Březen 2018 – Svoboda Stát Se Velkým\nPublikováno 31. 3. 2018 31. 3. 2018\nUmývat nohy byla v té době služba otroků. Zde se to ovšem pojí s odpuštěním, jak to sám Ježíš vysvětluje. A s Eucharistií, kterou při Večeři ustanovuje.\nJeden z Dvanácti – Jidáš Iškariotský – odešel k velekněžím a zeptal se jich: „Co mi dáte, když vám ho zradím?“ Oni s ním smluvili třicet stříbrných. Od té chvíle hledal vhodnou příležitost, aby ho zradil.\nPrvní den o svátcích nekvašeného chleba přistoupili učedníci k Ježíšovi s otázkou: „Kde chceš, abychom ti připravili velikonoční večeři?“ On řekl: „Jděte do města k jistému (člověku) a vyřiďte mu, že Mistr vzkazuje: Můj čas je blízko; budu u tebe se svými učedníky slavit velikonoční večeři.“ Učedníci udělali, jak jim Ježíš nařídil, a připravili velikonočního beránka.\nKdyž nastal večer, zaujal místo u stolu s Dvanácti. Při jídle jim řekl: „Amen, pravím vám: Jeden z vás mě zradí.“ Velmi se zarmoutili a začali mu říkat jeden přes druhého: „Jsem to snad já, Pane?“ Odpověděl: „Kdo si se mnou namáčí rukou v míse, ten mě zradí. Syn člověka sice odchází, jak je o něm psáno, ale běda tomu člověku, který Syna člověka zradí. Pro toho člověka by bylo lépe, kdyby se nebyl narodil.“ Také Jidáš, který ho chtěl zradit, se zeptal: „Jsem to snad já, Mistře?“ Odpověděl mu: „Tys (to) řekl.“\nPesach, slavnostní večeře, kterou Ježíš s učedníky slaví, odkazuje k vysvobození z Egypta. Čtyři číše vína, které při pesachové večeři Izraelité postupně pijí, symbolizují čtyři stupně Božího vysvobození z otroctví. Pesach je tedy také svátkem svobody.\nJežíš během něho říká svým učedníkům i toto: „Už vás nenazývám služebníky, protože služebník neví, co činí jeho pán. Nazval jsem vás přáteli, neboť jsem vám dal poznat všechno, co jsem slyšel od svého Otce.“[Jan 15,15]\nAle především je i původní Źidovský pesach svátkem vykoupení. O to spíš velikonoce, po tom všem, co pro nás Ježíš Kristus udělal.\nOtevřme tedy před Bohem a před bratry své životy, aby do nich mohlo vstoupit čisté světlo Boží lásky a čerstvý vítr Ducha Svatého. Přestaňme skrývat své pohnutky a hříchy a jednat pokoutně, abychom nekonali jako Jidáš, ale abychom se připodobňovali stále více Kristu. Neboť On sám to v nás koná. Amen\nKdyž Ježíš seděl se svými učedníky, v duchu se zachvěl a s důrazem prohlásil: „Amen, amen, pravím vám: Jeden z vás mě zradí.“\nUčedníci pohlíželi jeden na druhého v rozpacích, o kom to říká. Jeden z jeho učedníků ležel na Ježíšových prsou, ten, kterého Ježíš miloval. Šimon Petr na něj kývl a vybídl ho: „Zeptej se, kdo to je, o kom to říká.“ On se naklonil k Ježíšovým prsům a zeptal se ho: „Pane, kdo je to?“ Ježíš odpověděl: „Ten je to, komu podám omočené sousto.“ A vzal sousto, omočil ho a podal Jidášovi, synu Šimona Iškariotského. Po tom soustu vstoupil do něho satan. Ježíš mu pak řekl: „Co chceš udělat, udělej rychle.“ Z ostatních, kteří byli u stolu, nikdo nerozuměl, proč mu to řekl. Poněvadž Jidáš spravoval pokladnu, mysleli někteří, že mu Ježíš nařídil: „Nakup, čeho potřebujeme na svátky“, nebo aby dal něco chudým. On pak vzal sousto a hned odešel. Byla noc.\nKdyž (Jidáš) odešel, Ježíš řekl: „Nyní je oslaven Syn člověka a Bůh je oslaven v něm. Je-li Bůh v něm oslaven, oslaví Bůh i jeho v sobě; ano, hned ho oslaví. Dítky, jen krátký čas jsem s vámi. Budete mě hledat, ale jak jsem řekl židům, říkám teď i vám: Kam jdu já, tam vy přijít nemůžete. Šimon Petr se ho zeptal: „Pane, kam jdeš?“ Ježíš odpověděl: „Kam já jdu, tam za mnou teď nemůžeš jít; půjdeš však za mnou později.“ Petr mu řekl: „Pane, proč nemohu jít za tebou už teď? Svůj život za tebe položím!“ Ježíš mu odpověděl: „Svůj život za mne položíš? Amen, amen, pravím tobě: Dříve než kohout zakokrhá, třikrát mě zapřeš.“ [Jan 13,21-33.36-38]\nJežíš vše vidí, vše vnímá. Ví, kdo ho zradí, kdo ho jen zapře …\nUčedníci si s Ježíšem připadají v bezpečí, mohou se cítit bezstarostně – ale to teď rychle skončí a každý z nich bude muset jednat naprosto sám za sebe. Teprve bude vidět, co v kom je.\n„Kam já jdu, tam za mnou teď nemůžeš jít; půjdeš však za mnou později.“ Později, až budeš o mnoho mnoho dál, než jseš nyní.\nU Lukáše se mluví také o mečích, které si brali učedníci s sebou do Getseman. Smysl není na první pohled zřejmý a existují různé pokusy o výklad. Jedna z možností je, že Ježíš chtěl, aby učedníci nebyli zatlačeni k nějakému jednání, s kterým by nebyli ztotožněni (čekalo je tam totiž dost nemilé překvapení a jistě nebyli vnitřně připraveni na to, jak se v takové situaci zachovat). Ježíš nechtěl, aby byli zajati s ním. Díky meči v rukou se samozřejmě učedníci cítili v dané situaci o dost „komfortněji“ a snáze si mohli vybrat to své řešení (tedy v jejich případě útěk).\nPublikováno 26. 3. 2018 27. 3. 2018\nŠest dní před velikonocemi přišel Ježíš do Betánie, kde bydlel Lazar, kterého vzkřísil z mrtvých.\nPřipravili tam (Ježíšovi) hostinu a Marta obsluhovala. Lazar byl jeden z těch, kteří s ním byli u stolu. Marie vzala libru drahocenného oleje z pravého nardu, pomazala Ježíšovi nohy a utřela mu je svými vlasy. Dům se naplnil vůní toho oleje.\nJidáš Iškariotský, jeden z jeho učedníků, který ho měl zradit, však řekl: „Proč se ten olej neprodal za tři sta denárů a nedalo se to chudým?“ To řekl, ne že by mu záleželo na chudých, ale že byl zloděj: spravoval pokladnu a bral z toho, co se do ní dávalo.\nJežíš odpověděl: „Nech ji. Ať jej uchová pro den mého pohřbu. Vždyť chudé máte mezi sebou vždycky, ale mne vždycky nemáte.“\nVelký zástup židů se dověděl, že je tam, a tak přišli nejen kvůli Ježíšovi, ale také, aby viděli Lazara, kterého vzkřísil z mrtvých.\nVelekněží tedy rozhodli, že zabijí i Lazara, protože mnoho židů kvůli němu odcházelo a věřilo v Ježíše. [Jan 12,1-11]\nDozvídáme se spoustu zajímavých věcí. Jidáše nezajímali chudí, nezajímal ho Ježíš, nezajímala ho ani bazální slušnost vůči hostitelům, ale zajímali ho peníze. Na co je potřeboval? Měl nějaké dluhy? Nebo si něco chtěl pořídit? Někoho si „koupit“? Ať už měl problém jakýkoli, domělý či skutečný, řešil ho tím nejblbějším způsobem: řešil si to sám, potají a zločinně.\nVelekněží zjistili, jak je fajn o někom rozhodnout, že jej „odstraní“. Moc jim chutnala čím dál víc a nemínili se žinýrovat a přestat s tím, takže se rozhodli „vrhnout se“ na dalšího: nyní na Lazara.\nNa druhé straně stojí Lazar s Martou a Marií, kteří připravili pro Pána Ježíše (a zřejmě i pro Jeho učedníky) něco moc hezkého: hostinu a jak vidíme u Marie, ještě něco lepšího.\nPak tu máme velký zástup, lidi, kteří nelenili a zvedli se, aby se šli podívat na Ježíše – i na Lazara.\nDobro je třeba vyknat odvážně a bez dlouhého váhání. Za pár dní tu živého Ježíše mít nebudou a nemusí tu být ani živý Lazar. Nebo my.\nZa pár dní se může stát veliké množství velikých věcí. Za pár dní může být svět úplně jiným světem.\nPane Bože, dej nám Ducha odvahy, abychom konali všechno dobro, ke kterému nás naše srdce volá. Abychom se nezalekli a abychom nebyli leniví. Abychom nepropásli dobu, kdy je možné to dobro vykonat. Neboť ty Sám jsi pro nás připravil mnoho dobrých skutků k vykonání. Amen\n6. neděle postní neboli Květná\nProto ho také Bůh povýšil a dal mu Jméno nad každé jiné jméno, takže při Ježíšově jménu musí pokleknout každé koleno na nebi, na zemi i v podsvětí a každý jazyk musí k slávě Boha Otce vyznat: Ježíš Kristus je Pán. [Flp 2, 6-11]\n„byl poslušný“ – není lehké být poslušným, zvláště když nás v tom současná společnost nevyučuje, ale učí nás pravému opaku. Není lehké být poslušným, ale když se to povede, určitě to osvobozuje.\n„byl poslušný až k smrti“ – Ježíš byl poslušný nejen z hlediska času až do okamžiku smrti, ale i z hlediska míry: byl poslušný až do té míry, kdy to přináší smrt. Je to něco podobného, jako naše slovní spojení „až za hrob“. Podobně je to zmiňováno i u sv. Jana:\n„A protože miloval svoje, kteří byli ve světě, projevil jim lásku až do krajnosti“ [Jan 13,1]. Zde má sv. Jan na mysli jistě nejen Ježíšovo bolestné utrpení a pozemskou smrt, ale i ustanovení Eucharistie, ve které se Ježíš rozhodl být s námi navždy zvláštním způsobem.\n„byl poslušný až k smrti“ – Poslušnost je spolupráce – je to způsob, jak můžeme spolupracovat s Bohem Otcem.\nKéž přijmeme poslušnost, podřízenost Bohu, aby nás mohl skrze Ježíše učinit svobodnými.\nPublikováno 24. 3. 2018 24. 3. 2018\nMnoho z těch židů, kteří přišli k Marii a uviděli, co (Ježíš) vykonal, v něj uvěřilo. Někteří z nich však odešli k farizeům a pověděli jim, co Ježíš vykonal.\nVelekněží a farizeové svolali proto veleradu a radili se: „Co máme dělat? Vždyť ten člověk koná mnoho znamení! Necháme-li ho tak, všichni v něho uvěří, a pak přijdou Římané a vezmou nám (svaté) místo i národ.“ Jeden z nich, Kaifáš, který byl v tom roce veleknězem, jim řekl: „Vy vůbec nic nevíte ani nemyslíte na to, že je pro vás lépe, když jeden člověk umře za lid, než aby zahynul celý národ.“ To neřekl ze sebe, ale jako velekněz toho roku prorokoval, že Ježíš musí umřít za národ – a nejen za národ, ale i proto, aby rozptýlené Boží děti shromáždil vjedno. Od toho dne se rozhodli, že ho zabijí.\nProto Ježíš už mezi židy veřejně nevystupoval, ale odešel odtamtud do kraje blízko pouště, do města zvaného Efraim, a tam pobýval s učedníky.\nByly blízko židovské velikonoce a mnozí z toho kraje putovali před svátky vzhůru do Jeruzaléma, aby se posvětili. Hledali Ježíše, a jak stáli v chrámovém nádvoří, říkali si mezi sebou: „Co myslíte? Nepřijde na svátky?“\nVelekněží a farizeové vydali nařízení, že kdo se dozví, kde on je, má to oznámit, aby se ho mohli zmocnit. [Jan 11,45-56]\nSituace v Judei, především v samém Jeruzalémě se přiostřuje. Je vydán zatykač na Ježíše a dokonce se po lidech vyžaduje práskačství. Zatykače na spravedlivé lidi a vyžadování práskačství známe jak z doby nacismu, tak komunismu. Práskačství se nakonec v příštích dnech ujme blízký Ježíšův spolupracovník Jidáš.\nPrvní věc, která nás asi zarazí, je postoj vůdců (náboženských):\n„Vždyť ten člověk koná mnoho znamení! “\nZnamení neznamenalo jen divy nebo zázraky, něco neobyčejného. Ve znameních jde především o předání důležité informace, o předání poselství, o komunikaci od Boha k lidem. Znamení jsou standadním způsobem vystupování proroků, když mají pro ostatní lidi nějakou důležitou zprávu. Ta zázračná, mimo-obyčejná složka znamení je tam „jen“ coby pečeť, že dotyčný člověk a jeho poselství jsou opravdu od Boha.\nVůdcové židovského národa, místo aby ta znamení „četli“ a zamysleli se, co se jim říká (a to už těch znamení je v danou chvíli opravdu „mnoho„), tak vymýšlí hloupé věci, jak si zachovat svůj pracně vybudovaný systém výhod a výsad (které mimo jiné musely být alespoň částečně kolaborantské, protože bylo samozřejmě nutné často jednat a vyjednávat s římskou mocí…)\nNás to jasně ubezpečuje, že Ježíš, kterému jsme uvěřili je opravdu Boží Syn, poslaný k naší záchraně.\nJežíši, věříme v Tebe, žes přišel a znovu přicházíš, abys nás vysvobodil z našich špatných a zhoubných způsobů chování a postojů a změnil naše srdce, abychom již nyní mohli vstoupit do života, který jsi nám přinesl a žili s Tebou navěky.