L'Almadrava: de febrer 2011\nEl Barça a l’Alguer: futbol, política i diners\nEl Barça de la temporada 1978-79.\nUn comentari del segon volum de Món casteller arran de la visita dels Castellers de Vilafranca a l’Alguer el setembre del 1978 (i que ja vaig comentar en aquest altre apunt d’aquest blog) em va posar sobre la pista d’un partit de futbol que el FC Barcelona va jugar a la ciutat sarda catalanoparlant contra l’equip cors del Bastia, de la lliga francesa, que la temporada anterior havia estat finalista de la Copa de la UEFA.\nConsultant diversos exemplars d’El Mundo Deportivo a través de la seva excel•lent hemeroteca digital, he sabut que el Barça va disputar aquest partit amistós contra el Bastia a l’Estadi Mariotti de l’Alguer el diumenge 13 d’agost del 1978. L’equip blaugrana, entrenat per Lucién Müller, preparava la temporada 1978-79, que va acabar sent històrica per a l’entitat culer per la conquesta de la mítica Recopa d’Europa a Basilea el 16 de maig del 1979 (en derrotar per 4-3 el Fortuna Düsseldorf alemany). En tot cas, les diferents cròniques dels preparatius d’aquell partit, del matx mateix i d’algunes de les seqüeles (que també en va tenir) expliquen que l’experiència futbolística del Barça a l’Alguer no va acabar de reeixir, ni esportivament ni organitzativament.\nLa primera notícia que he trobat sobre el partit és d’El Mundo Deportivo del 21 de juliol del 1978, quan diu que, dintre de la pretemporada, “el próximo día 13 de agosto, el equipo azulgrana se desplazará a Algher (Córcega) donde jugará contra el Bastia”. Per començar, la crònica conté dues perles: primer, la grafia del nom de la ciutat sarda catalanoparlant (sembla un híbrid entre el català l’Alguer i l’italià Alghero) (*); en segon lloc, l'errada té a veure amb la insularitat adjudicada a la Barceloneta , ja que l’Alguer és de Sardenya i no pas de Còrsega (d’on sí que és, però, el Bastia).\nLa següent referència la trobem ja el 10 d’agost, quan el rotatiu esportiu barceloní titula una notícia així: “Complicaciones para jugar en Alghero”. A la crònica s’explica que “en la comarca mediterránea [sic] se ha producido una oleada de protestas por cuanto no están nada claras las fuentes económicas que van a utilizarse para pagar a los dos conjuntos y los gastos de acondicionamiento del campo, modesto, de Alghero.” Pel que es diu a la crònica, semblen clares dues qüestions: en primer lloc, que ni el Barça ni l’equip cors no les tenien totes respecte al cobrament del seu catxet, que en el cas del Barça pujava a 25.000 dòlars. D’altra banda, s’intueix que hi havia un sector de l’opinió pública algueresa (més endavant veurem que es tractava d’un partit polític a l’oposició al consistori alguerès) contrari al partit per l’alt cost econòmic. A més a més, de la mateixa crònica ens sorprèn el següent: “Lucién Müller ha manifestado que este viaje es el que más temía por inseguridad del tráfico aéreo en toda Europa”.\nPer un altre cantó, la crònica del dia abans del matx, el 12 d’agost, destaca l’enorme interès i expectació amb què els algueresos esperaven el partit. Així, El Mundo Deportivo titulava: “El Barça, acontecimiento en Alghero” (vegeu la pàgina repoduïda en aquest apunt). El cos de la notícia, d’altra banda, explica per primera vegada la singularitat de l’Alguer en definir la ciutat com a “rincón de la isla de Cerdeña donde la lengua catalana mantiene todo su vigor y es vehículo de expresión entre sus gentes”. Igualment, el diari destacava: “La presencia del Barça, con casi todas sus figuras, ha servido para que todo Alghero se engalanara”, i també feia èmfasi en l’expectació que havia aixecat la presència de l’austríac Hans Krankl, “número uno de los goleadores europeos”.\nA l’endemà, dia del partit, el mateix periòdic esportiu barceloní titulava la seva informació així: “Barcelona-Bastia: vibrará Alghero” i subtitulava: “Enorme expectación, polémicas y temores por la llegada de los franceses”. En aquesta crònica es qualificava l’Estadi Mariotti com a “diminuto y coquetón” i s’insistia que “el Barcelona sigue recibiendo muestras de simpatía por parte de toda la población de Alghero”, tot i que recordava també les crítiques a l’alcalde alguerès per part dels detractors del cost del partit. Com a curiositat es comenta que el dia abans del matx, a la tarda, l’expedició blaugrana va fer una llarga passejada pels carrers de l’Alguer. D’altra banda, hi havia un cert temor per si l’equip cors, que venia de jugar un amistós contra la Reial Societat, no arribava a temps a l’Alguer.\nUn altre diari, l’ABC, d’aquell mateix dia, diumenge 13 d’agost, porta una notícia interessant sobre el partit. Així, després de titular “Alghero: el Bastia-Barcelona, una ‘explosión’ de catalanismo”, la crònica diu: “El viejo sentimiento catalán de los habitantes de Alghero [...] ha aflorado en oportunidad del partido que disputarán mañana el Barcelona y el Bastia.” Però potser el més interessant és això: “el Corriere della Sera, de Milán, se refiere al tema en un comentario que lleva por título ‘La bandera del separatismo catalán flamea sobre el estadio de Alghero’”, comentari que deia que “el equipo español juega prácticamente en casa, porque los alghereses, en su abrumadora mayoría, se sienten primero catalanes, después sardos y sólo finalmente, en el fondo de sus corazones, italianos.” En tot cas, la informació de l’ABC és molt interessant perquè és la primera que tracta el vessant polític del partit, qüestió que entendrem més endavant.\nI arribem ja a la crònica pròpiament dita del partit: es veu que va ser un matx molt avorrit (aspecte condicionat per l’estat del terreny de joc, que va fer que els dos equips se’l prenguessin amb calma per mirar de no prendre-hi mal), que va acabar amb empat a zero. Finalment, l’equip cors es va endur el trofeu perquè va tenir més sort en el llançament d’una moneda a l’aire. Ara bé, els qualificatius per al partit són molt despectius: El Mundo Deportivo el titlla de “pintoresco entrenamiento”, mentre que La Vanguardia del 15 d’agost el qualifica de “grotesco”. En aquest sentit, la crònica del diari esportiu és força dura: “De ‘show’ poco edificante podría calificarse esta extraña y peregrina excursión del Barcelona hasta Alghero”. Així, respecte a l’estat del terreny de joc, el rotatiu en diu això: “El campo, en pésimas condiciones, con un piso infernal en que se hacía imposible el mínimo control del balón, aparte de que los desniveles existentes constituían un grave riesgo para la integridad física de los jugadores”. Les crítiques, però, també van anar dirigides a la il·luminació, “más que discreta”, perquè “hubo de improvisarse colocando varias grúas de construcción alquiladas para el evento, con focos colgados”. Però el més greu és que el partit va estar a punt de no jugar-se perquè “el Barcelona se negó a comenzar la contienda hasta que hubiera sido abonada totalmente la cantidad estipulada por disputar el choque. Eran dos millones lo que se adeudaba y el regateo y recuento entre los responsables de esta organización simpática pero demencial y los hombres fuertes del club azulgrana, con Josep Lluís Núñez a la cabeza, nos recordó en algunos momentos un mercado. Al final, con intervención inclusive del conseller de la Generalitat, Pi i Sunyer, y habiéndose abonado, duro más duro menos, la cifra requerida, se inició el juego”. Déu n’hi do!\nFins i tot el trio arbitral, dirigit per Josep Sanna (fixeu-vos-hi, quin cognom més alguerès!), no es va escapar tampoc de les crítiques: “Dirigió el partido Josep Sanna, nacido en Alguer pero residente en Estados Unidos. Anduvo despistadillo, pero los errores de mayor bulto corrieron a cargo de sus jueces de línea” (La Vanguardia, 15.08.78).\nEl partit va ser seguit per uns 4.000 espectadors (que van pagar 1.000 pessetes per l’ entrada) que van començar a protestar a mesura que el partit, que va començar una mica animat, es va anar tornant cada vegada més avorrit. El Barça va presentar aquesta alineació: Artola, De la Cruz, Olmo, Costas, Albaladejo, Tarrés, Asensi, Zuviría, Rexach, Krankl i Esteban (amb la baixa de Neeskens). Per la seva part, el Bastia va jugar amb aquest equip: Weller, Marchioni, Orlanducci, Cazes, Rijsbergen, Desvignes, Rep, De Zerbi, Krimau, Mignot i Aussu.\nArribats a aquest punt ens podríem preguntar per què es va organitzar aquest partit. El Mundo Deportivo del 14 d’agost ens en dóna una clau en dir que el partit era “organizado por la municipalidad de este enclave sardo al parecer con más objetivos sentimentales que deportivos”, mentre que La Vanguardia del dia 15 diu que el partit havia estat anunciat com el de “la amistad entre los pueblos catalán, sardo y corso”.\nD’altra banda, una informació de La Vanguardia del 15 d’agost, complementària a la crònica del partit, signada per Martín Anglada (¿us sona aquest nom?), ens aclareix alguns dels aspectes més polèmics d’aquell esdeveniment. D’entrada, sembla que la idea de presentar el matx com una festa solidària entre catalans, sards i corsos no va fer gens de gràcia a la premsa italiana, que es va burlar irònicament de l’esdeveniment pels problemes organitzatius que hi va haver: “De ‘solemne fracaso’ califica la prensa italiana el partido de fútbol jugado anoche en Alguer (Cerdeña) por el Barcelona y el Bastia de Córcega.” Així, segons Anglada es va tractar d’una ironia “en consonancia con la escasa entidad atribuida al movimiento autonomista de Cerdeña, identificado con el multado locutor del aeropuerto de Alguer que anunciaba los vuelos en catalán”. Aquí cal dir que aquest locutor era l’alguerès Rafael Caria (traspassat el 2008), activista per la causa sarda i algueresa, Creu de Sant Jordi i membre de la Secció Filològica de l’Institut d’Estudis Catalans, que va ser sancionat per Alitalia per anunciar alguns vols en italià, anglès, català i sard a l’aeroport de l’Alguer. Per un altre cantó, per desacreditar el partit, als diaris italians els va faltar temps per destacar que tant el Barça com el Bastia eren dos equips de mercenaris, perquè hi jugaven força jugadors estrangers.\nPel que fa a la controvèrsia política local que va aixecar l’organització del partit, Anglada recorda que l’alcalde alguerès, Andrea Frulio (de 34 anys aleshores), de l’ala esquerra de la Democràcia Cristiana, assegurava que “de los diez millones de pesetas que importa la organización, el Ayuntamiento sólo pagará cien mil (el resto corre a cargo de particulares)”. En tot cas, tota aquesta polèmica el que feia era deixar al descobert la inestabilitat del govern municipal alguerès de llavors: es veu que la Democràcia Cristiana governava amb els socialdemòcrates, i tots dos partits havien aconseguit el poder amb els vots de socialistes i comunistes. L’organització del matx del Barça, però, havia dividit els partits polítics: els socialistes hi estaven en contra, els comunistes no s’hi oposaven --sempre que no ho pagués la municipalitat— i els demòcrates cristians estaven dividits. “El alcalde ha gastado más en Barcelona que aquí en el Consejo Municipal”, diu Anglada que argumentaven els detractors del matx de futbol.\nEn tot cas, aquest partit Barça-Bastia a l’Alguer encara va tenir un epíleg força desagradable. Així, segons informa El Mundo Deportivo del 9 de novembre del 1978 en una notícia titulada “Parera: misión imposible en Roma”, el secretari general del FC Barcelona era a Roma per “efectuar la transferencia de divisas de dos de los tres millones que debía percibir el club azulgrana” del partit de l’Alguer. I afegia: “Decimos dos de los tres millones, por cuanto el millón que le adeuda la municipalidad del Algher aún no ha entrado en las arcas barcelonistas ni desgraciadamente, pese a las gestiones de Antón Parera, se cree pueda recuperarse. Según el alcalde de Algher aquello es agua pasada y no dará ni un duro más. Ya ven, para que el F. C. Barcelona piense en un nuevo partido en aquella turística isla.”\nSigui com sigui, després d’haver llegit com va anar tot plegat entenem més bé el que el setembre del 1978 van escriure els Castellers de Vilafranca sobre la seva reeixida experiència a l’Alguer: “Amb fortes abraçades i repartiment de mocadors vàrem acomiadar-nos dels ciutadans de l’Alguer, segurs d’haver deixat una grat record i haver millorat la imatge que tenien de Catalunya” (Món casteller II, p. 740).\nD’altra banda, els comentaris que va suscitar la disputa d’aquest Barça-Bastia del 1978 ens han fet pensar inevitablement en el que va sortir als diaris (d’aquí i d’allà) amb motiu del partit de tornada de la semifinal de la Champions del 2010 entre el Barça i l’Inter de Milà, qualificat com “La remuntada”. El cas és que Marco Tedde, actual alcalde de l’Alguer, va declarar públicament: “No hay duda alguna: aquí [a l’Alguer] si tifa siempre al Barça. Los simpatizantes del Inter se encontrarán con alguna dificultad.”\nAixò ho recollia la crònica que Agustí Fancelli va publicar a El País el 29 d’abril del 2010, en què afegia: “Tedde, de 45 años, abogado de profesión, siente que Barcelona es su segunda ciudad. Ha estado en la capital catalana muchísimas veces, incluso asistió al debut de Messi en el Camp Nou. ‘Es mi casa. Una cuestión de perfumes y colores. Y de lengua: la misma que nuestro dialecto’.” Convé recordar, però, que les valentes declaracions del síndic alguerès van provocar la sorollosa protesta dels interistes de l’Alguer. En tot cas, puc donar fe que, en efecte, hi ha algueresos culers; si més no, jo en conec dos: els companyons Luca Nurra i Antoni Sotgiu, aquest últim, a més, soci del Barça.\nArribats fins aquí, i després d’haver paït tota aquesta interessant informació, se m’acut de fer una crida semblant a la que feia respecte a la conveniència que una colla castellera visités aviat l’Alguer. Sincerament penso que ara fóra un moment ideal per a una nova visita del Barça a Sardenya, perquè les coses han canviat, i molt, tant a casa nostra com allà: el Barça té segurament el millor equip de tota la seva història, molts jugadors catalanoparlants, el millor jugador del món, un prestigi immaculat i una capacitat de generar simpatia i admiració com mai. En tot cas, d’aquella experiència del 1978 personalment criticaria la manca de sensibilitat barcelonista i un esperit excessivament mercantilista. M’explico: el Barça no pot mai anar a jugar a l’Alguer com si anés a jugar, posem per cas, a Roma. Pensem que per a molts algueresos ser del Barça és una altra manera, també, de mostrar la seva catalanitat lingüística. I, ara més que mai, potser els faria il·lusió rebre'l a casa seva.\n(*) A propòsit d’aquesta qüestió, hem de lamentar que El Mundo Deportivo d’aleshores no usés la forma històrica catalana del topònim, l’Alguer, cosa que, en canvi, sí que feia La Vanguardia. Això només pot ser degut a ignorància, la mateixa que fa dir a molts catalans Sassari i Cagliari en comptes de Sàsser i Càller, que són les formes catalanes genuïnes (i encara vives en boca dels algueresos catalanoparlants) per a aquestes dues ciutats sardes. És la mateixa ignorància —o pitjor, en aquest cas— que fa dir a molts catalans Elche en comptes d’Elx, per exemple. D’altra banda, també és curiós constatar com en castellà històricament s’havia utilitzat la forma catalana del topònim, l’Alguer, i només modernament en aquesta llengua s’ha adoptat la forma italiana, Alghero.\nEl Bastia cors (de la lliga francesa) de la temporada 1978-79.\nNota: la foto 2 és de l'Estadi Mariotti de l'Alguer actualment.\nPublicat per Xavier Brotons a dimarts, de febrer 15, 2011 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: alguerès, futbol, l'Alguer\nCastells a l'Alguer\nFins ara només he pogut documentar dues actuacions de colles castelleres a l’Alguer: la dels Castellers de Vilafranca el setembre del 1978 i la dels Marrecs de Salt l’any 2000. La participació de la colla gironina de fa onze anys es va emmarcar en el XIII Aplec Internacional de la Sardana i Mostra de Grups Folklòrics, organitzat per Adifolk. Els Marrecs de Salt van actuar el 5 d’agost del 2000 al vespre a la plaça Cívica de l’Alguer (on van descarregar diversos pilars de 4, un pilar de 4 caminant, el 4de6, el 3de6, el 4de6 amb l’agulla i un pilar de 4 per sota). A l’endemà, també al vespre, van exhibir-se a Fertília, poble proper a l’aeroport que pertany al municipi de l’Alguer.\nEsperant tenir més informació sobre l’experiència sarda dels Marrecs, dedicaré aquest apunt principalment a parlar del viatge a l’Alguer que els Castellers de Vilafranca van fer el setembre del 1978, i que de fet va ser la primera aparició d’una colla castellera a l’illa de Sardenya.\nEl cas és que la colla penedesenca va editar un opuscle dedicat a l’ocasió (Els Castellers de Vilafranca a Sardenya. Setembre 1978, coordinat i redactat majoritàriament per Eloi Miralles), però com que de moment no hi he pogut accedir extrec tota la meva informació del que en diu el segon volum de Món casteller, dirigit per Pere Català Roca (se’n parla a les pàg. 523-524, 732-734 i 739-741).\nDe fet, aquell viatge dels vilafranquins els va servir per commemorar el seu trentè aniversari i hi van participar un centenar de castellers, que van sortir en avió de l’aeròdrom del Prat de Llobregat el 21 de setembre i van tornar, també en avió, la matinada del dia 25. Els de la camisa verda van fer diverses actuacions i cercaviles a la Barceloneta de Sardenya els dies 22 i 24 de setembre, que van ser seguides per nombrosos algueresos. A més, totes les cròniques destaquen que els castellers i els habitants de l’Alguer van confraternitzar especialment perquè es van poder entendre parlant en la mateixa llengua. Particularment concorregudes van ser les actuacions a l’Escola Maria Inmacolata, a la plaça de Sulis, a la plaça Cívica (davant de l’Associació Nacional de Mariners d’Itàlia) i al port (al costat de la Torre de la Magdaleneta o de Garibaldi).\nEl dia 23 al matí, l’expedició vilafranquina va fer la clàssica visita a les Grutes de Neptú, al Cap de Caça, mentre que a la tarda els castellers penedesencs van actuar a la plaça d’Itàlia i davant la Prefectura de Sàsser, la segona ciutat més important de Sardenya, a una trentena de quilòmetres al nord-est de l’Alguer.\nEl diumenge 24 al matí es va fer una missa en català a l’església de la Misericòrdia, a l’Alguer Vella, i els vilafranquins van plantar un pilar de 5 al sortir-ne. Després, es van dirigir cap al port, on, al costat de la Torre de la Magdaleneta (o de Garibaldi) i davant de quasi mil persones, van descarregar la torre de 7 i el 3de7 aixecat per sota, els dos primers castells d’aquesta envergadura que aleshores s'aconseguien completar a l’estranger. També hi van plantar un pilar de 5 alçat per baix.\nA continuació, la comitiva de castellers va anar cap a la catedral de Santa Maria, on van visitar la imatge de la Moreneta (donada per l’abat Escarré l’any 1960, quan es va fer el viatge del Retrobament), a l’altar de la qual van fer una ofrena floral. També hi van plantar un pilar de 5 i es va cantar el "Virolai" enmig de l’emoció de vilafranquins i algueresos. Respecte a aquest pilar fet a l’interior de la seu algueresa, a Món casteller II s’hi explica la següent anècdota (pàg. 523), agafada al seu torn de l’opuscle Els Castellers de Vilafranca a Sardenya: “Pensem en el que significa presentar-nos en una parròquia d’una nació distinta i demanar al rector que ens permeti d’actuar, ‘fent castells’ d’homes, davant del cambril de la Verge. Poseu-vos, si us plau, al lloc del sacerdot, i comprenguem que el posàrem en un veritable destret. Sort tinguérem dels bons serveis mitjancers de mossèn Francesc Manunta. I val a dir que el mateix “don Franxesco” no estava pas gaire convençut que no féssim una atzagaiada. Ens preguntava, sense gosar de privar-nos que aixequéssim el pilar d’homenatge a la Moreneta: ‘Ho feu, a Catalunya? Soneu les músiques i feu l’espectacle, dintre l’església? Hi pugen només els petits?...’. Li responguérem: ‘És veritat, mossèn Francesc, que només en comptades ocasions els castellers actuem a dins de l’església. Però, per a nosaltres venir a l’Alguer és una d’aqueixes comptades ocasions’. ‘Don’ Francesc convencé, al seu torn, a ‘don’ Marongiu i, al capdavall, guanyàrem la partida.”\nDiverses fotografies de l'estada dels Castellers de Vilafranca a l'Alguer (extretes de Món casteller II, p. 737). A dalt a la dreta , la torre de 7 al costat de la Torre de la Magdaleneta, al port alguerès. A baix a l'esquerra, un castell davant de la Torre de l'Esperó o de Sulis.\nA continuació, els vilafranquins es van dirigir a la plaça Cívica, on davant del local dels mariners van plantar la torre de 6 i dos pilars de 4 alhora. Llavors “els mariners varen convidar-nos espontàniament amb vi i altres begudes, acabant-se amb bones cançons catalanes i marineres” (Món casteller II, p. 739-740). A la tarda, a la plaça de Sulis, davant de la Torre de l’Esperó (o de Sulis), davant d’un nombrós públic van fer-hi el 4de7, el 3de6 aixecat per sota net, el 5de6 net i dos pilars de 5 alhora (a la portada de l’opuscle editat pels Castellers de Vilafranca s’hi pot veureun 3 descarregant-se davant de la Torre de Sulis). Després, els vilafranquins encara van tornar en cercavila una altra vegada al local dels mariners, davant del qual van aixecar el 3de7, el 2de6, un pilar de 5 i un altre pilar de 5 portat al balcó. Al vespre, i mentre esperaven l’hora de la partida, els penedesencs van ser obsequiats amb la visita del músic alguerès Pasqual Gallo “amb la seva orquestra (la seva família) que ens van cantar tot un reguitzell de cançons alguereses, convertint l’acte en una veritable revetlla popular. Com a comiat, el professor Scanu [Pasqual Scanu] va adreçar-nos unes emotives paraules i féu lliurament d’una placa de la ciutat a la colla. En Carles Domènech, cap de colla, va correspondre amb el lliurament d’una placa dels castellers a la ciutat i una fotografia del quatre de vuit. Amb fortes abraçades i repartiment de mocadors vàrem acomiadar-nos dels ciutadans de l’Alguer, segurs d’haver deixat una grat record i haver millorat la imatge que tenien de Catalunya” (Món casteller II, p. 740).\nRespecte a aquest últim comentari, Món casteller ens informa que la preocupació per la imatge de Catalunya que es va deixar entre els algueresos venia motivada pel que va passar al partit de futbol amistós Barcelona-Bastia que es va jugar a l’Alguer. Sentint curiositat pel que devia passar en aquell matx, he consultat l’hemeroteca d’El Mundo Deportivo i he descobert, amb evident sorpresa, que el 13 d’agost del 1978 (una mica més d’un mes abans de l’arribada dels Castellers de Vilafranca a Sardenya) el FC Barcelona va jugar un partit amistós contra el Bastia cors (militant a la lliga francesa) a l’Estadi Mariotti de l’Alguer. El cas és que el diari esportiu barceloní va titllar aquest partit de “pintoresc” perquè ni el camp reunia les condicions mínimes necessàries per jugar-hi un partit internacional i perquè el club català, aleshores presidit per Josep-Lluís Núñez, no va decidir jugar fins a última hora perquè es veu que no havien cobrat el que els havien promès els entusiastes organitzadors algueresos. En fi, prometo investigar més sobre aquest curiós episodi.\nPel que fa al resultat exclusivament casteller, cal dir que els vilafranquins van arribar a fer fins a 39 castells a Sardenya, els més importants dels quals van ser la torre de 7 i el 3de7 per sota, dues construccions que cal valorar tenint en compte que es van fer l’any 1978 i lluny de Catalunya. De fet, el llavors cap de colla penedesenc, Carles Domènech, va fer aquest balanç del viatge: “A l’Alguer varen ésser superades totes les exhibicions que havíem fet lluny del nostre país” (Món casteller II, p. 741).\nPer un altre cantó, totes les cròniques coincideixen a destacar la calorosa acollida que els castellers vilafranquins van rebre dels algueresos i com tots plegats van confraternitzar gràcies a la llengua compartida: així, catalans i sards catalanoparlants van cantar plegats cançons comunes com “La pastoreta”, els castellers van obsequiar els nadius amb cartells i mocadors castellers (que els habitants de l’Alguer lluïen amb un somriure de satisfacció dibuixat a la cara), alguns poetes algueresos van fer lectures públiques dels seus poemes... En tot cas, els cronistes ressalten que dins d’aquesta rebuda inoblidable hi van destacar el professor Pasqual Scanu, el Centre d’Estudis Algueresos i l’Agrupació Folklòrico-musical Alguer 80. Fins i tot mossèn Francesc Manunta va dedicar aquest poema als Castellers de Vilafranca:\n“Als Castellers de Vilafranca\n--Vilafranca del Penedès--,\nheu portat a la meva terra\nl’ànima de Catalunya,\nla pairal tradició.\nCastellers de Vilafranca,\nvosaltres ens heu donat\namb gran cordialitat.\nCastells humans als carrers!\ni ens retrobàrem units\nen un món de germanor\nparlant la mateixa llengua;\ngermans encara més\namb una dupla amistat,\ndins la catedral de l’Alguer,\ndant el nostre homenatge\na la Verge de Montserrat!”\nRespecte a l’impacte que va produir entre els algueresos sentir el català dels vilafranquins, l’Oriol Rossell, fundador dels Castellers de Vilafranca, explicava aquesta anècdota: “Un dels ‘minyons’ de l’escola on vàrem anar a fer castells s’acostà a la pinya i, amb cara de tafaner, em va preguntar: ‘A Catalunya, parlau sempre en alguerès?’” (Món casteller II, p. 524). Altres anècdotes relacionades amb la llengua van tenir a veure amb els anomenats falsos amics: “A l’Alguer, les anècdotes havien de sovintejar; des del casteller que, parlant amb una noia –és a dir, una ‘minyona’--, li deia ‘maca’ (paraula que en alguerès vol dir ‘ximple’), a l’individu nadiu que veient aixecar els castells comentava que eren un ‘espanto’ (mot que equival a ‘meravella’ i no pas a por). En alguna ocasió vaig recordar-me que a l’historiador català Ferran Soldevila li havia succeït –a l’Alguer, la primeria del Retrobament— el cas que hom el prenia per un foraster que volia parlar l’alguerès... ‘ma, cosa vol? L’homa no lo pal•lava així bé com a musatros’” (Món casteller II, p. 523).\nEn tot cas, aquell viatge va fer néixer veritables relacions d'amistat entre vilafranquins i algueresos que, en algun cas, el pas del temps no ha aconseguit esborrar i que s’han anat mantenint fins avui mateix. D’altra banda, el meu amic alguerès Luca Nurra (nascut el 1969 i que, per tant, el 1978 tenia 9 anys) m’ha dit que se’n recorda amb emoció d’haver vist castells a la plaça Cívica.\nFinalment, de les cròniques del viatge m’ha cridat l’atenció el comentari que la visita va ser problemàtica per la “manca, llavors, d’autoritats a l’alcaldia de l’Alguer.” (Món casteller II, p. 740).\nEls vilafranquins van plantar aquest 3de7 aixecat per sota al port de l'Alguer, al costat de la Torre de la Magdaleneta (foto de Pere Català i Roca, extreta del web www.castellersdevilafranca.cat).\nPer acabar aquest apunt comentaré que sé que actualment hi ha una colla que està tenint contactes per poder viatjar pròximament a l’Alguer. El cert és que si aquestes gestions fructifiquessin fóra una gran notícia: i és que avui, amb la facilitat de les comunicacions entre el Principat i l’Alguer --inexistent fa només uns quants anys--, el moment actual de represa intensa dels intercanvis mutus entre Catalunya i Sardenya (accelerats gràcies a l’obertura de l’Espai Ramon Llull –representació institucional de la nostra Generalitat a Sardenya-- l’estiu del 2009 a l’Alguer, excel·lentment dirigit per l’amic Joan-Elies Adell) i l’excel•lent vitalitat que presenten els castells, no té cap sentit que cap colla castellera no vagi aviat a la Barceloneta de Sardenya a obsequiar els germans algueresos amb un més que merescut castell de vuit.\nLa primera fotografia reprodueix la portada de l'opuscle editat pels Castellers de Vilafranca (foto de Món casteller II, p. 739).\nPublicat per Xavier Brotons a dilluns, de febrer 14, 2011 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: alguerès, castells, l'Alguer\nCantants algueresos (les fotos)\nProblemes tècnics em vam impedir posar més fotos en el post immediatament anterior a aquest. De manera que aquí teniu les imatges d'alguns dels cantants algueresos a qui feia referència.\n1. Pino Piras (esquerra) i Pino Ferraris, inseparables.\n2. Claudio G. S anna (esquerra) i Claudia Crabuzza, a l'Espai Mallorca de Barcelona, el novembre del 2010 (foto: Joan Mayoral).\n3. Franca Masu.\n4. Joan Carles Sanna, el dia dels Tres Reis d'enguany, a la plaça Cívica de l'Alguer.\n5. Àngel Maresca, a la passejada Barcelona de l'Alguer, per Sant Joan del 2010.\nPublicat per Xavier Brotons a dimecres, de febrer 09, 2011 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: l'Alguer, música\nCantants algueresos al ‘Diccionari de la Cançó’\nM’ha semblat interessant reproduir allò que el Diccionari de la Cançó. D’Els Setze Jutges al Rock Català, de Miquel Pujadó (Enciclopèdia Catalana, Barcelona, 2000), diu sobre alguns cantants algueresos. En negreta reproduiré la citació del diccionari, mentre que els meus comentaris aniran en rodona.\nEl més popular dels cantants algueresos, el que ha visitat més vegades Catalunya, i un dels pocs que ha tingut accés a la producció discogràfica, amb àlbums com Pino Piras en Poema, Sàtira, Cançó. Les seves cançons són sovint populistes, divertides i satíriques (“Vivva [sic] Sant Pere”, “L’embriagoni nat”, “La baralla”), tot i que de vegades tendeixen al lirisme ("Calma de azul que engamja [sic]”) i a la reivindicació històrica i cultural de l’Alguer (“La ginqueta”). Mor l’any 1990.”\nDe l’entrada del diccionari creiem que és del tot justa la consideració de Pino Piras com “el més popular dels cantants algueresos”. Respecte als seus discos, a banda de En poema, sàtira, cançó (1981), prèviament va editar Cançons de reganal (1977). Convé també corregir el títol d’algun tema: “Catxi sant Pere” i “Calma de azul que enganya”. També és incorrecta la data de la seva mort, ja que Pino Piras va morir el 1989, no pas el 1990, quan només tenia 48 anys.\nEls temes que incloïa Cançons de reganal (1977) són: “La criació”, “Natale Leone”, “La falsa iglésia”, “Santuaïni 74”, “Gita cinc, aganxa deu”, “La vida nostra”, “La carabassa”, “Lo servidor”, “Lo poll revudit”, “Lo colom imprudent”, “La partida” i “Passa Jesucrist”.\nPer la seva banda, el disc En poema, sàtira, cançó (1981) conté aquestes cançons: “La ginqueta”, “L’animal predador”, “La feminista”, “L’embriagoni nat”, “Lo pare espiritual”, “Lo forister”, “Calma de azul que enganya”, “Qui trista que és la tarda”, “La baralla”, “Lo polític” i “Lo president lleó”.\nDel contingut d’aquests dos discos crida l’atenció que no hi siguin cançons de Pino tan populars com “Quatre quilons”, “Catxi sant Pere”, “Lo rei Serafí” o “Cercant lo pipiribí”.\nUn dels més notables grups algueresos, creat a l’inici dels anys vuitanta. Enregistren primer una cassette, i el 1995 apareix el seu primer CD (Terres de mar), que conté temes en sard i en català, propis i tradicionals. L’any 1997 participen en el 10è Cicle de Música Tradicional i Popular Tradicionàrius, i al doble CD que resumeix cada any el cicle hi trobem un dels seus temes: “Trobaràs”, escrit per Claudio Sanna, un dels membres del grup. El seu segon CD (Attinde, 1999), situat entre el folklore i la renovació (amb, fins i tot, una escapada al rap) també incorpora temes cantats en català.”\nEl Diccionari, publicat l’any 2000, no pot recollir la carrera en solitari que Claudio Gabriel Sanna va començar després del 2003. Llegim el que el mateix Claudio diu sobre ell i la seva carrera en la seva pàgina de Myspace: “Cantant i compositor de L’ALGUER – Sardenya. Canta antigues balades i cançons originals en català de l’Alguer, l’única ciutat de llengua catalana d’Itàlia. Al 1981 ha format Càlic, grup històric de la música sardo-catalana. Amb aquest projecte ha publicat 4 discos i participat a festivals internacionals en tot Europa. La música de Claudio Gabriel Sanna és indissociable de l’Alguer i de la sua marina: hibrida barreja secular de cultura sarda, genovesa, napolitana i catalana. L’últim àlbum és TERRER MEU , on l’autor deixa provisionalment de part lo treball de recuperació i recreació de la tradició i mos presenta les sues noves cançons. Mos parla del sou Terrer, en tots los sentits: dels sous territoris musicals i culturals i de la terra on és nat, L’Alguer, la Sardenya i la sua gent. Discografia: Carrer del mar (1984), Terres de mar (1995), Attinde (1998), La cançó catalana a Sardenya (2002), Tirant lo rall (2005), Terrer meu (2007).” Lògicament, hi hem d’afegir el disc Un home del país. Cançons i records de Pino Piras (2010), fet amb la cantant algueresa Claudia Crabuzza.\nCantant alguerès. Participa en molts festivals a Sardenya, i en enregistraments col•lectius, amb altres cantants com Lluciana Sari, Àngel Maresca, Antonello Colledanchise i Pino Piras. A l’inici dels noranta el trobem en un festival organitzat a Cassà de la Selva.”\nMalauradament, Àngel Ceravola va morir la nit de Nadal del 2009. Vaig descobrir aquest cantant casualment, quan un alumne meu d’un curs de català em va portar un CD de l’Alguer intitulat Canzons del carré [sic]. Canzoni popolari Algheresi. Angial [sic] i Franco Ceravola (enregistrat entre el novembre del 2003 i el gener del 2004). Alguns anys més tard, un amic em va donar a conèixer el segon volum de Cançons del carrer dels cosins Ceravola, gravat entre el novembre i el desembre del 2004.\nSegons la meva modesta opinió musical, es tracta de dos bons discos. De fet, personalment, les versions dels Ceravola d’algunes cançons tradicionals alguereses són les meves preferides, després d’haver-ne escoltat d'altres interpretades per altres cantants. Entre aquestes peces citaria “Alguer mia” i “Pesca de llampada”, del barber Antonio Dalerci; “Mariner de l’Alguer”, de Pasqual Gallo; “Lo txufo” i “Lo caragol”, de Giuseppe Loi; “La dona mia”; anònima; “Jo vull”, de Bebella Farris i Francesco Chessa; “Lo país meu”, d’Antoni Cao; “Bic ruiu”, popular; “Ai de mi”, de G. Frank; “Anem anant”, popular; “Mon bisaiu”, d’A. Adami; “Lo pescador que se deu de casar”, de M. Dore i G. Pais, i “La mort de la barona”, amb lletra de txu Terrat i música popular.\nD’entre les cançons originals dels Ceravola, destacaria “Sés com a una estrella”, “La moto” i, sobretot, “Àngel Aloi Sagarineta”, una cançó dedicada a aquest personatge de l’Alguer, nonagenari, que fins fa poc encara corria maratons i que el 1976 es va representar a si mateix en la comèdia musical País de alegries, de Pino Piras. Igualment, convé esmentar la preciosa musicació del poema “Txu Terrat”, de Rafael Catardi, que recorda la figura d’aquest mític poeta popular improvisador i rondallaire alguerès (Salvador Corbia, txu Terrat, l’Alguer 1827-1909), analfabet, al qual l’Alguer va dedicar el nom d’un carrer.\nConfesso que per a mi sempre és un plaer escoltar les cançons d’Àngel i Franco Ceravola, amb les quals, d’altra banda, he après molt d’alguerès.\nCantant alguerès. Publica, juntament amb el també cantant Franco Cano, algunes MC amb el títol Poesies per cantar, que apleguen temes escrits i compostos per ell (“Salvem l’Alguer”, “Peix de terra”, “Blanca flor de Sardenya”, “Poesia dels ulls”...) i de Cano (“Lo maco del país”, “Hòmens”, “Amors”...). També participa en alguns enregistraments col•lectius (Sonant i cantant).”\nEm sap greu confessar que conec ben poc aquest important cantautor alguerès, que va col•laborar amb Pino Piras. Concretament, el 1974 van compondre conjuntament la cançó “La vera mare” (un crit de reivindicació de la llengua algueresa), amb lletra de Pino i música d’Antonello Colledanchise.\nCantant alguerès, ja desaparegut, que publica alguns discos durant els anys vuitanta. Josep Tero enregistra una de les seves cançons (“Lo nassaiolo”) al seu segon LP (Raval, 1990).”\nUn altre mite de la cançó algueresa, nascut a l’Alguer el 20 de març del 1922 i mort a la mateixa ciutat el 28 de gener del 1993. És curiós constatar com els algueresos li van catalanitzar el cognom, de manera que era Pasqual Gall (pronunciat /gal/) per a tothom. Per Sant Joan del 2010, Àngel Maresca, en un concert del Retrobament, va dir que les seves eren “les cançons més belles”. En recordarem algunes: “Mariner de l’Alguer”, “Caterí”, “Bona nit”, “La foristera”, “Los arabos”, “Tarantel•la algueresa”, “La verema”. La cançó “Lo nassaiolo” està dedicada a son pare, pescador de llagosta (la llagosta es pesca amb la nassa, o sigui, la nansa, de manera que lo nassaiolo és el pescador que fa servir la nassa).\nCantant alguerès. Publica algunes de les seves cançons (“Aquesta és la campanya”, “Alguer, algueresos”) en enregistraments col•lectius editats només en MC (Sonant i cantant).”\nD’Àngel Maresca, lo barber, només afegirem que el 2010 va rebre el Premi Pino Piras de cançó (tercera edició), organitzat per l’entitat cultural algueresa Cabirol i el grup Chichimeca, en l’apartat de carrera per la seva trajectòria cantant en el català de l’Alguer. Segons comunicació personal, l’any 1985 va actuar a Tarragona, a les Voltes del Pallol. Una de les seves cançons més populars és “Al carrer de la Pretura”, inclosa en el primer volum de l’Antologia della Canzone Algherese (Frorias 2006).\nD’altra banda, com que el Diccionari es va editar el 2000, malauradament no pot recollir res de la fulgurant carrera de Franca Masu, sens dubte la cantant algueresa més universal, ja que va ser precisament aquest any quan va publicar el seu primer treball, El meu viatge. Posteriorment ha editat Alguímia, 2003 (que inclou una versió de “Passa Jesucrist”, de Pino Piras), Aqua mare (2006) i Hoy como ayer (2008, íntegrament en castellà).\nTambé volem afegir a aquesta llista el nom de Claudia Crabuzza, jove cantant algueresa de bellíssima veu que darrerament s’ha donat a conèixer cantant en el català de l’Alguer en el treball Un home del país. Cançons i records de Pino Piras (2010), juntament amb Claudio Gabriel Sanna, amb qui ha fet diversos concerts: el 13 de novembre del 2010 en van fer un al Teatre Metropol de Tarragona, en què van interpretar temes de Pino Piras, cançons populars alguereses, el tema “Viola” (original de Crabuzza, en italià, i traduït al català per Sanna), la cançó “Santa mare llengua”, de Claudio G. Sanna... Claudia Crabuzza és, també, la veu del grup sard Chichimeca.\nPer acabar, esmentarem també Joan Carles Sanna, veterà cantautor alguerès que continua la seva carrera després d’haver compost més de 90 obres. El 1972 va guanyar el I Festival de la Cançó Algueresa. Ha participat en molts festivals a Sardenya. També ha visitat Catalunya en dues ocasions (1982 i 1992), convidat pels Amics de l’Alguer. Ell mateix es considera l’iniciador d’una nova manera de cantar i musicar la cançó algueresa que bateja com a “etnopop”. Entre el 1976 i el 1991 va participar recitant i cantant en les comèdies musicals d’Anna Maria Ceccotti. Del 1982 al 1986 va organitzar Cançons de casa nostra, una mostra de cantants algueresos. El 2007 va fundar l’Agrupació de Voluntariat Cantors Músics de l’Alguer, el lema de la qual és “Salvem la nostra llengua”. Ha editat els següents discos: Amor de mare (1973), Lo soldat (1974), La meitat (1980) i Un dia de març (2007).\n"Lo txufo" [la tofa de cabells], de G. Loi\n"Ohi qui vent maleït\nquant tira de ponent!,\nriure fa tota la gent\nsol per veure un espilit [calb]\nque del cap n'hi ha espargit\nlo gran tuxfo empatacat.\nEll, veient-se escoviat [descobert],\nde la front tota espilida [calba],\nmaleint a tota ira\nflastomies també a Busconi,\nlo barber que lo componi,\nno l'havia ben pentinat.\nDel barber ell s'és posat\na davant del mirall,\nohi qui llengua infernal!\nolquidant [cridant] per la cresta,\ntrons i llamps i assaetes [llamps molt forts]\nque debaixen a aqueix cap.\nLo veí l'ha judicat [criticat]\nque n'ha fet un carament [queixa];\nacudida n'és la gent\nde les Quatre Contonades;\nlos minyons a la fiada [d'improvís]\nhi han tirat un canavatxo [baieta],\nben banyat era l'estratxo [drap],\ntot ple de porqueria.\nJo vos dic per fe mia:\n"'Si sés home de judici,\ndeixa tot l'artifici,\nben posant-se ame raó,\nte sistemes [t'arregles] bé lo cap\name un bell cop de marró [aixada]\n... o de bastó'."\nPublicat per Xavier Brotons a diumenge, de febrer 06, 2011 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: alguerès, Àngel Maresca, Antonello Colledanchise, Claudia Crabuzza, Claudio Gabriel Sanna, l'Alguer, música, Pino Piras


