de treball. No tenir-los enlairats.\nNo aixecar pesos (això inclou bosses de la compra, nens,…) durant el tractament.\nEvitar girs repetits i forçats de l’espatlla, sobretot flexions i/o rotacions.\nEvitar l’aixecament repetit o forçat dels braços per sobre del cap.\nEls objectes de treball no tenir-los a més de 40-50 cm de distància.\nA la cuina: posar tots els objectes a l’alçada de la cintura, no aixecar els braços en alçada.\nNo aixecar la mà per sobre de l’alçada de l’espatlla de forma repetida.\nNo aixecar pesos de més de 3 kg amb aquest braç.\nRehabilitació. Depèn de la fase en que ens trobem:\nEls mètodes de rehabilitació més recomanats són: els ultrasons, l’electroteràpia i els exercicis decoaptants.\nLes funcions de la rehabilitació són minvar el dolor, estirar les estructures de baixa flexibilitat, així com identificar i corregir les disfuncions musculars.\nAltres tècniques de rehabilitació que es poden ser beneficioses són mètode Sohier.\nL’acupuntura no ha demostrat beneficis en les primeres setmanes. Pot tenir un efecte beneficiós en el tractament del dolor crònic, però no en tots els malalts i acostuma a reaparèixer el dolor quan es deixa.\nEn fase subaguda o crònica es recomana (consultar amb monitor o fisioterapeuta):\nMètode Pilates perquè ajuda a enfortir l’esquena, estabilitzar la zona glenohumeral (l’espatlla per dins) i dona flexibilitat a aquesta zona.\nRehabilitació destinada a integració de tots els elements de la cadena cinètica, millora i enfortiment especialment en cadena tancada, exercicis pliomètrics.\nModificació o suspensió temporal de l’activitat física o esport. No es recomanen aixecar pesos amb els braços (gimnàs amb peses,…), no es recomana muntar a cavall, no es recomana motocross ni trial, no es recomana mountain-bike ni bicicleta de carretera. Es recomanen exercicis de cames i evitar exercicis de braços mentre estigui amb dolor.\nConduir amb precaució perquè és redueix la velocitat de resposta de l’espatlla. És millor que l’espatlla dolorosa agafi el volant per la part de baix per evitar aixecar massa el braç. És millor utilitzar cotxes automàtics (si és possible, és a dir, sense canvi manual) per malalts amb tendinitis manegot dels rotadors espatlla dreta.\nDormir preferentment cap per munt. No es recomana especialment dormir sobre el costat dolorós.\nEs preferible dutxar-se que banyar-se. La dutxa és bo que es trobi fixa i alçada per evitar el tenir que aixecar-la amb el braç.\nPentinar-se sense matenir el braç massa aixecat.\nRealitzar exercicis suaus per enfortir els músculs (segons la recomanació del seu metge o fisioterapeuta), sobretot els de la part anterior i posterior. No fer-los en les fases agudes. Es recomana potenciar músculs oposats.\nEs desaconsella totalment aquells exercicis que provoquin dolor.\nEvitar els esports: sobretot ciclisme, rem, esports asimètrics ( tennis, golf, …) i esports d’elevació de braços (bàsquet, handbol, escalada,…).\nEs recomana ser assessorats per un fisioterapeuta o tècnic en educació física.\nImmobilitzador del braç (o conegut com ‘sling’)\nNo el necessiten tots els malalts, depèn del seu metge.\nEs recomana de 3 a 5 dies en les fases més doloroses. S’ha de recordar a persones al·lèrgiques que la majoria són de materials sintètics.\nLes infiltracions que es poden realitzar per la tendinitis del manegot dels rotadors principalment inclouen la cortisona i el seus derivats, l’àrnica i el seus derivats i el col·lagen.\nS’han d’espaiar entre 1 i 2 setmanes entre cada infiltració.\nEs poden realitzar tant per davant de l’articulació de l’espatlla (espai denominat “interval rotador”), pel costat (“espai denominat subacromial lateral”, dificultós en el cas de la existència d’osteofits) o pel darrera (“espai denominat subacromial posterior”).\nEs recomana posar gel en les dues hores posteriors a la infiltració.\nTambé es recomana repòs relatiu d’aquest braç durant les 24 hores posteriors a la infiltració.\nEXOGEN system to reduce the healing time of a fracture\t2019-08-07T19:34:40+0200\nThe TV3 Marathon of 2018: Cancer disease\t2018-12-13T12:34:56+0200\n(Català) Conferència Stryker – Fast-Track pròtesis de genoll y maluc\t2018-11-15T17:00:40+0200