\nPublikováno 23. 3. 2018 24. 3. 2018\nPátek 5. postního týdne\nŽidé brali kameny, aby Ježíše kamenovali. Ježíš jim na to řekl: „Ukázal jsem vám mnoho dobrých skutků od Otce. Pro který z nich mě chcete kamenovat?“ Židé mu odpověděli: „Pro dobrý skutek tě nechceme kamenovat, ale pro rouhání: ty jsi jen člověk, a děláš ze sebe Boha.“ Na to jim Ježíš řekl: „Ve vašem Zákoně je přece psáno: `Já jsem řekl: Jste bohové.‘ Jestliže nazval bohy ty, kterým se dostalo Božího slova – a Písmo nemůže být zrušeno – můžete vy říkat o tom, kterého Otec posvětil a poslal na svět, že se rouhá, protože jsem řekl: `Jsem Syn Boží‘? Nekonám-li skutky svého Otce, nevěřte mi. Jestliže však je konám a nevěříte mně, věřte těm skutkům, abyste poznali a (konečně) pochopili, že Otec je ve mně a já v Otci.“ Znovu by se ho byli rádi zmocnili, ale on jim unikl. Zase odešel za Jordán na to místo, kde dříve křtíval Jan, a tam zůstal. Přišlo k němu mnoho lidí. Říkali: „Jan sice neudělal žádné znamení, ale všechno, co Jan řekl o něm, bylo pravda.“ A mnoho jich tam v něho uvěřilo [Jan 10,31-42]\nMáme možností, jak uvěřit: můžeme uveřit Ježíši pro to, co nám říká; můžeme mu uvěřit pro skutky, které dělá; můžeme v Něho uvěřit proto, že se na něm vyplňují slova Jana Křtitele a dalších proroků…\nAle hlavně, abychom uvěřili: abychom věřili nejen o Něm (že existoval a existuje), ale abychom skutečně VĚŘILI V NĚHO – tj. spolehli se v malých i velkých věcech svého života na Něj, důvěřovali Mu, že nám ve všem pomůže – že to může a že to chce.\nPublikováno 22. 3. 2018 21. 3. 2018\nAbrám padl na svou tvář a Bůh s ním takto mluvil:\n„Hle, já jsem to – (to je) má smlouva s tebou: Staneš se otcem mnohých národů. Nebudeš se už jmenovat Abrám, ale tvé jméno bude Abrahám, neboť tě činím otcem mnohých národů. Učiním tě nadmíru plodným, rozmnožím tě v národy a králové z tebe vzejdou.\nUzavřu svou smlouvu s tebou a s tvým potomstvem po tobě v jejich pokoleních jako smlouvu věčnou. Budu Bohem tobě i tvému potomstvu po tobě. Dám tobě i tvému potomstvu po tobě zemi, v níž přebýváš jako host, celou zemi kananejskou, ve věčné vlastnictví a budu jim Bohem.“\nBůh ještě řekl Abrahámovi: „Ty pak zachovávej mou smlouvu, ty i tvé potomstvo po tobě od pokolení do pokolení.“[Gn 17,3-9]\nJežíš řekl židům: „Amen, amen, pravím vám: Kdo zachovává mé slovo, neuvidí smrt navěky!“\nŽidé mu řekli: „Teď už jsme si jisti, že jsi posedlý zlým duchem. Umřel Abrahám, stejně i proroci – a ty tvrdíš: `Kdo zachovává mé slovo, nezakusí smrt navěky!’Jsi ty snad větší než náš otec Abrahám? On umřel, stejně i proroci umřeli. Co ze sebe děláš?“\nJežíš odpověděl: „Kdybych oslavoval sám sebe, moje slova by nic neznamenala. Je to můj Otec, který mě oslavuje, o kterém vy říkáte: `Je to náš Bůh!‘ Vy jste ho nepoznali, já však ho znám; a kdybych řekl, že ho neznám, byl bych lhář stejně jako vy. Ale znám ho a zachovávám jeho slovo. Váš otec Abrahám zajásal, že uvidí můj den. Uviděl ho a zaradoval se.“\nŽidé mu namítli: „Není ti ještě ani padesát let – a viděl jsi Abraháma!“ Ježíš jim odpověděl: „Amen, amen, pravím vám: Dříve než byl Abrahám, já jsem.“ Tu popadli kameny, aby po něm hodili. Ježíš se však skryl a vyšel z chrámu. [Jan 8,51-59]\nDva krásné a vzájemně související texty.\nTakto se Bůh představuje Mojžíšovi u hory Chorebu: „Jahve“, což zjednodušeně překládáme jako „Jsem, který jsem“, ale výstižnější by asi byl překlad „Jsem, který sám jsem příčinou svého bytí“ nebo podobné vysvětlení.\nToto „Jsem …“ vztahuje v dnešním evangeliu Ježíš na sebe. Tím jasně říká, že je Bohem.\nBůh s Abrahámem uzavírá smlouvu a nabádá ho, aby ji zachovával on i jeho potomstvo.\nJežíš nám přináší novou smlouvu. Přináší nám smíření s Otcem, činí nás Božími dětmi a dědici. A zdůrazňuje nám dnes, abychom zachovávali vše, co nám kladl na srdce.\nPublikováno 21. 3. 2018 21. 3. 2018\nKrál Nabuchodonosor řekl: „Je to pravda, Šadrachu, Mešachu a Abednego, že nectíte mé bohy a neklaníte se zlaté soše, kterou jsem dal postavit? Nuže, jste připraveni hned, jak uslyšíte zvuk rohu, flétny, citery, harfy, psalteria, dud a hudebníky všeho druhu, padnout a klanět se soše, kterou jsem dal postavit? Jestliže se však klanět nebudete, hned budete vhozeni do rozpálené ohnivé pece – a který bůh vás bude moci vysvobodit z mých rukou?“\nŠadrach, Mešach a Abednego odpověděli králi Nabuchodonosorovi: „Není třeba, abychom kvůli tomu tobě odpovídali. Jestliže se to stane, náš Bůh, jehož ctíme, může nás vysvobodit; z rozpálené ohnivé pece i z tvé ruky, králi, nás vysvobodí; i kdyby ne, nechť je ti známo, králi, že (ani pak) tvé bohy nectíme a zlaté soše, kterou jsi dal postavit, se neklaníme!“ Tu se Nabuchodonosor vůči Šadrachovi, Mešachovi a Abednegovi naplnil hněvem, který změnil jeho tvář. Poručil rozpálit pec sedmkrát víc, než obvykle se rozpalovala. Několika nejsilnějším mužům svého vojska rozkázal svázat Šadracha, Mešacha a Abednega, aby je vhodili do rozpálené ohnivé pece.\n(Najednou) král Nabuchodonosor užasl, rychle vstal a řekl svým dvořanům: „Copak jste nevhodili tři svázané muže doprostřed ohně?“ Odpověděli a řekli králi: „Ano, králi!“ (Král) pravil: „Hle, já vidím čtyři muže rozvázané, jak se procházejí uprostřed ohně, není na nich úhony a vzhled čtvrtého je podobný Božímu synu.“\nTu zvolal Nabuchodonosor: „Požehnaný Bůh Šadrachův, Mešachův a Abednegův, jenž poslal svého anděla a vysvobodil své služebníky, kteří v něj důvěřovali! Přestoupili královský rozkaz a vydali svá těla, aby nemuseli uctívat žádného boha, jedině Boha svého, a klanět se mu.“\nCo se stane, když nebudeme ctít bohy pohanů? Nemyslím teď postavy jako Perun či Belinus, ale spíše všechny ty Peníze, Televizi, Luxus, Svobodu dělat si co chci, Zábavu a Nevázanost (nejen v sexuální oblasti, ale i v jídle, pití, kouření, lehkých a těžkých drogách) a další, kteří jsou skutečně ctěni a jsou jim přinášeny neustálé oběti.\nCo se stane, když nebudeme s ostatními chválit tyto bůžky a ustanovovat je pány nad našimi životy? Je pravděpodobné, že spíš než ohnivá pec nás čeká trochu nebo více odstrkování. V některých kruzích možná trochu více – ale pak je otázka, jestli už toto samo není dobrem: nebýt mezi lidmi s tak deformovanými postoji.\nPředevším však to je Boží vedení: Když zůtaneme věrni, může nás vést k velkým věcem, které nám připravil. Pokud budeme uhýbat, uhyneme na cestě.\nKlasickým „klaněním se cizím bohům“ byl za minulého režimu vstup do KSČ. Za komunismu i nacismu bylo totiž dělení na stranu dobra a stranu temna docela zřetelné.\nV normálnějších poměrech, ve kterých žijeme dnes, nejsou ta měřítka tak očividná a na první pohled zřejmá. O to víc platí, že je třeba sebe a svůj život pečlivě a pravidelně zkoumat a zpytovat, v modlitbě a před tváří Hospodina.\nPublikováno 20. 3. 2018 21. 3. 2018\nÚterý 5. postního týdne\nJežíš řekl farizeům: „Já odcházím. Budete mě hledat, ale zemřete ve svém hříchu. Kam jdu já, tam vy přijít nemůžete.“ Židé říkali: „Chce si snad vzít život, že prohlašuje: `Kam jdu já, tam vy přijít nemůžete‘?“\nA on jim řekl: „Vy jste zdola, já jsem shora. Vy jste z tohoto světa, já z tohoto světa nejsem. Proto jsem vám řekl, že zemřete ve svých hříších. Ano, jestliže neuvěříte, že jsem to já, zemřete ve svých hříších.“\nZeptali se ho: „Kdo (tedy) jsi?“\nJežíš jim odpověděl: „Stále vám to říkám. Měl bych o vás hodně co mluvit a co soudit; ale ten, který mě poslal, je pravdivý, a já mluvím k světu to, co jsem slyšel od něho.“ Nepochopili, že k nim mluvil o Otci.\nJežíš jim řekl: „Až povýšíte Syna člověka, tehdy poznáte, že jsem to já a že sám ze sebe nic nekonám, ale tak mluvím, jak mě naučil Otec. A ten, který mě poslal, je se mnou. Nenechal mě samotného, protože já stále konám to, co se mu líbí.“ Když tak mluvil, mnozí v něho uvěřili.\nV biblické řeči smrt značí odloučení. Umřít ve svých hříších je odloučením od Boha navždy. To je něco, co bychom si nepřáli ani pro sebe ani pro své blízké. Možná ani pro nikoho jiného.\nŽidé tomuto slovnímu spojení rozuměli.\nPtají se sice Krista, kým je, ale nezdá se, že by skutečně hledali odpověď na tuto otázku. Spíše hledali svůj biznis a způsob, jak věci zorganizovat podle svého.\nTo se samozřejmě nebude líbit žádnému panovníkovi, když si jeho služebníci rozparcelují a zprivatizují jeho království. Tím méně Bohu, kterému jde o spásu všech, a ti, kteří dostali hřivny v tom ostatním brání.\nKristus i dnes koná, co se líbí Otci.\nJe na nás, abychom na Něj byli ochotně naroubeni a vrostli i do tohoto konání toho, co se Otci líbí. Otče, pročisťuj nás jako plodnou révu.\nA proto se člověk stává dědicem na základě víry, a tím z milosti, poněvadž tak je ono zaslíbení jisté pro všechny , potomky, a to nejen pro ty, kteří mají Zákon, ale i pro ty, kteří mají víru jako Abrahám. Vždyť on je naším společným otcem – jak to stojí v Písmu: ‚Ustanovil jsem tě za otce mnoha národů‘ – před Bohem, kterému on uvěřil, že oživuje mrtvé a volá k bytí to, co není. Ačkoli už nebylo naděje, on přece doufal a uvěřil, že se stane otcem mnoha národů, protože mu bylo řečeno: ‚Tak četné bude tvé potomstvo!‘ A proto ‚mu to bylo uznáno za spravedlnost‘. [Řím 4, 13. 16 -18. 2]\nTo nám nejde do hlavy: věrnost až za hranu. Může to po nás Bůh chtít?\nNormálně by na pondělí 5. týdne postního připadalo čtení o Zuzaně. Také ona doufala v Pána a raději volila odsouzení k smrti od lidí, než aby Pána zradila.\nJsou to pro nás nároky hodně těžkého kalibru v dnešním hédonickém, pohodlném a luxus převlečený za civilizovanost vzývajícím světě.\nAbrahám nebyl chudý. Zuzana také ne.Nesouvisí to tedy s vnějšími okolnostmi, ale s naším vnitřním nasměrováním.\nKteré hodnoty si dáme jak vysoko v našem žebříčku praktického rozhodování.\nA pokud víme o nějaké své neřesti, která nás v praxi vede jinudy, než bychom rozumem a vírou pokládali za správné, tak je na čase jí vyhlásit urputný boj. Neříkám přímo „na život a na smrt“ – ale možná i to bude potřeba!\nPublikováno 17. 3. 2018 17. 3. 2018\nSobota 4. postního týdne\nKdyž někteří ze zástupu slyšeli Ježíšova slova, říkali: „To je skutečně ten Prorok!“ Druzí zase: „To je Mesiáš!“ Ale jiní namítali: „Copak přijde Mesiáš z Galileje? Neříká Písmo, že Mesiáš vzejde z potomstva Davidova a z vesnice Betléma, odkud David pocházel?“\nProto kvůli němu došlo v zástupu k roztržce. Někteří z nich ho chtěli zatknout, ale nikdo na něho nevztáhl ruku. Služebníci (velerady) se vrátili k velekněžím a farizeům a ti se jich zeptali: „Proč jste ho nepřivedli?“\nSlužebníci odpověděli: „Žádný člověk nikdy tak nemluvil.“ Farizeové jim na to řekli: „I vy jste se nechali svést? Uvěřil v něho někdo z předních mužů nebo z farizeů? Leda jen tahle luza, která nezná Zákon – kletba na ně!“ Jeden z nich, Nikodém, ten, který už dříve přišel za Ježíšem, jim namítl: „Odsoudí náš Zákon někoho, dokud ho nevyslechne a nezjistí, co dělá?“ Odpověděli mu: „Nejsi ty také z Galileje? Zkoumej a uvidíš, že z Galileje prorok nepovstane.“\nA každý se vrátil domů.\nZástup v úryvku by se nám jistě líbil, neboť prováděl demokratickou diskuzi a svobodnou výměnu názorů.