PLE MUNICIPAL JULIOL - femsantandreu.cat\nPublicat per Fem Sant Andreu el 25 de juliol de 2019 25 de juliol de 2019\nAquí podeu trovar l’argumentari que vam fer servir durant el ple de l’ajuntament per tal de poder explicar el nostre posicionament com a grup municipal.\n3.- Designacions com a representants de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca en organismes comarcals, federacions i consorcis.\nNo estem gens d’acord amb aquestes designacions, perquè no tenen en compte les capacitats que hi ha als regidors de l’oposició, ni tampoc la pluralitat i diversitat ni la ponderació dels grups municipals = PSC s’emporta 8/13 representacions C’s 2/13 i Podem 2/13. I nosaltres, segon grup del consistori només una.\nTampoc entenem els criteris amb els quals s’han decidit les designacions, i demanem al govern que ho expliqui en aquesta sessió plenària. Nosaltres volem explicar, que no vàrem tenir opció a parlar res, ens van proposar una única representació, i vam sol·licitar poder negociar la representació del consorci per a la Normalització Lingüística, proposant una psicopedagoga com és la regidora Maria José Escobedo, també vam demanar que un enginyer informàtic com és el nostre regidor Xavi Vila pogués representar-nos Consorci Local per al Desenvolupament de les Xarxes de Telecomunicacions (LOCALRET).\nA demés creiem, que una repartició més equitativa convertia aquestes designacions en una oportunitat per teixir confiances, construir ponts i diàleg entre govern i oposició. Perquè el fet de treballar conjuntament: els regidors de govern i els regidors de l’oposició designats en aquestes representacions, resultaria iniciar i treballar conjuntament projectes, idees o noves accions, pel bé comú del municipi. S’imaginen els 21 regidors d’aquest plenari, poguéssim impulsar iniciatives conjuntament, defensar-les i executar-les… Doncs amb unes designacions més justes i equitatives hagués estat possible.\nUn cop més el govern no ha volgut negociar ni acordar res amb Fem Sant Andreu. Avui hem perdut una oportunitat, en tindrem d’altres i pel grup de Fem Sant Andreu no quedarà per aconseguir-ho. I per mostra la voluntat i responsabilitat que té aquest grup, tot i no ser equitatives, ni respectuoses amb la ponderació de forces no hi votarem en contra, ens abstindrem.\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca en el Ple del Consorci per a la Normalització Lingüística, el Sr. Juan Pablo Beas Fernández, i com a suplent la Sra. Montserrat Tobella Canals. ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca en l’Assemblea General de la Federació de Municipis de Catalunya, l’alcalde, Sr. M. Enric Llorca Ibáñez, i com a suplent, el regidor, Sr. Juan Pablo Beas Fernández. ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca en l’Assemblea General, la Sra. Maite Navas Aguayo, i en la Junta Directiva, la Sra. Maite Navas Aguayo i el Sr. Xavier Pla Gómez, de l’Agrupació de Defensa Forestal del Massís de l’Ordal. ABSTENCIÓ\nDelegació al Sr. Juan Pablo Beas Fernández de la representació de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca, en l’Assemblea de l’Associació Catalana de Municipis i Comarques. ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca en el Plenari de l’Assemblea del Consorci Local per al Desenvolupament de les Xarxes de Telecomunicacions (LOCALRET).ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca al Patronat de la Fundació Privada Arc de Sant Martí, la regidora, Sra. Rosario Ramírez Pastora.ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca en l’Assemblea General de la Xarxa Local de Consum, la Sra. Saray Cantero García.ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca en l’Assemblea General de la Xarxa de Ciutats i Pobles Cap a la Sostenibilitat, la regidora, Sra. Maite Navas Aguayo.ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca en el Consell Plenari del Consorci de Turisme del Baix Llobregat, el regidor, Sr. Eunice Martín.ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca, a la Red Española de Ciudades Saludables, a la regidora, Sra. Montserrat Tobella Canals, i com a responsable tècnica, la Sra. Isabel Sánchez Sánchez.ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca a la Red de Ciudades que Caminan, la regidora, Sra. Isabel Rosa Marcos Crego.ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca a la Red de Ciudades por la Bicicleta, la regidora, Sra. Maite Navas Aguayo.ABSTENCIÓ\nDesignació com a representant de l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca en el Consorci del Govern Territorial de Salut del Baix Llobregat Nord, la regidora, Sra. Isabel Rosa Marcos Crego. ABSTENCIÓ\n4 Aprovació inicial de l’expedient de modificació núm. 6/2019 del Pressupost únic municipal, per crèdit extraordinari. ABSTENCIÓ\nLes coses es poden fer bé o malament, com vostè deia fa uns dies Sr. Alcalde. No potser que en una setmana tinguem 3 modificacions d’aquest expedient, l’ultima a 48 hores del ple, sense ser tractada ni explicada en la comissió informativa.\nEns trobem, en una situació de falta d’informació total, fa només unes hores que disposem de la liquidació de l’última legislatura i de l’acta d’arqueig de tancament, documentació que hem sol·licitat reiteradament, i que ens ha arribat hores abans del ple. Sense aquesta documentació, FEM SANT ANDREU no coneixem la situació econòmica es troba l’Ajuntament, i no pot fer l’estudi idoni d’aquesta modificació, de la modificació pressupostària.\nSeria una irresponsabilitat per part nostra, efectuar un vot positiu, sense haver pogut realitzat l’estudi pertinent. L’objectiu d’aquest grup o es bloquejar per bloquejar, sinó ser útils i pro positius. No podem recolzar amb un vot afirmatiu el com s’ha portat la modificació d’aquest expedient. Ens abstindrem.\nFem Sant Andreu proposa la creació d’una Taula de ciutat per a la reactivació de Sant Andreu de la Barca Fem Sant Andreu durant el plenari urgent i extraordinari del 30 d’abril, ha proposat la Saber més…\nPLE MUNICIPAL DE FEBRER 2020\nAquí podeu trobar l’argumentari que vam fer servir durant el ple de l’ajuntament per tal de poder explicar el nostre posicionament com a grup municipal. 1.1. Retre comptes diversos – A FAVOR – 1.2. Aprovació del Saber més…


