YouTube testib avalehel suuri pisipilte | lahendusi\nKui olete viimasel ajal YouTube'is voogesitussaidil käinud, olete võib-olla märganud, et kodulehe kujundus on muutunud.\nIlmselt on Google jälle selles järjekordse testiga, mis muudab YouTube'i avalehe paigutust. Ettevõte kasutab AB-teste muudatuste analüüsimiseks ja otsustusprotsessi abistamiseks; need andmed aitavad Google'il otsustada, kas muudatust tuleks rakendada või mitte.\nSee konkreetne muudatus on nähtav murdosale kasutajabaasist ainult kirjutamise ajal. YouTube'i avalehel kuvatakse selle avamisel suuremad pisipildid; praegusel avalehel kuvatakse üksteise kõrval väikesed pisipildid. Video soovitused on järjestatud rühmadesse, näiteks teie tellimuste või konkreetsete kanalite kaudu, mida varem vaatasite või mida teised vaatasid.\nUus kujundus kaotab sisu rühmitamise. Selle asemel on kõik, mida saate, lõputu videote loendi voog, mida toetavad suured pisipildid.\nUus suur pisipiltide kujundus on aktiivne ainult YouTube'i avalehel. Tellimusi või trendikatalooge otsides või sirvides saate standardpaigutused.\nUus kujundus seab video pisipildid ette ja keskele. Võimalik, et soovite kohandatud pisipiltide väärkasutamise vältimiseks saidil installida YouTube Clickbait Remover laiendi.\nSuuremate pisipiltide üks efekt on see, et näete korraga vähem videoid. Minu süsteemis näitas YouTube lehel vaid kuut videot, millest kaks olid vaid pooled. Vana kujundus näitas lehel üheksa videot kerimata.\nSuured video pisipildid võivad tunduda kenamad ja need võivad isegi teleriekraanidel paremini töötada. Töölaual võib kogemus olla erinev. YouTube kuvab lehel vähem videoid, mille tulemuseks on kerimine. Gruppide eemaldamine muudab kogu kodulehe senisest veelgi juhuslikumaks, kuna saate kuvatava kohta veelgi vähem kontrolli.\nVõite peita teatud kanalid, mis teile vanas kujunduses soovitati, uus ei kuva ühtegi rühma ega kanalit, nii et valikut pole enam olemas.\nKas teile ei meeldi konkreetse kanali videod, mida teile ikka ja jälle soovitatakse? Ainus võimalus on kasutada YouTube'i sisu blokeerimiseks kolmandate osapoolte tööriistu.\nSee muudatus sarnaneb pigem järjekordse katsega YouTube'ist valikuvõimalusi eemaldada, mitte aga sellega, et alust on olnud palju, ja lusikaga sööta videoid, mille YouTube'i algoritm kasutajatele valib. Jah, leidub otsinguid ja tellimusi, mis annavad teile teatud kontrolli, kuid selge lihtsustamissuund jätkub takistamatult.\nVõimalik, et uus kujundus loobutakse uuesti.\nNüüd sina : mis on sinu uus disain?


Valgamaa on mures Puka päästekomando võimaliku sulgemise pärast - Delfi\nValgamaa on mures Puka päästekomando võimaliku sulgemise pärast\nPäästeameti hinnangu kohaselt kuulub Valgamaal suletavate päästekomandode hulka Puka. Nii maavanema kui kohaliku vallajuhi arvates seab see ohtu päästevõimekuse piirkonnas kuna abi õnnetuse korral võib jääda liiga hiljaks.\nValga maavanem Margus Lepik tõdes, et kindlasti häiriks komando kadumine kohalike igapäevast turvatunnet, mistõttu tuleb leida mingi võimalus nii Puka päästekomando kui turvalisuse säilimiseks. „Tähtis on, et eelseisvad ümberkorraldused ei seaks ohtu elu võimalikkust maapiirkonnas."\nÜhe võimalusena on arutatud Puka komando reorganiseerimist abikomandoks ja vabatahtlike kaasamist. "Kutseliste päästjate abi see kindlasti ei asenda, aga seeläbi on võimalik säilitada päästevõimekuse kohalolek Puka piirkonnas,“ selgitas maavanem murelikult.\nValgamaa päästeosakonna juhataja Alar Roopi sõnul on Valgamaal head näited nii Sangaste kui Karula vallas olemas, kus peale riikliku komando sulgemist jätkasid päästetööde pakkumist just vabatahtlikud pritsumehed. Puka vallavanem Heikki Kadaja lubas hakata otsima võimalusi, et vajadusel koos valla ettevõtete ja aktiivsete elanikega moodustada vabatahtlik abikomando. Üheskoos oldi siiski arvamusel, et võimalus ja lahendus komando tegevuse jätkamiseks ühel või teisel viisil tuleb leida.


Kodu: Kuidas Vabaneda Veest, Mis Lõksu Jääb - 2019 | Et.Interior-Designy.com\nPõhiline > Kodu > Kuidas Vabaneda Veest, Mis Lõksu Jääb\nKuidas Vabaneda Veest, Mis Lõksu Jääb\nKui teil on katlakivi lekkimine, mida te ei tea, võite pärast tugeva vihmapiima ärkamist laes pidevalt tilkuma. Samamoodi võib teise korruse vannitoas lekkida torustik, mis võib põhjustada allpool asuva ülemmäära. Lekk ei pruugi tunduda ohtlik, kuid see tähendab, et teisel pool on vesi...\nLakke ühendav vesi võib põhjustada olulisi remonditöid.\nKui teil on katlakivi lekkimine, mida te ei tea, võite pärast tugeva vihmapiima ärkamist laes pidevalt tilkuma. Samamoodi võib teise korruse vannitoas lekkida torustik, mis võib põhjustada allpool asuva ülemmäära. Lekk ei pruugi tunduda ohtlik, kuid see tähendab, et kipsplaadi teisel pool on vesivann, mis pidevalt seda halvendab. Kui otsustate lihtsalt lasta vett ise välja kuivada, siis teete katastroofi. Parem tegevus on lasta vett välja tõmmata.\nPange 5-galloni ämber põrandale allavoolu all, seejärel ronige redelile ja puurige 1/2-tolline augu läbi kipsplaadi libisemiskiiruse kohal. Lase vett vette voolata.\nOtsige madalaimat ülemmäära, kui see on välja põlenud, kuid vesi pole tilkuva. Läbi selle punkti puurige auk ja laske vesi voolata ämbrisse.\nTundke oma sõrmedega kipsplaati ja tõmmake kogu selle, mis on märg. Võite öelda, kas kipsplaat on märjaks, kui see tundub käsnaga - see võib isegi siis, kui seda vajutada, puruneda. Sa pead seda kipsplaati asendama, sest nüüd, kui see on märg, ei kinnita kinnitusdetailid enam usaldusväärselt, isegi pärast seda, kui need on ära kuivanud.\nJoonista ristkülik ümber sirgjoonelise ja pliiatsiga märgitud ala. Laiendage ristkülik lähima lae varda keskpunkti. Veenduge, et ristkülik suleb täielikult vigastatud ala.\nLõika ristkülik gipskarda saagiga ja visake niiske kipsplaat ära. Valmistage niiske lagede isolatsioon välja, kui eemaldate kipsplaati. Viska see ära ka.\nPane oma käsi läbi augu ja tunne kipsplaadi tagumist ja isolatsiooni serva ümber. Kui see tundub küllastunud, lõigake suurema auku tegemiseks rohkem kipsplaati. Hoidke ristkülikukujuline auk - see on lihtsam plaastrit.\nAndke laevarrastele nii palju aega, kui nad vajavad kuivamist, enne kui asetate isolatsiooni ja kipsplaate. Samuti peaksite leidma lekke allika ja peatus võimalikult kiiresti.\nKui veekindla kipsplaati ümbritseb tuled, lülitage kaitselüliti valgustusringile välja ja jätke see ära, kuni olete uue kipsplaadi paigaldamise lõpetanud.\nVideo Juhend: MAATRIKS - DEIR.\nKuidas Juhtida Männi Täispuidust Õue\nKuidas Sweet Neemi Taimede Eest Hoolitseda\nMiks Tagasikäik On Halb Idee\nKas Crabapples Hoia Hiirtel Ära?\nSidemed: [email protected]ny.com


