Avui dimecres, 17 de juny, s’ha signat l’acta de replanteig i inici d'obres de la biblioteca municipal de Torrefarrera, aturades a causa de la crisi sanitària per la COVID-19. El projecte, amb un import líquid d’adjudicació d'1.247.547,89 €, té un termini d’execució de 12 mesos i, per tant, està previst que finalitzi a mitjans del 2021. L’alcalde, Jordi Latorre, ha manifestat la “satisfacció per iniciar unes obres que s’han endarrerit per diferents problemes administratius, com l’article 155, dues licitacions i, ara, la COVID”. I ha destacat que “és una obra llargament esperada pels nostres veïns, com a eina fonamental de foment de la cultura, el coneixement i la formació. Esperem que joves i grans en puguin gaudir l’any vinent”.\n» El BOPC publica les resolucions proposades pels grups sobre la monarquia però encara no les aprovades al ple


Quines activitats estan permeses a la Fase 1 del desconfinament? - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\nEn el cas d'aquests dos municipis, el Ministeri va decretar que es relaxarien les mesures de la Fase 0 i que es podria anar a les botigues sense cita prèvia, flexibilitzar la celebració de vetlles, obrir biblioteques per a servei de préstec, museus i centres de culte amb un terç de l’aforament. En canvi, no es podran obrir terrasses de bars ni restaurants ni fer reunions socials o familiars de fins a 10 persones, com preveu la fase 1.\nA la resta de municipis de l'Alt Penedès es podrà fer les activitats permeses a la Fase 1 del desconfinament que recull el BOE, i son les següents:\nReunions d'un màxim de deu persones, que no siguin població de risc, a qualsevol lloc (domicilis o carrers) sempre que es compleixin les mesures de seguretat i higiene.\nEs permeten les visites als domicilis de familiars o amics – excloent les residències de gent gran– sempre que es trobin en la mateixa regió sanitària.\nEs pot anar a segones residències, sempre que estiguin a la mateixa regió sanitària.\nBars i restaurants podran obrir les seves terrasses a l’aire lliure en un 50% del seu aforament amb una zona reservada per a gent gran i una distància d'almenys dos metres entre les taules. En aquells municipis on l'Ajuntament ho hagi permès, es podrà ampliar l'espai de les terrasses.\nEs podrà anar a comprar a mercats ambulants a l'aire lliure.\nEls comerços que no superin els 400 metres quadrats podran obrir sense cita prèvia.\nEs podrà anar a hotels i establiments turístics però sense fer ús de les zones comunes.\nLes estacions d’inspecció tècnica de vehicles (ITV) i els centres de jardineria i vivers de plantes podran obrir amb cita prèvia.\nEs podran organitzar esdeveniments culturals en espais tancats amb un màxim de 30 persones i a l'aire lliure amb un límit de 200 assistents.\nEs poden obrir les biblioteques per al servei de préstec i devolució de llibres.\nS'obren els museus.\nEls esportistes federats, majors de 14 anys, podran practicar esport individualment amb cita prèvia a les instal·lacions municipals.\nLes empreses de turisme actiu i de natura poden organitzar activitats amb cita prèvia.\nEs mantenen els horaris i les franges per practicar esport a l'aire lliure.\nS'obren les esglésies amb un terç de l'aforament.\nEs podran celebrar vetlles i enterraments en espais tancats amb 10 persones o a l'aire lliure amb 15 assistents.\nTotes aquestes activitats es podran desenvolupar seguint les mesures d'higiene, respectant la distància de seguretat i es recomana l'ús de mascaretes.


Joël Candau, antropòleg especialitzat en ciències sensorials | Consumer\nJoël Candau, antropòleg especialitzat en ciències sensorials\n«Hi ha una uniformització del gust a causa de la industrialització dels aliments més comuns»\nJoël Candau és professor d’antropologia en la Universitat de Niça-Sophia Antipolis i autor d’obres com a Antropologia de la Memòria, i Memòria i experiència olfactòria. Acaba de visitar Espanya, convidat per la II Trobada Percepnet de Ciències Sensorials i la Jornada ACCA de ciències sensorials en alimentació, tots dos celebrats recentment a Barcelona.\nUna cosa molt important per a l’antropòleg, detalla Joël Candau, és que hi ha una relació molt forta entre alimentació i la noció d’identitat personal i familiar. Això és així, afirma, «perquè hi ha un llaç molt fort entre experiències sensorials i memòries». I en aquesta memòria, diu, «està la percepció de la nostra identitat». Candau, que ha estudiat com es construeixen les preferències olfactòries, s’ha prestat a comptar part del seu treball. Encara que, ja avança, no sempre és fàcilment explicable.\nHi ha diferències en les preferències entre persones i poblacions? Hi ha algun patró comú?\nHi ha preferències naturals compartides per tots els éssers humans. Quan un nen experimenta el gust amarg, no li agrada. Al contrari, els nens tenen preferència natural pel sucre. També hi ha preferències culturals, que obeeixen a raons com la biografia i la socialització. Hi ha un interessant treball de l’historiador Alain Corbin, que mostra que entre els segles XVIII i XIX va tenir lloc una transformació social en la sensibilitat cap a les olors i els gustos, transformació que va marcar una tendència a rebutjar les males olors.\nI com es formen les preferències en una persona?\nSón molt importants els costums en el menjar de la família, amb la qual es construeix una memòria del gust i de les olors que sovint perdura més enllà de 20 anys. Crec que són les preferències més tenaces i persistents. Altres preferències són resultat de la vida en societat. D’altra banda, si un nen menja marisc que no està en perfecte estat i li senti malament, aquest nen retindrà una forta aversió al marisc que perdurarà tota la seva vida. Així doncs, hi ha influències naturals, familiars, socials i també la idiosincràsia pròpia de cadascun, en funció de la seva biografia i del que ha menjat. Tot això fa que no hi hagi dues persones iguals, encara que dins d’una societat es mantinguin preferències per certes olors. Però com en tot el domini cultural, les coses no estan fixades, aquestes preferències poden transformar-se.\nPerò ha d’haver-hi algun tipus de preferència general en les olors. Alguna cosa que a tothom li resulti repulsiu i una cosa agradable.\n«El que anomenem bones olors és alguna cosa que depèn de la història personal i del context» Jo he treballat enguany amb professionals enfrontats a les olors de la mort. En aquest treball es pot entendre com es construeixen les representacions socials del cos, de la mort, de l’edat i l’ancianitat. En totes les societats, l’olor dels cadàvers és rebutjat. També, excepte en els nens, les olors dels excrements. Pel costat contrari, en el domini de les bones olors, és més difícil dir que hi hagi una preferència universal perquè el context és molt important.\nQuè vol dir amb el context?\nSi jo ara li porto a aquesta sala un formatge molt fort, segurament l’olor no li agradarà. En canvi, a l’entorn d’un menjar, acompanyat amb un bon vi negre, aquesta olor ens agradaria. El que anomenem bones olors varia segons el context. És difícil dir que una olor de manera general agrada a tota la gent. A tot estirar, que si està prop del sucre no té molts problemes, ja que per normal general a la gent li agrada.\nA les botigues s’usen músiques, disposicions, colors… Tot per a induir a la gent a comprar. Es fa una cosa similar amb l’olor?\nA França, en les fleques es difonen olors de producte recentment fet per a incitar a la gent a comprar. Un altre exemple. Jo viu a Niça, una regió molt visitada especialment per nòrdics. Tots sabem que per a induir als turistes a comprar records i objectes de la Provence a les botigues s’usen aromes de lavanda.\nUn nen en fer-se adult canvia molt les seves preferències per aromes i gustos. La dona embarassada, també. En tots dos casos és biològic?\nLa dona embarassada té hiperestesia i està molt més sensible a les olors. Sovint una dona acostumada al perfum del seu marit, no el suportarà. Però no crec que hi hagi diferències entre nen i adult. A més, no hi ha raó biològica que expliqui les suposades diferències, perquè el nen que té 12 o 14 anys ja té el mateix aparell olfactori que l’adult. És veritat que la sensibilitat a les olors disminueix una mica en envellir, i s’explica perquè les cèl·lules del sistema olfactori no es renoven tan sovint. Potser, en el cas del nen, el problema és que no sap comunicar-se sobre les olors. L’adult tampoc sap parlar molt bé sobre ells. De fet, això és general: no tenim un lèxic precís de les aromes com quan parlem dels colors.\nPotser perquè no li donem molta importància?\n«No tenim un lèxic adequat per a definir amb precisió les olors com ocorre amb els colors»Això és el que es diu però no és veritat. Si vostè agafa l’autobús i se senti al costat d’algú que desprèn mala olor, no li agradarà res i, a més, concebrà unes idees determinades sobre aquesta persona només perquè no fa bona olor. El que demostra que en la vida quotidiana les olors tenen molta importància. No obstant això no podem reflectir-ho en el llenguatge perquè no tenim les paraules.\nHi ha molta gent amb bona vista o bona oïda. Hi ha menys gent amb l’olfacte desenvolupat?\nEl nostre poder de detecció no és tan dolent. Es poden detectar olors de gas metà només amb algunes molècules en l’ambient. Tenim també un bon poder de discriminació. El problema, de nou, és que no podem parlar d’aquesta experiència.\nSerà llavors perquè no ens ho hem proposat en començar a parlar.\nNo es parla de l’olor. No sé perquè. En certes cultures, com el món àrab, hi ha més proximitat cap a les olors i els antropòlegs han comprovat que en aquestes societats hi ha un lèxic més precís que el nostre. És un problema cognitiu. La informació de les olors es processa molt ràpidament i en el procés intervé el sistema límbico, zona del cervell implicada també en les emocions. Crec que això constitueix la dificultat de realitzar una anàlisi una mica objectiva de l’experiència.\nConec a algú a qui no li agraden els tomàquets ecològics o orgànics perquè que saben ‘massa’ a tomàquet. Prefereix els que compra sempre en el supermercat. Hem perdut alguna cosa en els gustos?\nAra hi ha una uniformització del gust a causa de la industrialització dels aliments més comuns. Per això no hi ha tanta varietat, perquè el que importa és produir gran quantitat. Però, d’altra banda, en les nostres societats hi ha una gran circulació de molts productes alimentaris, i quan compraré veig aliments de tots els països del món. Si es té suficient nivell adquisitiu, un pot provar molts nous gustos i aromes. Malgrat això, hi ha una uniformització.\nÉs a dir, alguna cosa ha canviat.\nSí. Record quan era un nen, a casa de la meva àvia, de la meva mare, sempre hi havia olors de menjar, perquè la gent cuinava plats que requerien molt de temps. Per això sempre hi havia un ambient olfactori. Avui és diferent. Es fan plats ràpids i precuinats. A les cases no es troba ja l’ambient olfactori d’abans.\nLi han demanat alguna vegada que col·labori en una campanya de màrqueting basada en les aromes?\nNo, jo sóc antropòleg. Només faig un treball teòric, no treball amb empreses. Nosaltres tractem de comprendre com es construeixen les preferències. Per a això es necessita un treball de camp molt llarg que prengui en consideració el context, l’experiència o la història, perquè les preferències alimentàries no es construeixen de sobte, és un procés molt llarg. Les empreses volen les coses més de pressa.\nEn les seves recerques, què és el més curiós que ha vist.\nQue per a molta gent, l’acte de fer olor no és trivial ni anodí, perquè tenen la impressió que obren el seu cos al món exterior. Això té un paper en l’alimentació perquè quan ens alimentem, estem introduint en el nostre cos alguna cosa que prové de l’exterior. I en aquest acte hi ha una càrrega dramàtica, perquè hi ha un risc en aquest alguna cosa que entra. No és una cosa banal. Ja ho definia així Rousseau quan deia que l’olfacte «és el sentit de la incorporació».\nELS CINC ACTES DEL 'DRAMA OLFACTORI' EN L'ALIMENTACIÓ\nHi ha poca gent capaç de rememorar una olor i per a la gran majoria la percepció d’una aroma depèn de tenir davant la font. Sembla més que complicat, doncs, teoritzar sobre alguna cosa tan inaprensible. Part d’aquesta inaprensibilidad pot haver-se de, explica Joël Candau, al poc que dura la percepció olfactòria.\nAquesta forma part, per cert, del tercer acte del que Candau denomina el «drama olfactori» de l’alimentació, i que aquest antropòleg divideix en cinc actes: presentació de l’aliment, l’instant que precedeix a la percepció, la percepció olfactòria pròpiament dita, el temps necessari per a recobrar un record sensorial a partir de la percepció, i el record de la sensació.\nEstructurant així l’acte de l’alimentació, Candau ha analitzat (a través d’una enquesta etnogràfica a més de 500 persones) com percebem els humans les aromes en el menjar, i què fa que sentim plaer enfront d’ells en cadascun d’aquests moments. I entre les coses importants, a més de la memòria culinària i les preferències de cadascun, estan el context i el que l’expert denomina «l’harmonia i la melodia». L’harmonia seria la que es dóna entre els diferents estímuls des del punt de vista subjectiu (com la combinació d’aliments) i la melodia, l’ordre cronològic adequat entre els estímuls olfactoris (per exemple, que en un menjar, l’aroma del pur no vagi abans del segon plat).\nantropologia aromes joël candau-ca olores-ca