El Pebrasset: Eliminació de la Acanthamoeba que causa ceguera en gent sana que utilitza lents de contacte.\nEliminació de la Acanthamoeba que causa ceguera en gent sana que utilitza lents de contacte.\nLa majoria d’infeccions corneals per amebes es produeixen en usuaris que utilitzen lents de contacte i en els últims temps aquestes infeccions han anat augmentant. Si les lents de contacte no són adequadament desinfectades l’Acanthamoeba pot sobreviure entre la lent i l’ull provocant una infecció anomenada queratitis amebana que desencadena la ceguera en gent sana.\nCientífics de la RICET han trobat una possible solució per a aquestes infeccions. Seria donar al pacient menudes dosis d’estatines utilitzades per a la hipercolesterolèmia causant la menor toxicitat possible.\nLes estatines són eficaces en aquesta patologia degut a que l'Acanthamoeba té a la seua membrana una gran quantitat d'ergoesterol. Per tant, han trobat una nova utilitat per a les estatines, al funcionar com a solució contra les infeccions oculars produïdes per l'Acanthamoeba a causa de la falta d'higiene en les lents de contacte.\n- Causes de la ceguera.\n- Infeccions oculars.\nPublicado por MªCarmen Albert en 11:09\nEtiquetas: albertsolerm, bh, ceguera, curs 2012-2013


Primàries Catalunya presenta la seva candidatura per al 14F a Vallparadís - Canal Terrassa\nPrimàries Catalunya presenta la seva candidatura per al 14F a Vallparadís\nEl Moviment Primàries Catalunya ha presentat aquest dissabte al Parc de Vallparadís la seva candidatura per a les eleccions del 14 de febrer. L’acte ha comptat amb els membres terrassencs de la formació i amb una desena dels candidats a la llista per Barcelona.\nLa candidatura compta amb el terrassenc Xavier Climent al número 7 de la llista, mentre que el número 2 és el rubinenc Víctor Puig.\nPrimàries Catalunya centra el seu programa en la defensa del mandat del referèndum d’independència de l’1 d’octubre, i manté un discurs molt crític contra les forces independentistes que han estat al govern la darrera legislatura, a qui acusa de derrotistes i d’haver boicotejat el referèndum des de dins.\nEls candidats de Primàries també han presentat diverses propostes relatives, entre d’altres, a l’habitatge, al medi ambient, al benestar de les persones joves, a la reindustrialització o a les infraestructures.\nTags: eleccions14FParc de VallparadísPrimàries CatalunyaPrimàries TerrassaVíctor PuigXavier Climent\nUsuaris i treballadors de Prodis reben la segona dosi de la vacuna contra la Covid\nDebat dels partits independentistes a Vallparadís una setmana abans del 14F


Recuperant dignitat amb la construcció de lavabos - Associació Nous Camins\n24 març, 2020 per Comunicacion a Blog, Bolivia\nEn ple segle XXI encara hi ha moltes persones al món que no tenen accés a un lavabo, no disposen d’accés a l’aigua i sanejament bàsic.\nAixò implica que moltes persones no compten amb sistemes per a eliminar higiènicament les excretes i aigües residuals; i tenir un medi ambient net i sa, tant en el seu habitatge com en les proximitats. A les zones rurals de Bolívia, el 36,5% de les persones no tenen accés a un lavabo i van al camp a fer les necessitats fisiològiques. No és diferent a les aldees del municipi d’Independencia, a 180 km de la tercera ciutat més important del país, Cochabamba, on les famílies s’amaguen entre els matolls buscant una mica de privacitat. A més, obtenen l’aigua per al consum de les aigües superficials, les quals, al seu torn, estan contaminades per les substàncies fecals, fet que provoca seriosos problemes de salut. Tots aquests factors junts, un sanejament inadequat, una higiene insuficient i una aigua potable insalubre, constitueixen la causa del 88% de les malalties diarreiques .\nTanmateix, gràcies a l’esforç de tots, tu des d’aquí i nosaltres des d’allà, aquest panorama a poc a poc està canviant a les sis aldees del municipi d’Independencia on estem treballant des de fa uns anys.