\nNáboženští a filozofičtí myslitelé, neboli farizeové, se povyšují a proklínají druhé.\nZaměstnanci neboli služebníci velerady se vymlouvají. To ano – ale zachovali si jinak normální míru ormálnosti, když se nepooušeli o něco pro ně v tu chvíli nemožné a nesmyslné (splnit zadaný úkol a zajmout Ježíše).\nNikodém rozumí, že Ježíš je od Boha. A snaží se obhájit svůj postoj.\nMáme tady nádhernou plejádu, jak jako ldi reagujeme na skutečnosti, se kterými nejsme „familierní“, které nás překvapují a především, které jsou pravdivé a jsou proto útesem, do kterého narážejí naše předsudky a naše představy o světě, které jsme si s pomocí společnosti v hlavě vybudovali.\nJeště k našim představám a našim předsudkům:\nMáme všichni mylné poznání skutečnosti čili světa. Netvrďte mi, že ne, protože to nemáte jak dokázat. I tehdy, kdy se shodneme na faktech, tak si je různí lidé interpretují rozdílně. Natož pak, když fakta nejsou zcela jasná a zřetelná. Nebo když nejsou jednoduše přístupná všem.\nProstě, v dětství se učíme věci zjednodušeně a učíme se jeden (tedy jednostranný) pohled na svět. Spoustu skutečností poté zpracováváme velice rychle a povrchně, nechodíme v přemýšlení vždy na hlubinu, do hloubky. Bereme to podle zdání. Podle toho, jak“nám to připadá“. Jak je známo, lidská psychika si pak ráda přiohýbá a filtruje nová fakta tak, aby jí seděla do naší aktuální představy o světě.\nA začíná to často dobře, když se tvoří třeba nová spiritualita – dominikánská, františkánská, kalvinistická nebo třeba mužská spiritualita. Jakýkoli filozofický, politický, náboženský nebo společenský pohled n svět.\nPak si ale vytvoříme názvosloví, systém pouček a spoustu dalších dobrých věcí. A najednou jsme v bodě, kdy je pro nás naše spiritualita důležitější, než Bůh, a náš systém důležitější, než skutečnost.\nPřeji Vám a sobě, abychom v této postní době učinili významný krok z ulity – jak z té své vlastní, tak z ulity své skupinky názorově nejbližších bližních.\nPátek 4. postního týdne\nBezbožní, kteří smýšlejí zvráceně, praví toto: „Číhejme na spravedlivého, je nám k ničemu a staví se proti našim skutkům, vytýká nám přestoupení zákona, předhazuje nám provinění proti mravům. Chlubí se, že zná Boha, nazývá se dítětem Páně.\nJe výčitkou našemu smýšlení, i dívat se na něho je k nesnesení. Vždyť jeho život se nepodobá jiným, jeho chování je přemrštěné!\nZa zpotvořené nás považuje, styku s námi se vyhýbá jak nečistotě, blahoslaví konec spravedlivých a chlubí se, že má za otce Boha.\nPodívejme se, zda jsou pravdivá jeho slova, zkusme, jak to s ním skončí. Je-li spravedlivý Božím synem, Bůh se ho ujme a vysvobodí ho z ruky protivníků.\nZkoušejme ho soužením a trápením, abychom poznali jeho mírnost a přesvědčili se o jeho trpělivosti. Odsuďme ho k hanebné smrti, zda najde ochranu, jak říká.“\nKe komu patříme? Ke Kristu nebo k vlažným? K těm, kterým ostatní vyčítají přemrštěnost? Nebo k těm, kteří sami zbožným vyčítají přemrštěnost?\nJsme ryzí? Nebo jsme rozumní? Stavíme vnašich životech víc na osvícenském humanismu? Nebo na vztahu k Hospodinu?\nČtrtek 4. postního týdne\nHospodin promluvil k Mojžíšovi: „Sestup dolů, neboť tvůj lid, který jsi vyvedl z egyptské země, přivodil si zkázu. Uhnuli brzo z cesty, kterou jsem jim přikázal. Ulili si býčka a klanějí se mu, obětují mu a říkají: Izraeli, to je tvůj Bůh, který tě vyvedl z egyptské země.“\nHospodin řekl dále Mojžíšovi: „Viděl jsem tento lid, je to lid tvrdé šíje. Nebraň mi, ať vzplane můj hněv proti nim, ať je vyhubím; z tebe však udělám veliký národ.“\nMojžíš konejšil Hospodina, svého Boha, slovy: „Hospodine, proč plane tvůj hněv proti tvému lidu, který jsi vyvedl velikou silou a mocnou rukou z egyptské země? Proč mají říkat Egypťané: Do zkázy je vyvedl, aby je povraždil v horách, aby je vyhubil z povrchu země. Upusť od svého planoucího hněvu, slituj se nad svým lidem, jemuž hrozí zkáza. Rozpomeň se na Abraháma, Izáka a na Izraele, své služebníky, kterým jsi sám při sobě přísahal a vyhlásil: Rozmnožím vaše potomstvo jako nebeské hvězdy a celou tuto zemi, jak jsem řekl, dám vašemu potomstvu, a zdědí ji navěky.“\nA Hospodin se nad nimi slitoval a nedopustil neštěstí, kterým hrozil svému lidu.\nAsi je třeba, abychom úpěnlivě volali k Hospodinu za náš český lid. A vyvětlili přitom, „proč“, z jakého důvodu má Hospodin laskavě shlédnout.\nAbychom prosili, i pokud třeba nerozumíme, co je „konejšit Hospodina“.\nPublikováno 14. 3. 2018 13. 3. 2018\nÚterý 4. postního týdne\nAnděl mě zavedl ke vchodu do chrámu, a hle – pod chrámovým prahem prýštila voda směrem na východ – na východ totiž bylo chrámové průčelí – voda stékala pod pravou chrámovou stranou na jih od oltáře. Pak mě vyvedl severní branou a venku mě vedl až k vnější bráně směřující na východ, a hle – voda vytékala z jižní strany.\nAnděl vyšel ven směrem k východu, měl v ruce měřicí provazec a naměřil tisíc loket a dal mi přebrodit vodu: sahala ke kotníkům. Naměřil opět tisíc loket a dal mi přebrodit vodu: sahala ke kolenům, a naměřil zase tisíc loket a dal mi ji přebrodit: sahala k bokům. Naměřil dalších tisíc loket: byla to řeka, kterou jsem nemohl přebrodit, neboť voda tak vzrostla, že se dala jen přeplavat, byla to řeka, která se přebrodit nedala. Tu mi řekl: „Jistě ses díval, synu člověka!“ Pak mě přivedl zpět na břeh řeky.\nKdyž jsem se vrátil zpět, viděl jsem na břehu řeky veliké množství stromoví z obou stran. Řekl mi: „Tato voda, která vytéká do východní krajiny, stéká do pouště a končí v moři ve slaných vodách a jeho voda je tím uzdravena. Kamkoli se řeka dostane, oživnou všichni živočichové, kteří se v ní hemží; velmi mnoho ryb bude tam, kam se dostane tato voda, a vše se uzdraví. Nad řekou pak, na jejím břehu z obou stran vzroste všeliké ovocné stromoví; neopadne jeho listí, nepřestane jeho ovoce; každý měsíc ponese čerstvé plody, neboť jeho voda bude vytékat ze svatyně: jeho ovoce bude pokrmem, lékem jeho listí.“ [Ez 47,1-9.12]\nKristova nauka postupně proměnila a proměňuje celý svět. Všude, kam přichází Duch Svatý, přináší uzdravení našich způsobů jednání a chování.\nV poslední době se pravda stává novým tabu. Pokud si dědiství, které nám Kristus přinesl, opravdu vážíme (ano?), budeme se muset více zasloužit o to, aby to životodárná voda nezmizela z našich životů a z života světa.\nDává ji sice Bůh – ale my jsme svou lhostejností měli podíl na tom, že „nedotekla“ až k našim bližním, kteří zatím Boha nepoznali.\nProto musíme „přeorat“ své žebříčky hodnot, abychom se stali zemí, přes kterou voda může protékat dál a ve které může přinášet plody.\nBože, proměň nás svým Svatým Duchem, abychom byli Tví a nesli plody, amen.\nPublikováno 12. 3. 2018 21. 3. 2018\nPondělí 4. postního týdne\nToto praví Hospodin: „Hle, utvořím nová nebesa a novou zemi, nebude se vzpomínat na to, co minulo, (nikomu) to nevstoupí na mysl. Plesat a jásat budou navěky nad tím, co stvořím: neboť – hle – v jásot přetvořím Jeruzalém a lid jeho v radost! Plesat budu nad Jeruzalémem, radovat se budu ze svého lidu. Neuslyší se v něm hlas pláče nebo křiku. Nebude v něm dítě, (které by žilo) jen několik dní, ani stařec, který nenaplní svá léta; teprve (ve stáří) sta let jinoch zemře, za prokletého bude považován, kdo se nedožije sta let. Vystavějí si domy a budou (v nich) bydlet, vysadí vinice a budou jíst jejich plody.“\nChvála Hospodinu, že mnoho věcí už je jinak, než tehdy. Že lidstvo tak bohatě obdarovává.\nTeď jen, abychom tím bohatstvím nemrhali.\nA možná, abychom čekali ještě větší věci. Nemyslíte? 😉


Povídky obsahující 'nebere'\n...jsem s mým manželem Vášou na chalupu, kde mám zítra oslavovat s našimi přáteli své 55. narozeniny. Chtěla jsem si vše připravit doma a jet až zítra, ale Váša rozhodl takto a tak se jelo. Kousek za městem stopovali 3 mladíci a Váša, ač nikdy stopaře nebere řekl: Heli, co kdybychom je vzali ? Aniž bych odpověděla, už zajížděl ke krajnici, kluci naskákali do auta, slušně pozdravili a pak už si vůbec nic nepamatuji. Hele kurva se nám probírá, řekl jeden z těch mladíků, kteří nyní nade mnou...\n...on mne zbaví panenství. Myslím, že už jsem byla poslední panna ve třídě, ale vždycky jsem si říkala, že poprvé to musí být s někým, kdo mne zaujme a budu k němu něco cítit. A Marka jsem tajně milovala už tři roky. Myslela jsem, že on to asi tak nebere, ale přesto jsem byla rozhodnutá, aby to byl právě on. Začal mne svlékat a když jsem zůstala v podprsence a v kalhotkách začal mne hladit přes podprsenku a já cítila jak se mi bradavky bolestivě napínají a toužila, aby jeho ruce hla...\n...měl kliku, starší brácha byl u svého nového objevu, mladší na brigádě a rodičové na odpolední. Skončili jsme v posteli a já Ivu za plačtivého doprovodu zbavil panenství. Když zjistila, že jsem jí vycákal kundičku, dostala hysterický záchvat, že nic nebere a že jsem jí určitě udělal dítě. Řekl jsem, aby nešílela a i kdyby, věk na to abych se stal otcem už mám. Měsíčky dostala asi za 14 dnů a hned si nechala napsat antikoncepci. Byl jsem představen jejím rodičům, já jí předvedl i u nás...\n...neřekne, že ano. Potom její tepláky za gumu vytáhnu co nejvýš, až se jí bolestivě zaříznou mezi půlky. Schválně pohybuju švem, protože vím, že Adéle se bolest líbí. Prudce tepláky shrnu dolů a objeví se její holý zadek, na naše hrátky si nikdy nebereme spodní prádlo, jen by nás to zdržovalo. Adéla má půlky celé zrůžovělé od mých plácnutí, tak jí jich naložím ještě několik navrch. Můj pohled se jakoby náhodou stočí na přistavený stoleček, kde už je všechno pečlivě nachystáno – lub...\n...ještě možná dvakrát, třikrát, ale to byla úplně našrot. Ale péro mi vyhulila vždycky, když jsem ji o to požádal. Ale já jsem měl chuť na pořádné píchání, takže sorry, Lenko. Další by mohla být Katka, ta je trošku baculatější, což mě sice tolik nebere, ale zas má úchvatné melouny, mezi které vždycky strčím obličej a rochtím se tam jak prase v žitě, nebo jí je hezky pomažu olejíčkem a pak ve žlábku mezi nimi nechám prohánět svůj nadržený ocas. Katka je fajn společnice, je veselá a mil...\n...takže balení bylo otázkou několika prověřených triků. Ještě pár drinků, příslib žhavé noci, letmé doteky, šeptání do ouška. A pak si Elena nádhernou Lindu už vezla k sobě domů. Chovala se vlastně trochu jako chlap, který nemá žádné servítky a ne nebere jako odpověď. Když Linda začala pokukovat po hodinkách a nejistým hlasem říkat, že by možná měla jít domů, že nechce obtěžovat, Elena ji místo toho zatáhla k sobě do ložnice, začala divoce líbat a rukou jí zajela mezi stehna přímo na k...\n...odešla, sestra strčila do dveří hlavu a zavolala: „Malinko strpení, pane doktore. Máme tady novou pacientku, a …“ Z ordinace se ozvalo něco, čemu Radka nerozuměla, ale co dokázalo přerušit záplavu slov sestry. Hluk přešel ke srozumitelnosti: „… neberem! To si neumíte poradit?“ Ze dveří se vyřítil viditelně naštvaný postarší doktor v bílém plášti, ale sotva spatřil Radku, zarazil se, malinko se usmál a úplně otočil: „Jo když je to tak…,“ zadíval se na ni a malinko se u toho kousl do s...