EL BLOG DE PERE SUBIRANA: COSES MEVES DEL DIVENDRES 3 DE FEBRER DE 2012\nCOSES MEVES DEL DIVENDRES 3 DE FEBRER DE 2012\nEL PALAMÓS-RIPOLLET AJORNAT. Foto: Esport Palamosí/Laura Avilés.\nEl Palamós CF ha comunicat que el partit de Primera Catalana Palamós Ripollet previst per aquest proper diumenge s'ha ajornat pel mal estat que presenta la gespa del Nou Municipal que ahir estava completament glaçada. Tots dos clubs han arribat a un acord per disputar el partit diumenge dia 19 de febrer a les cinc de la tarda, data en la que no es disputa competició a Primera Catalana\nINSTAL.LACIONS ESPORTIVES JOSEP MASSOT I SAIS.\nFOTO: CF GLOBAL PALAMÓS.\nPalamós continuarà sent la seu del partit inaugural i de les finals del mundialet de la Costa Brava (MIC) en els propers 4 anys, segons va explicar el regidor d'esports Joan Curto en declaracions a Ràdio Palamós. L’Ajuntament de Palamós ha reduït d’un deu per cent la seva aportació econòmica, tot i que cap de les parts l'han donat a coneixer. En aquest sentit cal dir que l'organització del torneig i l'Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols han arribat a un acord segons el qual la localitat ganxona cotinuarà tenint partits del MIC, però no serà seu preferencial. Sant Feliu, com Palamós, pagava per tenir un rang superior al de les altres seus.\nL'equip de govern de Sant Feliu de Guíxols considera que no pot fer front als 12.000 euros, que li demanava l'organització per continuar sent seu preferencial. La mateixa organització del torneig va proposar una rebaixa de 3000 euros respecte als 15.000 que constaven en el conveni que fa poc mes d'un any van signar totes dues parts. A Sant Feliu ja no s'hi farà la jornada internacional, previa al torneig, i l'organització no li garanteix la disputa de semifinals.\nLa Mediterranean International Cup arriba aquest any a la seva dotzena edició i excepte la primera que es va fer a les illes Canàries, la resta s'han fet totes a la Costa Brava amb la disputa de les finals en el Nou Municipal de Palamós. Aquest 2012 se celebrarà del 3 al 8 d'abril. Hi participaran més de 200 equips repartits en sis categories: aleví de futbol set i futbol onze, infantil, cadet, juvenil i femení juvenil.\nLa nevada d'ahir al vespre:\nPublicado por PERE SUBIRANA en 2:40