\nFa una mica més d’un any vam començar a construir lavabos amb dutxa per millorar la qualitat de vida de les famílies i que, tant els adults com els nens i nenes, s’emmalaltissin menys, pel fet de tenir una millor higiene i salubritat. Actualment, ja hem construït cinquanta-vuit lavabos, tot i que encara queden famílies pendents d’accedir a l’ajuda per disposar-ne d’un a la seva llar.\nSón lavabos senzills de 2 metres per 1,5. Consten d’una tassa, una dutxa i una aixeta. L’aigua de la rentada de mans es recull i es reutilitza per al vàter. Són sanitaris molt bàsics però molt dignes i gràcies a aquests les famílies no han de defecar a l’aire lliure i, per tant, han deixat de contaminar l’aigua i el medi ambient. Les dutxes compten amb una resistència elèctrica que escalfa l’aigua en passar-hi, perquè són poblacions de la serralada andina i el fred és intens.\nCada família ha participat activament en la construcció del seu lavabo\nPer exemple, fent el forat de la fossa sèptica, ajudant el constructor i aportant-hi els materials que hi ha a la zona, com la pedra i la fusta. La participació és molt bona i el fet de ser part activa del projecte els ajuda a generar consciència del cost que implica cada vàter. Les famílies que ja disposen d’un lavabo estan molt contentes i agraïdes. Ara ens expliquen que es dutxen dos cops la setmana o fins i tot tres. Abans, algunes d’elles només ho feien un cop al mes, resultava molt complicat, ja que no tenien un espai privat on rentar-se i costa d’escalfar l’aigua per les baixes temperatures.\nAmb la posada en marxa del projecte, hem organitzat uns tallers educatius sobre sanejament i higiene. Les famílies han participat amb entusiasme i interès per aprendre a utilitzar el lavabo i mantenir-lo net i en condicions. Així mateix, s’ha potenciat la millora dels comportaments d’higiene i hàbits saludables.\nAmb la simple construcció d’aquests lavabos participem en la construcció del dret a una vida digna de les famílies de les zones rurals que viuen per sota de la línia de la pobresa, és a dir, amb menys d’1,25 US$ al dia. A més a més, l’ús dels lavabos evidencia a la resta dels veïns que el seu entorn millora. S’emmalalteixen menys i guanyen en dignitat i benestar.\nInvertir en sanejament és, per tant, elemental per construir un futur millor, més fort i saludable per a les persones.\nAigua Desenvolupament Salut Sanejament\nHistòria anteriorUn lloc per a la trobada i la participació a Independència Següent històriaCreiem en les persones. Compartim esperança\nMemòria Nous Camins 2019: 19.638 oportunitats Distribuir la riquesa, un repte ineludible i de justícia social


Club Scrabble Eivissa: 2019\nResultats VIII Campionat de Scrabble d'Eivissa\nI aquí tenim els resultats del VIII Campionat de Scrabble en Català d'Eivissa\nPublicat per Club Scrabble Eivissa a 22:06 Cap comentari:\nCrònica del VIII Campionat de Scrabble en Català d'Eivissa\nEl passat dissabte 5 d'octubre, es va celebrar al CEIP Sa Graduada d'Eivissa el VIII Campionat de Scrabble en Català, organitzat pel Club de Scrabble Eivissa, en col·laboració amb la FISC, Federació Internacional de Scrabble en Català.\nEls premis rebuts pels guanyadors han estat dissenyats i elaborats per Jordi Torres.\n1r premi, Cristina Bassons, del CS de L'Hospitalet de Llobregat.\n2n premi, Armand Sanmamed, del SACS, de Sant Andreu del Palomar.\n3r premi, Francesc Gallén, del CS El Prat de Llobregat\nRècord de scrabbles, per a Joan Manel Matoses, del CS Eivissa, amb 12 scrabbles.\nMillor puntuació de jugada, per a Jordi Escandell, del CS Eivissa, amb la paraula TINYARES, de 120 punts.\nMillor paraula amb NY, per a Neus Cardona, del CS Eivissa, amb la paraula ARENYS, de 79 punts.\nL'enhorabona als guanyadors.\nPublicat per Club Scrabble Eivissa a 22:07 Cap comentari:\nVIII Campionat de Scrabble en Català d'Eivissa\nHola, com cada any, ja tenim preparat el VIII Campionat de Scrabble en Català d'Eivissa, tindrà lloc el proper dissabte 5 d'octubre a les 10:30h al CEIP Sa Graduada. Ja tenim obertes les inscripcions, per whatsapp al 686 110 730.\nEs jugaran 5 rondes, 3 al matí i 2 a la tarda. animau-vos, és una bona ocasió de passar un dia jugant i passant-ho bé.\nPublicat per Club Scrabble Eivissa a 18:30 Cap comentari:\nCrònica del VIII Campionat de Scrabble en Català d...