Sagrada Família - Celebració de Final de Curs\nCelebració de Final de Curs\nSuper User\t 28 Juliol 2021\t Vist: 843\nEl 30 de juny, els mestres, professors i PAS de l’escola ens vam reunir per posar punt i final al curs 20/21. Un curs que ha estat intens, ple de reptes i de novetats; un curs, més que mai, per viure’l compartint.\nVa ser un dia per agrair. Agrair que, malgrat tot, hem aconseguit superar les dificultats del dia a dia, perquè aquella incertesa i aquelles inseguretats que teníem al mes de setembre, mica en mica, s’han anat esvaint i hem pogut realitzar la nostra tasca diària amb la confiança que arribaríem a final de curs molt millor de com ens ho hauríem pogut imaginar.\nMalgrat que no ha estat un curs fàcil, podem dir que l’hem superat amb nota. I això ha estat gràcies a la feina i la responsabilitat de tots nosaltres, a la col·laboració i ajuda de totes les famílies i a la bona predisposició i capacitat per aprendre i adaptar-se dels nostres alumnes, dels més petits als més grans.\nArriba el temps de descansar, de gaudir de la companyia dels més propers i també, perquè no dir-ho, d’enyorar aquells que ja no són amb nosaltres.\nMirem el futur amb esperança. L’esperança d’aquells que confien que, més aviat que tard, podrem tornar a abraçar-nos i demostrar, encara més, que som una gran família. A tots i totes, fins al setembre!


III Congrés Català de Naturopatia: "Impulsar la recerca en el context de la pràctica professional Naturopática" - NATUROPATIA DIGITAL\nDes de la Organizaciòn Col·legial Naturopática de Catalunya organitzem tots els anys un Congrés de Naturopatia. Sota el lema «La Naturopatia, La nostra Professió, està present», lema que porten tots els Congressos de Naturopatia que celebrem aquest any 2019. Amb certesa i orgull professional, afirmem que la nostra professió, la Naturopatia, està present i té una reconeguda utilitat per la societat. L’Organització Col·legial Naturopática de Catalunya organitza el III Congrés Català de Naturopatia que s’organitza a Barcelona el dia 6 d’abril de el 2019.\nSeguint amb la línia de recerca i desenvolupament de la Organizaciòn Col·legial Naturopática, vam realitzar per tercer any consecutiu aquest Congrés Català de Naturopatia. Sabent la importància que té la formació i progrés de la Professió Naturopática, aquest III Congrés Català de Naturopatia és la continuïtat en la promoció i difusió del coneixement científic naturopàtic que consolidem en els congressos anteriors.\n– Reivindicar la investigació com a camí d’identitat i autonomia professional dins el marc de les Ciències de la Salut.\nAixí doncs, aquest III Congrés Català de Naturopatia també pretén contribuir a l’assoliment de la qualitat dels Serveis Professionals de Naturopatia basats en l’evidència científica.


Descobrint el Montmell a peu: Ruta al sostre del Penedès\nDESCOBRINT EL MONTMELL A PEU\nUna nova proposta per al Bloc Explorant els Límits, una sèrie de sortides per aquesta meravellosa zona muntanyosa que tenim a la comarca del Baix Penedès, el Montmell. Us aniré penjant sortides i petites explicacions de la ruta, a més us penjaré un link de Wikiloc on podreu descarregar-se al vostre ordinador tots els tracks de la ruta, si teniu GPS us anirà d'allò més bé i sino el teniu podreu veure la ruta mitjançant Google Earth i poder planificar-se millor si teniu ganes de descobrir-la.\nDurant els mesos d'entrenament per a realitzar Cavalls del Vent i Carros de Foc vaig planificar unes rutes prou interessants, una d'elles és una ruta llarga de 25 quilòmetres que parteix des de la Bisbal del Penedès, puja per un corriol molt maco passant per Cal Rotllat, i deixant a l'esquerra Sant Suïes pujem directe a Mas Bartomeu, un lloc privilegiat on gaudir del silenci i de les meravelloses vistes que ofereix.\nLa Masia de Mas Bartomeu és una de les poques masies completament isolades que hi ha a la comarca del Baix Penedès. De fet, no hi ha cap nucli urbà suficientment a prop que serveixi com a referència i per tant va ser una de les primeres en deshabitar-se. Està equidistant dels nuclis de la Bisbal del Penedès, la Torregassa, l'Hostal, Sant Jaume dels Domenys, Aiguaviva o la Joncosa.\nAquí podrem observar que malgrat les aparences, al Baix Penedès hi ha àmplies zones de bosc i muntanya, això no es d'extranyar tenint en compte que el bosc, fins no fa massa anys, era una font econòmica important, donant sentit a la Masia de Mas Bartomeu.\nPujant a Mas Bartomeu\nTot seguit s'enfila fins Coll d'Arca passant pel Puig Cabirol a 620 metres d'alçada. Per una pista força ampla i bona aribarem a Coll d'Arca, aquí seguim pel sender que s'ens obre al davant i encarem el Montmell per la banda Est, tindrem una intensa pujada fins coronar la Talaia, el punt més alt de tota la ruta a 828 metres d'alçada on podreu fer un descans bén merescut, gaudir d'aquest impresionant paisatge durant una estona és un dels plaers que us podeu donar.\nSeguidament baixarem per la creu fins a l'àrea recreativa, allà començarem a baixar per la pista, atenció perquè aqui ens haurem de desviar per un camí a la nostra esquerra, al track podreu veure exactament per a on, i baixar fins la carretera que va fins a Aiguaviva. A partir d'aquí anirem pel Cami de Vilafranca, corriols diversos i pistes resseguint les instal·lacions elèctriques fins les Barraques del Covit on agafarem la carretera fins la Bisbal del Penedès.\nPujant a la Talaia del Montmell\nTot passejant pel Corriol\nL'alzina de Mas Bartomeu\nDesitjo que us agradi aquesta proposta, tot seguit teniu l'enllaç al track d'aquesta interessant ruta.


Congrés Dones, Ciència i Tecnologia - Ajuntament de Terrassa\nLa iniciativa de realitzar aquest congrés va néixer de la convergència de dues regidories de l'Ajuntament de Terrassa, Polítiques de Gènere i Universitats que, a la vegada, confluïen amb la de professores de centres universitaris del Campus de Terrassa davant la necessitat de fomentar la participació de les dones en la formació en ciència i tecnologia i amb l'objectiu de disminuir la bretxa que hi ha actualment.\nEn tot el món, institucions privades i públiques posen en marxa iniciatives per tal de donar visibilitat al treball de les dones en ciència i tecnologia.\nAixí, i conjuntament, es va començar a treballar amb la idea d'organitzar el 2019 un Congrés de Dones, Ciència i Tecnologia els dies previs al 8 de març, Dia Internacional de la Dona.\nL'objectiu del congrés és contribuir a visibilitzar i posar en valor les aportacions de dones que treballen en diferents disciplines dels àmbits de la ciència i la tecnologia, i especialment d'aquelles escoles presents al campus de Terrassa Universitària. Així mateix, fomentar l'accés i la participació de les nenes, noies i dones en els àmbits científics i tecnològics i integrar la perspectiva de gènere en totes les esferes de l'àmbit acadèmic i educatiu.\nPel que fa a Universitats, desde fa temps que es treballa per donar a conèixer el paper històric de les dones en els camps de la ciència i la tecnologia, bé a través de tallers i conferències proposades a través de la Mostra del Coneixement als centres de secundària, bé coproduint, conjuntament amb l'ESEIAAT-UPC, l'exposició "L'enginy (invisible): dones i tecnologia, bé dedicant la Jornada de la Ciència del 2017 a les Dones i la Tecnologia.\nLa primavera del 2018 es va presentar la proposta al Grup Executiu del Consell Universitari de Terrassa i es va convenir que els serveis municipals de Polítiques de Gènere i Universitats serien els agents impulsors i que comptarien amb la col·laboració de l'ESEIAAT-UPC, l'EUIT, la Càtedra UNESCO de la Sostenibilitat i la Societat Catalana de Tecnologia - IEC.


Cleries: "Això és un autèntic cop d'estat contra el poble de Catalunya emparat falsament en la Constitució" ! ACN ! directe!cat\nDissabte, 21 d'octubre de 2017 17:21 h\nCleries: "Això és un autèntic cop d'estat contra el poble de Catalunya emparat falsament en la Constitució"\nEl líder del PDeCAT afirma que Rajoy ja tenia presa la decisió d'aplicar l'article 155 des de fa temps\nACN Barcelona.-El líder del PDeCAT al Senat, Josep Lluís Cleries, considera que amb l'aplicació de l'article "se suspèn la democràcia a Catalunya" i la seva autonomia. Per Cleries "això és un autèntic cop d'estat contra el poble de Catalunya emparat falsament en la Constitució". "Qui sàpiga llegir l'article 155, no diu cap de les mesures que aquest senyor –ha dit en al·lusió a Mariano Rajoy- i el seu govern imposen a Catalunya", ha reblat el líder del PDeCAT al Senat. Cleries ha afirmat que el president espanyol ja tenia presa la decisió d'aplicar l'article 155 des de fa temps.


AVIVAMENT + PHILOGRAPHICS - AU Agenda\nAVIVAMENT + PHILOGRAPHICS\nDEL DIJOUS 1 AL DIUMENGE 3/6\nAtés que la vida és la idea que tenim d’ella, sembla evident la necessitat de reflexionar sobre la nostra existència. La filosofia sempre ha sigut l’encarregada de fer-ho, sí, eixa disciplina que sovint ens sembla tan llunyana i hermètica. No obstant això, veurem que també pot ser pràctica i útil per a la nostra vida quotidiana, com defensa l’associació València Pensa. És per això que volen “traure-la al carrer”, buscar nous espais i veus per a la bona discussió, i contribuir així a augmentar el nombre de valencianopensants. Per a aconseguir-ho ens proposen un festival eclèctic i interessant, que té com a plat fort l’exposició Philographics (al MuVIM fins al 25/6), del dissenyador Genís Carreras. Genís transforma les grans idees del pensament occidental en formes senzilles i el resultat és una col·lecció de cartells genials que, mitjançant el llenguatge directe de la imatge, es converteixen en estímuls estètics per al nostre enteniment. Conferències, taules redones, teatre, cinema, i passejos matiners completen la programació d’un festival que remourà caps i cors. GLORIA POZUELO