Musta mere majanduse muutused Samsun-Sarpi raudteega - RayHaber\nKoduTÜRKIYEMusta mere piirkond08 ArtvinMusta mere majandus muutub Samsun-Sarpi raudteega\n17 / 04 / 2019 Levent Elmastaş 08 Artvin, 28 Giresun, 52 armee, 53 Rize, 55 Samsun, 61 Trabzon, Intercity Rail Systems, RAUDTEE, GENEL, Kiire rong, Musta mere piirkond, PEALKIRI, TÜRKIYE 0\nODÜ koostatud Samsun-Sarpi kiirrongi projekt; „See annaks piirkonna jaoks olulise panuse raudteetranspordi ja kiirrongiliikluse probleemide lahendamisega.\n“SAMSUN-SARP KIIRPROJEKTI LÄBIVAATAMINE”\nOrdu ülikool (ODÜ) Majandus- ja haldusteaduskonna dekaan "Samsun-Sarp High Speed Train Project" koostas aruande. Samsun-Sarpi raudteeprojekt Ida-Musta mere piirkonnas raporti provintsides väljendas kaubanduse kiirendamist, seda rohkem tähelepanu pöörati linnade tulevikule rohkem turiste. Aruandes märgiti, et äritegevust tugevdatakse selliste riikidega nagu Gruusia ja Aserbaidžaan tänu raudteele, mis ulatub Sarpi. Aruanne sisaldas järgmisi avaldusi:\nALTI PROVINCE ÜHISED OMADUSED ON SUUREM TEADMISEKS “\nPiirkonna arengutaseme ja selle piirkonna transpordivõrgu vahel on tugev seos. Project, Central Black Sea Musta mere ida lõpuks Põhja Türgi Samsun, Ordu, Giresun, Trabzon, Rize, nagu Artvin provints otse ühendust saab väljendada eespool nimetatud ülejäänud provintsides tagamaa provintsis niipea, kui see transpordi joon. Ühiseks jooneks eespool nimetatud provintside selles piirkonnas, et provints on kõige siserände Türgis. Selle kõige olulisem põhjus on piiratud töövõimalused.\nÖZ JÄTTAB MAJANDUSLIKE PROBLEEMIDE LAHENDAMIST “\nSee annab olulise panuse majanduslike probleemide, eriti tööhõive lahendamisse nii raudteetranspordi kui ka kiirraudteeliikluse kaudu. Majanduslikud, sotsiaalsed, kultuurilised ja keskkonnarõhud vähenevad vastupidise rände ja teiste provintside osas, mis tekivad loodavate tööhõivevõimaluste tõttu. Sel juhul on kõik Türgi poolest rohkem tasakaalustatud linnastumine, investeeringud jaotus, nii elu võimalused ja sotsiaalne õiglus loob rohkem tasakaalustatud ühiskonnas.\nTER RAUDTEE KASUTAMINE EDASTADA\nKaasaegse kahepoolse raudtee võimsus on võrdne 6 sõiduraja võimsusega. Kui 6 sõiduraja platvormi laius on 37,5 meetrit, on 2 sõiduraja platvormi laius ainult 13,7 meetrit. Oleks kasulikum eelistada transpordivahendit, millel on kitsas platvormi laius nii sundvõõrandamise kui ka ehituskulude osas. YHT projekti täieliku läbipaistvuse raames on vaja kavandada ja avalikult järgida asjakohaseid andmeid, teavet ja muresid. (Mustafa Kırlak - Orduolay)\nMusta mere idapiirkond\nSamsun Sarpi kiirrongiprojekt


Villapai, Author at Villapai ajaveeb\nVillapail valmisid kandmisnõustamise videod\nPosted on 20. märts 2015 20. märts 2015\nVillapai sai lõpuks valmis 4 esimest kandmisnõustamisevideot. Kõik videod leitavad YouTube Villapai kanalis. Kõige esimene põhivõte – laps pika linaga konnaasendis kõhule, sobib alates sünnist. Lihtne ja kiire puusavõte, umbes alates poole aastasest lapsest kuni kandmisea lõpuni välja (3-4 aastat). Laps…\nOktoobrikuu toode: pikk kandelina\nPosted on 10. okt. 2014\nOn käimas rahvusvaheline lapsekandmisnädal, et tähistada lapsekandmist üle terve maailma. Lapsekandmisvahendeid on väga palju erinevaid, kõik loodud ikka selleks, et vanemal oleks lihtsam ja lapsel hea. Milline on teile parim, sõltub paljudest asjadest aga põhiliselt ikka konkreetse kandja ja lapse…\nSeptembrikuu toode – villane jakk!\nPosted on 9. sept. 2014\nVillapai on oma esinduspoes Minu Väike Maailm kokku kogunud ägeda valiku stiilsetest villastest jakkidest. Nagu me teame, siis kõik uus on unustatud vana. On kohutavalt pingutatud ja punnitatud, et luua vingeid hi-tec materjale, mis kõik hülgavad vett, on niiskuse- ja…\nAugustikuu toode: kleidikesed!\nPosted on 14. aug. 2014 14. aug. 2014\nKleidid, kleidid, kleidid!!!!!!! Lillelised, liblikalised, õhulised, voodriga, voodrita, lipsuga, lipsuta, roosad, kirjud, hallid, klassika, vintage, moodne, praktilised, pidulikud…………………… Niimoodi võtaks kokku meie kleidivaliku. Igale tüdrukule peaks midagi leiduma. Üks korralik kleit peaks ju igal väikesel daamil kapis rippuma, et olla…\nJuulikuu toode: Rippmatt Barbados\nJuulikuus valisime kuutooteks rippmati Barbados. Milline nauding on end suvel aias lõdvaks lasta ja rippmatis pikutada. Rppmatis saab istuda või pikutada mugavalt ka kahekesi.. Barbados on Amazonase võrkkiikede bestseller – väga hea hinnaga suur rippmatt, avar üksinduse nautimiseks, piisavalt suur…