Dotazy krajských úřadů a pověřených obecních úřadů v sídle volebního obvodu v souvislosti s volbami do zastupitelstev krajů a do 1/3 Senátu Parlamentu ČR na podzim 2008 - Ministerstvo vnitra České republiky\nÚvodní strana / Informační servis / Volby / Stanoviska MV k volbám\nStanoviska MV k volbám\nDotazy krajských úřadů a pověřených obecních úřadů v sídle volebního obvodu v souvislosti s volbami do zastupitelstev krajů a do 1/3 Senátu Parlamentu ČR na podzim 2008\n1.Voličský průkaz pro volby do zastupitelstev krajů\n3.Předávání výsledků hlasování členům okrskové volební komise a politickým stranám, politickým hnutím a koalicím bez zastoupení v okrskové volební komisi\n4.Informace o počtu a sídle volebních okrsků\n5.Informování voličů i v jazyce národnostní menšiny\n6.Postavení okrskových volebních komisí při společném konání voleb do Senátu Parlamentu České republiky a do zastupitelstev krajů v roce 2008\n7.Ověřování údajů o kandidátech z informačního systému evidence obyvatel\n8.Údaj o povolání kandidáta\n9.Zajištění tisku hlasovacích lístků\n10.Volby do 1/3 Senátu – odpovědnost za organizačně technickou přípravu voleb a metodiku\n11.Změna stálých volebních okrsků\n12. Věk kandidáta na kandidátní listině pro volby do zastupitelstev krajů\n13.Zastoupení na základě plné\n16.Zvláštní odměna za výkon funkce člena okrskové volební komise\n17. Informace o zdaňování odměn členů okrskových volebních komisí\n18. Dotazy k výkonu pravomocí hejtmana, náměstka hejtmana a rady kraje po volbách\n1.Voličský průkaz pro volby do zastupitelstev krajů (dotaz KÚ Zlín)\nPodle stávající právní úpravy obsažené v zákoně č. 130/2000 Sb., o volbách do zastupitelstev krajů a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, (dále jen „zákon o volbách do zastupitelstev krajů“) není možné ve volbách do zastupitelstev krajů hlasovat na voličský průkaz.\nAbsence právní úpravy voličských průkazů ve stávající právní úpravě znemožňuje hlasování těm voličům, kteří se z jakéhokoliv důvodu nebudou moci voleb zúčastnit ve volebním okrsku, v němž jsou zapsáni ve stálém seznamu voličů. To znamená, že i voliči, kteří v době konání voleb do zastupitelstev krajů se například léčí v nemocnici nebo jsou dlouhodobě umístěni v sanatoriu v územním obvodu kraje, do jehož zastupitelstva jsou oprávněni hlasovat, ale nemají trvalý pobyt ve volebním okrsku, v němž se tato nemocnice, sanatorium nachází, nemohou v takovém případě volit.\nOtázkou zavedení voličských průkazů a případně zvláštních seznamů voličů i pro volby do zastupitelstev krajů se Ministerstvo vnitra zabývá a při další možné novelizaci zákona o volbách do zastupitelstev krajů navrhne, aby tyto volební instituty byly do ní zahrnuty.\n2.Úmrtí kandidáta (dotaz KÚ Zlín)\nVolby do zastupitelstev krajů upravuje zákon o volbách do zastupitelstev krajů jako výkon státní správy. Volební orgány tak mohou činiti pouze to, co jim tento zákon ukládá.\nÚmrtí kandidáta není v zákoně o volbách do zastupitelstev krajů řešeno, není tedy ani upraven postup, kterým by bylo možné kandidáta, který zemřel po registraci kandidátní listiny, z této kandidátní listiny stáhnout.\nPodle § 23 zákona o volbách do zastupitelstev krajů se může kandidát do 48 hodin před zahájením voleb do zastupitelstva kraje vzdát písemně své kandidatury; stejným způsobem může zmocněnec politické strany, politického hnutí nebo koalice jeho kandidaturu odvolat.\nPro krajský úřad nevyplývá ze zákona o volbách do zastupitelstev krajů žádné oprávnění k vyzvání zmocněnce k podání odvolání kandidáta, a to ani v případě jeho úmrtí.\nVyužití institutu odvolání kandidáta podle ustanovení § 23 zákona o volbách do zastupitelstev krajů by danou věc vyřešilo pouze z hlediska informování voličů, pokud by odvolání kandidáta bylo doručeno 48 hodin před zahájením voleb do zastupitelstva kraje. Právo odvolat kandidáta z kandidátní listiny však může pouze zmocněnec a i pak zůstávají údaje o dotčeném kandidátovi na hlasovacím lístku; pouze při zjišťování výsledků voleb se nepřihlíží k hlasům odevzdaným pro tohoto kandidáta.\nV případě, že tedy nedojde k odvolání zemřelého kandidáta zmocněncem, nemusí (informace o úmrtí může však krajským úřadem být vyvěšena) krajský úřad informovat voliče o jeho úmrtí vyvěšením této informace ve volebních místnostech; hlasy pro takového kandidáta budou platné. Okrsková volební komise ani Český statistický úřad v rámci procesu zjišťování výsledků voleb do zastupitelstva kraje neověřují, zda kandidát zemřel. V případě, že takový kandidát bude zvolen, jeho mandát zanikne podle § 48 odst. 2 písm. d) zákona o volbách do zastupitelstev krajů a nastoupí na jeho místo podle § 49 téhož zákona náhradník.\n3.Předávání výsledků hlasování členům okrskové volební komise a politickým stranám, politickým hnutím a koalicím bez zastoupení v okrskové volební komisi (dotaz KÚ Zlín, statutárního města Karviná)\nPodle § 41 odst. 4 zákona o volbách do zastupitelstev krajů předseda okrskové volební komise nebo jím pověřený člen okrskové volební komise předá výsledek hlasování za volební okrsek členům okrskové volební komise. Politickým stranám, politickým hnutím a koalicím, jejichž kandidátní listina byla zaregistrována a které nemají v okrskové volební komisi zastoupení, zašle předseda okrskové volební komise neprodleně písemně výsledek hlasování za volební okrsek na adresu zmocněnce.\nJedná se o obligatorní povinnost stanovenou zákonem o volbách do zastupitelstev krajů, a proto tento úkol musí předseda, příp. jim pověřený člen okrskové volební komise splnit. Účelem právní úpravy je zabezpečit předání výsledků hlasování ve volebním okrsku všem kandidujícím subjektům, tedy i těm, jež nejsou v okrskové volební komisi zastoupeny.\nUvedená problematika je v působnosti Českého statistického úřadu; podle jeho sdělení se výsledkem hlasování za volební okrsek rozumí „opis výsledku hlasování v okrsku (z počítače), který obdrží člen okrskové volební komise na pověřeném obecním úřadě po předání bezchybného zápisu o průběhu a výsledku hlasování ve volebním okrsku. Formu a postup jeho předání dotčený zákon již blíže nespecifikuje. Proto předseda, příp. jím pověřený člen okrskové volební komise může, dle našeho názoru, daný úkol zabezpečit i elektronicky.\nOdpovědnost za jeho splnění však nemůže delegovat na obecní úřad. V daném případě se domníváme, že obecní úřad může v předmětné věci poskytnout součinnost. Selekce kandidujících subjektů, jimž má být výsledek hlasování za volební okrsek zaslán, bez zákonného zmocnění není možná.\n4.Informace o počtu a sídle volebních okrsků (dotaz statutárního města Karviná)\nPodle ustanovení § 15 písm. f) zákona o volbách do zastupitelstev krajů poskytuje starosta obce každé politické straně, politickému hnutí a koalici, jejichž kandidátní listina byla zaregistrována, informace o počtu a sídlech volebních okrsků nejpozději 45 dnů před zahájením voleb.\nZ dikce tohoto ustanovení jednoznačně nevyplývá, zda se informace poskytuje zmocněncům politických stran, politických hnutí a koalicím nebo na adresu ústředního orgánu (do sídel) těchto subjektů. Stejně tak není upraven způsob poskytnutí této informace.\nPouze vyvěšení na úřední desce obecního úřadu (včetně zveřejnění způsobem umožňující dálkový přístup), by podle našeho názoru, nebylo dostatečné, neboť zákon o volbách do zastupitelstev krajů subjekt určení dotčené informace jednoznačně upravuje, a tím je politická strana, politické hnutí a koalice. Pokud tento zákon upravuje zveřejnění informace vyvěšením na úřední desce, tak to u jednotlivých volebních institutů specifikuje.\nPro účely zabezpečení voleb do zastupitelstev krajů se jeví vhodnější poskytnout tuto informaci nikoliv na adresu ústředního orgánu politické straně a politickému hnutí, ale prostřednictvím zmocněnců, kteří rovněž podle ustanovení § 17 odst. 3 zákona o volbách do zastupitelstev krajů podepisují seznam delegovaných členů a náhradníků do okrskových volebních komisí.\nPro daný účel, tj. poskytnutí informace o počtu a sídlech volebních okrsků lze, podle našeho názoru, využít ustanovení § 11 písm. c) a § 22 odst. 3 písm. a) zákona o volbách do zastupitelstev krajů, neboť starosta obce má postavení volebního orgánu a vykonává státní správu na úseku voleb do zastupitelstev krajů (§ 15 zákona o volbách do zastupitelstev krajů). Doporučujeme proto, aby krajský úřad zaslal spolu se seznamem zaregistrovaných kandidátních listin i údaj o zmocněncích politických stran, politických hnutí a koalic.\nStarostové obcí v tomto stádiu volebního procesu budou plnit pouze úlohu doručovatele informace o počtu a sídlech volebních okrsků prostřednictvím zmocněnců politických stran a politických hnutí.\n5.Informování voličů i v jazyce národnostní menšiny (dotaz KÚ Moravskoslezského kraje, statutárního města Karviná)\nUstanovení § 27 odst. 3 zákona o volbách do zastupitelstev krajů zakládá povinnost starosty obce informovat voliče v obci o době a místě konání voleb do zastupitelstev krajů včetně dalších údajů nutných k nerušenému průběhu voleb formou oznámení. Toto oznámení musí být zveřejněno i v jazyce národnostní menšiny, pokud v kraji má být zřízen výbor pro národnostní menšiny podle § 78 odst. 2 zákona č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení) ve znění pozdějších předpisů (dále jen „zákon o krajích“). Zákon o krajích pak upravuje podmínku, za níž je třeba výbor zřídit. Tou je hranice alespoň 5% občanů v kraji hlásících se podle posledního sčítání lidu k národnosti jiné než české.\nJe skutečností, že povinnost informovat voliče o době a místě konání voleb v jazyce národnostních menšin není v zákoně o volbách do zastupitelstev krajů vyjádřena jednoznačně.\nDomníváme se, že ustanovení § 27 odst. 3 zákona o volbách do zastupitelstev krajů je nutné vykládat v kontextu s ustanovením § 78 odst. 2 zákona o krajích, tj. zda se výbor pro národnostní menšiny zřizuje v případě, kdy zastoupení jedné národnostní menšiny je vyšší než 5 %, nebo zda se výbor pro národnostní menšiny zřizuje v případě, kdy všechny národnostní menšiny dosahují 5 % občanů.\nS ohledem na novelizaci dotčeného ustanovení provedenou zákonem č. 273/2001 Sb., o právech příslušníků národnostních menšin a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, (dále jen „zákon o národnostních menšinách“), máme za to, že by měl být výbor zřizován v případě, kdy všechny národnostní menšiny v daném kraji dosahují 5% občanů hlásící se k jiné národnosti než české.\nDle našeho názoru oznámení pro voliče o době a místě konání voleb do zastupitelstva kraje podle ustanovení § 27 odst. 1 a 2 zákona o volbách do zastupitelstev krajů bude i v jazyce národnostní menšiny zveřejněno způsobem v místě obvyklým pouze v těch krajích, ve kterých všechny národností menšiny dosahují 5% občanů hlásících se k jiné národnosti než české.\nPodle ustanovení § 10 zákona o národnostních menšinách mají příslušníci národnostních menšin, které tradičně a dlouhodobě žijí na území České republiky, za podmínek stanovených zvláštními právními předpisy, právo na zveřejnění oznámení o době a místě konání voleb a na další informace pro voliče v jazyce národnostních menšin. Součástí zákona o národnostních menšinách je preambule, která má podle důvodové zprávy mj. i charakter interpretačního nástroje při aplikaci obecné právní úpravy práv příslušníků národnostních menšin.\nPři respektování smyslu a účelu posuzovaných ustanovení zákona o volbách do zastupitelstev krajů se zákonem o národnostních menšinách se Ministerstvo vnitra kloní k následujícímu názoru a to, že oznámení pro voliče o době a místě konání voleb do zastupitelstva kraje podle ustanovení § 27 odst. 1 a 2 zákona o volbách do zastupitelstev krajů bude i v jazyce národnostní menšiny oznámeno způsobem v místě obvyklým zveřejněno pouze v těch krajích, ve kterých všechny národnostní menšiny dosahují 5 % občanů hlásících se k jiné národnosti než české, avšak v rámci tohoto kraje pouze v těch obcích, ve kterých všechny národnostní menšiny dosahují 10% občanů hlásících se k jiné národnosti než české.\nHodnota 10 % je odvozena od ustanovení § 29 odst. 3 zákona č. 491/2001 Sb., o volbách do zastupitelstev obcí a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, ve kterém je stanoveno, že v obci, ve které se zřizuje výbor pro národnostní menšiny podle ustanovení § 117 odst. 3 zákona č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení), ve znění pozdějších předpisů, (dále jen „zákon o obcích“), se oznámení zveřejní i v jazyce příslušné národnostní menšiny. V tomto ustanovení zákona o obcích je právě stanovena 10 % hranice rozhodná pro ustanovení výboru pro národnostní menšiny v obci. Volič do zastupitelstva kraje je primárně i občanem obce a zveřejněním předmětného oznámení v jazyku příslušné národnostní menšiny má pro realizaci jeho aktivního volebního práva význam především v místě trvalého pobytu.