Comença l'etapa Xavi Fernández a l'Uni Girona - Empordà\nComença l'etapa Xavi Fernández a l'Uni Girona\nEl nou tècnic de l'Spar Citylift debuta aquesta tarda (18.00) a Fontajau contra un Gipuzkoa on destaca l'expivot de les gironines Cierra Bravard\nGIRONA | MARC VERDAGUER 28.02.2016 | 06:30\nXavi Fernández parlant amb Pikciute i Coullibaly, en l´entrenament. aniol resclosa\nXavi Fernández té un munt d'experiència en el bàsquet professional. És un nom propi de l'ACB, 499 partits jugats i registres històrics en punts i triples anotats, ha estat en Finals Four de la Copa d'Europa i en uns Jocs Olímpics. Amb tot aquest bagatge, però, el nou tècnic de l'Spar Citylift Girona no podrà evitar les pessigolles a l'estómac d'un debutant quan, aquesta tarda (18.00), s'estreni a la banqueta d'un equip professional en el duel entre l'Uni i el Gipuzkoa. "És una nova feina, un nou entorn i un nou repte però amb una setmana de treball he completat una mica la idea que tenia del grup, però crec que ara no és el moment de parlar de les limitacions, sinó d'afrontar la dificultat de fer progressar l'equip tàcticament fins a on volem que arribi", explica l'exjugador de Barça o Casademont Girona, entre altres equips d'elit.\nXavi Fernández no ha pogut preparar el partit de la millor manera possible. Artemis Spanou i Vita Kuktiene s'han passat la setmana jugant amb les seves seleccions, Coulibaly es va fer mal al genoll al primer dia i Mingo ha estat donada de baixa de la FEB perquè el club negociés un nou fitxatge, que encara no està tancat. "Ens trobem que aquest primer partit serà el més difícil, perquè no anem preparats com ens agradaria perquè estem entrenant sense ni tan sols tenir un cinc inicial. Gràcies a l'equip vinculat ens podem entrenar bé, però ho fem amb la 3 jugant de quatre, amb la cinc jugant de quatre....", detalla Xavi Fernández, que té al davant el repte de guanyar avui el Gipuzkoa sense acabar d'ensenyar totalment els canvis tàctics que vol imposar perquè dimecres hi ha un partit clau a la pista del Conquero.\nSpanou, Kuktiene i Coulibaly podran jugar avui sense problemes contra un Gipuzkoa que, d'ençà de la lesió de llarga durada d'Arantxa Novo, ha perdut molta competitivitat. Ara mateix, el seu principal referent és Cierra Bravard, lesionada a la Copa i que va reaparèixer la setmana passada en un partit endarrerit amb un espectacular 34 de valoració, mentre que dues exjugadores més de l'Uni (Toch Sarr i Daria Mieloszynska) també tenen molt protagonisme ofensiu. Bravard va jugar un parell de temporades a Girona, amb un rendiment de menys a més, però a Sant Sebastià ha trobat el millor escenari per explotar, amb un equip on juga molts minuts i acapara tot el protagonisme ofensiu. Ara mateix, Bravard és la cinquena màxima anotadora de la lliga (16 punts), la màxima rebotadora (12) i la segona més valorada (20), només per darrere d'Elonu, del Conquero.\nContra Cierra Bravard i el seu Gipuzkoa, l'Spar Citylift Girona estrenarà aquesta nova etapa amb Xavi Fernández a la banqueta. Un equip diferent del d'Ortega: "No vull comparacions. A mi no m'importa el que hi havia abans sinó el que volem que es vegi ara. O sigui un equip que jugui en atac amb més espais, amb situacions més obertes i que prengui riscos en defensa. Però tot això és la teoria, la pràctica la veurem en el partit"


L'actual consellera insular de Serveis Generals, Participació Ciutadana i Habitatge serà la candidata al Consell l'any que ve després d'aconseguir imposar-se contra tot pronòstic\n2 min. Maó 27/11/2018 13:36\n651x366 La candidatura de Gómez ha superat tot tipus d'obstacles per acabar guanyant al projecte que ha congregat tot el suport de l'aparell del partit. / CRISTINA GÓMEZ La candidatura de Gómez ha superat tot tipus d'obstacles per acabar guanyant al projecte que ha congregat tot el suport de l'aparell del partit. / CRISTINA GÓMEZ\nCristina Gómez s'ha imposat a les primàries de Podem per encapçalar la llista al Consell Insular de Menorca a les pròximes eleccions de maig. Tot i que encara no s'han donat a conèixer els resultats, Gómez ha reconegut a l'ARA Balears que "he guanyat". Els resultats oficials s'anunciaran més tard del previst a causa d'uns "problemes informàtics d'àmbit estatal", segons han comunicat fonts pròximes al partit. Cristina Gómez s'ha mostrat "molt contenta i orgullosa" i ha reconegut que "he guanyat contra tot pronòstic, amb tot en contra".\nLa victòria de Cristina Gómez suposa un dur revés a l'aparell de la formació morada a les Balears. Cal recordar que la candidatura perdedora, liderada per Julio de Souza, va rebre el suport públic de Juan Pedro Yllanes, així com de la majoria dels càrrecs públics de Podem a Menorca. A la posada en escena del suport d'Yllanes a de Souza, els membres de la candidatura oficialista van lamentar que Gómez anàs per lliure, i, a més, presentant-se sola i sense equip. D'altra banda, la secretària general de Podem a la comunitat, Mae de la Concha, també va avalar el projecte de Julio de Souza.\nGómez és l'actual consellera insular de Serveis Generals, Participació Ciutadana i Habitatge. Advocada de professió, Gómez formà part a les eleccions del 2015 del primer equip de Podem en uns comicis, en què aconseguí dos consellers i es configurà l'equip de govern d'esquerres de la institució.


La nova carpa del Festival del Circ permetrà augmentar l'aforament - Empordà\nLa infraestructura sense columnes a l'interior permetrà una visibilitat total i l'increment de 274 butaques per a cadascuna de les 16 representacions que es faran La novena edició tindrà lloc del 13 al 18 de febrer de 2020 i comptarà amb 24 atraccions i la segona edició del Circus World Market\nRaquel Gironès 03.05.2019 | 06:30\nLa nova carpa del Festival del Circ permetrà augmentar l'aforament girona\nEl Festival Internacional del Circ Elefant d'Or estrenarà nova carpa en la seva novena edició, que se celebrarà del 13 al 18 de febrer de 2020. La infraestructura sense columnes a l'interior permetrà una visibilitat total i, d'aquesta forma, s'augmentarà l'aforament.\nEn concret se sumaran 274 butaques a cadascuna de les 16 representacions programades: 12 per a públic general i quatre exclusives per a escolars. Això suposarà un increment total de 4.384 seients respecte a l'anterior edició. El Festival ja ha posat a la venda les 38.624 entrades, el triple que en la seva primera edició celebrada a Figueres.\nAquestes són les novetats més destacades de la novena edició del Festival, que es va presentar ahir a la ciutat de Girona amb la presència de seu director, Genís Matabosch; de l'alcaldessa de Girona, Marta Madrenas, i del president de la Diputació de Girona, Miquel Noguer. Tots tres van celebrar que el Festival del Circ s'hagi consolidat a la ciutat de Girona.\nDos arcs gegants de 25 metres d'alçada sostindran la nova carpa des de l'exterior, la qual s'instal·larà per tercer any a la Devesa. El muntatge requerirà una complexa logística i una inversió molt important per a Circus Art Foundation, la fundació organitzadora del festival. «Estem contents que la Devesa es converteixi en un parc urbà dinàmic, on hi passen coses», va destacar Madrenas.\nL'alcaldessa va explicar que el Festival del Circ és una oferta més, a banda de la música, per apropar la cultura als joves. «Això fa uns ciutadans més cultes i crítics», va afirmar. En la mateixa línia, el president de la Diputació va destacar que el Festival fa arribar a arreu del món la marca de Girona-Costa Brava-Pirineu. «És una projecció cultural, artística i cultural de molta qualitat», va apuntar Noguer. Per últim, Matabosch va destacar que aquest és el major esdeveniment de circ a Europa i està en el top 5 dels festivals de circ del món. També va voler destacar que el circ de Girona marca tendències en la programació d'altres espectacles circences.\nPrimeres atraccions confirmades\nEl Festival va presentar ahir quatre de les 24 atraccions que tindrà l'espectacle. Una d'aquestes és Closing eyes, que va a càrrec d'un duo rus de cintes aèries que protagonitza el cartell d'aquesta novena edició. Es tracta d'un xou amb una gran bellesa plàstica i de gran dificultat tècnica, segons va explicar Matabosch.\nTambé de Rússia i de la mateixa companyia, Rosgoscyrk, arribaran Gravitation i Ladder. La primera atracció es tracta d'un especacle de malabars en grup i en moviment sobre una infraestrucutra que puja i baixa i dona voltes. L'altra és un xou d'equilibris «espectaculars» en escales fixes.\nPer últim, de Bielorússia arribarà Vova Ivanov, un rola-rola aeri en moviment. «Només hi ha tres artistes al món que fan aquesta disciplina», va destacar Matabosch. De nou, la Fira de Girona


Roses comença la renovació de 1.500 contenidors d'escombraries - Diari de Girona\nRoses comença la renovació de 1.500 contenidors d'escombraries\nL'actuació respon al nou contracte del Servei de recollida i transport dels residus sòlids urbans\nEls nous contenidors de rebuig ja instal·lats. ajuntament de roses\nEls nous contenidors de rebuig ja instal·lats.\nRoses ha iniciat la renovació dels contenidors de residus amb la substitució, de moment, de 432 contenidors de rebuig. Aquesta actuació respon al nou contracte del Servei de recollida i transport dels residus sòlids urbans, neteja viària i de platges i gestió de la deixalleria municipal subscrit entre l'Ajuntament de Roses i l'empresa FCC Medio Ambiente SA, vigent des del passat 1 de març, i prosseguirà amb la renovació de tota la xarxa de contenidors de la població, amb un total de 1.475 unitats noves.\nEls contenidors amb els quals s'ha iniciat el projecte de renovació són els corresponents a la fracció resta o de rebuig, és a dir, els de color verd fosc existents fins ara. Els nous contenidors són de color gris, tenen una capacitat de 1.100 litres, disposen de tapa corba amb sobreportella i càrrega posterior.\nEl procés per adjudicar el nou servei de recollida de residus ha estat llarg , han calgut dos anys i ho ha hagut de resoldre el Tribunal Català de Contractes del Sector Públic. Des de fa més de deu anys prestava el servei, Rosesnet, una societat mixta, amb capital públic i privat. L'envelliment de la maquinària requeria d'una forta inversió i la nova empresa haurà de renovar la maquinària.


Ràdio Balaguer - El CREBA ha format més de 1.300 professionals en els primers 5 anys de funcionament. El CREBA té les instal·lacions ubicades a Torrelameu, al costat del Centre d’Estudis Porcins, i està impulsat per la Diputació de Lleida i l’IRBLleida.\nEl president de la Diputació de Lleida, Joan Talarn, i el diputat de Salut Pública, Albert Bajona, acompanyats del director del Centre de Recerca Experimental Biomèdica Aplicada (CREBA), Jorge Juan Olsina, han presentat aquest dilluns el balanç dels primers 5 anys de funcionament del centre.\nEl centre —dependent de l’Institut de Recerca Biomèdica (IRBLleida)— que està dedicat a la recerca i la formació biomèdica utilitzant el model porcí, compleix 5 anys de funcionament aquest 2021. Des de l’any 2016, el CREBA ha format 1.301 persones en 95 cursos de formació sanitària especialitzada. En concret, de les àrees mèdiques de cirurgia hepato-bilio-pancreàtica, cirurgia esofago-gàstrica, cirurgia de paret abdominal, cirurgia vascular, ginecologia, urologia, nefrologia, endoscòpia digestiva, anestèsia, traumatologia i infermeria. També s’ha ofert formació per a personal veterinari.\nJoan Talarn ha volgut emfatitzar el fet que tants professionals hagin passat pel centre a rebre algun dels nombrosos cursos que s’hi ha fet i ha qualificat el CREBA com “el gran centre de recerca de les terres de Lleida”.\nSegons ha explicat el cap de servei de Cirurgia General i Aparell Digestiu de l’Hospital Universitari Arnau de Vilanova, responsable del grup de recerca Cirurgia Experimental de l’IRBLleida i director del CREBA, Jorge Juan Olsina, el centre ha treballat aquests 5 anys en els àmbits de la formació, la recerca i la divulgació científica. Pel que fa la investigació, el centre ha finalitzat 6 projectes de les àrees de cirurgia de la paret abdominal, la peritonitis severa, el transplantament pulmonar, l’ecoendoscòpia biliar, la insuficiència renal crònica i l’embolització arterial. A més, actualment compta amb dos projectes en curs de cirurgia de la paret abdominal i d’analgèsia intraoperatòria.\nEl CREBA té les instal·lacions ubicades a Torrelameu, al costat del Centre d’Estudis Porcins, i està impulsat per la Diputació de Lleida i l’IRBLleida.