Aliança entre Hive Five i Culturàlia per impulsar l'emprenedoria femenina - Poble Andorrà\nDe manera mensual, aquestes sessions permetran resoldre els dubtes plantejats des de diferents àmbits relacionats amb l'emprenedoria\nLa directora de Culturàlia i impulsora de l’Enterprising Woment Lab, Lara de Miguel, i el director general de l’Univers Bomosa, Manel Garcia, signen l'acord.\nHive Five, l’espai de coworking d’Univers Bomosa, i Culturàlia, empresa de comunicació d’Andorra especialitzada en l’àmbit cultural, han signat aquest dimarts un acord de col·laboració per a la realització dels consultoris d’emprenedoria femenina d’Enterprising Women Lab, el projecte de responsabilitat social corporativa per donar suport a les dones emprenedores. Aquest acord permetrà iniciar les sessions per atendre de manera personalitzada i gratuïta el proper mes d’abril.\nDe manera mensual i amb una durada aproximada de 40 minuts, aquestes sessions permetran resoldre els dubtes plantejats des de diferents àmbits relacionats amb l’emprenedoria, com per exemple l’administració i gestió del projecte, l’organització, la comunicació i també aspectes més personals vinculats als dubtes a l’hora d’emprendre.\nLa directora de Culturàlia i impulsora de l’Enterprising Woment Lab, Lara de Miguel, ha afirmat que “aquesta nova iniciativa contribueix a fer créixer el projecte d’Enterprising Women Lab, oferint a les emprenedores eines i consells per poder tirar endavant el seu projecte, i ho fem amb la companyia de Hive Five i Bomosa, amb qui compartim valors i compromisos. I animem a totes les empreses o professionals que pensin com nosaltres a sumar-se al projecte i contribuint amb el consultori”.\nA més a més, Hive Five oferirà a les persones usuàries del consultori que vulguin crear una empresa i domiciliar-la a l’espai de cowork un descompte d’un 10% a la quota mensual durant el primer mig any d’estada. Així mateix, els ‘hivers’, usuaris de Hive Five, tindran la possibilitat de poder participar en el projecte sota coordinació de Culturàlia, oferint suport al consultori dins l’equip de professionals que oferiran resposta a les preguntes de les emprenedores.\nEl director general d’Univers Bomosa, Manel Garcia, ha explicat que “aquest acord suposa posar a disposició de l’emprenedoria femenina uns espais com Hive Five i un talent que pot ser clau en el naixement i consolidació de projectes que aportin valor afegit al Principat d’Andorra, per això des de Hive Five ens hem sumat a la proposta”.\nProp del 70% dels estudiants d'FP troben feina mentre estudien o un mes després d'acabar els estudis


El filòsof: Quanta raó Ferrusola...\nPrimer que res dir que manen ous que ara la senyora Ferrusola surti a treure pit de catalanisme i de catalanitat del Barça quan està casada amb el senyor Jordi Pujol que ara també li ha entrat el catalanisme. Casualment els ha entrat a tots dos, un cop jubilats i amb les butxaques plenes. Quan estava al govern no va tenir cap inconvenient en pactar amb els partits que anaven i van contra Catalunya.\nPerò la realitat és, o se si per un motiu més populista que menys o perquè ho pensa realment, la senyora Ferrussola ha encertat de ple amb les seves declaracions. La cosa ve per qui no ho hagi escoltat, per unes declaracions al programa de Catalunya Ràdio que és diu “Que has dinat” on la senyora contesta al secretari d’estat de turisme que va dir que el Barça seria un candidat perfecte per promocionar Espanya com a país. Ferrussola contesta que no li agradaria gens això i que Espanya ja té els toros i les manoles com a signe d’identitat o de promoció.\nAquestes declaracions, com sempre han provocat un dalt a baix fora de Catalunya i els mitjans cavernaris i els controlats pel PP ja han fet els moviments pertinents per a utilitzar-ho tant políticament com esportivament a l’hora de crear friccions contra els culers i els catalans. Molt típic d’ells.