\nPokud jde o přihlášení se k národnosti jiné než české při sčítání lidu v České republice, samo o sobě nezakládá vznik národnostní menšiny. Podstatné je, aby byly splněny znaky národnostní menšiny, tzn., aby se odlišovala od majoritní společnosti etnickým původem, jazykem, kulturou a tradicemi, tj. znaky uvedenými v ustanovení § 2 zákona o národnostních menšinách, kde je národnostní menšina vymezena jako společenství občanů České republiky žijících na území současné České republiky, kteří se odlišují od ostatních občanů zpravidla společným etnickým původem, jazykem, kulturou a tradicemi, tvoří početnou menšinu obyvatelstva a zároveň projevují zájem být považováni za národnostní menšinu za účelem společného úsilí o zachování a rozvoj vlastní svébytnosti, které se historicky utvořilo.\nPodle důvodové zprávy k zákonu o národnostních menšinách na území České republiky žijí tradičně a dlouhodobě příslušníci bulharské, chorvatské, maďarské, německé, polské, srbské, rómské, rusínské, ruské, řecké, slovenské a ukrajinské národnostní menšiny.\n6.Postavení okrskových volebních komisí při společném konání voleb do Senátu Parlamentu České republiky a do zastupitelstev krajů v roce 2008 (dotaz statutárního města Karviná)\nUstanovení § 64 zákona o volbách do zastupitelstev krajů upravuje postavení a zřizování okrskových volebních komisí při konání společných voleb do Poslanecké sněmovny nebo do Senátu Parlamentu České republiky a do zastupitelstev krajů.\nKonají-li se volby do zastupitelstev krajů společně v tytéž dny s volbami do Poslanecké sněmovny nebo do Senátu Parlamentu České republiky anebo s volbami do zastupitelstev v obcích, plní podle tohoto ustanovení okrskové volební komise úkoly okrskových volebních komisí pro tyto další volby.\nTak tomu bude i při konání společných voleb do Senátu Parlamentu České republiky a do zastupitelstev krajů v roce 2008.\nPři konání společných voleb do zastupitelstev krajů a do Senátu Parlamentu České republiky budou okrskové volební komise ustaveny podle zákona o volbách do zastupitelstev krajů a budou plnit úkoly, jak pro volby do zastupitelstev krajů vyplývající ze zákona o volbách do zastupitelstev krajů, tak i pro volby do Senátu Parlamentu České republiky vyplývající ze zákona č. 247/1995 Sb., o volbách do Parlamentu České republiky a o změně a doplnění některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, (dále jen „zákon o volbách do Parlamentu“).\nPodle § 17 zákona o volbách do zastupitelstev krajů členem okrskové volební komise může být státní občan České republiky, který v den složení slibu dosáhl věku nejméně 18 let, u něhož nenastala překážka výkonu volebního práva, a který není kandidátem pro volby do zastupitelstva kraje, pro který je okrsková volební komise vytvořena. Každá politická strana, politické hnutí a koalice, jejíž kandidátní listina byla zaregistrována pro volby do zastupitelstva kraje, může delegovat nejpozději 30 dnů přede dnem voleb jednoho člena a jednoho náhradníka do okrskové volební komise v každém volebním okrsku, ve kterém se do příslušného zastupitelstva kraje volí. Není-li takto dosaženo nejnižšího stanoveného počtu členů okrskové volební komise podle 15 písm. c), zákona o volbách do zastupitelstev krajů deleguje před jejím prvním zasedáním členy na neobsazená místa starosta. Podle § 15 zákona zákona o volbách do zastupitelstev krajů starosta obce stanovuje, s přihlédnutím k počtu voličů ve volebním okrsku, ve lhůtě 60 dnů přede dnem voleb do zastupitelstva kraje, minimální počet členů okrskové volební komise, a to tak, aby počet členů byl nejméně 6, s výjimkou volebních okrsků do 300 voličů, kde může být okrsková volební komise čtyřčlenná.\nUstanovení § 17 v odst. 1 písm. c) zákona o volbách do zastupitelstev krajů vylučuje pouze kandidáta pro volby do zastupitelstva kraje z členství v okrskové volební komisi. Při společném konání voleb do Senátu Parlamentu České republiky a do zastupitelstev krajů, kdy okrsková volební komise je zřizována dle zákona o volbách do zastupitelstev krajů, tak kandidát do Senátu není z toho členství v okrskové volební komisi vyloučen. Je možné kandidáta upozornit, že tento případ není vhodný. V daném případě se jedná spíše o nedostatek právní úpravy tohoto zákona, nikoliv o účel právní úpravy.\nUkončení činnosti okrskové volební komise při společném konání voleb do Senátu Parlamentu České republiky a do zastupitelstev krajů upravuje ustanovení § 45 zákona o volbách do zastupitelstev krajů. Koná-li se druhé kolo voleb do Senátu Parlamentu České republiky, nebude činnost okrskové volební komise ukončena podle zmíněného ustanovení zákona o volbách do zastupitelstev krajů, ale podle § 77a odst. 1 zákona o volbách do Parlamentu.\nNa webových stránkách Ministerstva vnitra, ikona Volby, v rubrice Volby, Volby do zastupitelstev krajů je uveřejněna informace o postavení okrskových volebních komisí při konání společných voleb do Senátu P ČR a do zastupitelstev krajů v roce 2008.\n7.Ověřování údajů o kandidátech z informačního systému evidence obyvatel (dotaz KÚ Pardubického kraje)\nPro volby do zastupitelstev krajů krajský úřad projednává a registruje kandidátní listiny pro tyto volby. V rámci přezkumu kandidátní listiny, má-li opodstatněné pochybnosti o pravdivosti údajů na ní uvedených, může požádat, v případě údajů o místě trvalého pobytu kandidáta a jeho rodném čísle, o ověření u obecních úřadů obcí s rozšířenou působností v souladu s vyhláškou č. 152/2000 Sb., v platném znění. Součinnost těchto pověřených obecních úřadů v předmětné věci vyplývá z jejich věcné a místní příslušnosti. Pokud krajský úřad řeší tyto otázky jinou cestou, přebírá odpovědnost i za ověření těchto údajů.\n8.Údaj o povolání kandidáta (dotaz KÚ Pardubického kraje)\nPodle ustanovení § 21 odst. 1 písm. b) zákona o volbách do zastupitelstev krajů je povinností kandidujících subjektů na kandidátní listině u jednotlivých kandidátů uvést mimo jiné i údaje o jeho povolání. Tento zákon ani jiný právní předpis pro jiné druhy voleb pojem povolání ani jinou jeho bližší specifikaci neupravuje. Je věcí kandidáta a toho, kdo jej na kandidátní listině uvedl, zda chtějí pro voliče zdůraznit původní profesi kandidáta nebo jeho současné pracovní či funkční zařazení, případně jeho nezaměstnanost apod. Pokud kandidát vykonává souběžně dvě a více povolání, je na jeho vůli, zda se chce voličům prezentovat všemi nebo jen některým z nich.\n9.Zajištění tisku hlasovacích lístků (dotaz KÚ Zlínského kraje)\nTisk hlasovacích lístků pro volby do zastupitelstev krajů a Senátu Parlamentu České republiky bude zajišťovat firma Moraviapress, a. s.\nMinisterstvo vnitra má s firmou Moraviapress, a. s., jako s vítězných uchazečem obchodní veřejné soutěže „Volby 2005-2009“, uzavřenou smlouvu o dílo na zajištění komplexního tisku, kompletaci a distribuci veškerých metodických materiálů, volebních tiskopisů a hlasovacích lístků pro přípravu, průběh a zjišťování výsledků voleb pro volby, které se budou konat v České republice od roku 2005 až do roku 2009 včetně.\n10.Volby do 1/3 Senátu – odpovědnost za organizačně technickou přípravu voleb a metodiku (dotaz KÚ Pardubického kraje)\nPodle § 13 odst. 1 zákona o volbách do Parlamentu organizačně technické zajištění voleb do Senátu, tj. jejich příprava, průběh a provedení ve volebním obvodu, patří do působnosti pověřeného obecního úřadu v sídle volebního obvodu, jímž se v souladu s § 7 odst. 1 písm. f) citovaného zákona v hlavním městě Praze rozumí úřad městské části v sídle volebního obvodu a ve městech Brno, Ostrava a Plzeň magistráty těchto měst.\nKrajský úřad podle zákona o volbách do Parlamentu zajišťuje organizačně technicky volby do Poslanecké sněmovny, nikoliv volby do Senátu; na úseku voleb do Senátu plní úkoly dle § 12 odst. 3 zákona o volbách do Parlamentu.\nNa základě § 12 odst. 3 písm. a) zákona o volbách do Parlamentu krajský úřad pro volby do Senátu řeší stížnosti na organizačně technické zabezpečení voleb na úrovni obce. Z praktického hlediska a vzhledem k tomu, že jde o operativnější řešení, je vhodnější, aby byl příslušným krajský úřad, na jehož území se uvedená obec nachází.\n11.Změna stálých volebních okrsků (dotaz statutárního města Karviná)\nProblematiku stálých volebních okrsků s účinností od 31. prosince 2001 upravuje zákon č. 491/2001 Sb., o volbách do zastupitelstev obcí a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, (dále jen „zákon o volbách do zastupitelstev obcí“). Zákon převzal z předchozí právní úpravy, kdy došlo v souvislosti s volbami do zastupitelstev obcí v roce 1994 k vymezení stálých volebních okrsků, institut volebních okrsků jako stálých, ve kterých probíhá hlasování ve volbách do zastupitelstev obcí, do zastupitelstev krajů, do Parlamentu České republiky a do Evropského parlamentu; jejich změnu bylo možno provést pouze jednorázově ve lhůtě po účinnosti zákona. Většina starostů tuto zákonnou možnost nevyužila.\nV současné době je třeba postupovat podle ustanovení § 26 odst. 1 písm. a) až d) zákona o volbách do zastupitelstev obcí, které taxativně vymezuje důvody, na základě kterých lze změnu již vytvořených stálých volebních okrsků provést. Podle § 26 odst. 1 zákona o volbách do zastupitelstev krajů lze změnu provést v případě podle písm. a) zvýšení nebo snížení počtu voličů ve volebním okrsku o jednu třetinu, písm. b) změny hranic obce v místech, kde je území této obce osídleno, písm. c) změny hranic městských obvodů nebo městských částí, písm. d) kdy hranice volebního okrsku není shodná s hranicí volebního obvodu pro volby do Senátu Parlamentu České republiky nebo volebního obvodu pro volby do zastupitelstev obcí (§ 27 zákona o volbách do zastupitelstev krajů). Z jiných, než takto taxativně vymezených důvodů, nelze změnu realizovat.\nV souladu s ustanovením § 15 písm. a) a § 26 zákona o volbách do zastupitelstev obcí přísluší stanovit stálé volební okrsky, a tím i posoudit, zda jsou splněny podmínky pro jejich změnu, starostovi obce.\nZměnu stálých volebních okrsků v případě velkého počtu voličů lze za splnění podmínky § 26 odst. 1 zákona o volbách do zastupitelstev obcí realizovat možností např. zachování stávajícího počtu stálých volebních okrsků s přesunem zapsaných voličů do několika sousedících stálých volebních okrsků (za podmínky, že v nich nedojde ke zvýšení počtu voličů o jednu třetinu), nebo zřízení nového stálého volebního okrsku. Rozhodným okamžikem pro posouzení je rok 1994.\nS ohledem na to, že již dříve zaznívala upozornění na nemožnost změny ve vymezení stálých volebních okrsků, Ministerstvo vnitra navrhlo úpravu režimu stálých volebních okrsků v rámci zpracování návrhu věcného záměru tzv. volebního kodexu, avšak práce na této právní úpravě byly pozastaveny. Náměty pro změnu režimu stálých volebních okrsků budou proto opětovně uplatněny při nejbližší novelizaci zákona o volbách do zastupitelstev obcí, a to tak, že se navrhne doplnit stávající důvody umožňující jejich změnu o možnost změny v případech, kdy hranice stálého volebního okrsku nezachovává přirozený územní celek nebo dostupnost pro voliče, což by umožnilo učinit je v souladu s požadavky obcí více flexibilní.\n12. Věk kandidáta na kandidátní listině pro volby do zastupitelstev krajů (dotaz KÚ Královéhradeckého kraje)\nObligatorní náležitosti kandidátní listiny pro volby do zastupitelstev krajů upravuje § 21 zákona o volbách do zastupitelstev krajů. Věk kandidáta je jednou z nich. Jako všechny ostatní údaje uvedené na kandidátní listině musí jít o údaj správný, neboť jinak by byl založen důvod pro výzvu zmocněnce ve smyslu § 22 odst. 1 zákona o volbách do zastupitelstev krajů k odstranění závad. K tomu, aby bylo zřejmé, že kandidát splňuje podmínky volitelnosti, slouží institut vlastnoručně podepsaného prohlášení kandidáta podle § 21 odst. 2 zákona o volbách do zastupitelstev krajů s uvedením rodného čísla.\nVšichni kandidáti pro volby do zastupitelstev krajů uvedou na kandidátní listině věk aktuální ke dni jejího podání. Pravdivost údajů (náležitostí) kandidátní listiny potvrdí svým podpisem jednak zmocněnec kandidujícího subjektu a dále osoba oprávněná jednat jeho jménem.\nPro účely hlasovacího lístku věk kandidáta krajský úřad zaktualizuje a uvede věk kandidáta ke dni voleb do zastupitelstev krajů.