Radioestèsia - Domoteràpia\nPortada » Radioestèsia\nUna tècnica amb orígens ancestrals.\nLa radioestèsia fa referència a la capacitat que tenim les persones de ser sensibles amb major o menor grau i consciencia a varietat de radiacions que poden ser de tipus natural o artificial.\nTambé anomenada en la antiguitat rabdomància (compost de vareta i endevinar) va canviar el seu nom per allunyar-se de les connotacions més esotèriques que aquesta altra “marca” tenia.\nHistòricament l’exemple més clar del seu us, ha estat el de ser el mètode ancestral que s’ha utilitzat des de l’antiguitat per trobar aigua sota terra per fer un pou.\nEn realitat i encara que els resultats obtinguts amb la seva practica ens puguin semblar sorprenents, no es tracta de res màgic. Es una capacitat que tots tenim malgrat que la tinguem adormida.\nEls animals son capaços al mig del desert de saber reconèixer on poden trobar aigua sota terra, aquest és un element bàsic per la seva existència. Si ells ho fan, perquè nosaltres no hauríem de poder-ho fer?\nRecuperar i posar consciencia a aquesta sensibilitat es molt més fàcil del que ens pensem i es pot aprendre. En realitat es tracta de despertar una capacitat que tots tenim que sovint és adormida.\nParlem d’un món apassionant i engrescador que quan el descobrim se’ns revel.la com una nova capacitat que ignoràvem i que ens demostra el potencial per desenvolupar que encara tenim les persones.\nLa radioestèsia ens connecta a un món invisible que sovint ens envolta i desconeixem, per tant ens eleva el nostre nivell de consciencia i ens fa créixer.\nLes eines habituals del radioestesista son el pèndol i les varetes.\nPodríem dir doncs que si som capaços de detectar i sentir aquestes radiacions també haurem d’esperar que d’alguna manera ens puguin afectar al nostre cos. Els efectes de totes aquestes radiacions sobre les persones s’estudien en el camp de la Geobiologia és una ciència que, recollint els coneixements més profunds de la saviesa tradicional i unint-los amb les més recents recerques científiques, centra el seu interès en l’estudi de les relacions entre els éssers vius, especialment l’home, i les energies que emanen de la Terra, les que provenen de les radiacions còsmiques i les generades per la pròpia activitat humana” M.B.».\nLa tècnica de la radioestèsia, és doncs un dels pilars de la detecció en Domoteràpia.


Aprovats els preus p�blics de l'Escola Municipal d'Adults En directe\tTarragona R�dio\nAprovats els preus p�blics de l'Escola Municipal d'Adults publicat el 22/06/2012 13:07 per Redacci� Tarragona R�dio\nLa sessi� plen�ria d'aquest divendres ha donat llum verda als preus p�blics de l�Escola Municipal d�Adults de cara als tres propers cursos.\nI �s que, com a novetat, a partir del setembre, els alumnes hauran de pagar una quota, que ser� de 60 euros anuals.\nFins ara, feien aportacions volunt�ries per a la compra de material, afrontar les n�mines dels professors o pel manteniment de les instal�lacions. CiU i PP s�han abstingut i ICV ha votat en contra. La seva portaveu, Arga Sent�s, ha recordat que s�hi imparteixen estudis obligatoris i que, aquests, s�n universals i gratu�ts.\nEl regidor d�Ensenyament, Joan Sanahujes, ha explicat que el dret a l�educaci� est� garantit i que les aportacions seran molt baixes, de sis euros mensuals. L�Escola Municipal d�Adults funciona des de fa gaireb� quatre anys a l�antic convent de les Clarisses, a l�avinguda Ramon i Cajal. digg


La Universitat d'Alacant organitza a Ibi una fira de licors de plantes medicinals. Actualitat Universitària\nLa Universitat d'Alacant organitza ..ira de licors de plantes medicinals\nAquest centre, situat a Ibi, és una unitat conjunta de la UA i de l'Ajuntament d'aquesta localitat dedicat a la recerca, conservació i divulgació de la biodiversitat mediterrània. El dirigeix Segundo Ríos, professor de l'Institut de la Biodiversitat CIBIO.\nLa primera d'aquestes activitats es durà a terme demà divendres 24 de maig amb la visita dels membres espanyols de la Mediterranean Garden Society, una ONG d'àmbit mundial d'aficionats a les plantes i als jardins del Mediterrani i de regions d'altres continents (Amèrica, Àfrica, Austràlia) de climes anàlegs. Una setmana després, el 31 de maig, rebrà també quasi la totalitat dels investigadors i treballadors del Jardí Botànic de la Universitat de València, encapçalats per la directora Isabel Mateu. Aquest jardí s'ha consolidat com una de les principals institucions dedicades a la recerca, divulgació i conservació de les plantes a la Comunitat Valenciana.\nEl 4 de juny, i sota el títol "Espais per a l'ensenyament del món natural. Eines didàctiques per a la docència", l'Estació celebrarà una jornada de portes obertes dedicada al sector docent de tots els nivells educatius i de formació. En aquesta, a part de l'Estació, es presentarà el Museu de la Biodiversitat d'Ibi i les possibilitats que ofereix com a eina didàctica i de sensibilització ambiental per als joves fora de l'aula.\nEl programa d'activitats es tancarà commemorant el desè aniversari de la creació de l'Estació Biològica. Per a això se celebrarà una "Fireta de l'herberet" o fira dels licors alacantins de plantes medicinals, que són l'objecte d'estudi de l'equip d'investigadors del centre des de fa mes de 8 anys. Es desenvoluparà els dies 15 i 16 de juny i inclourà eixides al camp per recol·lectar plantes, xarrades i concerts, guinyols, tallers infantils, balls regionals, parades de venda, taller i concurs d'herberos amb tres premis als més valorats per un jurat.