\nJo personalment estic totalment d’acord amb el fons del que diu però no amb qui ho diu perquè em sembla d’una hipocresia bastant penosa que ara que ja ho tenen tot fet els preocupi tant el que li fa l’estat espanyol a Catalunya. No haver-li permès al seu marit abaixar-se els pantalons quan estava al govern. Ara tot el que digui aquesta gent queda fatal pels precedents.\nEstic totalment d’acord perquè per a començar el Barça no té perquè promocionar un país on està demostrat que no els interessa per a res el barça com a club i que el seu principal interès és aconseguir que el Madrid, el seu equip, pugui desbancar al Barça a qualsevol preu.\nPer a començar, volen que el Barça faci promoció i els que s’enduen la pasta per fer-ho són el Madrid. Un dia després de que el Barça signés amb Qatar Foundation el Madrid es va treure de la mànega un acord amb el govern i la comunitat de Madrid de cobrar durant 3 anys la quantitat de 3,3 milions d’euros, quan el club que avui en dia està en boca de tots és el Barça. Però clar, alguna cosa havien de fer després que el Barça els passes la mà per la cara amb aquesta oferta de 30 milions a l’any.\nDesprés resulta que el barça i els seus aficionats es tenen que tragar campanyes i campanyes durant tot l’any, dels mitjans espanyols, que intenten desestabilitzar al Barça en favor del Madrid, de veure com tots els informatius és més important que ha dinat Cristiano que no pas un fitxatge o una victòria o partit important del Barça. Uns mitjans que utilitzen tot tipus d’artimanyes, per a manipular la realitat i fer quedar al Barça com si els àrbitres sempre els afavorissin a ells, que guanyen gràcies a Villar, que el Madrid els enxampa, que els merengues són els pobres perjudicats i que mereixien més, etc.\nNo parlen del seu joc horrible i es passen els dies venent la moto i posant imatges tendencioses al seu interès. No cal anar molt lluny tampoc, només cal veure com analitzen els partits de la copa Amèrica segons si el jugador és futurible o pertany al Madrid o si ho és del Barça, que Messi estava sent un fracàs i en canvi Neymar estava jugant malament perquè els seus companys no acompanyaven i perquè la gespa estava molt malament (tant Argentina com Brasil han jugat al mateix camp).\nDesprés veus que la TVE va descaradament amb el Madrid durant la xampions, que posen al Barça gairebé per compromís amb comentaristes totalment merengues inclús en català al dual 2. Que sort que està Moratalla per compensar una mica però el que radia el partit pot parlar en català però és més blanc que la llet. Una televisió estatal que va demostrar a les semis, després d’estar dient tota la xampions que desitjaven la mateixa sort per a tots els equips espanyols (normalment quan el mateix comentarista se’n donava compte de l’asquerosament merengue que era), que anava clarament amb el Madrid i el Barça poc més que semblava un equip estranger.\nJa no només amb el tema dels comentaristes que van ser totalment partidistes i que se’ls va veure el llautó, sinó el mateix tracte de la final que va ser lamentable. En quant el Madrid va quedar eliminat, la final ja semblava poc més que un torneig d’estiu. Durant tota la setmana de la xampions no van tindre la decència ni de connectar un dia a veure que passava per on estava allotjat el Barça. Van fer un programa previ el mateix dia de partit i el partit. Durant la final també van demostrar que no és que tinguessin moltes ganes de la victòria culé, ni durant el partit ni després.