\n13.Zastoupení na základě plné moci (dotaz KÚ Středočeského kraje)\nObsah kandidátní listiny pro volby do zastupitelstev krajů upravuje ustanovení § 21 odst. 1 zákona; v písm. h) tohoto ustanovení je jako náležitost kandidátní listiny stanoveno – jméno a příjmení, označení funkce a podpis osoby oprávněné jednat jménem politické strany nebo politického hnutí; v případě koalice jména a příjmení, označení funkcí a podpisy všech osob oprávněných jednat jménem všech politických stran a politických hnutí, které ji tvoří. Odkazem je poukazováno na příslušný zvláštní právní předpis, kterým je zákon č. 424/1991 Sb., o sdružování v politických stranách a v politických hnutích, ve znění pozdějších předpisů.\nJedná se o obligatorní náležitost kandidátní listiny, tudíž úřad (pro volby do zastupitelstev krajů krajský úřad), pak v rámci registračního řízení i tuto náležitost podané kandidátní listiny je povinen přezkoumat.\nDomníváme se, že když zákon výslovně nezakazuje v předmětné věci zastoupení na základě plné moci, pak připuštění takového postupu ani nevylučuje. Je přípustné, aby osoba, která je statutárním orgánem politické strany nebo politického hnutí, svěřila na základě plné moci podepisování kandidátních listin pro volby do zastupitelstev krajů jiné osobě. Ačkoli zákon to výslovně nestanoví, musí, v případě, kdy osoba oprávněná jednat jménem politické strany nebo politického hnutí zplnomocní jinou osobu k podpisu kandidátní listiny, být předmětná plná moc přiložena ke kandidátní listině, neboť krajský úřad při přezkumu kandidátních listin bude vycházet z údajů uvedených ve výpisu z rejstříku politických stran a politických hnutí, který Ministerstvo vnitra k těmto účelům krajským úřadům poskytuje, a ze kterého tuto skutečnost nelze zjistit. Ke kandidátní listině musí být přiložen buď originál plné moci nebo její ověřená kopie.\nJiným případem je ustanovení § 21 odst. 5 zákona vztahující se k oprávnění zmocněnce k úkonům ve volebních věcech jménem politické strany, politického hnutí a koalice. V případě zmocněnce se jedná o speciální ustanovení zákona pro volby s tím, že zmocněnec je již pro příslušné úkony zmocněn statutárním orgánem a zákon neobsahuje úpravu, která by mu umožnila své zmocnění převést na jinou osobu. V případě, že nemůže vykonávat svou funkci, po jeho odvolání nastupuje náhradník.\n14.Telekomunikační zabezpečení (dotaz KÚ Zlínského kraje, KÚ Moravskoslezského kraje)\nSystém telekomunikačního spojení volebních orgánů bude obdobný jako u všech předcházejících voleb. Telefonní spojení bude zajišťovat akciová společnost Telefónica O2 Czech Republic, a. s., a to na základě uskutečněné veřejné zakázky „Služby komunikační infrastruktury pro VOLBY 2008“. Tuto veřejnou zakázku zabezpečil Centrální zadavatel na datové a hlasové služby v rámci Komunikační infrastruktury veřejné správy, což je v rámci Ministerstva vnitra sekce spojení a komunikací, ve spojitosti s Rámcovými smlouvami na poskytování datových a hlasových služeb komunikační infrastruktury informačních systémů veřejné správy, které byly uzavřeny dne 28. 3. 2007 s dobou platnosti na 4 roky. Podstatou spojení zůstává, že uvedený telekomunikační operátor při zpracování projektu systému bude vycházet z konkrétních požadavků volebních orgánů v rámci jejich územní působnosti.\nSpojení k přenosu dat o výsledcích voleb do Senátu Parlamentu České republiky a do zastupitelstev krajů zajistí Český statistický úřad.\nV souvislosti s dotazem, zda bude možné využívat mobilních operátorů uvádíme, že mobilní telefony poskytne společnost Telefónica O2 Czech Republic, a. s. pouze v případech, kdy nebude možné poskytnout hlasové služby elektronických komunikací prostřednictvím pevných telefonních přípojek nově zřízených nebo zapůjčených v místě.\nPokud se týká připomínek k postupu poskytovatele telefonického spojení při jeho zabezpečování, vyskytly se výhrady při realizačních pracích jak ze strany některých úřadů, tak i ze strany výše uvedené společnosti. Výhrady uvedené v připomínkách budou tlumočeny firmě Telefónica O2 při pracovním jednání v rámci zahájení prací. Na druhé straně je třeba v zájmu včasného a kvalitního zajištění a zúčtování telekomunikační služby postupovat podle pokynů pracovníků zmíněné firmy a v případě jakýchkoliv nesrovnalostí se přímo obracet na určeného pracovníka firmy Telefónica s příslušnými problémy, aby se tak předešlo zbytečnému prodlužování jejich řešení a nežádoucí prodlevě realizačního procesu.\n15.Financování voleb (dotaz KÚ Zlínského kraje)\nČinnost volebních orgánů je výkonem státní správy a jako taková je plně hrazena ze státního rozpočtu. Finanční prostředky spojené s přípravou a konáním voleb jsou vedeny v kapitole státního rozpočtu Všeobecná pokladní správa. Z ní jsou příslušné finanční částky uvolňovány krajským úřadům a Magistrátu hl. m. Prahy prostřednictvím Ministerstva financí na základě podkladů Ministerstva vnitra. Tyto úřady přidělí potřebný objem jednotlivým subjektům (pověřený obecní úřad, obecní úřad, úřad městské části a městského obvodu).\nPři stanovení objemu předpokládaných výdajů na příslušné volby je výchozí základnou počet volebních okrsků v příslušném kraji a z toho vyplývající průměrný počet členů okrskové volební komise, který zahrnuje předpokládané odměny členům okrskových volebních komisí a ostatní předpokládané výdaje nezbytné pro organizačně technické zabezpečení voleb. Při vynakládání výše uvedených oprávněných výdajů se postupuje podle směrnice Ministerstva financí.\nČástka stanovená pro výše uvedené subjekty na činnost podle zákona, jakož i ostatní částky, je pouze předpokládaný objem finančních prostředků na pokrytí výdajů spojených s volbami, je to pouze hrubý odhad. Všechny výdaje, které jsou v souladu se směrnicí Ministerstva financí a které jsou doložené, jsou hrazeny ze státního rozpočtu kapitoly Všeobecná pokladní správa. V případě, že jsou výdaje vyšší než částka převedená do jednotlivých rozpočtů volebních orgánů pro zmíněné účely, je třeba zažádat přímo Ministerstvo financí o posílení rozpočtu.\n16.Zvláštní odměna za výkon funkce člena okrskové volební komise (KÚ Zlínského kraje)\nNedostatečná výše odměny a problémy s obsazováním okrskových volebních komisí. Rozsah pracovního volna od zaměstnavatele pro člena okrskové volební komise. Problematika zdanění odměny. Odvody na veřejné zdravotní pojištění.\nMinisterstvo vnitra v posledních letech opakovaně zaznamenalo apely volebních orgánů i veřejnosti na nedostatečnou výši zvláštní odměny za výkon funkce člena okrskové volební komise, ze které pramení nedostatečný zájem občanů o výkon této funkce následně i problémy starostů obcí s obsazováním okrskových volebních komisí. Okrskové volební komise jsou přitom stěžejním volebním orgánem, který zjišťuje výsledky voleb na úrovni volebních okrsků.\nV roce 2006 došlo k navýšení odměny pro zapisovatele a předsedu okrskové volební komise. Důvodem pro toto navýšení byla potřeba ocenit práci zapisovatelů, kteří ačkoli v okrskových volebních komisích zpravidla vykonávají značnou část úkonů, byli oceněni stejně jako řadoví členové. Navýšení zvláštní odměny předsedům okrskových volebních komisích pak mělo za cíl udržet výsadní postavení předsedy.\nPo nabytí účinnosti nového zákoníku práce se dále zhoršilo postavení členů okrskových volebních komisí, neboť jsou-li současně i zaměstnanci, byl jim zrušen nárok na náhradu mzdy od zaměstnavatele a náleží jim nadále pouze pracovní volno na nezbytně nutnou dobu.\nUkázalo se tedy jako nevyhnutelné učinit příslušné kroky, které by vedly k tomu, že výkon funkce člena okrskové volební komise bude pro občany atraktivnější, že budou motivováni vykonávat tuto funkci a současně bude kompenzována i ztráta nároku na náhradu mzdy od zaměstnavatele za dobu výkonu této funkce, případně zavedení odvodů pojistného na veřejné zdravotní pojištění z této zvláštní odměny.\nMinisterstvo vnitra proto vstoupilo počátkem roku 2008 do jednání s dalšími dotčenými resorty (Ministerstvo financí, Ministerstvo práce a sociálních věcí a Ministerstvo zdravotnictví). Výsledkem jednání a zvažování možných variant řešení bylo zahájení přípravy návrhu vyhlášky, kterou se mění jednotlivé prováděcí vyhlášky k volebním zákonům. Cílem této novelizace je plošné navýšení zvláštní odměny za výkon funkce člena okrskové volební komise při všech druzích voleb o 500 Kč, a to s platností již při nadcházejících podzimních volbách do zastupitelstev krajů a do Senátu.\nV současné době probíhá vyhodnocování připomínek z vnitroresortního a současně i meziresortního připomínkového řízení.\nDoposud není zcela jasný postoj Ministerstva financí pokud jde o možnosti finančního pokrytí zvýšených nákladů na volby v důsledku plošného navýšení zvláštní odměny členům okrskových volebních komisí. Souhlas Ministerstva financí je přitom zásadní i s ohledem na to, že v dohodě s ním (a s Ministerstvem práce a sociálních věcí, které již zaujalo k návrhu souhlasné stanovisko) Ministerstvo vnitra stanovuje ve vyhlášce výši odměny členů okrskových volebních komisí.\nSe zodpovězením dalších otázek ohledně postavení členů okrskových volebních komisí čekáme na stanoviska MF, MPSV a MZdr.


Adaptace nových pracovníků - ppt stáhnout\nPrezentace na téma: "Adaptace nových pracovníků"— Transkript prezentace:\n1 Adaptace nových pracovníků\nPrezentace teoretických východisek pro postupy při adaptaci nových pracovníků v podmínkách pracovního prostředí s cílem získání okamžitého pracovního výkonu a související možnosti vyhodnocování pracovní výkonnosti Říjen 2011 ©\n2 Obsah prezentace K čemu je nutná adaptace nových pracovníků\nK rozhodnutí stačí jen jeden argument Vzorový příklad špatné práce s novým pracovníkem Fáze přípravy a realizace adaptačních procesů Seznámení s problematikou adaptace Sociální adaptace Adaptace na firemní kulturu Formy a míry identifikace s podnikem Adaptace na změny Roviny adaptace Úrovně adaptace Pracovní adaptace, pracovní adaptovanost Subjekty řízení adaptačního procesu ©\n3 Obsah prezentace (pokračování)\nObjekty řízení adaptačního procesu Plán adaptace Tvorba plánu adaptace Výhody u námi zpracovávaných řešení adaptačních programů Základní nástroje adaptačního programu Vyhodnocování adaptačního programu Posouzení úspěšnosti adaptace Závěry adaptačních procesů Stabilizace Info Závěr ©\n4 K čemu je nutná adaptace nových pracovníků?\n„Míra fluktuace zaměstnanců je v Česku výrazně vyšší než v Evropě. Zatímco v Česku činí 15,8 procenta, v Evropě je 9,1 procenta. Vysoká fluktuace pracovníků přitom snižuje produktivitu firem a zároveň zvyšuje jejich náklady, vyplývá ze studie poradenské firmy PricewaterhouseCoopers. Česká republika rovněž eviduje zvýšenou míru nedobrovolné fluktuace, tedy počtu pracovníků, kteří ze společnosti odcházejí z podnětu zaměstnavatele. Tato fluktuace v Česku dosahuje 5,3 procenta, v Evropě je 3,3 procenta.“ Oficiálně neexistuje žádná hranice, která by definovala zda už fluktuace může organizaci škodit či ne. Všechno záleží na typu trhu práce, ve kterém se společnost pohybuje. Pokud je relativně jednoduché a rychlé najít a zaškolit zaměstnance s minimálními náklady (trh práce je volný) je přípustné poskytovat vysoce kvalitní služby navzdory vysokému stupni fluktuace. Avšak pokud je nábor zaměstnanců příliš nákladný a zaplnění všech volných míst trvá týdny, pak je fluktuace zaměstnanců chápána jako problematická. Týká se to především situací, kdy personál přechází k přímému konkurentovi. Společnosti by se proto měly zaměřit na budování takové firemní kultury, jež vytváří prostředí, které přivede a udrží požadované pracovníky. ©\n5 K rozhodnutí stačí jen jeden argument\nAdaptace nových pracovníků snižuje náklady na jejich zapracování až na jednu třetinu. Nevěříte? ©\n6 Fáze přípravy a realizace adaptačních procesů\nCíle a úkoly výzkumu (technické zadání AP) Příprava výzkumu 2.1\tMetodologie 2.2.\tPlán výzkumu Analýza potřeb organizace v oblasti adaptace zaměstnanců Analýza vnějšího prostředí organizace Analýza vnitřního prostředí organizace 5.1.