Lluís Miñarro: «Amb menys cases i menys cotxes, tens menys problemes i més temps» Lluís Miñarro: «Amb menys cases i menys cotxes, tens menys problemes i més temps» – Catorze\nArxivat a: La ventura de viure, Lluís Miñarro, Biblioteca\nVaig conèixer en Lluís Miñarro a Farrera, un poble petitíssim del Pirineu on hi ha el Centre d’Art i Natura, que aquest 2020 ha guanyat el Premi Nacional de Cultura, i que té tot el que cal per estar-hi bé: l’espectacle dels arbres i del cel, el so d’un mussol o de les fulles sobre el silenci i la tranquil·litat de l’anar fent. El vaig trobar al carrer i em va preguntar: tu saps a quina casa venen mandarines? Ni idea, no soc d’aquí. Al cap d’uns dies vaig saber que és director de cinema i que té una petita borda, sense electricitat, on s’hi va confinar i on ha après a viure sol i amb poc. En Lluís Miñarro (Barcelona, 1949) venia d’un món boig, de presses i pressions: el de la publicitat. El va abandonar per pujar al tren del cinema independent. Premiat arreu del món, descobridor i impulsor de figures com Albert Serra i Isabel Coixet, ha estat productor de moltíssimes pel·lícules, però també ha dirigit les seves: des de FamilyStrip, on un pintor el retrata al costat dels pares mentre expliquen el camí de les seves vides, fins a Stella Cadente, una crítica al poder, i Love Me Not, que mostra el poder destructiu de l’amor cec i sord. Avui parlo amb un home que somriu.\nA què s’assembla fer pel·lícules?\nA somiar: quan estàs dormint passes d’una situació a una altra perquè l’espai temps és diferent que a la realitat. Aquesta nit he somiat que estava a València i després a un país àrab. Amb les decisions que prenem als somnis, els llocs que focalitzem, les relacions que tenim, estem construint el nostre proper futur. Per això el cine és tan màgic, perquè és com els somnis: una projecció de la ment.\nL’Antònia Vicens em deia que escrivia perquè creia que amb les paraules podria caminar sobre el mar i escapar de la vida que l’esperava. A tu de què t’ha salvat el cine?\nDe la tristesa que es vivia quan era petit, en plena dictadura. Sortia de casa i la meva mare em deia: “No parlis en català a l’autobús, que està prohibit”. Tot era: no, no, no. El meu coneixement de la sexualitat era precari: sabia el que sabia per comentaris. Ningú explicava res. Tot era prohibit.\nLa teva manera d’estimar ha estat una manera d’enfrontar-te a la realitat?\nSí. No n’he agafat cap bandera, ha estat una rebel·lió íntima.\nL’amor és perdonar. Perquè totes les persones fem coses que, per la manera de dir-les o de viure-les, poden ser una agressió a l’altre. Ho vaig veure un dia que vaig fer un curs en què un indi nord-americà ens va fer una prova: caminar amb les sabates d’un altre. Encara m’emociona: quan vaig posar els peus en unes sabates que no eren les meves, vaig notar que la planta d’una persona desconeguda era completament diferent de la meva. I vaig comprendre la fragilitat de tots nosaltres. Tots som únics i tots som el mateix: persones. Però vaig notar que aquella persona caminava amb una inseguretat diferent de la meva.\nUna de les proves per saber si estimes una persona és que la perdones. Sobrepasses el dolor, perquè en el fons a qui li fa mal això? Qui pateix el dolor? L’ego: pensar que jo soc diferent dels altres, que n’estic separat. Som com aquest gos, com aquesta planta: tots formem part del mateix. A part de creure’ns els reis del món, ens creiem diferents del que tenim davant i tots som un mirall de l’altre. El que et passa a tu també em passa a mi.\nPerò hi ha una tendència a inflar l’individu.\nEns han adoctrinat així. Per això crec que l’experiència de viure passa per desaprendre el que ens han ensenyat.\nDe què t’has hagut de desvestir?\nHe viatjat onze vegades a l’Índia i he seguit el budisme, perquè és una filosofia que em dona pau: quan medites connectes amb el buit, no amb el soroll, i a través del silenci es desenganxen coses.\nAspectes de la teva personalitat. El problema d’ara és que estem perdent el pensament màgic, només pertanyem al que és terrenal. És una de les greus absències. Ens basem en problema-remei, problema-remei. Problema: vacuna. En comptes de mirar d’una manera holística què li està passant al planeta, hem emmalaltit l’aigua i l’aire. És un fracàs com a civilització que l’aire que respirem i l’aigua que bevem estiguin contaminats. Ens estem autoenverinant.\nAmb menys cases i menys cotxes, tens menys problemes i més temps. És un proverbi xinès: és més lliure qui menys té. Quin és el regal que tenim de viure en aquest planeta des de la perspectiva humana? El temps. D’això te n’adones quan et fas gran, tens una frontera i penses: “Potser em queden vint, trenta anys de vida”. I comences a no voler estar amb tothom perquè sí, a procurar relacionar-te amb qui aprecies. A triar: què puc veure? Aquesta pel·lícula de Hollywood no m’interessa, perquè ja sé què em dirà, i serà pitjor del que em va dir una mateixa pel·lícula fa quaranta anys.\nDel teu dia a dia. A Farrera em passa més que a Barcelona, perquè el ritme d’aquí t’empeny a omplir-te d’activitats i acabes sent un fantasma que fa, fa, fa, i acaba esgotat. Quan ets a Farrera, sense llum, es fa de nit a les cinc de la tarda, contemples el foc, sense adonar-te’n passen dues hores i vius una altra dimensió: escoltes el silenci, mires el teu gos, veus si està cansat o no. Dins la calma veus més coses.\nI quan acabava el dia m’entristia veure que s’havia acabat: ostres, ja ha desaparegut el sol, soparé i me n’aniré a dormir. I aniran passant uns quants o molts més dies i desapareixeré. I llavors penso: no estic gaudint al cent per cent d’aquest planeta, quan podria ser un jardí per a tots.\nHo és. Una planta que creies morta tot d’una veus que s’ha orientat cap a la llum del sol. Hi ha llum i ombra, s’ha d’acceptar, però també hem de posar la voluntat a tendir al més correcte, ja no parlo de bo o dolent.\nPer una sensació interior. Però és fàcil: fer mal a l’altre és fer-te mal a tu mateix. El budisme parteix que no hi ha res, ni déu, que tot és una projecció de la nostra ment. La nostra conversa és una creació de la ment, però en el fons no existeix res.\nQuè és el que més t’espanta del món d’avui?\nLa sensació d’estar perduts, de no tenir horitzó: “he de viure amb qui no vull viure perquè tenim fills”, “treballo tantes hores quan no voldria treballar aquí”. Per tenir llibertat està molt bé tenir la sensació que cada dia és nou, però el problema d’ara és que, a nivell col·lectiu, l’horitzó és la deseperança, i això és tremendo, perquè la desesperació es contagia com un virus. I es tradueix en la manca d’objectius, de prosperar.\nAnar tots tapats amb la mascareta és un senyal que tots podem infectar l’altre, que tots som perillosos. Soc un perill. Fer-te una abraçada és un perill. I això és un molt mal senyal de cap on caminem ara. Estem fent un món de control i de desconfiança. Ens coneixem i fins i tot hauria de desconfiar de tu: una periodista que ve a fer-me una entrevista. Separar-me de l’altre: això és el pitjor que ens està passant.\nSí, el dia que perds la curiositat, mors. Estem plens de morts vivents, i hi ha una tendència a crear-ne: gent apàtica, sense il·lusió ni ideals. La vida és més important que les tragèdies individuals. Aquest planeta ofereix moltíssima bellesa. Procuro rodejar-me fins i tot d’objectes que em transmeten bellesa.\nÉs una forma de fer-te bé. Perquè quan compres un objecte, penso que fins i tot té una ànima, i que si era per a tu, t’estava esperant.\nSí. La intuïció és qui té la raó, però no li fem cas. És com un altre jo que t’està parlant fluixet. Estem desconnectats. Per això vinga a prendre somnífers, pastilles, dependències, quan un bany d’aigua calenta o una camamilla podrien fer el mateix efecte.\nM’ha servit moltíssim: he relativitzat el que feia aquí. He produït quaranta pel·lícules, per què n’he de fer cinquanta? M’agrada molt el que faig, la meva professió, la gent interessantíssima que conec arreu del món, tot això m’estimula: però per què el neguit d’haver de fer aquesta sí i aquesta també? Moltes vegades és perquè m’agrada, per la intuïció i per ajudar els altres, però ara penso: ostres, Lluís, potser és el moment de dedicar el teu temps al teu projecte, no als dels altres.\nLa indústria t’hi obliga. Tu perquè fas un altre tipus d’entrevista, però l’última pregunta de molts periodistes seria: quin és el teu proper projecte? Sempre has d’estar preparant algo, no pots dir: no sé què faré demà.\nSí, però ja veuràs com ningú te la diu, perquè no tenir res a fer es veu com un problema, quan a vegades és la solució als teus problemes. Ara estic la meitat del temps a Barcelona, perquè tinc una empresa i dues pel·lícules que estan circulant, i durant uns anys sé que ha de ser així, perquè és fruit de les meves decisions anteriors i un n’ha de ser responsable, però ho alterno: una setmana aquí i una altra a Farrera, que és connectar amb una altra realitat: el soroll del vent, com cau la neu.\nSensibilitat, perquè puc observar més i millor. Si tens el cap atapeït, et passen moltes coses per alt. I la vida contínuament t’està mostrant coses: a la primavera veus el creixement espectacular d’una fulla d’enciam i dius: però si ahir era així i mira-la. O com canvia el color del cel: cada matí i cada tarda és diferent.\nEn el cinema no té sentit ser egoista. Ho firma el director i hi posen la cara els actors, però és una orquestra: com a mínim hi ha trenta persones. És una experiència molt intensa, sobretot quan n’ets el director: durant les tres o quatre setmanes de rodatge, no existeix res més que això. Hi ha un nivell de concentració tan gran que també és estimulant. Si traspasses la frontera dels egoismes, narcisismes i arrogàncies, veus la manera de fer dels altres. I a mi m’ha servit per aprendre coses d’ells. Més que un agitador cultural em veig com un facilitador d’idees, de somnis, com ho poden ser les pel·lícules.\nAmb Isabel Coixet i l’actor Andrew McCarthy en una pausa d’un rodatge.\nSón per circular, han de venir d’aquí a allà, són per generar coses no per emmagatzemar. Sempre ho he vist així. No és una obsessió.\nA FamilyStrip veiem els teus pares. Tu que ets molt d’imatges, quina me’n diries que se t’hagi quedat d’ells?\nLa de l’amor. I et diré una imatge molt simple que ells explicaven a la pel·lícula: cada dia, quan després de dinar el meu pare sortia a treballar, la meva mare anava a la finestra i fins que el meu pare no tombava la cantonada es deien adeu amb la mà. I això cada dia, cada dia, cada dia. I jo ho veia des de la taula o l’habitació. Això mostra la capacitat de voler-se entendre i la unió. Els meus pares m’han ensenyat la unió. La prova és que el meu pare es va morir un matí esmorzant: es va quedar com un ocellet a la taula, i la meva mare va marxar sis mesos després, però ja ho va dir: ara la meva vida no té sentit. Era com si li haguessin arrencat la meitat d’ella. Aquesta fusió me la van ensenyar ells.\nNo és dolenta, només perdem la identitat: l’ego es dilueix. Tenia un gos d’atura que es deia Sort i tenia 13 anys. Vaig arribar de la feina i m’estava esperant: va aixecar el cap, em va mirar i es va morir. Vaig agafar un llençol per embolicar-lo i vaig veure que pesava moltíssim, era com una pedra: era mort, algo havia marxat d’allà. Aquella mirada que m’havia dit adeu va marxar, i vaig creure en l’ànima. Vaig veure que el que jo agafava era matèria inerta, que l’esperit era en un altre lloc. Allò no era en Sort, era un mort.\nA Love Me Not diuen: “Solo quiero besar tus labios”. Em feia pensar que l’atracció és una de les forces més poderoses que hi ha.\nI que pot ser equivocada. Manuel Forcano, a l’entrevista que li vas fer, deia que el desig és com un imant. I vaig pensar: l’enamorament és cec i sord, perquè et diuen: vigila!, però no escoltes res, només te n’adones quan s’ha acabat. El desig és una força molt potent, per això en totes les cultures s’ha intentat col·lapsar la sexualitat. És una energia, una entrega absoluta. És una experiència molt interessant d’experimentar i molt dolorosa, perquè s’acaba, és totalment efímera. I una altra cosa és l’amor, que té més a veure amb la devoció i l’estabilitat, que és el que els meus pares em van transmetre.\nDonant instruccions a l’actor Francesc Orella al rodatge de la pel·lícula «Love Me Not».\nSí, i a més, hi ha una voluntat obsessiva perquè l’altre et correspongui. Un dels actors recita uns versos d’Oscar Wilde: “Tus labios rojos como las rosas rojas de Arabia, tu piel blanca como el marfil”, però està completament tapat: no veu res del que està projectant. I Salomé viu l’amor com un caprici, perquè en no obtenir el seu objecte de desig, el destrossa. El desig pot arribar a la destrucció. Per això està bé la meditació: perquè els humans ens podem convertir en bèsties.\nA Stella Cadente es diu “La ambición es una trampa, antes era más feliz”. Ho creus?\nSí, perquè ho he viscut. He portat una línia de cinema “para cines apagados“, que m’han dit, és a dir, per a cinemes petits, no per a masses. Per a un altre registre que no és el 90% del cinema que es fa. Per què? Primer, perquè estimo el cinema i vull defensar aquesta parcel·la; i segon, perquè com que no la vol ningú i no posava en qüestió els altres, me l’han deixat fer, perquè si no, aquest món és molt traïdor. He tingut possibilitats: quan em van donar la palma d’Or de Canes amb una coproducció –Espanya només n’ha rebut dos–, se’m va obrir el camí cap a l’èxit, però vaig veure de seguida que seria com pactar amb el dimoni.\nPalma d’Or Cannes 2010 amb el director Apichatpong Weerasethakul.\nLa necessitat imperiosa d’anar cada vegada més amunt.\nQue em podria autodestruir. Perquè caus a les concessions: “Jo t’ajudo a fer això i tu m’ajudes a fer allò”. Vull mantenir la meva independència i la meva llibertat personal. Vull fer el que sento, no vull donar a ningú un sobre perquè em donin una subvenció.\nÉs ridícul. Potser d’aquí a tres-cents anys Picasso serà dues línies a Wikipèdia: pintor español que nació tal y conocido por esto y por lo otro. I el dia que ja no estiguem aquí, què importa això? Què representa dins d’aquesta dimensió d’estels, galàxies, planetes, ser famós o que et coneguin? Deixar tanta energia per una mica de vanitat? Em sembla totalment ridícul. He resistit, discret, fent el que m’agrada o el que crec que s’ha de fer perquè ha d’existir ni que sigui per a 4.000 espectadors. Però la cultura cada vegada és més estàndard i menys agosarada.\nA Stella Cadente diu: “Pobre, este árbol no puede crecer más”. Catalunya és un lloc on no pots creixer? On estàs fet per ser petit?\nA Catalunya estem a disposició del que passi a Madrid, per això som l’arbre que no pot créixer. Aquí hi ha una capacitat de creació que, amb els recursos que generem, segur que ja es podrien tirar endavant, però estem supeditats a una màquina que s’ho emporta tot i a més et castiga. El govern d’aquí pacta amb qui l’està castigant, amb el dominador: és una relació sadomasoquista total, la de Catalunya amb Espanya. I l’administració va anar a sac sense tenir en compte quina havia sigut la meva tasca: he estat fent d’ambaixador del cinema català i espanyol al món, les pel·lícules que he fet han tingut més de 120 premis internacionals, han estat al MoMA, però això per a ells no és res.\nSí. Em diuen: per què no te’n vas a França a fer-ho? A França ja n’hi ha set o vuit que ho fan, és aquí on té gràcia fer-ho, on hi ha la carència. Penso en Stella Cadente, que diuen: “Hasta el oro tiene que mezclarse para poder brillar“. En aquest planeta no hi ha res que no es corrompi: poses una llavor, creix la planta i es podreix. I un cos, també. Tot acaba podrint-se, i això és el magma perquè surti algo nou. Ens podrim al final d’un procés que ha de ser brillantíssim.\nPer acabar, no et preguntaré què faràs demà, sinó et diré el títol d’aquesta secció, La ventura de viure. Un dia que anàvem en cotxe pel Pirineu em vas dir que la vida et va presentant les coses.\nVeig la vida com un viatge, com si anessis en tren i per la finestra vas veient coses diferents. Què és el cinema? El que passa entre fotograma i fotograma. En cadascun et vas trobant passatgers, tu n’ets una, n’hi ha de més permanents, com el meu gos i gat, però tot passa, i més val no agafar-se gaire al passat. Perquè potser mires per la finestra i: “Oh, no sabia que allà hi havia una muntanya”.\nSer-ne el conductor? Si fas de conductor potser has de portar tres-cents passatgers, i no en tinc la capacitat. Això seria un líder. Jo no m’hi veig, em veig més com un passatger de coses passatgeres.