Inici / Ajuntament / Comunicació / Destaquem / Mesures lloguer per la COVID-19 Reial Decret-llei 11/2020\nMesures lloguer per la COVID-19 Reial Decret-llei 11/2020\nDes de l’Àrea de Participació i Habitatge posem a la vostra disposició les mesures fetes públiques després del Consell de Ministres del 31/03/2020 publicades al BOE de l’01/04/2020 com RDL 11-2020 vigents des de la seva mateixa publicació pel que fa a la protecció de llogaters i acords que afecten els contractes d'arrendament vigents:\nQuè passa amb les pròrrogues de contractes que vencen durant l'Estat d'Alarma? Què passa amb les pròrrogues de contractes que vencen durant l'Estat d'Alarma? Per a aquells inquilins/es que ho sol·licitin; pròrroga de 6 mesos i amb la mateixa renda de tots els contractes que tinguin el seu venciment des de l'entrada en vigor de l'Estat d'Alarma fins als 2 mesos posteriors al seu aixecament. Aquesta sol·licitud haurà de ser acceptada pel propietari/a llevat que es fixin altres termes o condicions per acord entre les parts.\nA qui afecta? Persones que en el mes anterior a aquestes mesures es trobin en situació d'atur, empleats/des dins d'un ERTO o amb reducció de jornada, i autònoms/es que es declarin vulnerables o altres circumstàncies similars on es pateixin una pèrdua substancial d'ingressos no aconseguint per això el conjunt dels ingressos dels membres de la unitat familiar.\nQuins requisits cal complir per a ser reconegut com a persona vulnerable?\nCondicions per a ser vulnerable en relació amb el lloguer (s'han de complir totes)\nQue cap de les persones que componen la unitat familiar sigui propietària o tingui en usdefruit un habitatge a l’Estat\nQue el responsable de pagar el lloguer es quedi a l'atur, li hagin aplicat un ERTO, hagi reduït la seva jornada per motiu de cures (en cas de ser empresari) o hagi patit altres circumstàncies similars que suposin una "pèrdua substancial d'ingressos" en el mes anterior de sol·licitar la moratòria.\nQue els ingressos de la unitat familiar no superin, en el mes anterior a la sol·licitud:\nTres vegades l'IPREM (1.613,52 euros). Quatre vegades en el cas que la família compti amb algun membre amb discapacitat, dependent o incapacitat. Cinc vegades si el deutor és discapacitat físic de al menys un 65%, o mental d'un 33%, o en casos de malaltia greu que no li permeti\nAquestes quantitats s'incrementaran 0,1 vegades l'IPREM per cada major de 65 anys i per cada fill (0,15 vegades en famílies monoparentals).\nQue el pagament de la renda i els subministraments bàsics (electricitat, gas, gasoil per a calefacció, aigua corrent, telecomunicacions i pagament de la comunitat) suposin el 35% o més dels ingressos nets de la unitat\nCom es demostra la situació de vulnerabilitat?\nDe les següents formes:\na) En cas de situació legal d'atur, mitjançant certificat expedit per l'entitat gestora de les prestacions, en el qual figuri la quantia mensual percebuda en concepte de prestacions o subsidis per desocupació.\nb) En cas de cessament d'activitat dels treballadors/es per compte propi, mitjançant certificat expedit per l'Agència Estatal de l'Administració Tributària o l'òrgan competent de la comunitat autònoma, si s'escau, sobre la base de la declaració de cessament d'activitat declarada per l'interessat.\nc) Nombre de persones que habiten en l'habitatge habitual: Llibre de família, certificat d'empadronament relatiu a les persones empadronades a l'habitatge als sis mesos anteriors. Declaració de discapacitat, de dependència o d'incapacitat permanent.\nEn cas de no poder aportar algun dels documents, n'hi hauria prou amb una declaració responsable que inclogui la justificació expressa dels motius que impedeixen l'aportació de la renda. Després de la finalització de l'estat d'alarma i les seves pròrrogues disposarà del termini d'un mes per l'aportació dels documents que no s'haguessin facilitat.\nQuè passa quan un inquilí/na sol·licita una moratòria? En primer lloc, analitzar si està o no en una situació de vulnerabilitat. Durant tot el mes d'abril de l'any 2020 els inquilins/nes podran sol·licitar acords d'ajornament temporal i extraordinari del pagament de la renda. Aquests acords tenen efectes retroactius des de la declaració de l'Estat d'Alarma al 14/03/2020.\nQuè passa si un llogater/a que NO està en una situació vulnerable sol·licita un acord de moratòria? En aquest cas l'arrendador/a no està obligat a acceptar aquesta sol·licitud, però sempre són possibles i, aconsellables, els pactes entre les parts donada la complexitat de la situació actual.\nQuè passa quan un inquilína que SI està situació vulnerable sol·licita un acord? Cal distingir si l'arrendador/a és gran tenidor/a o petit/a propietari/a:\nEls considerats grans propietaris/es (més de 10 immobles excloent garatges i trasters, o una superfície construïda de més de 1.500 m2. No confondre amb la reforma de la Llei catalana de l'Habitatge que són més de 15 habitatges) estaran obligats a triar entre dues opcions.\nEn el cas del gran tenidor/a, si no s'ha arribat a un acord previ entre llogater/a i el gran arrendador/a, aquest/a últim/a ha d'oferir en el termini de 7 dies laborables una de les següents alternatives:\na) Una reducció del 50% de la renda durant el temps que duri l'estat d'alarma decretat pel Govern i les mensualitats següents si el termini fos insuficient en relació amb la situació de vulnerabilitat provocada a causa de la COVID-19, amb un màxim en tot cas de quatre mesos.\nb) Una moratòria en el pagament de la renda que s'aplicarà de manera automàtica a partir de la següent mensualitat (amb efectes retroactius) i que afectarà el període de temps que duri l'estat d'alarma decretat pel Govern i a les mensualitats següents, prorrogables una a una, si aquell termini fos insuficient en relació amb la situació de vulnerabilitat provocada a causa de la COVID-19, sense que puguin superar-se, en cap cas, els quatre mesos.\nL’esmentada renda s'ajornarà, a partir de la següent mensualitat de la renda. Es fraccionaran les quotes durant un màxim de tres anys, que es compten a partir de el moment en què se superi la situació de vulnerabilitat, o a partir de la finalització del termini dels quatre mesos abans esmentats, i sempre dins del termini al llarg del qual continuï la vigència del contracte d'arrendament o qualsevol de les pròrrogues (És a dir, en contractes inferiors a tres anys, la fragmentació de la renda ajornada es farà pel període que quedi pendent per complir).\nL'inquilí/na no tindrà cap tipus de penalització i les quantitats ajornades seran retornades a la persona arrendadora sense interessos.\nEn el cas del/la petit/a propietari/a? (Tant vulnerables com no vulnerables). Sempre prevaldrà la llibertat de pactes pel que es podrà acceptar, voluntàriament, l'ajornament del pagament de la renda o la condonació total o parcial de la mateixa. El propietari/a tindrà set dies laborables per acceptar les condicions de proposta de pacte, però en cas de no acceptar l'ajornament o condonació (perquè, per exemple, no pogués permetre-s’ho econòmicament), el llogater/a vulnerable tindrà accés a el programa d'ajudes de finançament regulades en el reial decret, com són les ajudes directes o un microcrèdit de l'ICO.\nEn què consisteix el programa d'ajudes per a finançar el pagament de les rendes? En cas que l'arrendador/a particular i el llogater/a vulnerable no arribin a un acord per a l'ajornament temporal o fraccionament ajornat del deute de la renda, aquest/a podrà tenir accés a el programa d'ajudes transitòries de finançament:\nEls ajuts podran cobrir un import màxim de sis mensualitats de la renda de lloguer.\nPodran accedir tots aquells arrendataris/es que es trobin en situació de vulnerabilitat sobrevinguda com a conseqüència de l'expansió de la COVID-19.\nEls inquilins/es els propietaris/es dels quals siguin grans tenidors/es també poden accedir a aquests ajuts.\nAvals, sense interessos, durant fins a 14 anys, perquè els bancs1 donin préstecs a les persones en situació de vulnerabilitat (el que inclourà com a mínim les de la llista que inclou aquest article) que es retornaran en sis anys i, en casos excepcionals, es poden prorrogar altres quatre.\nEn paral·lel, es posarà en marxa un nou programa d'ajudes al lloguer, ja amb la mirada posada a mig termini. Tot i que el màxim que estableix el Decret Llei per a aquesta subvenció és de 900 euros al mes i fins al 100% del lloguer (o per pagar el préstec sol·licitat durant la crisi), seran les comunitats autònomes les que ho posin en marxa i decideixin la quantia.\n¿Llogaters/es que s'acullen sense ser vulnerables? La persona o persones que s'hagin beneficiat d'una moratòria del deute arrendament del seu habitatge habitual i/o d'ajuts públics sense reunir els requisits seran responsables dels danys i perjudicis que s'hagin pogut produir. L'import d'aquests danys no podrà ser inferior al benefici indegudament obtingut per la persona arrendatària per l'aplicació de la norma.\nLa comprovació dels requisits i documents aportats per a la concessió d'ajudes podran ser verificats per les comunitats autònomes amb posterioritat a la resolució de concessió de l'ajut.\nQuè passa amb els desnonaments? Ajorna fins a sis mesos des de la fi de l'estat d'alarma els desnonaments de lloguers en què no hi hagi un habitatge alternatiu. El decidirà un jutge/sa i, per fer-ho, la persona afectada haurà de demostrar que compleix els criteris de vulnerabilitat.\nQuè passa amb el veto a el tall de subministraments d'electricitat, gas i aigua per a totes les llars? Les mesures aprovades fins ara prohibien el tall d'electricitat, gas i aigua a persones vulnerables. Aquest Decret Llei amplia aquest veto a tota la ciutadania, però en el cas de l'habitatge habitual. Durant l'estat d'alarma, les empreses no podran tallar el servei, com tampoc poden tallar la línia de telèfon o Internet.\n1 Els préstecs son en realitat avals de l'Estat on els diners els donaran les entitats bancàries seguint els seus protocols de riscos habituals.\n» FAQ’s en relació als seus contractes de lloguer i hipoteca (Preguntes i respostes)