Leviv mure jõuluõhtul: Hiinast tellitud odavad kingid ei tule juhenditega ja neid ei osata korrektselt kasutada - Kasulik.ee\nElisa Seadmetoe juht Sigrid Ojavee kinnitab, et pühade ja aastavahetuse periood on üks mahukaimaid, sest väga paljud avastavad, et kingitud või kingiks saadud seadme kasutuse ja seadistamisega on probleeme.\n„Möödunud aastal laekus meile jõuluperioodil massiliselt kõnesid inimestelt, kes on oma tehnikamuredega kimpus. Eriti torkas silma probleem Hiinast tulevate kinkidega, mille kasutusjuhendid on kas võõras keeles või hoopis puuduvad. Sellistel juhtudel kuulame alati kõigi inimeste mured ära ja aitame omapoolse konsultatsiooniga.“\nNeljapäev on kõige viimane päev, mil e-poest veel jõulukinki osta (1) 16.12.2019\nElisa Seadmetugi on tänavu aidanud ligi viite tuhandet klienti erinevate tehnikaalaste murede, küsimuste ja probleemide korral. Ojavee sõnab, et ampluaa, millega kliendid üldiselt pöörduvad on väga lai.\n„Ühed huvitavamad olid kindlasti paaril korral õhksoojuspumbaga seotud pöördumised. Sellele järgneks autosse sisseehitatud digiboksiga Elisa teleteenuse toimima saamine. Autode puhul oleme aidanud ka bluetooth rakendusi toimima saada ning telefoni teel nõustanud GPS-jälgijate seadistamisega. Siia võib sekka lisada ka nutika uksekella ja võrguketta seadistamise. Sarnased juhtumid on huvitavad, arendavad ja seetõttu toovad igapäevatöösse huvitavat vaheldust.“


Tänane kuupäev 12 Aug, 2020 4:43\n[ 244 postitust ] Mine lehele Eelmine 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 ... 17 Järgmine\nPostitatud: 11 Jaan, 2009 11:52\nSee-eest on meil NATO koostöö, 200 meest missioonidel, kolm miinijahtijat, 600-miljoniline osak transpordilennukite programmis, küberkaitsekeskus, ametnike arvu/armee suuruse suhte osas regioonis esirinnas olev Kamin, liitmine Ottawa konventsiooniga jne jne jne.\nPostitatud: 11 Jaan, 2009 12:01\nTunnistage fakti, leedukad mängisid lihtsalt eestlased üle ja selles oligi kogu probleem. Stardipositsioon oli täpselt sama, samasugune lagunenud lennuväli ja kokkuvarisemise ohus angaarid.\nTegelikult, mis on Eesti (ja ka Sinu) probleem: probleemide ja põhjuste otsimine, et põhjendada eimillegi tegemist. On küll võimalik, kui NATO riik Norra (kellel pole tasast maad mõnes kohas) saab oma õhukaitse (mis on natuke kõvem asi kui õhuturve) lendu saata tsiviillennuväljalt, siis saab seda sama asja ka Eesti. Selleks pole absoluutselt mingit tõsiseltvõetavat argumenti, et ei saa.\nNärvidele juba käivad need arutlused, mis viivad sinnani, et meil toimuv on üks kaval ja hästi läbimõeldud planeerimine ja mujal (kes on 50a asja teinud) on üks ebatõhus raha kulutamine mõttetutele asjadele. Soomlased on püstilollid oma mõnesaja D-30 haubitsaga, vot meie oleme oma 24 FH70-ga see löögijõu ja efektiivsuse musternäide kogu Balti regioonis! Püha lehm ja hoosianna!\nÕhuturbe osas juba geniaalsus paistab! Mõne aasta pärast pannakse 3-4 miljaridt küdema keskmaa õhutõrje peale, mis tekitab meile 2-3 umbes 40 km raadiusega "kaitstud" punkti. Eesti geniaalsus ruulib!\nPostitatud: 11 Jaan, 2009 22:03\nKüsimus on selles, kas nullist alustades, üsna tillukese kaitse-eelarvega ja vaid 17 aasta jooksul üldse ongi võimalik rohkemat saavutada?\nMina väidan, et meie riigikaitse praegune seis on kujunenud nende objektiivsete asjaolude mõjul, mis riigikaitset viimased 17 aastat ümbritsenud on. Erinevalt enamikest teistest Eesti riigistruktuuridest alustati kaitseväe taasloomist 1991. aastal sisuliselt tühjalt kohalt - polnud relvi, polnud kodumaist ohvitserikorpust (mille loomiseks Laaneotsa sõnul kulub minimaalselt 25 aastat), Nõukogude Armeelt ülevõetud infrastruktuur oli amortiseerunud ja kaitseväe vajadusteks suures osas ebasobiv, puudus seadusandlus ning ühtne nägemus (ka ohvitseride endi seas) sellest, milline riigikaitse peaks olema. Kogu 1990. aastate kestel moodustasid kaitsekulud vähem kui 1 protsendi SKP-st, st raha jätkus vaid olemasoleva struktuuri käimashoidmiseks, mingeid suuri hankeid või ehitusinvesteeringuid (peale Iisraeli tehingu) 1990. aastatel sisuliselt ei tehtud. Kui kaitse-eelarve oli nt 1997. aastal vaid 700 miljonit krooni (võrreldes tänase viie miljardiga), siis sellise raha eest polnud võimalik lubada ei soomusväge ega lennukeid.\n2000. aastatel olukord paranes - hakkas välja kujunema ohvitserikorpus ning kaitsekulude lähenemine kahe protsendini SKP-st (koos SKP enda märgatava suurunemisega) lubas teha piiratud investeeringuid teatud sõjaväelinnakute renoveerimiseks ning ühe jalaväebrigaadi relvastamiseks-varustamiseks.\nKui keegi väidab, et me oleksime suutnud selle aja jooksul luua ja varustada nt neli täielikult relvastatud brigaadi, soomusväe, õhutõrje, lennuväe, avamerelaevastiku jne, siis on see füüsika- ja majandusseaduste eiramine. Ja ärge hakake rääkima, et "plastmasslaevad" on kõiges süüdi ja nendest loobumise korral oleks meil olnud ülivõimas armee - 800 miljonit krooni on tegelikult ikka väga väike summa ning mingeid täiesti uusi võimeid selle eest pole võimalik luua.\nKaitseväe praegune operatiivstruktuur ei ole loomulikult mingi ideaalne struktuur, mis rahuldab meie vajadused. Kaugeltki mitte - see on struktuur, mis on praegu meie piiratud ressursside juures optimaalseim.\nJärgmisel kümnendil tehakse korda kõik linnakud, harjutusväljad, tuleb soomusvägi, arendatakse keskmaa-ÕT-d ja keskmaa-ÕT-d, suurendatakse sõja-aja struktuuri, tankitõrjet, Kaitseliidu rahastamist jpm. Ja see kõik toimub mitte sellepärast, et kõigile tuli äkki "aru pähe", vaid seetõttu, et järgmisel kümnel aastal on meil ainuüksi investeeringuteks 2-3 korda rohkem raha, kui oli kogu 17 eelneva aasta kaitse-eelarved kokkuvõetuna.\nPostitatud: 11 Jaan, 2009 22:56\nErinevalt enamikest teistest Eesti riigistruktuuridest alustati kaitseväe taasloomist 1991. aastal sisuliselt tühjalt kohalt\nSamal ajal polnud Eestil ka pangandust, kas tahad väita, et eesti pangandus ei küüni muu maailma tasemele???? Või, kui tahad, siis rahvusvahelised autoveod. Reisilaevandus??? Jne. jms. Nagu siin juba ennegi öeldud- kes tahab, leiab võimaluse, kes mitte, leiab vabanduse...selle viimase viljelejatest on Eesti Vabariik rikas...paraku.