sábado, 21 julio 2018 - 13:15 h\nEl carrer de Sant Manuel és el carrer més antic de Maó que encara està en construcció. Un carrer identificat per les discontinuïtats de façana en el seu tram més antic i per les alçades més dispars de Maó, en la seva banda més moderna. Altres vies urbanes anteriors van començar creixent poc a poc, construint cases trast vora trast, a banda i banda del carrer que s’obria i, durant molts d’anys, van anar avançant, consolidant el nou vial, però sempre amb un principi clar i un final definit. Els carrers més moderns ja es dissenyen amb un traçat ben delimitada i el seu procés de construcció o urbanització, tardarà més o menys, però es sap perfectament com acabarà. El carrer de Sant Manuel avui, encara, està en procés de creació. I pel bé de l’estructura urbana de la part de llevant de Maó, Sant Manuel hauria d’acabar essent un carrer que quedés definit des del Cós de Gràcia fins al carrer des Pescadors connectant, finalment, amb el carrer Madrid i arribant a la zona de Port Maó. D’aquesta manera, seria un carrer funcional i es completaria el traçat que Josep Claret va plasmar al primer pla urbà de la ciutat l’any 1945, i que després va consolidar el Pla General de 1987.\nAra mateix, recolzat en el característic cap de cantó del carrer Santa Eulàlia amb el de Sant Manuel, esquena en contacte amb les rodones de marès que l’any 1879 algun mestre de cases va paredar per fer la casa Gomila (res a veure amb la meva família), una de les millors cases de l’extraradi urbà, mir el molí construït l’any 1806, anomenat d’en Galens, popularment “d’en Guela”. De fet, el que veig és la paret del jardí amb el carrer, que va dissenyar Josep Claret en fer la reforma per transformar el molí en l’habitatge de Gabino Sintes, a partir de l’any 1947. Una paret que és una creació típica de la producció de segona època de l’arquitecte gironí. Una combinació de folra de pedreny viu i plans de paret blanca amb una composició que omple tota la llargada de façana i dóna un final adequat a la perspectiva del carrer de Santa Eulàlia. Un final de carrer que el nou pla general de la ciutat fa perillar.\nJust girar el cap una mica a la dreta, cap a la llibreria Catalana, el camp de visió canvia completament i pots observar les dues primeres cases que encara queden per retallar del primitiu carrer de Sant Manuel, un carrer que no era gaire llarg, i amb un bon coster: anava des del carrer de Santa Eulàlia fins el creuament amb el de la Infanta. Més enfora, de la fàbrica de gomes fins el Cós, ja eren horts i sínies que confrontaven amb l’antic camí de Na Peluda (actualment carrer Governador Ramírez), límit de la ciutat per la part de migjorn durant molts d’anys. A partir de l’any 1931, es va iniciar el tram de Sant Manuel que avui més coneixem com a tal i que durant molts anys també li deien el carrer dels canons, per mor de ser obert per poder traslladar els canons que anaven a la bateria de Llucalari i que havien estat desembarcats a cala Figuera.\nEl Pla Claret de 1945 va fer tres operacions amb el carrer de Sant Manuel primitiu: li va donar continuïtat fins el Cós de Gràcia, consolidant l’obertura de 1931, i va preveure que anés més enllà, fins el quarter de Santiago (enllaç no executat mai, solucionat durant molts d’anys pel camí d’en Guixó), creant el primer cinturó de ronda de Maó. Una via amb una amplada adequada a la filosofia de carrer traçat en funció del cotxe, segons el pensament urbanístic dels anys 30. En segon lloc, el va allargar cap a la zona del Port Maó tot desplaçant el camp de la Unió (construït l’any 1924) per tal de reforçar la idea de via de ronda. Finalment, va retallar tot el lateral de llevant de la part antiga del carrer (els desplaçaments de façana enrere que ara, encara, estan en marxa) procurant de mantenir una mateixa amplada en tot el seu traçat definitiu.\nHe començat a caminar per la voravia dreta de Sant Manuel entre Santa Eulàlia i Camí des Castell i ja s’entreveuen les endinsades de les cases al llarg de tot el carrer que puja. Podíem dir que fa 67 anys que el carrer de Sant Manuel s’està conformant de bell nou, lentament. I no sabem, encara, quan de temps queda per poder lluir unes alineacions netes i airoses!\nCamin confirmant aquestes petites alteracions que tenen molts carrers de Maó: aquí una baixada sobtada de la voravia perquè hi havia una porta de cotxeria (ja fa anys que no hi és) i en lloc de situar un remuntable a la vorera, és la voravia que puja i baixa; i una mica més avall, l’alteració és totalment a l’inrevés: la voravia puja fins el nivell del portal d’entrada del nombre vuit del carrer per quedar a nivell de la casa, ja que fa molts any hi havia un veí que utilitzava cadira de rodes i, en lloc d’arreglar el problema de porta endins, és la voravia que fa una sobtada corba.\nEnmig de la pujada per arribar a la part plana del carrer de Sant Manuel, si la façana urbana de llevant és un continuu d’entrades i sortides, amb una mescla de casetes de planta baixa antigues (que no es poden tocar) i blocs estrets de pisos moderns, la façana de ponent és un discontinuu entre el gran buit de la sínia des Cuc i les restes de magatzems antics i petits blocs d’habitatges. És aquí on es veu l’estranya estructura urbana d’un carrer en construcció, sense fi. Només quan arribes dalt de la pujada i trobes la fàbrica de gomes, amb el seu conjunt d’edificis a banda i banda de carrer, te n’adones de la paradoxa d’aquest complicat carrer de Maó: la part antiga en contínua transformació i la moderna pràcticament acabada, i per rematar, l’edifici modernista de caire industrial més important de l’illa, abandonat i que s’està caient poc a poc, trosset a trosset i dia a dia.\nLa fàbrica és un punt d’inflexió urbana: delimita la part antiga del carrer de Sant Manuel de la part moderna que va fins el Cós i, també, mostra com apareix la quadrícula del centre compacte i ordenada en aquesta zona. La fàbrica, obra de l’arquitecte Francesc Femenias de l’any 1918 i reformada el 1935, és un edifici que s’hauria de reivindicar amb força i contundència ja que el seu deteriorament pot arribar a ser irreversible.\nCamin lentament per voravies estretes i desagradables. Els cotxes aparcats estrenyen el caminar i confirmen que en aquest carrer, llevat de la plaça des Molí des Pla, no s’hi ha fet res en molts d’anys. Un carrer que, tot i la seva amplada, sembla que només és un corredor de trànsit i que les persones no hi tenen espai. Un carrer que demana urgentment una remodelació en superfície, no gaire complicada de fer, que podria convertir aquesta via en un passeig alegre i agradable, mantenint la seva vocació de cinturó secundari de trànsit local de la part de llevant de Maó.


Rivero, amb el director musical de l'espectacle, Robin Reyes.\nAquesta és la tercera ocasió en què el festival s'inaugura a la ciutat\nActualitzada 26/04/2016 a les 13:28\nLa cantant Elsa Rivero, 'la Dama del Filin’ i 'el bolero de Cuba', obre al Teatre Bartrina de Reus el divendres, 27 de maig, la quarta edició del Festival Internacional del Bolero. Rivero és una de les intèrprets del gènere 'Filin' i de bolero de més prestigi arreu del món. És la tercera ocasió en què aquest festival s’inaugura a Reus. A partir del mes de juny arribaran la resta de concerts a sales de Barcelona, L’Hospitalet de Llobregat i Olot,


Arriben cinc nous respiradors a MútuaTerrassa - Diari de Terrassa\nEsteve Picola director general de MútuaTerrassa i Josep Trenado, cap del servei de medicina intensiva amb els nous respiradors de l'empresa GasN2.\nArriben cinc nous respiradors a MútuaTerrassa\n12.04.2020 | 11:14\nLa Unitat de Cures Intensives de l'Hospital Universitari MútuaTerrassa disposa de cinc nous Dispositius Autònomos de Respiració (DAR) homologats de l'empresa de Sentmenat, GasN2, gràcies a la donació que ha fet una empresa del Vallès. Es tracta de cinc nous respiradors preparats per a ventilació invasiva que ja estan a punt per entrar en funcionament de manera immediata.\nAquests nous respiradors funcionen mitjançant un sistema d'electrovàlvules pneumàtiques que aporten i controlen el volum d'aire necessari per a cada pacient, així com la freqüència respiratòria i altres paràmetres de forma constant i objectiva.Disposen de software de control de variables de procés, monitorització en pantalla i alarmes visuals i sonores. A més, a diferència d'altres dispositius de ventilació també homologats recentment, els de GasN2 permeten regular el despertar del pacient durant la fase de recuperació d'aquest.\nLa incorporació dels cinc nous respiradors a MútuaTerrassa permetrà millorar l'equipament de les instal·lacions d'UCI on a dia d'avui hi ha 29 pacients ingressats i, per l'altra, en pocs dies, començar a reprendre l'activitat quirúrgica urgent així com les intervencions quirúrgiques que no requereixin d'ingrés hospitalari.


Unides Podem defensarà al Congrés la iniciativa d'ERC contra la inviolabilitat del rei\nActualitzat 23/02/2021 12:39 CET\nUnides Podem votarà a favor en el ple del Congrés de la iniciativa d'ERC que insta el Govern central a revocar la inviolabilitat del cap de l'Estat i a retirar l'aforament a Joan Carles I i altres membres de la família reial, segons han indicat a Europa Press fonts de la formació.\nLa proposició no de llei es debatrà arran de l'aparició, el passat mes de juliol, de les informacions sobre les investigacions judicials a Suïssa sobre les presumptes irregularitats del rei emèrit, que a començament d'agost va decidir fixar la seva residència als Emirats Àrabs Units.\nEn principi, el ple del Congrés rebutjarà la iniciativa perquè el PSOE ha confirmat a Europa Press que hi votarà en contra, de la mateixa manera que el Partit Popular, Vox i Ciutadans.\nEl president del Grup Unides Podem al Congrés, Jaume Asens, ha aprofitat l'efemèride de l'intent del cop d'estat del 23-F per assegurar que "una democràcia més forta" implica "investigar la monarquia al Congrés i trencar el tabú de la seva inviolabilitat".\nLa formació morada ha reclamat diverses vegades al Congrés crear una comissió d'investigació sobre la institució. L'última petició se cenyia al presumpte ús de les targetes opaques del rei emèrit Joan Carles I.\nEn aquest mateix sentit, el diputat de Més País Íñigo Errejón ha avançat que també votaran a favor de la iniciativa d'ERC, i ha detallat que seria un bon punt de trobada amb els monàrquics per impulsar reformes que evitin els presumptes comportaments de Joan Carles I.


Wikiloc | Ruta Rubió. Serra de bandolers\nSenderismo (Rutas Senderismo en España → Catalunya → Copóns )\nVista 825 veces, descargada 28 veces\ncerca de Copóns, Catalunya (España)\nFinalment a la festa major de Rubió de l’any 1841, els Mossos i el sometent els trobaren i els perseguiren fins al Pla de les Bruixes, on acabarien amb la seva vida ajudats per un pastor.\nSortim del cementiri de Rubió, travessem el poble passant per l’esquerra de l’església de Santa Maria, quan veiem el castell de Rubió dalt d’un turó, anem per un camí que neix a la nostra esquerra.\nUns 300m més endavant trobem un camí a l’esquerra que fa baixada, un descens força pendent i pedregós, precaució. Quan trobem una cruïlla anem a la dreta, seguim aquest petit corriol, sempre en baixada, fins trobar una pista ample.\nSeguim el camí i de seguida trobem un camí a la dreta que fa pujada, el continuem poc més d’un quilòmetre, en una lleugera corba, a la dreta, anem per un petit corriol que seguirà la mateixa direcció de la pista que hem deixat.\nEl continuem fins veure una forta pujada al nostra davant, nosaltres anem a la dreta pujant pel torrent. Quan hem arribat a un camp de conreu, hem de pujar el turonet que tenim a la dreta i seguir el camí que hi ha a l’altre vessant del turó.\nHem de envoltar la muntanya que tenim al davant, per tant, seguirem el camí fent corba a la nostra esquerra per arribar a l’altre vessant de la muntanya. Continuant el camí trobem una tanca que impedeix el pas, però als cotxes, nosaltres podem passar.\nTravessant la carretera anem pel camí que segueix recte, estem al parc eòlic de Rubió. A la bifurcació anem a la dreta, seguint els molins de vent trobem una senyal que ens indica la direcció del pic Morrocurt, anant a la direcció on indica el cartell trobem una tanca, però a la esquerra hi ha un corriol que tot seguint-lo ens porta al pic.\nDes de el pic veiem el camí que ens porta al següent, al Puig de Sant Miquel, per arribar-hi hem de seguir el corriol, quan trobem una bifurcació anem pel de la dreta, que segueix fent pujada. Un cop al Puig veiem l’església de Sant Pere d’Ardesa, però nosaltres baixem per l’altre direcció.\nBaixem per un corriol pedregós fins arribar al camí, un cop aquí tenim l’opció de donar la volta pel camí a la dreta o seguint baixant pel corriol que tenim recte. En tot cas, ens aturem a les coves dels bandolers, s’hi pot arribar fins a l’entrada de la cova.\nVeiem una senyal que ens indica la direcció del Pla de les Bruixes, fent cas del cartell anem pel torrent de les Maritxes. És un torrent llarg i una mica tècnic. Seguint el torrent arribarem al Pla de les Bruixes, es reconeix fàcilment ja que és l’únic indret ample i pla de tot el torrent, aquí és on van ser abatuts els bandolers.\nContinuem poc més endavant, atents a la nostra esquerra on hem de trobar un petit corriol de pujada separat per una tanca metàl•lica, aquesta tanca l’hem de creuar i seguir el camí a l’esquerra.\nEn ocasions ens costa veure el camí, ja que hi ha molta vegetació, però, si anem seguint els pals de la tanca que tenim a l’esquerra, podem seguir sense perdre’ns.\nArribem a un punt on uns neumàtics ens impedeixen el pas, s’ha de continuar per aquí, per tant, passem per sobre els neumàtics i continuem.\nLa frondosa vegetació no ens deixa passar, però hem de continuar, ho farem pujant pel turó de la dreta i esquivant la vegetació. Ara el camí es més clar, continuem fins veure el corriol de pujada al cementiri.\nCoves dels bandolers\nTorrent de les Marintxes