El nou pla de residus incidirà en la prevenció i l'economia circular\nEl Principat ja ha assolit l'objectiu de reciclatge marcat per al 2020\n4 min. Andorra la Vella 15/04/2019 14:15\n651x366 Un moment de la reunió de la comissió del Pla Nacional de Residus. / M. F. (ANA) Un moment de la reunió de la comissió del Pla Nacional de Residus. / M. F. (ANA)\nFins a un 50,4% dels residus es van reciclar l’any passat, ja que totes les fraccions que es recullen han experimentat increments. D’aquesta manera, el Principat se situa en els objectius que s’havien marcat per a l’any 2020, i que eren assolir el reciclatge del 50% dels residus. Així ho ha posat en relleu la ministra de Medi Ambient, Agricultura i Sostenibilitat en funcions, Sílvia Calvó, que ha mostrat la “satisfacció” per aquestes dades després de la reunió de la comissió del Pla Nacional de Residus. El nou pla de residus incidirà en l'economia circular i en la menor producció de residus.\nD’aquesta manera, al llarg de l’any passat es van registrar increments en les tres fraccions de residus que es recullen prop de la ciutadania. El vidre creix un 6,5%, els envasos un 19% i el paper i cartró un 3,7%, tal com ha concretat la titular de Medi Ambient en funcions, que ha afegit que també s’ha assolit l’objectiu de reciclar el 10% de la matèria orgànica, és a dir, mil tones. Els motius que expliquen aquests increments, segons Calvó, cal buscar-los en la feina que s’ha fet a les escoles, que s’hagin inspeccionat i controlat el 75% dels grans productors i la campanya que es va fer de conscienciació sobre el reciclatge i que va arribar a un 25% de la població. Pel que fa a l’acció prop dels grans productors, Calvó ha destacat que ha “ajudat” a què molts hagin “implementat sistemes de reciclatge que alguns potser havien oblidat”. En aquest sentit, cal destacar que es van fer aquestes inspeccions per recordar l’obligació de fer la recollida selectiva entre aquests grans productors com bars i restaurants.\nUn cop assolides aquestes xifres ara caldrà, de cara a l’any que ve, revisar el Pla Nacional de Residus que precisament està en vigor fins al 2020. Per aquest motiu, durant la reunió celebrada aquest dilluns ja s’ha posat sobre la taula la creació de grups tècnics que han de començar a treballar en un nou pla “més ambiciós” i que incorpori conceptes d’economia circular, tal com marca la Llei de transició energètica. Aquest pla d’economia circular, segons Calvó, farà “més incidència en la prevenció de residus” amb la voluntat que “tot es pugui injectar al sistema” i que es produeixin “el mínim de residus possible”. Això comportarà, molt probablement, la modificació de la llei de residus per fer èmfasi en la prevenció dels plàstics i també en els residus de la construcció, entre d’altres.\nPrecisament sobre la reducció de l’ús del plàstic, la titular de Medi Ambient en funcions ha destacat que s’ha aconseguit un descens del 17%, és a dir, que s’hagin fet servir 550.000 bosses de plàstic menys. De cara al mes de juny la voluntat és fer un treball conjunt amb les grans superfícies per “fer un pas més” i incidir en les bosses que es fan servir per a la compra de fruites i verdures. La voluntat és provar altre tipus d'envàs reutilitzable i veure “quina és la reacció del consumidor”.\nQuant a la matèria orgànica, Calvó ha recordat que serà un dels elements sobre els quals el nou pla d’economia circular haurà d’incidir. En aquest sentit, ha concretat que després de les xifres ja assolides el que caldrà és un sistema “de gestió més global que abraci la totalitat del país”.\nPel que fa a les deixalles tractades al centre de tractament de residus, cal destacar que s’han rebut prop de 10.000 tones de la Cerdanya, tal com marca el conveni establert la comarca i Govern i Calvó ha destacat que seguirà en aquesta línia al llarg d’aquest any.\nA l'últim, el cònsol menor de Canillo, David Palmitjavila, ha destacat que els comuns van mancomunar la recollida per "optimitzar trajectes" i fer que sigui "més eficaç", un esforç, ha dit, que s'ha vist reflectit en les xifres assolides.\nAndorra recicla la meitat dels residus que genera\nFacebook podria indemnitzar els usuaris amb 200 euros