\nPostitatud: 12 Jaan, 2009 0:41\nEi põeks hetkel selle pärast , et meil on vähe raha või lennukeid pole, vaid selle pärast, et meie enda organisatoorne suutlikkus on enam kui tagasihoidlik ja otsused käivad sageli arusaamatuid radu pidi. Kasvõi seesama arengukava, mida soovitakse ilmutada alles peale valitsuses kinnitamist. Viskaks ka pilgu peale selle mittesalajasele osale. Arengukava varjamine on põhimõtteliselt vale ja kahjulik. Kipub jääma mulje , et "küll Meie ütleme Teile kui aeg tuleb, mida Meie oleme välja mõelnud". Pole see ju mingi erakonna suvepäevade projekt, vaid jutt käib meie kõigi miljarditest ja riigi kaitsevõimest. Ei hakka pikalt heietama sel teemal, aga loodetavasti ei tule välja anonüümne kava, mille eest keegi ka ei vastuta.\nPostitatud: 12 Jaan, 2009 9:49\n...alustati kaitseväe taasloomist 1991. aastal sisuliselt tühjalt kohalt - polnud relvi...\nHülgemöla, mis on siin foorumis korduvalt ümber lükatud. Poliitilise tahte olemasolul (vastavate lepete sõlmimisel) oleks Vene väed siit läinud kaks kätt taskus ja kotike isiklike asjadega üle õla, kogu relvastus ja varustus võinuks meile jääda. Osades riikides nii toimus, sest nii on sättestatud rahvusvahelise õigusega.\nNõukogude Armeelt ülevõetud infrastruktuur oli amortiseerunud ja kaitseväe vajadusteks suures osas ebasobiv\nBS, mille poolest praegused eurokasarmud sobivamad on? Enamik venelastest maha jäetud objekte lasti lihtsalt laiali tassida ning paljaks varastada; sobivaid, mida kasutusele võtta oli nende hulgas küll.\nKogu 1990. aastate kestel moodustasid kaitsekulud vähem kui 1 protsendi SKP-st, st raha jätkus vaid olemasoleva struktuuri käimashoidmiseks, mingeid suuri hankeid või ehitusinvesteeringuid (peale Iisraeli tehingu) 1990. aastatel sisuliselt ei tehtud. Kui kaitse-eelarve oli nt 1997. aastal vaid 700 miljonit krooni...\nJõudsimegi asja tuumani- pole tahet (mune) tegeleda, järelikult ei saagi asi areneda. Räägime ikka poliitikute eksimatusest? Juhtkond ka praegu ju põhiliselt sama (väheste eranditega), mis 1990-ndatel.\nKui keegi väidab, et me oleksime suutnud selle aja jooksul luua ja varustada nt neli täielikult relvastatud brigaadi, soomusväe, õhutõrje, lennuväe, avamerelaevastiku jne, siis on see füüsika- ja majandusseaduste eiramine.\nKõike sellest mitte, kuid suure osa kindlasti- peale vene tehnika oli 1990-ndatel ka rohkelt igasuguseid abipakkumisi, mis tagasi lükati. Eelarvet võinuks tugevalt toetada maha jäänud vene tehnika müük kolmandatesse riikidesse. Jne.\nPostitatud: 12 Jaan, 2009 10:46\nKüsimus on selles, kas nullist alustades, üsna tillukese kaitse-eelarvega ja vaid 17 aasta jooksul üldse ongi võimalik rohkemat saavutada? Mina väidan, et meie riigikaitse praegune seis on kujunenud nende objektiivsete asjaolude mõjul, mis riigikaitset viimased 17 aastat ümbritsenud on.\nSelle 17 aasta jooksul on raha korstnasse lastud ka ikka kenasti.\n1. Küllalt suure hulga reservi väljaõpetamine ja seejärel unarusse jätmine - mida tuleb kompenseerida nüüd juurde õpetamisega (maksab) -olen siiani seisukohal, et Eestis toimiv nullist tootmise süsteem on kallis ja ebatõhus, selle asemel tuleb vähendada jalaväe tootmise massi ja vaba ressurss suunata karjuvalt puudulikele tehnikavägedele (nt suurtükivägi).\n2. Väeosade avamise-sulgemise tingel-tangeliga, millega ju kaasnesid kaduma läinud investeeringud (maksab) - Jägala, Pärnu jne jne\n3. Puudulik ja mittetoimiv kordusõppuste süsteem, mis ei luba normaalselt kasutada ka värskemaid reserve. Sest pole lugu, vorbime uusi juurde.\n4. Investeeringud kohtadesse, mis ei tooda märkimisväärset kaitsevõimet\n(nt needsamad miinilaevad, transpordilennuki osakud ja kindlasti veel üht-teist)\n5. Välismissioonidel üle võimete osalemine. Välismissioonidel osalemise kulud on arvestatav summa kaitse-eelarvest. Kui arvestada ainuüksi loosungit "30 kilo kätte", siis koos muu pudi-padiga on üks mees miljon aastas. 200 meest välismaal - 200 miljonit. Siia juurde veel nendele vahetuste tootmise kulud, investeeringud jne jne, siis võiks spekuleerida summaga 500 miljonit aastas. 10% eelarvest sinna saame, aga õhuturbele ei saa?\nKui need numbrid kõik kokku arvata, siis on ka käes vastus küsimusele, miks meil pole seda või toda. Ma arvan, et nii lennueskadrill, tankipataljon 3-4 suurtükipataljoni ja 2-3 reserv kergjalaväebrigaadi on neisse küll peidetud.\nLoomulikult on osad asjad "algaja asi" ja EV sundvise, kuid tõin nad lihtsalt selleks, et pole põhjust taguda rusikaga vastu rinda "meil on kõik võimalused kasutatud ja midagi enamat poleks teha saanud". Oleks ikka küll, kui oleks tahtmist olnud? Ka on selge, et "väljas" tuleb käia, kuid vaadates kodumaist asjade seisu on selgelt näha, mille arvelt see toimub. Näe Gruusia osales Iraagis terve brigaadiga, kui tiblastan ründas, siis tänuks oli paar teisejärguliste USA poliitikute köhatust ning Gruusia brigaadi airlift Bagdad-Tbilisi. Seega katsuks ilma naiivsuseta, et välismissioon asendab meile kodumaist asjaga tegelemist.\nPS. olen kuulnud kõlakat, et kui Eesti valmistus NATOga ühinema, siis pakkus USA ka tehnilist abi ja pakkumise hulgas olevat olnud ka võimalus saada kasutatud hävituslennukeid. Meie aga võtsime Robinsonid. Sama pakkumine tehti mõni aeg tagasi Horvaatiale ja nemad (kes on meist vaesemad) võtsid F-16'd. Kas see on tõsi või mitte, ei oska öelda. Kui aga vaadata siin ilmunud lugusid analoogsete pakkumiste kohta, siis võib tõenäoline küll olla. Ei taha nüüd öelda, et oleks pidanud rabama endale tol hetkel võib-olla ülejõu käivaid masinaid, kuid optsiooni oleks pidanud ära kasutama ja jätma masinaid kasvõi USA-sse konserveerituna. Siis poleks põhjust praegu meedias haukuda, et hävitaja maksab miljardeid ja me endale lubada ei saa.\nMis puudutab airpolicingu teemat, siis rootsi hävitajate teema all sai toodud rea näiteid, kus täiesti arvestatavaid masinaid on soetatud alla 10 miljoni USD tükist, mis on kapitaalselt remonditud ja käivad veel 25 aastat.