Home At Porto - Serralves Porto Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRamalde, Porto, Portugal - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nSituat a Ramalde, Porto Serralves Apartment és el lloc perfecte per gaudir de Porto i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Porto Serralves Apartment és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de bugaderia.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, escriptori, insonorització, TV satèl•lit/cable per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Porto Serralves Apartment.\nNúmero de Identificación Fiscal: 45266/AL\nCal que informeu el Home At Porto - Serralves de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Número de llicència: 45266/AL


julianen: der fliegende holländer\nBryn Terfel es fa seu aquest rol del holandes, aquí en una versió del 2013 l’altre que li vaig veure va ser aquesta mateixa temporada i sempre esta perfectament definits tant en veu com gest.\nLa funció de Zurich molt digne encara que el ambientar la funció en les oficines d’una oficina naviliera del la època del Titànic, no m’ha ajudat gaire a captar el soroll del mar i les explosions de les onades que la musica de Wagner em suggereixen.\nLa Senta de la Kampe es molt adequada per tal con vesteix el personatge i les notes cantades a mitja veu però en molts moments de notes altes la veu es torna en un semi crit prou incòmode, sobre tot per ella mateixa.\nLa filmació en alta definició una delícia de imatge i so i com a cosa a destacar el baix Salminen potser en una de les ultimes grans actuacions de la seva carrera. Esta superlatiu i contundent, fins i tot a vegades fa por de tant potent que diu el seu paper.\nTV - DER FLIEGENDE HOLLÄNDER - 2013 - 7/10 - Zurich Opera - Alain Altinoglu, Andreas Homoki - Bryn Terfel, Matti Salminen, Anja Kampe\nPublicat per julianen a 0:21


Diari de viatge: Oligaun, l'Achham més dur | be artsy\nLa primera vegada en un nou poble sempre és estressant. Hem de conèixer les persones amb qui hem de tractar: professors, personal de salut, líders de la comunitat i, el més important, les dones, les noies i els nois.\nA Oligaun no va ser diferent, però també vam tenir que conèixer part del nou equip. Tejana, una de les nostres mentores de Basti, i Manisha, una de les nostres mentores de Kunti, van venir amb nosaltres. Elles han estat usant la copa menstrual des del nostre primer viatge Rato Baltin. També hi ha amb nosaltres Uma Bista, una fotoperiodista que ens ha donat una mà amb el taller de fotografia durant part de la nostra estada al poble.\nEn el punt de salut, en un primer contacte, vam explicar sobre la copa. Van estar molt interessats i vam preguntar-lis coses sobre les dones aquí. Van explicar-nos que les noies i dones havien estat educades i que ningú dorm fora de casa. Quan vam marxar, una de les nostres infermeres ens va dir: “Ho veurem, jo no ho crec”. Els vaig dir: “Si és així, serien bones notícies que en aquesta part d’Achham hagin eradicat el chhaupadi, però he vist Chhaugots (espais de chhaupadi) en el camí fins aquí”.\nLa realitat és que aquí el chhaupadi està més normalitzat i més acceptat. Com a altres llocs, les dones són les que volen fer-lo, però els homes no fan res per aturar aquesta pràctica. Parlen d’això com d’una broma. Hi ha molta feina que cal fer aquí, però no estem del tot contents sobre el sentim que podríem fer.\nLes classes es fan amb algunes dificultats. A vegades els mestres sembla que no es volen implicar, per ells, el currículum és el més important, el que les noies necessiten ve segon. Hem après molt aquí: les noies accepten el chhaupadi, així que al principi no troben interessant aprendre sobre gestió de la higiene menstrual. Després de conèixer les copes menstruals, això últim canvia una mica. A les classes 10 i 9 les noies no van estar molt interessades, al principi, però al final van estar contentes amb els resultats del taller de fotografia participativa i amb el nostre vídeo, durant la cerimònia de clausura.\nEn la formació en copa menstrual hem tingut 95 noies, però no podíem donar-ne una a cada noia perquè no en teníem prou. Vam poder donar 61 copes a nenes a l’escola i al grup de dones. Amb les noies d’aquí vam veure que s’han fet alguns canvis en el chhaupadi. Abans estaven en petites estables de cabres, però actualment algunes fan el chhaupadi al pis superior. Hem vist també que els Chhaugots, aquí, són més grans que els de Kunti Bandali, o que els que queden a Basti.\nHem intentat fer un grup d’homes, però això no ha funcionat. En alguns llocs un professor ha provat d’ajudar-nos, però els homes no han vingut. Aquí a Oligaun ha estat impossible fer-lo. Hem tingut, però, breus converses amb diferents grups d’homes, en les que hem parlat sobre la importància d’ajudar als xamans i als líders de la comunitat per aturar la pràctica d’aquesta tradició. Vam parlar obertament sobre abús sexual i violació, sobre quants borratxos han abusat de noies als Chhaugots, i penso que els vam tocar. Els vam dir que nosaltres no som de la comunitat, que són ells que haurien de fer coses per trobar solucions. Esperem que intentaran fer coses.\nIntentarem implicar més noies, dones i homes a Kalagaun, el poble que és el nostre proper destí, però és moment de construir i tenim una mica de por de què el temps ens depararà.\nDos mesos sobre el terreny és una experiència dura, però intentem tenir també moments per gaudir. Estem gaudint de la vida simple als pobles i dels somriures dels nens – Sano Manche (gent petita), com li agrada dir-los a la nostra infermera Anju.\nPosted in Diari de viatge, Notícies Tagged Achham, educacio menstrual, educacio sexual, Menstruació, Oligaun, Ruby Cup, Salut de la dona, Travel Log


Sara González - Telèfons que no sonen | NacióDigital\n«Les ferides supuren i estadistes i temptacions viscerals converteixen la suposada negociació per la investidura en un fantasma que sobrevola un agost asfixiant»\nper Sara González, 9 d'agost de 2019 a les 18:05 |\nMassa sovint la política és teatre. I les escenificacions per la investidura es mouen ja entre el sainet i la tragèdia grega. La situació a hores d'ara és que els telèfons no sonen. Que Podem continua esperant reprendre el fil d'una suposada negociació mentre Pedro Sánchez es va reunint amb entitats per donar forma al "programa obert" amb el qual buscarà el suport extern dels de Pablo Iglesias. Els moviments socialistes tenen flaires d'emboscada per abocar la formació lila a triar entre acceptar el govern monocolor del PSOE que des de la nit del 28 d'abril desitjaven o anar a unes eleccions que poden ser devastadores per a Podem. I el silenci de Podem és el símptoma de qui busca amb urgència una catarsi interna a hores d'ara difícil tenint en compte que s'ha perdut, potser definitivament, l'opció d'entrar al govern.\nA Sánchez no li faltava raó quan dimecres va admetre la "desconfiança recíproca" amb Podem. No és sobrevinguda, ha existit sempre. Des del naixement d'un partit que assenyalava el PSOE com a "casta" i des del moment en què Iglesias es va enfilar per primera vegada al faristol del Congrés el 2 de març del 2016 i va etzibar als socialistes que havien oblidat els seus principis i que tenien el seu passat "tacat de cal viva". Un discurs irreverent i impugnatori que ni nou mesos de treva tenint-lo com a soci preferent ha desclavat de l'ànima de Ferraz. De la mateixa manera que al partit lila sempre han vist amb recels un Sánchez capaç d'anar d'un acord amb Ciutadans al "no és no" a Rajoy, d'abanderar l'Espanya plurinacional a ser peça clau per activar el 155 o de dir que no vol pactar amb Rivera i reclamar, al mateix temps, la seva connivència per ser investit.\nVol el PSOE anar a unes noves eleccions per un grapat més de diputats? Sovint fa la impressió que manen més els estadistes que els propis dirigents. El risc, en el millor dels casos, és que torni a dependre de nou d'un Podem més dèbil que justifiqui el govern en solitari i dels partits sobiranistes. En el pitjor, que l'esquerra es desmobilitzi i s'obri una nova oportunitat per a una dreta que no fa escarafalls a unes altres eleccions. Tot plegat, a les portes d'una sentència del Tribunal Suprem sobre l'1-O que tornarà a revifar la polarització si s'hi suma un context electoral. Fer de la política una partida de pòquer i abonar-se de forma permanent al all-in és garantia que en algun moment, tard o d'hora, es pot perdre tot. L'avarícia per tenir més quota de poder pot trencar el sac.\nEstà disposat Podem a assumir el cost d'anar a noves eleccions abans d'acceptar quedar-se a l'oposició? D'aquí plora la criatura en aquests moments. Que Sánchez vetés la presència d'Iglesias al govern s'explica perquè els socialistes, més enllà de cobrar-se les factures del quasi sorpasso que mai va ser, tenen ben collat el tendó d'Aquil·les del seu partit: la rellevància de Podem, després de la davallada electoral, depèn del seu grau d'influència en el govern i de la visibilitat d'un hiperlideratge que ara flaqueja. No són pocs dins del partit d'Iglesias els que s'autoflagel·len i es pregunten si, en aquest cas, també l'avarícia ha trencat el sac de poder entrar per primera vegada al govern amb una vicepresidència i tres ministeris. Ara, hi ha dues possibles respostes. La més emocional és la d'apostar fins al final per la coalició i, arribat al límit, estar disposat a digerir una repetició electoral assumint-ne totes les conseqüències. La més estratègica suposa pair el fet de quedar-se a l'oposició i avalar un govern en solitari de Sánchez compaginant un paper fiscalitzador del PSOE amb la necessària reconstrucció d'un espai que està profundament dividit.\nEls telèfons no sonen, les ferides supuren i estadistes i temptacions viscerals converteixen la suposada negociació en un fantasma que sobrevola un asfixiant mes d'agost. El PSOE treballa per construir un clima al seu favor, perquè, en cas que no s'accepti el seu govern en solitari, qualli el relat que aquí és Podem qui fa impossible la investidura i que, en tot cas, Iglesias i la dreta seran els culpables si es va a noves eleccions. I Podem es mou entre la desesperació de l'estratègia d'acorralament socialista i la resignació davant d'una dicotomia que, en els dos casos, implica admetre la derrota. Arribarà setembre i tocarà ensenyar les cartes davant la mirada atònita d'una ciutadania que veu com el seu vot és més un incentiu al joc partidista que no pas un encàrrec que s'entoma amb vocació de governar.\nPer Espritsant el 9 d'agost de 2019 a les 19:11\nSino pacten les esquerres, a unes altres eleccions pot guanyar la dreta, el que supondria 155 a les portes a catalunya, si pacten les esquerres, i hi ha partits independentistes pel mig, la traïció al procès sera efectiva totalment, un aperitiu ha sigut els pactes ara a les municipals, docns els independentistes estan agafats per tot arreu, i abans de posar-se amb una cosa, s´han de tenir en compta el danys col.laterals, que son quantiosos, vet aqui un gat i un gos i el compte s´ha fos...


El jutge arxiva la investigació contra Tous perquè no hi aprecia indicis de delicte - À Punt\nFoto cedida per Consujoya d'una peça de Tous analitzada\n27 de gener 2020 - 15:23\nEl jutge de l'Audiència Nacional Santiago Pedraz ha arxivat la investigació oberta contra la joiera catalana Tous en no trobar en els fets denunciats per la Fiscalia indicis d'infracció criminal.\nL'arxivment arriba després que Pedraz citara dimecres, en qualitat de persones jurídiques investigades, Tous i Applus Laboratories per a estudiar la possible afectació d'un nombre molt important de productes presumptament posats en el mercat amb publicitat enganyosa o fraudulenta, en concret prop de quatre milions de peces.\nAra, el magistrat descarta qualsevol possible estafa en la comercialització de les joies d'or i plata, ja que considera que "estarien emparades per la llei" com a metalls preciosos. En un acte conegut aquest dilluns, el titular del jutjat central d'instrucció número 1 nega que Tous enganyara els compradors, ja que en cap moment es diu que compre plata massissa.\nTampoc consta que el consumidor "compre la peça pensant que és massissa i així li ho haja fet saber el venedor", prossegueix Pedraz.


Beautiful Journey Serviced Apartment Chengdu Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n6F No.669 Fudiyonghuwan, 2nd Tianfu Street, Gaoxin District, Nou Centre Inter d'Exposicions i Conferències, Chengdu, Xina, 610041 - Veure al mapa\nSituat en el cor de New International Conference and Exhibition Center, Beautiful Journey Serviced Apartment és un lloc ideal des d'on descobrir Chengdu. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Beautiful Journey Serviced Apartment, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa, insonorització per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Beautiful Journey Serviced Apartment.