A la caça d'una banda que ja ha comès una vintena de robatoris a la Selva interior - Diari de Girona\nA la caça d'una banda que ja ha comès una vintena de robatoris a la Selva interior\nMossos i policies locals intenten desmantellar el grup que assalta domicilis Santa Coloma, Vilobí, Sils i Vidreres són els municipis afectats\neva batlle 21.11.2019 | 00:04\nL'afectat pel robatori de maquinària en el seu taller de Salitja. david aparicio\nL'afectat pel robatori de maquinària en el seu taller de Salitja.\nEls lladres d'habitatges estan fent l'agost en punts de la Selva interior. Han comès més d'una vintena de robatoris amb força des de finals d'octubre. Els municipis més afectats són Santa Coloma de Farners, Vilobí d'Onyar, Sils i Vidreres. Els Mossos d'Esquadra i les policies locals treballen intensament per acabar amb una banda especialitzada en robatoris amb força en domicilis, tot i que el grup criminal també podria haver assaltat algun establiment.\nAquest repunt de robatoris amb força en habitatges s'ha produït des de l'última setmana d'octubre. El grup criminal que hi ha darrere de les sostraccions estaria format per homes de més de 30 anys i de nacionalitat marroquina, té una gran mobilitat i actua amb rapidesa i quan es fa fosc. El seu objectiu és aconseguir diners i joies d'or.\nA Santa Coloma de Farners hi ha hagut una desena de robatoris en habitatges de la urbanització de Santa Coloma Residencial des de finals d'octubre. Quatre van ser el mateix dia, durant el pont de novembre.\nAquesta situació va causar alarma. Per aquest motiu, els veïns de la zona van decidir organitzar-se. La policia local i els Mossos també van incrementar el patrullatge i, gràcies a això, en les últimes dues setmanes s'han acabat les sostraccions, asseguren veïns i policia.\nUna de les veïnes relata que a banda de robar en una de les cases, els lladres també van matar tres gossos. En un altre cas, afegeix, la inquilina de la casa es va trobar els delinqüents a cara descoberta i la van amenaçar perquè els donés el botí que desitjaven.\nPer evitar més robatoris, els habitants d'aquesta àrea residencial han muntat patrulles ciutadanes. L'objectiu per ara sembla aconseguit, asseguren, ja que els delinqüents s'haurien desplaçat a altres zones de la comarca. Això però és resultat també de la forta pressió i les tasques d'investigació dels cossos policials de la zona.\nLes patrulles que han muntat consisteixen bàsicament a col·locar vehicles a les entrades i sortides d'aquesta urbanització per controlar qui hi entra. Molts dels accessos d'aquesta zona de Santa Coloma donen a zones boscoses. Una sortida fàcilment utilitzada pels lladres quan volen fugir després de cometre un cop i que, segons els veïns, han utilitzat els d'aquest grup.\nA banda de Santa Coloma, els lladres de domicilis també s'han desplaçat i han actuat en altres poblacions veïnes. A Sils, per exemple, des de finals del mes passat ja s'han comptabilitzat cinc robatoris en domicilis. A Vilobí d'Onyar, aquesta setmana n'hi ha hagut almenys dos. Un en una casa del carrer de Pere Antoni, al mateix nucli urbà. Els lladres van entrar per darrere de la casa, quan ja era fosc, i van emportar-se objectes de valor. També van actuar en un taller mecànic de Salitja.\nEls seus propietaris es van trobar quan van obrir el dijous que els havien forçat una finestra i els havien sostret diverses eines d'alt valor. Els lladres van actuar de matinada i se'ls van emportar la màquina de diagnosi, aparells que serveixen per inserir gasos, entre d'altres. El seu propietari es lamenta dels fets i destaca que són aparells que veu difícil que es recuperin.\nA Vidreres també hi ha hagut assalts en habitatges, els més recents, localitzats a Mas Flassià, una zona residencial a l'entrada de la població venint de Sils. En les dues últimes setmanes hi ha hagut quatre assalts en habitatges d'aquesta urbanització. En aquesta població, la Policia Local va detenir un lladre d'habitatges in fraganti quan intentava fer un robatori amb força. L'home podria estar relacionat amb la banda.\nA banda de la Selva també hi ha un degoteig de robatoris en habitatges a la província. El mes d'octubre n'hi ha hagut a la urbanització de Mas Llunés a Bescanó o al nucli de Santa Cristina, de Corçà. A tota la demarcació, entre gener i setembre s'han denunciat 3.636 casos de robatoris amb força en domicilis.\nCalonge. Encaputxats que amenacen de mort la propietària de l'habitatge. Comarques


La producció Tanatologia, original de Xavier Uriz, triomfa al festival de Heidelberg - Consell de Mallorca\nVés enrere La producció Tanatologia, original de Xavier Uriz, triomfa al festival de Heidelberg\nImatge promocional de Tanatologia.\nLa producció Tanatologia, original de Xavier Uriz, triomfa al festival de Heidelberg\nVa ser una de les quatre finalistes, d’entre les vint obres espanyoles presentades.\nL’obra de teatre Tanatologia, original de Xavier Uriz, que es va estrenar el febrer passat en una producció pròpia del Teatre Principal de Palma, ha estat una de les grans triomfadores al festival de teatre de la ciutat alemanya de Heidelberg, conegut com Heidelberger Stückemarkt.\nTanatologia va ser una de les quatre obres finalistes de les vint que va presentar Espanya, que enguany era el país convidat. El Heidelberger Stückemarkt és un festival que se celebra en aquesta ciutat alemanya i en el qual participen Suïssa, Àustria i Alemanya. Cada any hi ha un país convidat, que presenta tot un seguit de propostes que seleccionen dos comissaris, en aquest cas varen ser José Manuel Mora i Carlota Ferrer. Un jurat alemany en selecciona quatre, que són traduïdes i representades en forma de lectura dramatitzada.\nTanatologia va ser una d’aquestes quatre obres finalistes i, finalment, va guanyar María Velasco amb el text Quiero borrar a los hombres de la faz de la tierra. Malgrat que el text de Xavier Uriz no va guanyar, va causar molt bona impressió als membres del jurat i, en especial, al públic. La crítica especialitzada va destacar de Tanatologia la seva vocació experimental i «la capacitat de debat moral» que genera.\nAquest muntatge teatral es va estrenar l’11 de febrer a la Sala Gran amb la interpretació de Miquel Aguiló, Caterina Alorda, Xavi Frau, Núria Sbert, Xisco Segura, Eli Tulián i Aina Zanoguera. Tanatologia explica com en una societat més o menys pròxima els suïcidis se succeeixen fins a adquirir categoria de pandèmia. Per a combatre-la, el ministeri de sanitat crea una divisió de psicotanatòlegs, experts en la discriminació de qui es pot suïcidar i qui no. I entorn d’això es crea tota una activitat, fins i tot, una indústria mercantil: des de l’acompanyament als suïcides en les darreres hores, fins a vídeos d’homenatge i cerimònies de comiat.


Novembre | 2013 | Català a Konstanz\nCatalà a Konstanz\nArxius | Novembre, 2013\nManel canta Al Mar\nLes primeres paraulas en català que conec són de la cançó “al mar” del grup Manel. La meva amiga catalana sempre canta aquesta cançó. El grup és de Barcelona i canta en català. Va néixer el 2007. M’agrada molt la cançó, però també altres cançons del grup. Els membres del grup es diuen: Guillem Gisbert, Martí Maymó, Roger Padilla i Arnau Vallvé. Espero que us agradi!\nCategories Escrivim i compartim\nLa meva millor amiga\nVaig conèixer la Fio a Konstanz. Té vint-i-tres anys. Ella estudia anglès i espanyol. Estudiava amb mi a Konstanz, però ara viu a Freiburg i estudia allà. Ella té els cabells rossos, els ulls blaus i de tant en tant dur ulleres. A la nit la seva boca és vermella. M’agrada molt sortir i ballar amb ella. Ella és molt alegre i sempre quan escolta música, vol ballar.\nA ella li agrada molt viatjar pel món, per aixó parla més llengües apart de l’espanyol i l’anglès. És clar que parla alemany, però la Fio parla també portuguès i una mica de turc i grec. Quan viatja, intenta aprendre un poc de la llengua del país on va. Hi ha molts adjectius per a descriure-la. És espontània, activa, extrovertida i molt oberta, la Fio també és sociable. Li agrada estar amb amics, sortir, ballar, escoltar música. Sap molt bé escoltar, és molt comprensiva, pacient i respetuósa i els últims anys la meva persona de confiança. Podem parlar de tot. A més és menys pessimista que jo. No és gaire tímida o complicadora i crec que ningú pot dir que és antipàtica. Puc dir que no és molt ordenada, no molt rica i res xerraire. Del fisíc, és menys alta que jo, però crec que més forta que jo.\nCategories Català I i II, Escrivim i compartim\nLa meva millor amiga es diu Janina i té 21 anys. Ella viu i treballa a Balingen. Els seus pares es diuen Frank i Bruni i el seu germá es diu Stefan. Parla alemany, anglès i espanyol. Li agrada viatjar i cuinar amb amics tambe. És més alta que jo i molt bonica. Té els ulls marrós i els cabells rossa. A més és molt oberta, bromista i bastant romatics. No és gaire antipàtica i seriósa.\nLa meva millor amiga es diu Veronica. Té 20 anys, treballa i viu a Gottmadingen. Parla alemany, angles i italià. Li agrada cantar i sortir amb amics. Fem molt junts. És més alta que jo i té també els cabells canstanys com jo. Té els ulls marrós i és molt bonica. És molt simpàtica, espontana,optimista i respectuósa. No és gaire timida i pessimista. A més es la meva amiga de confiança i podem parlar de tot.\nLa meva amiga Theresa\nL’amiga que vull descriure es diu Theresa i a més de ser la meva amiga, és la meva cosina . És més jove que jo, té 18 anys i viu a Freiburg,on estudia cant. És alta, prima i castanya i té els ulls blaus. És força oberta i agradable i juntes ens divertim molt. A més, és de confiança i podem parlar de tot. Li agrada la música clàssica, la literatura i anar a ballar amb els seus amics.\nBarcelona la ciutat més bonica\nCiutat de monopati\nSobre la cultura del Catalunya\nCatalà I i II\nCatalà III i IV\nEscrivim i compartim