\tPodniková personální strategie 5.2 Mapování činností 5.3\tMeziútvarové vazby 5.4\tProcesní dokumentace (detailní technologické postupy, pracovní postupy, metodika, dokumentace procesů) Analýza současného stavu lidských zdrojů Analýza vnitropodnikové dokumentace Indikace, diagnostika Realizace diagnostických procesů (formalizace AP, návaznost a souvislosti jednotlivých AP, průběh a vyhodnocování AP, vzdělávací aktivity) ©\n7 Fáze přípravy a realizace adaptačních procesů\nKonfrontace současných adaptačních procesů s potřebami organizace Zhodnocení konfrontace Změnové návrhy Nastavení procesů Výstupy Aplikace Dohledové činnosti ©\n8 Seznámení s problematikou adaptace\nUchazeči si již v průběhu výběrového řízení vytvářejí představu o organizaci, kladou si otázky, zda pro ně bude znamenat perspektivního zaměstnavatele, jak bude vypadat jejich budoucí práce apod. Novému zaměstnanci by proto po jeho nástupu do společnosti měly být vytvořeny takové podmínky, aby zvládl svoji práci na svém pracovišti, vžil se do existujícího systému mezilidských vztahů a přijal hodnoty a tradice podniku. Nástup nového zaměstnance do organizace tak představuje proces, který rozhoduje o jeho dalším úspěchu a vztahu k novému zaměstnavateli. Úvodní fáze pracovního poměru jsou proto mimořádně důležité, neboť mohou korigovat a vyjasnit si vzájemná očekávání jednotlivce i organizace plynoucí z psychologické smlouvy. Adaptace zaměstnanců se tak v etapě globálního řízení lidských zdrojů stává jednou z klíčových a zároveň nejrychleji se rozvíjejících personálních činností. Z pohledu několika autorů můžeme adaptaci definovat takto ©\n9 Seznámení s problematikou adaptace (pokračování 1)\n„Adaptace nového zaměstnance představuje „řízený proces seznamování pracovníka s organizací, jejími úkoly, stylem práce, technologií, specifickými předpisy organizace i jinými předpisy a celkovými podmínkami, za nichž bude pracovník vykonávat svou práci.“ (Koubek, 2001, s.181) Bedrnová, Nový a kol. (1998, s.321) obecně chápou adaptaci jako „proces aktivního přizpůsobování člověka životním podmínkám a jejich změnám. Člověk nepřijímá podmínky, v nichž žije jen pasivně, ale snaží se je přizpůsobit svým potřebám, zájmům, hodnotám či cílům. Adaptace představuje jednotu aktivních a pasivních forem sepětí člověka s prostředím, přizpůsobení prostředí člověku a člověka prostředí. Adaptace ve společenském procesu práce je procesem vyrovnávání se člověka se skutečností, ve které plní pracovní úkoly. Tento proces probíhá ve dvou základních rovinách – v rovině pracovní adaptace a v rovině sociální adaptace pracovníka.“ ©\n10 Seznámení s problematikou adaptace (pokračování 2)\n„Adaptace je proces, kdy se nový zaměstnanec vyrovnává s prostředím, ve kterém plní pracovní úkoly. S tím souvisí adaptace pracovní, kdy jde o přiměřené zvládnutí pracovních úkolů a dosažení daného výkonového standardu; a adaptace sociální, což je proces přiměřeného zařazení pracovníka do interpersonálních vztahů příslušné skupiny.“ (Bucháčková, 2003, s.38) ©\n11 Sociální adaptace Sociální adaptace představuje postupné začleňování jedince do nového sociálního prostředí, tj. do struktury sociálních vztahů v rámci celé skupiny a do systému organizace. Osobní styk (obsahuje i prvky neformální adaptace) s ostatními členy skupiny umožňuje jednotlivci seznámení se s projevy sociálního chování. Cílem je dosáhnout zařazení zaměstnance do existujícího systému mezilidských vztahů na pracovišti i v podniku. Bedrnová, Nový a kol. (1998, s.321) zdůrazňují, že „proces sociální adaptace nastává i tehdy, dochází-li jen ke změně postavení pracovníka v pracovní skupině (např. při postupu do funkce jejího vedoucího).“ Pracovní a sociální adaptace se navzájem prolínají, nelze je zcela oddělit. Úzká souvislost a vzájemné ovlivňování se projevuje také v tom, že úspěšný průběh adaptačního procesu je podmíněn tím, jak pracovník zvládl obě roviny adaptace. ©\n12 Adaptace na firemní kulturu\nAdaptace na firemní kulturu – adaptační proces představuje klíčové období pro ztotožnění se nového zaměstnance s firemní kulturou. Nový pracovník se setkává s projevy firemní kultury ještě před nástupem do organizace, což také ovlivňuje jeho rozhodnutí k přijetí či odmítnutí nabízené pracovní pozice. Pro každou společnost je tedy žádoucí, aby byl pracovníkovi poskytnut soubor informací o firmě, její kultuře a perspektivách, organizačním uspořádání i o zásadách personální politiky, pracovním režimu apod. To, jakým způsobem tento proces probíhá, může opět prozradit mnohé o firemní kultuře. Přístup nových kolegů a zejména nadřízeného k novému zaměstnanci, schopnost rychle mu zajistit veškeré pracovní pomůcky, pracovní místo, způsob a prostor pro seznámení se s náplní práce, přidělení kouče nebo mentora poukazují, do jaké míry je organizace flexibilní a schopná reagovat na změnu. ©\n13 Adaptace na firemní kulturu (pokračování)\nBěhem adaptačního období tedy dochází k vytvoření vztahu k firemní kultuře, který může být pozitivní, nebo naopak odmítavý. Pokud má zaměstnanec odmítavý postoj k firemní kultuře a neztotožní-li se s ní, nastává situace, kdy není schopen se přizpůsobit a z organizace odchází. Druhou možností je, že jedinec se s firemní kulturou neztotožňuje, ale je schopen dodržovat pravidla, která jsou organizací stanovena. Typickými projevy takových jedinců jsou potom vtipy na úkor organizace, které pomáhají tlumit konflikty a frustraci, lze však předpokládat, že takoví zaměstnanci se s cíli organizace jen obtížně identifikují. ©\n14 Adaptace na firemní kulturu (pokračování 2)\nBedrnová, Nový a kol. (1998, s.302) poukazují, že „adaptace nových pracovníků probíhá ve velké míře na základě předávání informací o jednotlivých oblastech podnikové kultury a tréninku takových sociálních dovedností, které umožňují nově příchozím zaměstnancům přizpůsobit se – kromě věcné stránky adaptačního procesu – i novému sociálnímu prostředí. Jinými slovy, jde především o seznámení se s podnikovou kulturou, o její přijetí a v optimálním případě o identifikaci s ní. Rovněž procesy výchovy a podnikového vzdělávání mají za úkol stále více integrovat spolupracovníky do pokud možno jednotné kultury podniku...“ ©\n15 Formy a míry identifikace s podnikem\nFormy a míry identifikace s podnikem je možné odlišit na základě různých přístupů. Bedrnová, Nový a kol. (1998, s. 496–497) nabízejí tyto: 1. přirozená identifikace – osobnost pracovníka, jeho hodnotové preference a zájmy plně korespondují s podnikovými cíli, hodnotami a normami, pracovník je s nimi zcela ztotožněn, 2. selektivní identifikace – s jednotlivými podnikovými cíli, normami a hodnotami se pracovník identifikuje v rozdílné míře; ty z nich, které jsou v rozporu s profilem jeho osobnosti, odmítá, 3. evokovaná identifikace – prostřednictvím indoktrinace a řízené adaptace vedení podniku pozitivně ovlivňuje identifikaci spolupracovníků, 4. vykalkulovaná identifikace – spolupracovník se podřídí podnikovým cílům, normám a hodnotám, aniž je přijme za své; důvodem je evidentní výhoda tohoto předstíraného stavu identifikace. ©\n16 Adaptace na změny Relativně novou rovinu adaptace představuje adaptace na změny. V kapitole věnované globálnímu řízení lidských zdrojů bylo zmíněno, že v moderních nadnárodních společnostech již není největší důraz kladen na adaptaci samotnou, ale na schopnost zaměstnance přizpůsobit se změnám, readaptovat se. Tato rovina adaptace úzce souvisí s přijetím dané firemní kultury. Předpokládejme, že zaměstnanec, který přijme nabídku pracovního místa v dané organizaci už tuší, o jaký typ organizace se jedná a co tedy může od svého budoucího zaměstnavatele očekávat. Firemní kultura se odvíjí zejména z velikosti firmy a z toho, v jak stabilním prostředí se organizace pohybuje. Jiné požadavky na zaměstnance tedy bude z hlediska adaptace klást malá organizace s několika zaměstnanci, jež v nejbližší době neočekává žádné zásadní změny; jiná očekávání budou ve velké mezinárodní firmě, která působí v dravém konkurenčním prostředí a jejím cílem je „vychovat si“ flexibilní zaměstnance připravené pracovat v mezinárodních týmech a pružně reagovat na měnící se požadavky. ©\n17 Adaptace na změny (pokračování 2)\nZaměstnanci v těchto společnostech musí být připraveni tolerovat nejistotu a neustálé změny. Koubek (2001) nejen v této souvislosti užívá termín reorientace, který souvisí také s případy, kdy se podstatně změní technika, technologie nebo vyráběný výrobek a je třeba tomu současné pracovníky přizpůsobit, přeorientovat je na nové podmínky a požadavky pracovních míst. ©\n18 Roviny adaptace K úspěšné adaptaci člověka je zapotřebí zvládnutí všech úrovní a rovin adaptace, z tohoto důvodu nemůžeme vidět jednotlivé úrovně a roviny odděleně, ale jako určitý kompatibilní celek, ve kterém se poznatky a zkušenosti vzájemně prolínají. Adaptace zaměstnance probíhá v těchto rovinách: 1. formální a neformální adaptace – formální adaptace je plánovitý, systematický proces zabezpečovaný zpravidla personálním oddělením a nadřízeným, neformální adaptace představuje přirozený (často efektivnější) proces zabezpečovaný spolupracovníky, 2. pracovní a sociální adaptace, 3. adaptace na firemní kulturu. ©\n19 Úrovně adaptace 1. celopodnikové (celoorganizační) adaptace – zaměřená na zprostředkování informací obecného rázu a společná pro všechny pracovníky organizace, zpravidla bez ohledu na charakter a obsah jejich práce, 2. útvarové (skupinové, týmové) adaptace – týká se organizační jednotky či oddělení, do kterého příslušný pracovník nastupuje, postihuje detaily a zvláštnosti, jimiž se práce v daném útvaru vyznačuje; bývá obsahově společná pro všechna pracovní místa v útvaru, 3. adaptace na konkrétní pracovní místo – bývá obsahově diferencovaná podle charakteru a obsahu práce na konkrétním pracovním místě. ©\n20 Pracovní adaptace, pracovní adaptovanost\nPracovní adaptace představuje zvládnutí odlišných požadavků vyplývajících z nového pracovního zařazení a jiné pracovní náplně. Jedná se o proces, v jehož průběhu dochází k postupnému vyrovnávání souboru osobních předpokladů jedince s konkrétními požadavky jeho pracovního zařazení. Zároveň pracovní adaptace zahrnuje i průběžné zvládání změn v nárocích a podmínkách pracovní činnosti, k nimž dochází v důsledku vědeckotechnického pokroku. Předpokladem dobrého zvládnutí úkolů je dostatečná odborná připravenost nového zaměstnance. Výsledkem je určitá úroveň vyrovnávání se člověka s pracovní situací, tj. pracovní adaptovanost (kvantita a kvalita plněných úkolů, samostatnost, pracovní ochota, aktivita, profesionální sebedůvěra, existence pracovních cílů a ambicí, spokojenost, stabilizace v zaměstnání apod.).\n21 Subjekty řízení adaptačního procesu\nRozhodujícími subjekty řízení adaptačního procesu jsou řídící pracovníci, tedy bezprostřední nadřízení nového zaměstnance. Kromě nich se na řízení adaptace podílejí i pracovníci personálních útvarů. Do adaptačního procesu mohou také vstupovat další osoby a to například v rolích mentorů či konzultantů. Vzhledem k tomu, že nejvyšší účinnost má adaptace neformální, doporučuje Armstrong (2002, s.409) jako nejlepší řešení (útvarové) adaptace situaci, kdy detailní uvádění nového pracovníka do útvaru provádí bezprostřední nadřízený, vedoucí týmu. K těmto procesům však musí mít vedoucí pracovník jednoznačné nástroje adaptačních procesů. Velkou část pracovní doby totiž musí nový pracovník trávit samostudiem podnikových procesů. Toto uvádění na pracoviště má dle autora pět hlavních cílů: 1. dát novému pracovníkovi možnost, aby se cítil jako doma, 2. zvýšit zainteresovanost pracovníka na práci a organizaci, 3. poskytnout základní informace o pracovních podmínkách a zvyklostech, 4. informovat jej o normách a chování, jejichž plnění se od něj očekává, 5. informovat pracovníka o možnostech vzdělávání a postupu, které se mu v podniku nabízejí. ©\n22 Objekty řízení adaptačního procesu\nObjekty řízení adaptačního procesu rozdělují Bedrnová, Nový a kol. (1998, s. 323) do čtyř základních kategorií: 1. noví pracovníci 2. pracovníci, kteří se vracejí na své původní pracoviště po delším čase, 3. pracovníci, kteří mění pracovní zařazení, 4. pracovní skupiny. ©\n23 Plán adaptace „Plán stanoví, s jakými informacemi se má pracovník seznámit, s jakými organizačními útvary by měl být seznámen, na kdy jsou naplánovány kontrolní body adaptace. Důležité je odpovídajícím způsobem rozložit nové informace tak, aby jimi nebyl zaměstnanec zahlcen.“ (Bucháčková, 2003, s.38) Pro nové zaměstnance bývá zpravidla obtížné vstřebat veškeré informace najednou či v krátké době. Nelze na ně, jak zdůrazňuje Koubek (2001), prostě všechny informace vychrlit během jediného setkání, naopak ústní informace by mu měly být poskytovány po částech podle určité priority. Efektivní předávání informací by tedy mělo probíhat pokud možno postupně, jak formální tak neformální cestou a to jak v ústní tak v písemné podobě. Orientaci a adaptaci též nelze provést během jakéhosi jednorázového školení, ale měla by být rozprostřena do delšího časového úseku. ©\n24 Plán adaptace (pokračování)\nÚčinnost působení subjektů při usměrňování adaptace nového zaměstnance je do značné míry ovlivněna úrovní nástrojů řízení adaptačního procesu vypracovaných v dané organizaci, kterými mohou být například typové adaptační plány nebo plány nástupní praxe. Nový zaměstnanec by proto měl získat svůj adaptační plán (program), jehož podoba závisí na pozici, na kterou nastupuje. K předání a vysvětlení adaptačního plánu by mělo dojít v průběhu prvního pracovního dne během rozhovoru zaměstnance s jeho přímým nadřízeným nebo s pracovníkem personálního oddělení. Bedrnová, Nový a kol. (1998, s.326) považují z tohoto hlediska za progresivní ty podniky, v nichž jsou realizovány tzv. dílčí adaptační programy, které definují jako „soubor opatření, která regulují adaptaci určité kategorie pracovníků, zároveň jsou metodickým návodem pro zpracování adaptačních plánů jednotlivých pracovníků.