\nPostitatud: 12 Jaan, 2009 23:22\nOlen nõus selles osas, et kahetsusväärsel kombel lasti õppekogunemiste mitte-korraldamise tõttu raisku kümmekond tuhat 1990. aastate teisel poolel ja 2000. aastate esimestel aastatel väljaõpetatud reservväelast, kes olid saanud üsna korraliku rühma-kompanii-taseme väljaõppe. Miks nii tehti, tuleks küsida kaitseväest, kes tegeleb kogu reservväelastega seonduva temaatikaga – alates reservväelaste üle arvepidamisest, nende kogunemistele kutsumisest ja kogunemiste läbiviimisest. Täpsemalt võiks seda küsida reservkolonelleitnant Kunnase käest, kes viis aastat selle temaatika eest J3 ülemana vastutas ja seetõttu ka seda võtmeprobleemi oma artiklites isegi poole sõnaga ei maini. Kui siin oleks ka kuidagi mängus Kaitseministeeriumi kahjurite kuri käsi, siis mainiks kindlasti.\nTeisest küljest ei oleks nende reservväelaste korduskoolitused eriliselt lahendanud terviklike pataljonide ja brigaadide formeerimise küsimust. Nagu ma varem korduvalt olen öelnud, ei koosne üks jalaväebrigaad mitte kolmest kergejalaväepataljonist, vaid väljaõppinud ja pädevate vanemohvitseridega staabist, suurtükiväepataljonist, sidepataljonist, logistikapataljonist, pioneeripataljonist, täiendavatest luure- ja tankitõrjeüksustest, täiskomplektist relvastusest, veokitest, terviklikust sidesüsteemist jpm. 1990. Aastate teisel poolel ja 2000. Aastate algul vorpisid väljaõppekeskused peamiselt tavalisi jalaväekompaniisid ja pataljonitaseme toetusüksuseid, brigaadi taseme toetusüksuste loomine (ja mitmete selleks vajalike relvaliikide nagu nt suurtükivägi, pioneerid) oli alles algusjärgus. Seda, kui jabur ja teostamatu oleks täna loobuda jalaväeüksuste väljaõpetamisest ja koolitada kõik kaadrikaitseväelased (ajutiselt?) ümber suurtükiväelasteks, pioneerideks, sideväelasteks, logistikuteks jne, selgitasin ma ühes teises foorumi osas.\nMis investeeringutest me räägime – nii Jägalas kui Pärnus tehti nende väeosade eksisteerimise ajal rahapuudusel vaid paaris kohas pealiskaudset sanitaarremonti (v.a. Pärnu pataljoni hospidal) summadega, mis kahvatuvad selle kõrval, mis oleks vajalik nende linnakute reaalseks renoveerimiseks. Jägalasse pöördub kaitsevägi tagasi – aga mitte ühe, sisuliselt kompanii-suuruse üksuse, vaid üsna mitme väeosa ja staabi näol, mis on majanduslikult otstarbekam – ja sedagi alles pärast pea kõikide seal praegu olevate hoonete lammutamist ja uute, korralike kasarmute ehitamist. Pärnu pataljon oma senisel kujul – hoida Pärnu kesklinnas kompaniisuurust, korraliku harjutusväljata väeosa pole mitte investeering, vaid raiskamine. Eriti, kui selles pataljonis oli tema parimatel päevadel kaadrikaitseväelasi ja –ametnikke pea sama palju, kui väljaõpetatavaid ajateenijaid. Pärnu ja Kalevi pataljoni sulgemisest rääkides ei maksa jätta tähelepanuta ka asjaolu, et tulenevalt uute hoonete valmimisest Tapal ja Võrus pole reaalselt väljaõpetatavate ajateenijate arv sisuliselt vähenenud – küll aga on seda tehtud kokkuvõttes säästlikumalt, mis tuleneb suurte väljaõppekeskuste nagu Tapa VÕK ja Kuperjanovi JP mastaabiefektist.\nAlates sellest aastast käivitatud ja järgmistel aastatel veelgi hoogu koguvad õppekogunemised on just mõeldud n-ö värskemate reservüksuste kordusõpetamiseks, st meeste jaoks, kes pole veel jõudnud oma tervist ja väljaõpet tsiviil oldud paari aasta jooksul ära kaotada.\nNendest teemadest on juba juttu olnud. Miinijahtijate mitteostmine oleks tähendanud mereväe sisulist eksistentsi lõppu selle aastakümne lõpuks. Strateegilise õhutranspordi programm – maksta 25 aasta jooksul välja 25 miljonit krooni aastas pole summa, mille eest oleks võimalik midagi reaalselt hankida. Vastu saame võimaluse ilma rehepappi mängimata oma missiooniüksusi transportida ning poliitilise punktivõidu NATO võimelünga likvideerimises osalemises.\nVälismissioonidel osalemine neelab kaitse-eelarvest märgatava, kuid mitte arvestatava osa, mis muud võimearendusprojektid seisma jätaks. 500 miljonit aastas ei vasta tõele, õigem summa oleks tänasel päeval 250 miljonit aastas, mis moodustab 5% kaitse-eelarvest. See ei ole üle meie võimete. Ühe sõduri hoidmine missioonil aastas maksab ca üks miljon krooni ning see sisaldab endas nii palgakulu, varustust, relvastust, laskemoonakulu, transporti ja missioonieelset väljaõpet. Olgem numbrites täpsed.\nTeiseks, välismissioonid ei ole mingi must auk, kuhu panustatakse raha, inimesi ja tehnikat ning kust midagi justkui vastu ei tule. Alustuseks täidetakse 250 mehega missioonidel nn NATO Istanbuli kriteeriumit, mille kohaselt on peaks iga NATO riigi rahuaja armeest pidevalt 8% missioonidel olema. Missioonid, eriti Iraagis ja Afganistanis suurendavad meie nähtavust ja tõsiseltvõetavust liitlaste seas ning näitavad, et me pole mitte ainult julgeoleku tarbijad, vaid ka panustajad. Ainuüksi osalemine rahva seas paljukirutud Iraagi missioonil on Eestile andnud pretsedenditu ligipääsu maailma ainsa üliriigi USA poliitilise juhtkonna kõrgeimale tasemele, mille tähtsust pole võimalik ülehinnata.\nKüsimus on pigem selles, kuidas välismissioonidelt saadud „rasva“ kaitseväe sees senisest efektiivsemalt ära kasutada ja ka reservüksuste peale „laiali määrida“. Praegu kipub olema nii, et Afganistan on peamiselt vaid Scoutspataljoni pärusmaa (mistõttu pataljon on pidevalt pooltühi), pehmed Balkani missioonid aga Kaitseliidu (mis iseenesest on väga positiivne). Minu arvates tuleks rohkem mõelda selle peale, kuidas kaasata n-ö ühekordsetele (Afganistani) missioonidele äsja ajateenistuse läbinud reservväelasi, kes pärast missiooni reservi tagasi suunduksid ja läbi oma täiendava väljaõppe ja lahingukogemuse suurendaksid kogu oma sõja-aja üksuse võitlusvõimet. Jah, laias laastus erineb Afganistanis assümeetrilise vaenlasega võitlemine Narva maakitsusel Vene motolaskurpolguga sõdimisest, kuid jao ja rühma tasandil annab see ikka rohek reaalselt lahingukogemist kui Kevadtorm. Rääkimata kogemusest lahingus kompanii 81mm miinipildujarühmalt tule tellimisest või liitlaslennukite õhulöökide tellimisest ja suunamisest.