Iniciatives per la docència amb perspectiva de gènere als Estudis - Blog de Comunicación e Información\nIniciatives per la docència amb perspectiva de gènere als Estudis\nSilvia Martinez, Candela Ollé\nImagen de Lindsey LaMont enUnsplash.\nEls Estudis de Ciències de la Informació i de la Comunicació compten amb un grup de treball centrat en la perspectiva de gènere. Des que es va posar en marxa es va evidenciar un interès per veure com es treballava des de la docència, el tipus d’accions i activitats divulgatives i informatives realitzades i les línies de recerca que se centren en la qüestió de gènere.\nDiagnòstic per a treballar la perspectiva de gènere en la docència\nEn la docència, el primer exercici va consistir a desenvolupar un diagnòstic que ens permetés tenir un punt de partida per a detectar punts forts i febles que s’haguessin de treballar. Així, es va dur a terme una enquesta als professors responsables de les 233 assignatures de les 7 titulacions oficials dels Estudis de Ciències de la Informació i de la Comunicació de la UOC. Es va obtenir la participació sobre 84 matèries i entre els principals resultats es va observar que:\nImatge de STIL – Unsplash.\n– El 40% del total de les respostes obtingudes indiquen que hi ha alguna referència a qüestions o aspectes ètics en el pla docent i en 19% dels resultats d’aprenentatge.\n– Un 8% afirmaven proposar activitats o proves avaluables centrades en temes de gènere.\n– Un 26% manifestava que els temes, exemples o casos d’estudi plantejats tenien en compte la perspectiva de gènere.\nCal assenyalar que en aquest període des dels Estudis s’han presentat memòries de modificació per a anar incorporant una nova competència transversal que aborda la qüestió ètica i global i, per consegüent, atén de manera directa a la qüestió d’igualtat i la perspectiva de gènere. Precisament una competència que va ser especialment avaluada en els processos d’acreditació que recentment han superat el Màster Universitari de Social Media: Gestió i Estratègia i el Màster Universitari de Periodisme i Comunicació Digital: Dades i Noves Narratives.\nEn aquest procés, en la selecció de pràctiques d’avaluació contínua es va evidenciar que un 26,5% dels exemples tenien en compte la perspectiva de gènere. Des dels Estudis s’ha nomenat la professora Cristina Pujol com a ambaixadora de la competència “Compromís ètic i global” que vetlla per la implementació d’aquesta en les titulacions oficials.\nEl toolkit de gènere\nPer a poder treballar en les matèries d’una forma pràctica la perspectiva de gènere, es va plantejar el disseny d’un material didàctic transversal que fos útil per a les diferents titulacions. En aquest cas es va plantejar un repositori en obert i que pogués estar en constant actualització i creixement: el toolkit de gènere.\nCaptura de pantalla del toolkit de gènere.\nEn l’actualitat compta amb gairebé un centenar de recursos classificats per categories i disciplines. L’autora és la periodista Arantza Diez, periodista experta en perspectiva de gènere. En el primer semestre del curs 2021/2022, el toolkit de gènere es trobava a les aules de 71 assignatures. D’elles, en 51 l’empren vinculada a alguna activitat i en 47 dels casos es tracta d’activitats avaluables.\nFormació als docents dels Estudis\nEn paral·lel, el professorat propi dels Estudis s’ha anat formant amb un curs específic realitzat per la UOC. Amb el títol “Compromís ètic i global: punt de vista del feedback”, la primera edició va tenir lloc al gener-febrer del 2020, moment en el qual ho van realitzar els directors de titulacions dels ECIC i que en edicions posteriors ho han anat realitzant altres professors responsables d’assignatura. A més, del 25 de novembre al 24 de desembre del 2020 s’ha impartit la primera edició, també, de la formació interna per a empleats i empleades de la UOC sobre la “Sensibilització en igualtat de gènere”, una formació teòrica que defineix conceptes i a partir d’exemples vol que el professorat identifiqui conductes e accionis no correctes, a més d’explicar i informar els treballadors i treballadores de la universitat com actuar en cas de ser objecte d’una mala conducta o assetjament. En aquest sentit cal assenyalar que la professora Anna Clua és membre assessora de la Unitat d’Igualtat de la UOC.\nImatge de CoWomen (Unsplash)\nA més, s’ha buscat ampliar la formació específica en el nostre àmbit amb les sessions formatives sobre comunicació i violència masclista organitzades conjuntament amb el Consell Audiovisual de Catalunya (CAB) i el Institut Català dels Dons (ICD). En total s’han realitzat dues sessions, una més teòrica i conceptual i una altra més pràctica que s’ha obert a tot l’equip propi i col·laborador docent. La col·laboració amb el CAC i el ICD també ha permès organitzar sessions formatives dirigides als estudiants. En aquest cas, s’han realitzat tres edicions del Taller “Informar sobre violència masclista”, Des de la direcció dels programes també s’ha facilitat l’accés al professorat col·laborador i equip tutorial a la guia “Docència amb perspectiva de gènere” i “Ús no sexista del llenguatge” sent aquest eix un dels temi centrals de Trobades de l’equip organitzats en aquests últims anys.\nPerspectiva de gènere també en la recerca\nPel que respecta a la recerca, la perspectiva de gènere forma part de les línies d’interès dels grups GAME, Ágora, i Nodes i que s’ha traslladat, per tant, als diversos programes de doctorat en els quals participa el professorat dels Estudis. Aquest interès per l’estudi s’observa també en els treballs finals desenvolupats per l’alumnat tant dels programes de grau com de Màster. També destaca en aquest apartat de recerca la recent participació en el projecte Safer Cities for Girls coordinat per l’ONG Pla International ha permès treballar en l’anàlisi de la percepció d’inseguretat i assetjament de carrer per part de dones joves en sis ciutats europees: Brussel·les, Anvers, Charleroi, Madrid, Barcelona i Sevilla contribuint amb aquesta col·laboració a la transferència social dels resultats en pro d’aconseguir ciutats més segures.\nDirectora del Màster universitari en Periodisme i Comunicació Digital: dades i noves narratives de la UOC.\nAna Bernal-Triviño: “La violència de gènere es tracta com una informació menor en molts mitjans de comunicació” 24 novembre, 2021


L'avi de 100 anys que es va escapar per la finestra by Jonas Jonasson · OverDrive (Rakuten OverDrive): eBooks, audiobooks and videos for libraries\nby Jonas Jonasson Author · Lluís Solanes Translator\nL'Allan fa cent anys. A la residència on viu tots estan a punt de celebrar-ho, però ell ha decidit tocar els dos. Salta per la finestra i fuig cap a l'estació. Puja al primer autobús i s'emporta una maleta plena de diners que només havia de vigilar una estona. Immediatament té al darrere els mafiosos, la poli i els responsables de la residència, que han perdut L'avi de 100 anys que es va escapar per la finestra. A partir d'aquí comença una rocambolesca persecució on l'Allan aconsegueix superar totes les dificultats gràcies a la seva calma estoica i a l'ajuda del grup de pintorescos amics que anirà fent pel camí.\nAquesta aventura esbojarrada s'alterna amb la història de la vida del murri Allan. Un home normal i corrent, especialista en explosius, apolític i inculte però que no s'ajup davant del poder. ¿Com pot ser que l'Allan sopi amb el futur president Truman? ¿I que conegui Churchill, Mao, Franco, De Gaulle o que, en un moment d'eufòria etílica, ajudi Stalin a fabricar la bomba atòmica?\nJonas Jonasson va néixer l'any 1961 a la ciutat de Växjö, al sud de Suècia. Va començar a escriure fent de periodista per a diversos diaris suecs, i més tard va crear la seva pròpia productora de televisió. Però després d'uns quants anys en el sec...


AniraM: Els nous Huawei P10 i Nokia 3310 surten a la llum\nEl fabricant xinès ha presentat el seu nou mòbil, el huawei P10, i la seva versió més gran, el P10 plus.\nEls nous mòbils que han presentat, igual que els seus antecessors, tenen doble càmera: una frontal, que aquesta nova versió incorpora un programari especial per a retrats, i una càmera posterior de 20 megapíxels.\nEl nou terminal, amb un sensor RGB de 12 megapíxels, un sensor monocrom de 20 megapíxels i uns algoritmes de fusió millorats, "porten la fotografia un pas més enllà, millorant notablement la qualitat que ofereixen els telèfons intel·ligents i sobretot redefinint la fotografia de retrats a través d'un smartphone", segons assenyala Richard Yu, conseller delegat de la seva divisió de consum.\nDesprés de tants i rumors, ja és oficial: hi ha un nou Nokia 3310 i no el podrem comprar fins al segon trimestre de l'any i a un preu de només 50 euros.\nI sí, perquè el Nokia 3310 no ha nascut perquè sigui el teu telèfon principal, sinó aquell que et tregui d'una dificultat quan el teu modern smartphone de resolució QHD,es quedi sense bateria o tingui cop irreversible.\nLa càmera principal té 2 megapíxels de resolució i la càmera frontal no te resolució, la seva bateria es extraïble i pot durar fins a 22 hores.El tamany d’aquest mòbil es de 6.1 centímetres.


Com Treure Hotspot Shield ▷ ➡ Aturada Creativa ▷ ➡\nCom treure Hotspot Shield\nCom treure Hotspot Shield. Aquest programa fa servir tecnologia VPN per, segons els seus desenvolupadors, ajudar-lo a connectar-se a xarxes web privades i segures, accedir a llocs web bloquejats o geogràficament restringits. Però, a més de complir el seu propòsit, el seu paquet d'instal·lació inclou una barra d'eines que espia els seus hàbits de navegació, altera la seva pàgina d'inici i modifica el motor de cerca del seu navegador.\nPer eliminar completament aquest programari, ha de desinstal·lar la barra d'eines instal·lada sense el seu consentiment, així com buidar la memòria cau de el navegador i eliminar l'extensió Hotspot que se li ha afegit.\n1 Com treure Hotspot Shield de el Panell de control\n2 Com treure la barra d'eines Hotspot Shield de el Panell de control\n3 Com eliminar els residus de Hotspot Shield de el navegador\nCom treure Hotspot Shield de el Panell de control\nFes clic dret al botó de Inici Windows i seleccioneu Panell de control > Programa i recursos. A la llista de programes que apareix, seleccioneu Escut de punt d'accés, feu clic a Desinstal i seguiu les instruccions de l'assistent de desinstal·lació.\nCom treure la barra d'eines Hotspot Shield de el Panell de control\nObre el menú de Inici feu clic dret i seleccioneu Panell de control > Programes > Programes i recursos. Seleccioneu Barra d'eines Hotspot Shield i feu clic a Desinstal. Feu clic a Ok per confirmar la seva decisió\nCom eliminar els residus de Hotspot Shield de el navegador\nPer eliminar completament Hotspot Shield de la seva Pc, esborreu la memòria cau del seu navegador. Si fas servir el Mozilla Firefox, Aneu a Eines > Extensions > Barra d'eines Hotspot Shield > Desinstal. Reinicieu el navegador perquè es validin els canvis.\nEl ratolí tàctil ha deixat de funcionar\nCom reconèixer els connectors de la meva font d'alimentació


Temporada de premis cinematogràfics\n2 min. Barcelona 15/12/2011 15:17\nEn un breu acte presentat pels intèrprets Gerard Butler, Rashida Jones, Woody Harrelson i Sofia Vergara, l'Associació de la Premsa Estrangera de Hollywood ha anunciat avui les nominacions dels Globus d'Or del 2012.\nLa francesa The artist, de Michel Hazanavicius, ha fet valer la seva condició de favorita i s'ha emportat sis nominacions, més que cap altre film: millor pel·lícula de comèdia o musical, director, actor, actriu, guió i banda sonora. Midnight in Paris, el film de Woody Allen produït pel català Jaume Roures, s'ha emportat quatre nominacions: millor pel·lícula de comèdia o musical, millor director, millor actor i millor guió. Los descendientes, d'Alexander Payne, ha rebut cinc nominacions (pel·lícula dramàtica, guió, direcció, actor i actriu de repartiment) i Los idus de marzo, de George Clooney, en té quatre (pel·lícula dramàtica, guió, director i actor).\nRyan Gosling ha sigut nominat com a millor actor dramàtic per Los idus de marzo i millor actor de comèdia o musical per Crazy Stupid Love. George Clooney ha rebut una nominació com a millor director i una altra com a millor actor, però per dues pel·lícules diferents: la primera per Los idus de marzo, i la segona per Los descendientes.\nL'espanyola La piel que habito, de Pedro Almodóvar, ha sigut nominada en la categoria de millor pel·lícula estrangera.\nEn l'apartat televisiu, els Globus d'Or han concedit quatre nominacions a la minisèrie Mildred Pierce i la sèrie britànica d'època Downton Abbey, i tres nominacions a Boardwalk Empire (produïda per Martin Scorsese), la debutant Homeland, la britànica The hour, la minisèrie Cinema verité i la sitcom Modern family.\nLa llista oficial de nominats es pot llegir aquí.