“ Adaptační plány jsou v praxi uplatňovány převážně pro řízení adaptačního procesu konkrétních pracovníků. ©\n25 Tvorba plánu adaptace Při tvorbě adaptačního plánu pro nového zaměstnance je třeba vycházet z následujících zásad: obsah plánu má být závislý na složitosti a náročnosti pracovní činnosti, kterou bude pracovník vykonávat, druhem a charakterem práce se má řídit i délka období, na kterou je plán rozpracován a jeho forma – adaptační plán může mít různou podobu (od stručného záznamu až po podrobný program s termínovanými úkoly), při tvorbě adaptačního plánu je třeba respektovat úroveň dosaženého vzdělání i délku praxe pracovníka, plán má být sestaven i s ohledem na individuální zvláštnosti pracovníka a obsah plánu má být podle možnosti přizpůsoben jeho představám a přáním. ©\n26 Tvorba plánu adaptace (pokračování)\nAdaptační plány mohou být více či méně formalizované. V případě, že společnost přijímá větší počet zaměstnanců najednou, je pro ni většinou výhodné vytvořit strukturovaný program adaptačního školení, kterého se všichni noví zaměstnanci v určité době po svém nástupu zúčastní. Hlavní výhodou tohoto přístupu je větší časový prostor pro získání podstatných informací, možnost osobního kontaktu s manažery firmy i nácviku některých postupů či operací. Méně formalizovaný adaptační program, který zdůrazňuje význam osobního přístupu k novému zaměstnanci, může být například podpořen rolí mentora či garanta. Smyslem tohoto přístupu je nejen napomoci novému pracovníkovi po odborné stránce, ale i možnost předávat novým zaměstnancům nepsané vnitřní hodnoty organizace a firemní kulturu. Délka adaptačního programu zpravidla závisí na charakteru organizace a pracovní pozice. Za ideální délku adaptace je považováno šest měsíců. Dle zkušeností však většina zaměstnavatelů považuje za adaptační dobu dobu shodnou s dobou zkušební (která je zpravidla sjednána v pracovní smlouvě), jež může dle zákona činit maximálně tři měsíce. Zaměstnavatel zpravidla předpokládá, že po uplynutí této lhůty je zaměstnanec již plně zadaptován a připraven podávat kvalitní pracovní výkony. ©\n27 Výhody u námi zpracovávaných řešení adaptačních projektů\nNaše metody umožňují optimalizovat délky adaptačních procesů v rozmezí od 14 dnů do 3 měsíců dle náročnosti profesí. Tyto adaptační procesy mohou také umožnit identifikovat pracovní kompetence a kvalitativní vlastnosti nových pracovníků mnohem dříve než uplyne zkušební doba. U společností, které jsou velkými zaměstnavatelskými organizacemi nebo které zaznamenávají vyšší fluktuační míru pracovní síly je návratnost nákladů spojená s nastavením adaptačních procesů již u prvních uchazečů. Změna na pracovních pozicích vyvolává potřebu adaptace. Naše řešení umožňuje: Významnou úsporu náklady na zapracování každého nového pracovníka v počtu násobků měsíčních mzdových nákladů Náklady na odstranění zmatků, chyb a omylů v důsledku neadaptace (zejm. zmařený čas jiných pracovníků firmy) Náklady na zácvik dalších nových pracovníků v důsledku odchodů nově přijatých pracovníků, kteří odcházejí kvůli nespokojenosti v zaměstnání ©\n28 Základní nástroje adaptačního programu\nUdržování kontaktu s pracovníkem před nástupem do firmy, předání základních písemných informací o firmě. Předání a vysvětlení informačních materiálů (informace o organizaci, firemních směrnicích, podnikové kultuře a personální politice). Předání a vysvětlení adaptačního plánu. Vstupní rozhovor nadřízeného se zaměstnancem. Seznámení se spolupracovníky. Pravidelné rozhovory se zaměstnancem, ověření průběhu a výsledků adaptace. Seznámení s vybranými útvary a jejich činnostmi. Kontrola průběhu adaptačního procesu. Vyhodnocení adaptačního procesu. Účinnost adaptačního plánu je závislá na průběžném monitorování a následném hodnocení adaptačního procesu. ©\n29 Vyhodnocování adaptačního programu\nDůležitou součástí adaptačního plánu každého pracovníka je jeho formální a systematické monitorování a následné vyhodnocování. Proces je třeba pozorovat pravidelně, zpracovávat dílčí výsledky a vyhodnocovat tak i efektivitu jednotlivých kroků. Vyhodnocování výsledků adaptačního procesu by bylo samo o sobě velice složité, je tedy vhodné si předem definovat kritéria, která by měla být individuálně zpracována a měla by se vždy odvíjet od konkrétního pracovního zařazení zaměstnance. Koubek (2001) zdůrazňuje, že pracovník procházející adaptačním programem by měl být během prvních týdnů pravidelně kontaktován příslušným personálním pracovníkem, který by ho měl navštívit také přímo na pracovišti a zhodnotit tak konkrétní pracovní prostředí a pracovní podmínky. Příslušný pracovník by také měl po celou dobu adaptačního procesu udržovat spolupráci s bezprostředním nadřízeným nového zaměstnance i jeho mentorem či garantem. Společně by měli dohlížet na plnění individuálního adaptačního plánu pracovníka, pomáhat řešit jeho případné problémy a zároveň by se měli všichni tři účastnit pracovníkova hodnocení ke konci zkušební doby. ©\n30 Vyhodnocování adaptačního programu\nPro zhodnocení adaptačního procesu se zpravidla používá metoda řízeného rozhovoru, kterého se může kromě přímého nadřízeného účastnit i mentor nebo garant nováčka a příslušný pracovník personálního oddělení. Důležité je také získávání zpětné vazby od pracovníka samotného, ale i od ostatních účastníků adaptačního procesu. „Při řízení adaptačního procesu nového pracovníka by se neměl opomíjet také přínos, který představuje jeho nový pohled na podnik a jeho problémy. Některé firmy z tohoto důvodu zařazují pohovor s pracovníkem po velmi krátké době (asi po jednom měsíci) od jeho nástupu, aby bylo možné zachytit jeho první postřehy o podnikové realitě.“ Bedrnová, Nový a kol. (1998, str.323) ©\n31 Posuzování úspěšnosti adaptace\nK posouzení adaptovanosti se při hodnocení adaptačního procesu používají: 1. subjektivní kritéria ze strany zaměstnance: pracovní adaptovanost – jedná se například o přijmutí náplně práce za svou, zájem o práci a další vzdělávání po odborné stránce, sociální adaptovanost – postihuje spokojenost pracovníka s úrovní sociálních vztahů na pracovišti, s vlastním začleněním, spokojenost s řídícím pracovníkem, ochotu spolupracovat s ostatními pracovníky, adaptovanost na firemní kulturu – týká se přijetí norem, ztotožnění se s firemními hodnotami apod., 2. objektivní kritéria ze strany zaměstnavatele: pracovní adaptovanost – schopnost podávat standardní pracovní výkony odpovídající danému pracovnímu místu, sociální adaptovanost – skutečné místo pracovníka v pracovním týmu, autoritu u spolupracovníku a aktivitu ve skupinovém dění, adaptovanost na firemní kulturu – například otázka skutečné interiorizace norem a loajality vůči zaměstnavateli. ©\n32 Závěr adaptačního procesu\nAdaptační proces by měl být završen osamostatněním pracovníka v pracovní činnosti, srovnatelnou výkonností s ostatními spolupracovníky, začleněním do neformálních vztahů a vytvořením osobních perspektiv ve společnosti. Je také důležité, aby závěrečné hodnocení adaptačního plánu pracovníka nebylo samoúčelné a formální, ale aby vyústilo v nástin dalšího uplatnění pracovníka v organizaci a v nástin jeho dalšího vzdělávání a pracovní kariéry. Adaptace tak bývá stále častěji zařazována do systému vzdělávání pracovníků v organizaci. „Adaptace pracovníků má také značný vzdělávací aspekt. Jde vlastně o formování (doformování, přeformování) pracovních schopností nového pracovníka tak, aby vyhovovaly požadavkům pracovního místa a nového zaměstnavatele. Její součástí jsou i vyloženě odborné informace, informace o pracovních postupech, informace o zvláštnostech techniky a technologie používané v organizaci a v neposlední řadě i informace o možnostech získávání dalších odborných informací i o možnostech prohlubování a rozšiřování kvalifikace.“ (Koubek, 2001, s.182) ©\n33 Stabilizace pracovníků\nJedním z nejvýznamnějších cílů adaptačního procesu, který uvádějí v předchozí kapitole v různé podobě všichni citovaní autoři, je získat plnohodnotného a stabilizovaného zaměstnance. Proces získání pracovníka na určitou pracovní pozici probíhá v krocích „plánování-získávání-výběr-přijímání-adaptace“. Všechny tyto kroky jsou pro podnik jak časově tak finančně náročné, každá organizace by tedy měla mít zájem na stabilizaci svých zaměstnanců. O procesu stabilizace pracovníků hovoří Lubasová (2001, s.108) v souvislosti s efektivním hospodařením s lidskými zdroji. Každá změna pracovníka na pracovní pozici ať v rámci vnitřní či vnější mobility je spojena s náklady pro organizaci. Do těchto nákladů se dle autorky promítá: 1. nízká produktivita pracovníka v rámci průběhu adaptačního procesu, 2. zvýšení nákladů při přidělení práce jinému pracovníkovi, 3. náklady na nábor a výběr nového pracovníka, 4. náklady na zácvik a trénink. ©\n34 Stabilizace pracovníků\nMíra stabilizace (resp. míra mobility) pracovníků tedy může být odrazem efektivnosti adaptačního procesu. Vyjádřit lze těmito způsoby: index stability pracovníků = celkový počet zaměstnanců v organizaci déle než 1 rok ku počtu zaměstnanců zaměstnaných v organizaci před 1 rokem, míra úbytku (míra fluktuace) = celkový počet zaměstnanců, kteří odešli za 1 rok ku průměrnému počtu zaměstnanců za 1 rok. Na stabilizaci pracovníků v organizaci mají dle Lubasové (2001) vliv také uplatněné motivační faktory a jejich jednotlivé aspekty jako je systém odměňování, sociální programy a služby, úroveň organizační kultury, kvalita pracovních vztahů, komunikační systém, přístup k personálnímu rozvoji zaměstnanců, uplatněný styl řízení, možnost participace apod. ©\n35 Konec hlavní části prezentace\nDěkujeme za pozornost. ©\n36 Speciálně připravené projekty a programy\nVyhledávání a testování vhodných uchazečů pro podnik, společnost, firmu Najít spolehlivé zaměstnance je dnes větší problém. Profesionální HR podpora pomůže rychle najít přesný a vhodný profil uchazeče. 100% záruka. Služba je levnější než hledání nových zaměstnanců ve vlastní režii. Antifluktuační programy Ochrana prostředků a Know How investovaných do zaměstnanců Soubor realizovaných opatření pro zamezení fluktuací Zvyšování prestiže zaměstnavatele Významné úspory v udržování základního kmene klíčových zaměstnanců Příprava a realizace vzdělávacích projektů Pracovní kompetence a jejich rozvoj Rychlá adaptace a zapracování nových zaměstnanců Zavedeme systém vzdělávání nových zaměstnanců pro vysoké výkony ©\n37 Úplně na závěr Děkujeme za pozornost.\nPro nezávislou konzultaci a cenovou a termínovou nabídku, plán projektu a další informace o zpracování a implementaci Adaptačních plánu a možnostech (úrovních) hloubky jeho zpracování nás prosíme kontaktujte prostřednictvím následujících spojení: Externí personální činnosti ve specializovaných oborech Skype: perskadr_ova Internet: ©\nStáhnout ppt "Adaptace nových pracovníků"


Řemeny, řetězy | Techbelt - dopravníky, dopravní pásy, servis\nNabízíme velkou škálu různých typů ozubených řemenů vyráběných z pryže i polyuretanu Jsou vyztuženy ocelovým, aramidovým nebo kevlarovým vláknem. Vysoká kvalita použitých surovin zaručuje výbornou odolnost proti otěru a roztržení. Nekonečné ozubené řemeny jsou využívány zejména v aplikacích, kde jsou přenášeny velké síly. Vysoká pevnost použitého polyuretanu řemenům dodává mimořádnou odolnost vůči opotřebení při nárazech a vibracích.\nKlínové řemeny a kulaté řemeny\nTyto řemeny z polyuretanu mají velice široké možnosti použití:\npřenos menších kroutících momentů při nízkých a středních rychlostech\nmožnost použití na lehkou přepravu ,bezúdržbový chod\nVšechny typy řemenů vykazují odolnost proti roztržení, odrolení a kroucení. Všechny jsou odolné chemikáliím, oleji a tukům. Nejsou citlivé na prach, špínu a vlhkost. Přípustné provozní teploty jsou mezi -20 °C až +60 °C. Kulaté řemeny z PU dodáváme s drsným i hladkým povrchem.\nRedlerové (vidlicové) řetězy a řetězová kola\nNabízíme vidlicové články, unášeče ( plastové,ocelové ), čepy, kompletní řetězy, řetězová kola. Provedení : standardní kvalita, odolné vůči korozi a kyselinám, odolné vůči vysokým teplotám, odolné vůči otěru. Rozměry dle stávajícho stavu případně, dle našeho vytipování.