\nSamuti tuleks mõelda selle peale, kas on mõtet üksuseid killustada Iraagi, Kosovo ja Afganistani vahel, või oleks mõistlikum nt Afganistanis senise pooliku kompanii asemel pidada kolme rühmaga ja võimalikult laia spektriga toetusüksustega kompaniid. Või isegi ühte alamehitatud pataljoni, mis annaks eelkõige meie pataljonide staapidele hindamatu kogemuse tegutsemisel reaalses lahinguolukorras.\nMinu teada pole ameeriklased meile kunagi midagi sellist pakkunud, vaid on soovitanud edasi arendada peamiselt maaväge ja selle relvaliike, mis on meile jõukohasem ja kokkuvõttes vajalikum.\nTulles ringiga tagasi õhuturbe ja Eesti enda hävituslennuväeeskadrilli juurde, siis minu teada on meie enda õhuväelased ühe lennuki elutsüklikulude puhul rääkinud hoopis teise suurusjärgu summadest, kui 10 miljonit USD tükk (või on meie Lääne sõjaakadeemiates õppinud õhuväelaste summaarne ajupotentsiaal väiksem kui kapten Trummil üksivõetuna?). Igal juhul on selge, et iseseisva hävituslennuväe loomine oleks Eesti kaitseväe seni kõige rahamahukam projekt, mis tõmbaks tugevat pidurit muude väeliikide arengule. Sellisest üksusest tulenev reaalne kasu oleks samuti minu arvates küsitav.\nKui me eeldame, et meile on oma lennukiüksust tarvis selleks, et liitlaste lennukid meile appi ei tule või õigel ajal ei jõua, siis minul on raske ette kujutada, kuidas suudaksid 10-12 hävitajat korraga hoida Eesti kohal õhuõlemvõimu, anda tulelööke maaväe toetuseks ning teostada õhk-meri rakettidega rannakaitset, lisaks sellele vahetada veel piisavalt kiiresti lennuväljasid, et vaenlase löökide eest hoiduda. Kas need lennukid nii laia ülesannete spektri täitmiseks täiemõõdulise sõja korral üldse maanduda jõuaksid? Ma olen küll kuulnud õhus tankimisest, aga kas välja on mõeldud ka tehnilised lahendused selleks, et lennu ajal piloot välja vahetada, mootorit hooldada ja tiibade alla uusi pomme ja rakette riputada?\nMinu diletantliku arvamuse kohaselt oleks õhuülemvõimu säilitamiseks ning maa- ja mereväe toetamiseks tarvis vähemalt 30-60-t pidevalt Eesti ruumis tegutsevat lennukit (pluss neid toetavad tankurlennukid, AWACS, Combat-SAR-i kopterid, elektroonilise sõja pidamise vahendid jms, mis on vajalik õhuoperatsioonide jätkusuutlikuks läbiviimiseks), ja siin me ilma liitlaste abita hakkama ei saa. Kui me eeldame, et maailma võimsaima sõjalise koalitsiooni NATO lennuväed tulevad meile konflikti korral appi (või veel parem – enne konflikti puhkemist), ja mina usun sellesse kaljukindlalt, siis ei näe mina põhjust panna magama miljardeid selleks, et nullist ehitada ülesse üsna keeruline, kallis ja üksikult võetuna väga väikese sõjalise relevantsusega hävituslennuvägi.\nPostitatud: 13 Jaan, 2009 10:54\nSellest on ka mitmeid kordi juba juttu olnud- õhuväe esmane eesmärk ei ole selles, et kogu riigi õhuruumi 100%kontrollida ning sõja ajal õhuülekaalu hoida, vaid selleks, et me sõja algusminutitel (üllatusrünnaku alguses) logistiliselt aastasse 1991 ei koliks. Et vastane peaks meie ründamisega vaeva nägema, mitte ei lendaks polügoniharjutust. Ei ole meil ju ühegi relva- ega väeliigiga nii, et lööd harjavarre kasarmuukse eest ära ning kogu see vägi süstib pidurdamatu laviinina Moskva peale. See ei ole lihtsalt meie eesmärk.\nPostitatud: 13 Jaan, 2009 11:24\nMis puudutab kogenud staapide puudumist, siis see probleem on otseselt seotud Kapten Trummi poolt välja toodud reservõppkogunemiste vähesuse probleemiga. Oleks 95ndast aastakäigust alates kõigile väljaõppe saanud meestele iga nelja aasta tagant reservõppekogunemine tehtud, oleks neid tehtud juba 45-50 tk. Sel aastal oleks olnud 7-8 pataljoni taseme reservõppekogunemist ning mobilisatsiooni kõlbuliku reservi oleks ca 35000 meest. Täpselt samamoodi nagu reamehel on vajalik osaleda jao ja rühma harjutustel, et kogemusi omandada, on nooremal ohvitserkonnal kogemuste omandamiseks vaja pataljoni ja brigaadiharjutusi. Kuni neid ei ole võimalik teha üksuste vähesuse tõttu, ei ole võimalik ka eeldada kogenud juhtivkoosseisu olemasolu. Iga-aastasele kevadtormile lisaks oleks need 7-8 reservpataljoni õppekogunemist meie ohvitserkonnale täiesti arvestatav kogemuste hankimise koht. 7-8 reservõppekogunemise kulud jääks samasse suurusjärku ühe väljaõppekeskuse kuludega aga tulu inimressursi kvaliteedi ja kvantiteedi näol oleks oluliselt suurem.\nPostitatud: 13 Jaan, 2009 11:57\nNendest teemadest on juba juttu olnud. Miinijahtijate mitteostmine oleks tähendanud mereväe sisulist eksistentsi lõppu selle aastakümne lõpuks.\n1. Seleta palun, mida halba tooks kaasa Mereväe likvideerimine. Kasusid suure rahalise säästu näol oleks küll aga mis kasu on praegu Mereväest Eesti kaitsevõimele on mulle küll arusaamatu. Miinitõrjujad on oma rolli täitnud ja rohkem pole neid imho vaja. Ainus mõeldav miinitõrjelaevade rakendus oleks nn. vaikiva miiniblokaadi korral, kus otsest sõjategevust ei toimu, kuid Vene laevad on blokeerinud Eesti mereteed miinidega. Teisalt passivad Vene laevad rahvusvahelistes vetes ja ei lase Nato laevu ligi. Sõjategevust ei ole, artikkel 5 ei rakendu ja Nato appi tulek on keeruline. Siiski on ka sellisel juhult väljapääs olemas kiire rendi, ajutise ostu või ühe miinitõrjuja näol. Kolm miinilaeva on selge mõttetus. Ja kui 800 milli on väike raha, siis äkki ulatad mulle tühise kümnendiku sellest?\nPealegi on Eesti Mereväe koosseisus staabilaev Admiral Pitka, millele mõttekat rakendust mina küll leida ei suuda.\n2. Oma diletantlikkust lennuväe osas oled sa juba tunnistanud. Milleks siis lõugu laiutada. Õhuväe mehed võivad rääkida mida tahes. Minu teada ei ole õhuväes majandusinimesi, kes suudaksid hävitajatega kaasneva kulude pildi lahti lüüa ning seda korralikult analüüsida. Eesti õhuvägi on praegu ikkagi vastuvõtva riigi õhuvägi ning enamaks puudub ilma pingutamiseta võimekus. Selleks, et õhuväge võitlusvõimeliseks muuta on vaja väga palju tööd teha just kaadritega. Aga põhiline point, miks Trumm ja mina siin hävitajaid promome on see, et mitte ükski raketikompleks ei anna õhuväega võrreldavat õhutõrje võimekust. Isegi kui me räägime 8-st lennukist.