Vols canviar el teu cotxe? Quatre ofertes úniques en el mercat d'ocasió - Diari de Girona\nVols canviar el teu cotxe? Quatre ofertes úniques en el mercat d'ocasió\nTroba el vehicle que busques: des d'un híbrid a un SUV amb diferents potències\n27.11.2020 | 09:20\nVols canviar el teu cotxe? Quatre ofertes úniques en el mercat d'ocasió Diari de Girona\nSi busques canviar el teu vehicle i optes per un cotxe d'ocasió, aquí trobaràs quatre ofertes que ofereixen primeres marques amb l'aval i garantia dels principals fabricants i concessionaris gironins. Es tracta de quatre ofertes úniques amb diferents motoritzacions, equipaments i gammes, des d'un motor híbrid fins a un SUV.\nToyota C-HR 1.8 Hybrid Advance\nGrup Andreu t'ofereix un Toyota C-HR 1.8 Hybrid Advance de 5 portes de l'any 2018, elèctric i amb una potència de 122 cavalls i 1.800 centímetres cúbics. Té actualment 13.682 quilòmetres i el concessionari ofereix una garantia de 12 mesos. El preu és de 18.500 euros (preu amb descompte de finançament).\nPots consultar totes les condicions aquí\nEl concessionari Àngel Blanch et dona l'oportunitat de fer-te amb un Opel Grandland X 1.2 Turbo Excellence de 5 portes dotat amb 130 cavalls de potència i 1.999 centímetres cúbics. És de l'any 2018, disposa de motor de gasolina, amb canvi manual i 15.200 quilòmetres. El seu preu és de 19.900 euros.\nMés informació i condicions aquí\nNissan Qashqai 1.3 de 140 cavalls\nCamps Motor té a la venda un Nissan Qashqai 1.3 DIGT de 140 cavalls de potència i matriculat aquest any a banda de diverses unitats i models amb garantia de fàbrica amb vehicles de quilòmetre zero, gerència i demostració.\nEls preus, des de 19.750 euros. Podeu consultar les condicions aquí\nHyundai i20 1.2 de 5 portes\nFornells Motor comercialitza un Hyundai i20 FL de 5 portes Essence Le amb un motor de 1.2 i 75 cavalls. Té canvi manual, motor de gasolina i ha fet únicament 7.908 quilòmetres. El preu és de 9.990 euros.\nComencen les obres per ampliar l'outlet de la Jonquera.\nActivat el pla d’hivern a l’aeroport de Girona pel risc de gel i neu.


El Seminari Tècnic Local de l’FMC en la sessió de desembre tracta sobre la planificació territorial i clou la 20a edició\nLa cloenda d’aquesta edició de l'STL ha anat a càrrec d’Amador Marquès, alcalde de Bossòst i president de l’Àmbit de Territori, Sostenibilitat i Serveis Urbans de l’FMC, i Ramon Arandes, enginyer de camins, canals i ports, i director del Seminari\nDesprés de set sessions de Seminari Tècnic Local de l’FMC ha arribat el torn de tractar de la planificació territorial, amb una acurada anàlisi des del punt de vista professional de la nova Llei del territori, les agressions al paisatge i les fórmules per a la restauració del paisatge. Aquesta sessió d'avui, que és la que clou la 20a edició d'aquest seminari, finalitza amb una conferència sobre els plans de protecció del medi natural.\nAmador Marquès i Atès, alcalde de Bossòst i president de l’àmbit de Territori, Sostenibilitat i Serveis Urbans de la Federació de Municipis de Catalunya, en la cloenda d'aquesta sessió, ha aprofitat per defensar les propostes de l’FMC per millorar l’Avantprojecte de llei del territori.\nTemari de la sessió:\n- La nova Llei del territori. Sebastià Jornet i Forner, arquitecte urbanista, Premi Nacional\n- Agressions al medi: Fórmules de restauració del paisatge. Maria Rosa Vilella Gassiot, subdirectora d’Estratègies Territorials i Coneixement de la Direcció General d’Ordenació del Territori i Urbanisme de la Generalitat de Catalunya\n- Plans de protecció del medi natural. Ferran Miralles Sabadell, director General de Polítiques Ambientals i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya\nRecordar finalment que al Seminari Tècnic Local de l’FMC en aquestes 20 edicions, de 1998 a 2018, hi han participat un total de 5.143 persones entre tècnics i experts.\nInformació sessió de novembre\nPrograma STL 2018


Anonymous Catalonia reconeix haver accedit al correu de Marchena i altres jutges del Suprem\nPublicat 30/6/2019 15:15:13 +02:00CET\nLUCCAST85 CC FLICKR - Archivo\nEl col·lectiu Anonymous Catalonia ha reconegut haver accedit al correu electrònic del president del Tribunal Suprem, Manuel Marchena, així com al d'altres jutges del tribunal, després de l'alerta del Centre Nacional d'Intel·ligència (CNI) aquest dissabte de l'"intent de hackeig massiu" als comptes dels magistrats.\nEn una anotació a Twitter recollida per Europa Press, el col·lectiu ha assegurat que ja van avisar fa dies que ho farien i afirmen que "no va quedar en intents".\nHan opinat que això no té res de hackeig i han criticat la seguretat de les institucions espanyoles: "És la mateixa que aquest cadenat de la maleta que et ve amb un 0000", han bromejat.\n"És curiós, fins i tot dona por i pena, que jutges del Tribunal Suprem com és Marchena, tinguin codis de 7 lletres amb el nom d'algú estimat per protegir el seu compte professional", ha ironitzat el col·lectiu.\nAnonymous Catalonia ha explicat que l'objectiu no eren "els jutges del procés" i que va ser casualitat arribar al correu de Marchena, i ha assegurat que el CNI l'hauria de saber.\nTambé han informat que han accedit a una base de dades "de més de 9.000.000.000 de codis que van ser filtrats en el seu moment", que asseguren que és accessible per a qualsevol.\nEl col·lectiu també ha afirmat que el CNI segurament ja ha demanat a algunes d'aquestes bases de dades que s'esborrin les credencials dels comptes personals de Marchena, encara que ha sostingut que ho han fet "una mica tard".\nRespecte a la sentència sobre el procés independentista, Anonymous Catalonia ha explicat que no han pogut saber si la sentència està escrita o no, ja que no han trobat cap referència a la causa en el compte de correu professional de Marchena.\nFonts jurídiques van confirmar aquest dissabte a Europa Press que l'objectiu dels hackers no haurien estat únicament els comptes corporatius del president del tribunal Manuel Marchena i dels magistrats Luciano Varela, Andrés Martínez Arrieta, Ana Ferrer, Antonio del Moral, Juan Ramón Berdugo i Andrés Palomo, sinó que també s'haurien detectat accions per intentar accedir en alguns casos a comptes personals.\nD'aquest atac massiu també han estat víctimes els quatre fiscals del cas, Javier Zaragoza, Consuelo Madrigal, Fidel Cadena i Jaime Moreno.\nLa preocupació per l'actuació dels pirates informàtics, l'origen dels quals i intencions està sent investigat pels agents del CNI, estreba que l'atac es produeix en un moment especialment sensible del procediment penal per rebel·lió, quan ja ha conclòs la vista oral i han començat les deliberacions entre els membres del tribunal.


Pulpo | Gastronosfera\nInici > Restaurantes > Pulpo\nCalle Chile, 5, Valencia .(Valencia) Tel: 963 81 12 66\nPulpo: un temple per als amants d'aquest octòpode\nEl pop és un aliment tradicional del receptari espanyol, i més concretament el pop a la feira o el pop a la gallega que han aconseguit fama tradicional. No obstant això, a València trobem un lloc on aquest octòpode és l'autèntic rei. El restaurant Pulpo, de recent obertura, és considerat tot un temple per als amants d'aquest producte. Us parlem de la seva essència i de la seva rica proposta gastronòmica.\nI és que en aquest espai íntim de la zona de Mestalla tots els seus plats combinen tradició i innovació fusionant els sabors de la costa mediterrània amb el pop com a protagonista. La seva carta és tota una declaració d'intencions. En ella podem trobar plats com el rissoto al cruixent de pop, una picada d'ullet a Itàlia, el país natal dels seus propietaris, on la melositat de l'arròs combina a la perfecció amb la textura que aporta el seu producte principal o tot un clàssic encara que, en aquesta ocasió reinventat, com el pop rostit amb cremós suau de patata i escates de tòfona.\nFoto: Restaurante Pulpo\nL'artífex i xef que s'encarrega de donar vida a aquestes creacions és Patrizia Patricó, una valenta italiana enamorada de la cuina i de la seva família que va decidir unir les seves dues passions i traslladar-les a València. Un projecte que comparteix amb el seu marit, Giovanni De Raco, cap de sala i de caràcter tan mediterrani que fa que des d'un primer moment et sentis com a la teva pròpia casa. Pulpo és gastronomia, però també és un espai familiar on conviuen plats gurmet amb pizzes i hamburgueses. D'aquí la pizza amb pop, formatge fumat, porros, bolets, oli de tòfona i patates; i l'hamburguesa de pop amb pa casolà, aigua de tomàquet, picada de pop, alvocat cruixent, formatge ricotta i carabassó, acompanyada de xips de remolatxa i pebrot rosa.\nCom veieu, el concepte del restaurant no pot ser més mediterrani, ja que els sabors dels seus plats recullen la suavitat del golf de València, l'amplitud de la Costa Brava, i la diversitat i riquesa de l'arxipèlag balear i italià. Com a exemple els seus raviolis de llamàntol o el rissoto de gambes i tòfona al perfum de taronja. Una carta molt extensa on, a pesar que el seu eix principal sigui el pop, també poden trobar-se peixos, pastes i carns de primeríssima qualitat. A més, cada setmana, el seu menú de migdia, elaborat amb ingredients de temporada, es renova en funció de la disponibilitat d'aquests al mercat local.\nEsment a part mereixen les seves postres, la majoria d'elles inspirades en la tradició italiana dels seus propietaris: milfulles de crema, el tiramisú, el cannolo sicilià, el coulant cioccolato, i el deliciós gnocco fregit amb nutella i festuc.\nPropostes que pots maridar amb els millors vins valencians i italians. Un consell? Deixa't guiar en això pel paladar expert de Giovanni qui té com a premissa principal fer viatjar al client a través de la cultura vitivinícola d'ambdues zones.\nPulpo respira mediterrani, de fet, el local està presidit per una olivera com a pulmó central i reflex de la identitat de l'espai. Un espai amb parets envellides que contrasten amb una decoració contemporània en la qual la calidesa dels colors i la cura de cada detall es combinen per crear un ambient proper, senzill i sobretot acollidor.\nPulpo és gastronomia, és família, tradició i alegria. És, per descomptat, sinònim de bon menjar.