Cunillera, sobre les detencions als alcaldes de la CUP: 'Es van fer legalment; no s'ha vulnerat cap dret' | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nCunillera, en una imatge d'arxiu\nLa delegada del govern espanyol a Catalunya, Teresa Cunillera, ha defensat aquest dimarts l'operació policial que va portar a la detenció de diverses persones la setmana passada, entre ells dos alcaldes de la CUP, per les accions de protesta del passat 1 d'octubre. Per a Cunillera, tot "es va fer legalment i correctament". "Si es podia fer d'altra manera, ja són opinions", ha afegit en una entrevista a 'TV3'. La delegada creu que la policia podia fer el que va fer i ha remarcat que "al dia següent el jutge ja tenia totes les diligències" i "tenia coneixement abans de fer-se".\nPer a Cunillera, "no s'ha vulnerat cap dret ni ningú ha estat en situació d'indefensió". Ha admès que ella no sabia que les detencions es farien, però també ha considerat que ella "no tenia per què estar al cas". "És el jutge qui havia d'estar al cas. I això és el que ens dona la tranquil·litat que les institucions funcionen bé", ha dit. Davant les crítiques per la manca d'explicacions que els independentistes han posat de manifest, la delegada ha dit que "les explicacions s'han donat des del ministeri de l'Interior i es va pensar que no calien més".\n"Jo crec que es va fer correctament. Si l'explicació es podia haver fet millor, intentarem fer-ho d'alta manera", ha comentat fent autocrítica. Amb tot, no ha volgut confirmar ni rebutjar que acudirà al Parlament a comparèixer per donar detalls de l'operació, tal i com han reclamat els independentistes. "No he rebut res. Quan rebi la citació, ho estudiarem i mirarem. A mi un Parlament no només no em fa por sinó que m'agrada, però jo he de complir les meves obligacions. Ho estudiarem i veurem", ha dit.\nSigui com sigui, Cunillera sí ha volgut ser més contundent pel que fa a la denúncia que la Generalitat ha anunciat que interposarà per l'operació. "Si reconeixem que l'operació és legal, que ho és, és molt difícil entendre que hi hagi aquesta denúncia. Si es vol presentar, serà interesant veure amb quina base legal", ha comentat.\nEl moviment 'xocant' de Puigdemont\nA banda, i preguntada pel recurs que Puigdemont ha interposat al TC contra la decisió de la Mesa del Parlament i del seu president, Roger Torrent, suspenent el seu vot a la cambra, Cunillera s'ha mostrat estranyada.\n"Em sembla xocant. Xoca que Puigdemont ho porti al TC després del que ha dit del TC, i en contra d'una Mesa en la que tenen majoria", ha sentenciat.


Estudis gratuïts per a 100 refugiats\nHi ha accions que mereixen un aplaudiment i aquesta notícia n'és una. La Universitat de Barcelona ha anunciat que subvencionarà el 100% dels estudis -de grau, postgrau o màster- d'aproximadament un centenar de refugiats siris que vulguin estudiar al centre i a Barcelona. A més a més, també oferirà una vintena de places d'allotjament en els seus centres, tal com va informar el seu rector Dídac Ramírez. Però la iniciativa no es queda en això, ja que els estudiants que es formin acadèmicament a la UB rebran cursos gratuïts de 40 hores de cultura i llengua catalana i castellana i també disposaran d'ajuda d'exalumnes per fer més ràpida i còmode l'adaptació a la cultura local. Els estudiants també obtindran assessorament legal gratuït gràcies a la Clínica Jurídica de la UB, que realitzarà accions d'orientació jurídica i tramitació a través d'estudiants i professors de la facultat de Dret.\nEn tot cas, aquesta no és l'única facultat que s'ha sumat a l'encomiable iniciativa, ja que els especialistes de la Clínica de Psicologia de la UB atendran a tots els que necessitin suport psicològic i per altra banda l'Hospital Odontològic també oferirà atenció gratuïta a qui ho necessiti. Sens dubte un petit gest que diu molt. Les ajudes es coordinaran a través de la Fundació Solidaritat UB, que treballa amb l'Observatori Europeu de Memòries, entitat que ja està realitzant accions semblants a Hongria i Sèrbia. Bravo UB!


Entrevista al compositor Xavier Gelabert i la seva filla Helena Gelabert, guanyadora del Primer Premi al concurs internacional de Luxemburg “Artistes de Herbe” | card.cat\nEl músic i compositor manacorí, Xavier Gelabert, als 12 anys va començar els seus estudis musicals a l’Escola Municipal de Música de Manacor, però també amb professors particulars. Ha fet camí amb Margot Fuster, Mª Antònia Gomila, Josep Ros, entre d’altres. Cap al 1993 va conèixer Xavier Carbonell, el mestratge del qual el fa decantar per la creació musical més avantguardista i experimental. El 2001 ingressà al Conservatori Superior de les Illes Balears en l’especialitat de Composició. Aquest mateix any va guanyar el concurs de Composició Art Jove 2001 amb el seu «Quartet de cordes núm. 1 -Digues, foll». Enguany és la seva filla, Helena, la que ha decidit seguir les petjades del seu pare i ha estat notícia per aconseguir el Premi Especial de Composició Internacional al concurs de Composició “Artistes en Herbe” de Luxemburg. El premi el va aconseguir amb una de les seves primeres obres, “Tres miniatures dedecafòniques” per a piano.\nXavier, abans de parlar de composició i premis, què trobes del que està passant amb l’actual crisi del coronavirus que ens afecta a tants de països i persones?\nNo crec que hagi de donar cap versió del que està passant. No som ningú per donar consells. Simplement ara ens toca viure això i és el moment d’escoltar més que mai els experts. Com ens han demanat, nosaltres estam a casa i seguim treballant via xarxa. Són moments durs, però ens en sortirem. Això no vol dir que des del món de l’Art no haguem de reflexionar i bolcar tot aquest pensament en la societat per conscienciar-la.\nParlem de les teves filles. Li agrada la música a les dues?\nTenim dues filles que van néixer el 16 d’octubre de 2005 (com molts saben són bessones) na Inès i n’Helena. Ambdues fan música des dels dos anys. A casa la música, igual que l’anglès i l’educació física, forma part de la seva educació bàsica.\nCom vos organitzau i duis el confinament a casa?\nLes nines són bastant més organitzades que jo. Elles al matí es dediquen a les classes online amb els professors de l’IES Mossèn Alcover i a les tasques que els manen per seguir en la mesura que sigui possible el curs. Els capvespres aprofiten per fer música, llegir, mirar pel·lícules en anglès…Jo, en canvi, escric, tradueixo textos musicals, don classes per xarxa, feim unes cerveses amb els amics (sempre via Skype)…però sense un horari marcat. La meva dona, na Cristina, per altra banda, ha d’anar a les oficines de l’Hiper Manacor i seguir treballant perquè tot funcioni.\nÉs d’agrair els que han de continuar amb el seu treball.\nI tant, m’agradaria dir a tots els que feis possible que el món no s’aturi (mestres, dependentes, comptables, policies, voluntaris, i sobretot serveis sanitaris) no us podrem estar mai prou agraïts per la feina que feu i per la vostra entrega\nPel que fa a la teva feina, estàs en contacte amb els teus alumnes de música, els envies deures, com fan a les escoles i instituts?\nSí. Seguim un poc amb les classes de composició, anàlisi i harmonia. Pels alumnes d’instrument és un poc més difícil, però començam a superar aquestes barreres.\nEn que estàs treballant actualment? Quins projectes, i concerts s’han hagut de posposar?\nAra mateix estam treballant en els concerts que s’han hagut d’ajornar (com l’estrena de “La Violació de Lucrècia” i la reposició de “Libera me” a València) i alguns altres que encara estan pendents de l’actual estat d’alarma, com la presentació del disc amb Octoechos Choir. Mentrestant, seguim escrivint, ja que, per sort, els encàrrecs segueixen el seu curs i tenim una agenda prevista ja pel 2022.\nParlem un poc com ha estat la preparació musical de la teva filla Helena i del premi aconseguit. Què en trobes?\nN’Helena fa uns mesos em va plantejar que volia tenir uns coneixements musicals més amplis i em va demanar per ampliar estudis. Una vegada vistes totes les possibilitats, es va decidir perquè fos jo qui la preparàs. Entre aquests coneixements s’inclouen tècniques compositives i anàlisi d’obres dels segles XX i XXI (que sempre s’obvien en els estudis estàndard). El premi l’ha aconseguit amb l’obra per a piano “Tres miniatures dodecafòniques”.\nHola Helena. Primer de tot, enhorabona pel premi de composició que has guanyat. Et va agafar per sorpresa o tenies esperances de guanyar?\nGràcies. Jo m’hi vaig presentar perquè vaig voler aprofitar que hi havia un concurs per adolescents. Però m’hi vaig presentar sense cap expectativa.\nQuin temps necessitares per compondre l’obra guanyadora?\nLa veritat és que no ho sé. Aquestes miniatures són part dels meus exercicis de tècnica compositiva. Ara, en acabar tot això, ens prepararem per anar a Luxemburg a l’entrega de premis.\nAquest bon començament suposo que t’animarà a participar a més concursos…\nNo ho sé. En aquests moments no m’ho estic plantejant; ara toca seguir estudiant.\nQuins estudis musicals estàs cursant actualment, i quin temps hi dediques?\nActualment estic estudiant llenguatge musical, piano, orgue, teoria de la música i tècniques compositives. No sé realment el temps que hi dedic, segons els dies.\nDes de petita has escoltat a casa al teu pare i l’has vist dedicar-se a la composició. De les seves obres quina t’agrada més?\nDe tot el seu repertori d’obres no en puc triar una. Totes tenen les seves peculiaritats, però si hagués de destacar algunes serien les seves òperes “Libera me” i “E lucevan le Stelle” i “In blood we trust” per a banda, octet vocal i electrònica.\nT’agradaria en un futur continuar els teus estudis musicals fora de Mallorca?\nSi finalment decidesc estudiar música professionalment, serà a fora d’Espanya.\nOn voldries arribar dins el món de la composició?\nNo ho sé. Ara només vull aprendre, i seguir gaudint d’escriure.\nEnhorabona de nou, Helena, pel teu premi, i espero i desitjo que puguis anar a recollir-lo aviat. Serà que ha acabat l’actual pandèmia del coronavirus.\nGràcies jo també ho desitjo.\nAquest article s'ha catalogat com a Entrevistes, Música i s'ha etiquetat amb Entrevista a Xavier Carbonell i a la seva filla Helena per Magdalena Ordinas. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.


Avís Legal | Euroconsult S.A.\nEl contingut d'aquesta pàgina web té per objecte informar sobre les activitats de EUROCONSULT SAU i sobre les seves àrees i serveis, i no suposa, en cap cas, per part de l'usuari, l'inici d'una relació comercial o una obligació de contactar amb EUROCONSULT SAU.\nEUROCONSULT SAU és titular dels drets de propietat intel•lectual del contingut d'aquesta pàgina web. Per tant, queda prohibida la reproducció total o parcial, distribució o difusió pública, tret de l'ús merament personal o privat, sense la prèvia autorització per escrit a de EUROCONSULT SAU.\nAixí mateix, EUROCONSULT SAU es reserva el dret de modificar el contingut, la configuració o la presentació, o de limitar l'accés a la seva pàgina web sense previ avís.\nPel que fa a la informació continguda a la web, EUROCONSULT SAU no adquireix cap compromís en relació a la seva actualització.\nL'usuari assumeix els danys i perjudicis que es puguin originar en cas de produir-se qualsevol problema tècnic o de transmissió, així com els danys ocasionats pel fet de facilitar a tercers informació obtinguda a partir de l'ús d'aquest servei, tot alliberant EUROCONSULT SAU de qualsevol responsabilitat en aquest sentit.\nLa visita les pàgines és anònima. Tanmateix, amb l’objectiu d’oferir un millor servei i facilitar l’ús del web, s’analitzen el número de pàgines visitades, el número de visites, així com l’activitat dels visitants en el portal, i la seva freqüència d’utilització.\nS’informa als usuaris que les seves dades personals poden passar a formar part del fitxer Usuaris, gestionat per l'empresa, la finalitat del qual és l’enviament d’informació, notícies i publicitat, i altres activitats comercials. Així mateix, s’informa als usuaris i/o clients que poden exercir els drets d’accés, rectificació, supressió i oposició a través de la pàgina web www.euroconsult.ad o l’adreça euroconsult@euroconsult.ad\nLes dades de caràcter personal tractades en el fitxer “Usuaris” no seran cedides a tercers.