\nViimati muutis Kilo Tango, 13 Jaan, 2009 11:59, muudetud 1 kord kokku.\nPostitatud: 13 Jaan, 2009 11:58\nKuna mul pole aega seda A4 tiraadi lause haaval hakata kommenteerima, siis lühidalt:\n1. 10M USD on investeering, mitte elutsükli kulud. Siinsetes teemades on leitud, et 10-12 lennuki aastased jooksvad kulud 200h lennukoormusega (kuhu ei kuulu siis enam kapitalikulu, kuna lennukid on välja makstud) on suurusjärgus 500M krooni. Esimestel aastatel vähemalt poole vähem, sest kindlasti ei suudeta seda üksust komplekteerida ning uue tehnikaga ei saavutada vajalikku lennutundide arvu - nt seepärast, et ei suudetud ette näha varusade tellimise vajadust või lihtsalt ei oska parandada.\n2. Air superiority'st pole vähemalt mina kunagi rääkinud. Jutt on olnud tasemest DCA (Defencive Counter Air), sama mis soomlastel.\n3. Eestisse tulev lennuväe infrastruktuur ei luba siin alal hoida rohkem kui 30 lennukit, pealegi ei luba ükski NATO riik oma lennukeid kuhjata 1-2 lennuväljale. Seega pole mõtet teemat arendada kümnetest lennukitest, selleks pole lihtsalt lennuvälju.\n4. 10 lennukit ei saa loomulikult 1000 vastu. Samas, kui vene lennuvägi teeb 50 lennuki-väljalendu (sortie) ööpäevas nagu Gruusias, siis sellele saame vastu küll ja küll NATO aitab.\n5. Jutt 10 lennuki saatusest, kui NATO ei tule on demagoogiline hülgemöla, vabandage väljendust. Kui NATO ei tule, siis kestavad need samakaua kui meie üksainus brigaad, meie kolm miinilaeva või 24 haubitsat.\n6. Lennuväeüksuse esmane eesmärk on anda maaväele võimalus end valmis seada. Kui nad võidavad 3 päeva ja siis on alla tulistatud, siis on see raha kulutatud asja ette, sest vastane ei ole suutnud suure tõenäosusega hävitada kaitseks vajalikku infrastruktuuri ja rikkuda mobilisatsiooni. Vastasel juhul läheb nagu Gruusias, kus püksata ja relvadeta reservväelased jooksid paanikas venelaste pommisaju all. Ja senikaua, kuni õhuruum on vabalt kasutatav, pole suurt mõtet rootsi vanarauda ja Eesti rakmeid ladudesse kuhjata, sest suure tõenäosusega on need hävitatud enne kui neid kasutada jõutakse -õhurünnaku või õhust maandatavate diversiooniüksuste poolt.\n7. Last but not least - stsenaariumte eest "anname Eestile väikese õpetliku õhulöögi", "maandame Pihkva dessandi Tallinna lennujaama" või "anname mobilisatsiooni halvava õhulöögi" on Eesti kaitstud peamiselt NATO heidutusega. Ja ei millegi muuga. Plaanis olevad ÕT raketid on muidugi toredad, aga need ei ole taktikaliselt pooltki nii paindlikud kui lennukid ja kordi kergemini hävitatavad. Seega pole mõtet end lollitada, et see on lahendus. Ei ole.\nEELkõige tuleks esitada küsimus, kes vastutab EV-s riigikaitse korraldamise eest? Minu teada on selleks Kaitseministeerium. Mingite riigikaitse korralduse seaduse aruteludesse pole meil mõtet süveneda, sest kellele allub KV juhataja, on siin teisejärguline teema. Ei ole ühtegi KV juhatajat määratud ametisse ilma Kmin kooskõlastuseta, pigem on need olnud Kmin enda algatused. Seega pole nagu põhjust süüdistada, et näe, president määras ebasobiva.\nSeega kui Kmin vastutab, siis pole mõtet süüdlast otsida J3-st, kes on mutrikesed kogu asjas. Esmalt vastutab ministeerium ministri isikus ja seejärel KV KVJ isikus.\nEdasi tasub esitada küsimus, miks määrati KV juhatajaks omal ajal ilma mingi sõjalise renomeeta admiral, kes tegeles peamiselt kõmisevate kõnedega ja "asja" tahaplaanile jättis. Ja lasi kahjurist kolonelleitnandil tegutseda. Ja ega enne admirali ka seal just kõige kirkamad kriidid polnud. Laaneots, keda nüüd kõik kiidavad, oli kogu aeg olemas. Ei saanud see üritus kuidagi Kmin-ist mööda minna, see sai olla vaid Kmin heakskiiduga. Heakskiiduga ebasobivale inimesele. Ja süüdlast, miks admiral sinna sai, ei saa ju sotsiaalministeeriumist otsida?\nMa saan aru mundri pesemise soovist, aga A4 üritab näidata protsessi kui mingit Kmin tahtest sõltumatut foors mazoori, kus tagurlikud pagunikandjad omatahtsi tegutsesid ja mille vastu midagi teha ei saanud. Mis tegelikult tõele ei vasta. Kmin-il on protsesside kontrollimiseks võimalusi enam kui küllalt. Eelarvega on asi näiteks sealmaal, et KV ei osta enam ise pastapliiatsitki.\nKui jutt läks KV korralduse seadusele, millega võrdsustatakse KV juhataja statuut sisuliselt ameti peadirektoriga, siis siin tasuks kuulata ka kahjurlikku kolonelleitnanti. Saatuse iroonia, aga just tema-aegne KV juhatajast admiral oli just poliitiliselt mugav kandidaat, kelle poolt tollane koalitsioon hoolega hääletas. Seega admirali näitel tasuks mõelda sügavalt tagajärgedele, mis saab siis, kui KV juhataja määramine jääb mõne koalitsiooni poliitbroilerite teha. Ja kuskil pole kindlust, et järgmine koalitsioon, kellele on hääletamine väga mugavaks tehtud, ei määra sinna järgmist ballasti.\nPostitatud: 13 Sept, 2009 13:56\nTundub, et viimaks on ka Scoutspataljon integreeritud õhutoetuse oskusest huvitatud, mitte ei ela selles osas ainult brittide kulul. Samuti ei ole minuteada F-15E Strike-Eagle Eestis käinud.\nKahju ainult, et saksmannid oma Euro-Fighter'eid siia kohale ei vea. Erinevalt tšehhidest ja nende Gripen'itest, ei kipu nad oma lennutunde show'le väga raiskama\nNuujah, mis teha, kui tõesti nende ostu- ja lennutunni hinda vaadata, saab aru, miks neid sealmail Teuro-fighter'iteks kutsutakse\nPostitatud: 14 Sept, 2009 12:00\nTäna kell 11:52 lendasid 2 hävitajat minu peakohalt üle Viimsis.\nPostitatud: 04 Jaan, 2010 20:45\nPrantsuse õhuvägi (Armée de l'Air - ALA) hakkab alates esmaspäevast Baltimaade taeva puutumatust valvama hävituslennukitega Dassault Mirage 2000 abil, kirjutab Leedu Delfi.