\nPerò és que la resta de mitjans no va ser molt diferent no. Van acabar les semis i tots els cavernaris van estar parlant més temps de les jugades polèmiques que de la final, tant abans com després de jugar-la. És lamentable veure com fora d’Espanya fins i tot una setmana després de la final encara hi havia mitjans i diaris que estaven flipant amb el Barça i analitzant el partit i l’exhibició. Aquí al mateix país resulta que va durar el cap de setmana com a molt la cosa i gràcies. I després volen que el Barça representi al país quan ni ells mateixos se senten identificats amb el club i desitgen tot el mal esportiu possible. Que durant tot l’any els sents parlar i s’estan morint de ganes de que el Madrid es posi líder quan haurien de ser imparcials i desitjar que guanyi el millor. Doncs no, en el seu cas és que sempre guanyi el Madrid.\nPortem un mes que des d’alguns mitjans cada dia s’està recordant el que va passar a Sudafrica amb programes especials cada dia i tota una tarda el dia que feia un any que la seva estimada roja va guanyar el mundial. Però clar resulta que en els programes cavernaris el Barça no té res a veure amb l’èxit. Que l’heroi va ser Casillas, que la selecció no juga com el Barça sinó que el Barça juga com la selecció i que Pep li va copiar a Aragonès. Que l’estil no és el del Barça perquè només hi havia tres jugadors titulars a l’eurocopa del Barça. Que bé els van anar les parauletes de Casillas parlant de que a l’eurocopa no hi havia tants culers a l’equip. Clar clar. Només tot el pes de l’equip el portaven Iniesta i Xavi, ajudats per un gran Silva i per un Cesc que s’ha format a can Barça i s’adapta perfectament. Ara resulta que Aragonès, que tota la vida ha jugat amb els seus equips al contraatac, va tenir la “inspiració divina” per a crear un estil de joc que ara es veu que els cules li tenim que estar agraïts. Per jugar a un estil que a can Barça es juga des que va arribar Cruyff.\nDesprés està aquesta federació que tant estima al Barça i que van i fan un calendari gens favorable al Barça. Un calendari on el Madrid les primeres jornades té rivals molt més assequibles que el Barça, on el Barça debuta a un camp històricament antibarcelonista a matar i que a més és el que s’ha estat reforçant més durant l’estiu. Va a jugar al camp del Màlaga després de jugar la supercopa espanyola i dos dies abans de la segona jornada de lliga l’europea a casa contra el Villareal. Després resulta que 4 dies abans de jugar el mundialet el Barça té que disputar el clàssic al bernabeu i en el cas de que el Barça arribi a les semis (amb l’equip que hi ha i veient la trajectòria dels darrers anys més que probable) el Barça es jugarà mitja lliga a casa contra el Madrid entre mig de l’anada i tornada. Un sorteig al que li “afegeixen” algunes variables com ara que el clàssic no sigui la primera jornada i algunes coses per l’estil. Una cosa que han de fer en tot l’any i la fan malament. I la cirereta al pastís, que resulta que com són tan llestos i afavoreixen tant al Barça, la tornada de supercopa es jugarà a les 23 hores perquè amb la de dies que hi ha l’havien de posar en un dia de partits uefa.\nDoncs bé, aquesta gent és la que s’ha indignat tant després de les paraules de Ferrusola. El pitjor de tot és la seva prepotència. Ara resulta que els toros i les manoles no els pots tocar, però ells en canvi ens poden dir el que vulguin, posar-se amb els símbols de Catalunya i despotricar e insultar als catalans des de les seves teles privades destinades a crear crispació contra el catalans. Però clar, d’ells no diguis res, que són el melic del món i tots els seus símbols s’han de respectar.\nSón lamentables i no parariem amb els exemples de que no ens volen i no ens consideren espanyols. Per tant, si ells no ens consideren i nosaltres ens sentim catalans perquè s’indignen perquè no els volen fer publicitat???