Autorent Portlandi Rahvusvaheline Jetisadam Pwm (PWM) - Hertz, Avis, Sixt, Thrifty\nPealeht » Ameerika Ühendriigid » Portlandi Rahvusvaheline Jetisadam Pwm\nAutorent Portlandi Rahvusvaheline Jetisadam Pwm\nÜks asi, mida peaks kindlasti teadma Portland linn on see, et kui otsite koht kanda, siis tegelikult leiad selle väga väärt linn elada. Portland on omapärane ranniku linn, kus elab ligikaudu 70000. Praegu leitakse üks parimaid kohti elada, eriti koos oma suhteliselt mugav elukallidus oma kodanikele kui ka julgeoleku oma madal kuritegevuse tase. Tõepoolest, leiad, et Portland on tegelikult väga tervisliku linna elama koos rahulikus linnaosas. Ja loomulikult kena vaade merele aitab üsna palju oleks soovitatav, et rände. Kui soovite võtta enne toime ise ringi vaadata, siis lihtsalt saada odavad Autorent Portland rahvusvahelise Jetport. Eelarve car rental kontorid asuvad terminali. Sa võiksid saada odavad Autorent Portland rahvusvahelise Jetport raskusteta sest rentimine kontorid on nii lihtne leida. Kui teil on auto, sõita mööda linna, uuring linnaosade ja näha, kui pilt ise seal elavad. See aitab ka et Portland on linna Tomera majandus, nii töö leidmisel ei tohiks olla raske.\nSanford Seacoast Regional Lennujaam Me (41,5 km)\nSanford Regional Lennujaam (43,6 km)


Ülo Sirp (sündinud 24. jaanuaril 1927 Virumaal Vohnja vallas Mägikülas) on Eesti arhitekt, sisekujundaja, skulptor ja kunstnik.\nÜlo Sirp sündis ehitusmeistrist isa ja koduperenaisest ema perekonnas. 1929. aastal kolis ta koos perega Nõmmele, 1934. aastal ent tagasi maale, Saue valda Üksnurme külla riigilaenu toel ostetud tallu. Seal lõpetas Sirp 1941. aastal kohaliku Saku-Kajamaa 6-klassilise algkooli ning jätkas samal aastal õppimist Nõmme Gümnaasiumis (hilisemas Tallinna 10. Keskkoolis). 1948–1954 õppis ta ruumikujundust Tallinna Tarbekunsti Instituudis (hilisemas Eesti Kunstiakadeemias), lõpetades kiitusega.\nInstituudi lõpetamise järel suunati Sirp tööle Kunstitoodete Kombinaadi töökodade Tartu osakonda, kus ta töötas alguses kunstnikuna ja hiljem kunstiala juhatajana, õpetades samal ajal ka Tartu Kunstikoolis. 1970. aastal kolis ta koos perega Tallinna, asudes tööle Tööstusprojektis. Algul töötas ta sisearhitektina, hiljem grupijuhi, osakonna peaspetsialisti ja osakonna juhataja asetäitjana, pensioniea saabudes aga veel kolm aastat treial-lukksepana.\nÜlo Sirbi olulisemate tööde hulka kuuluvad Tallinna Linnahalli (koos Mari-Ann Hakkiga), Tartu Ülikooli raamatukogu (koos Linda Arikega) ja Tallinnas Sütiste teeal asuva täiendkoolituse keskuse sisekujundused. Ta on maalinud ka akvarelle, valmistanud puust mööblit ja skulptuure, mida on kogunud isalt päritud Rännaku tallu Harjumaal Üksnurmel. Koostöös Endel Tanilooga on Sirp loonud kirjanik Jaan Kärneri mälestussamba Elva kalmistul, 1919. aasta Saaremaa vastuhaku mälestusmärgi (ajalehe Saarte Hääl teatel "esimene figuraalse, kubismi mõjutustega dolomiitmonument eesti kunstis" hüüdnimega "Upa mehed", valmis 1963 ja asus nüüdse Ferrumi kaubamaja kohal, teisaldati 1990 ning on nüüdseks hävinud), skulptuuri Kivijüri Käina-Kõrgessaare-Heltermaa teeristil Hiiumaal (mälestusmärk Teises maailmasõjas osalenud Hiiumaa kaitsjate auks) ja Siimuste vennaskalmistu monumendi. Koos skulptor Juhan Paberitiga valmis sõjamonument Paides (1967). Sirbi akvarellinäitused on toimunud Tallinna Keskraamatukogus ja Saku Vallaraamatukogus.\n2008. aastal valmis Heido Jänese käe all ligi 15-minutiline lühidokfilm "Ülo Sirp 75".\nÜlo Sirbi abikaasa on muusikaõpetaja Kersti Sirp, neil on kaks poega.\nÜlo Sirp on Eesti Arhitektide Liidu ja Eesti Sisearhitektide Liidu liige.\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 1,5 1,6 Ülo Sirbi akvarellid Saku Vallaraamatukogu, 10. september 2013 (vaadatud 05.12.2017)\n↑ Lea Saalep Skulptuuride salaaed Anne/EPL, 07.08.2001 (vaadatud 05.12.2017)\n↑ Anneli Kana Matk pealinna lähedal, mõnusas metsavaikuses Eesti Loodus, 5/2008 (vaadatud 05.12.2017)\n↑ Jaan Kärneri mälestussamba autorid skulptor Endel Taniloo ja arhitekt Ülo Sirp, 1961, E-varamu\n↑ 90 aastat Saaremaa ülestõusust Muhumaal Saarte Hääl, 28.02.2009 (vaadatud 05.12.2017)\n↑ 3394 Skulptuur "Kivijüri", E.Taniloo, Ü.Sirp, 1966 (graniit) Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 05.12.2017)\n↑ Skulptor Elmar Rebane (paremal) ja arhitekt Ülo Sirp Jõgeva rajooni Siimuste vennaskalmistu monumendi kipsmaketi juures (H. Karro foto, 1967) FOTIS (vaadatud 05.12.2017)\n↑ Teistel andmetel koos skulptor Elmar Rebasega. Jõgeva linna vaatamisväärsused Vooremaa, 24.05.2008 (vaadatud 05.12.2017)\n↑ In memoriam Juhan Paberit Tartu Kunstimaja, 2015 (vaadatud 05.12.2017)\n↑ 3.- 26.09 - Ülo Sirbi akvarellide näitus, Tallinna keskraamatukogu (vaadatud 05.12.2017)\n↑ Eesti Filmiamatööride Liidu infoleht nr 42, 15.02.2008 (vaadatud 05.12.2017)\n↑ "Kadunud kaheksakümnendad: Probleemid, teemad ja tähendused 1980. aastate eesti kunstis" Tallinn: Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus, 2010, lk 145, 204, 207\n↑ Vabariigi Presidendi otsus, Riigi Teataja (vaadatud 05.12.2017)\n↑ Tiina-Mari Viides Külaskäik Rännaku tallu Harju Ekspress, 18. aprill 2008, lk 9 (vaadatud 05.12.2017)\n↑ "Üksnurme mõis ja tema külad" Raamatukoi (vaadatud 05.12.2017)\nJaan Tootsen. Üks lugu: Sisekujundaja Ülo Sirp ETV/MTÜ Ööülikool, 1. oktoober 2012 (sama Youtube'is)\nTiina-Mari Viides. Külaskäik Rännaku tallu Harju Ekspress, 18. aprill 2008, lk 9\nLea Saalep. Skulptuuride salaaed Anne/EPL, 7. august 2001\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Ülo_Sirp&oldid=5260799"\nLehekülje viimane muutmine: 31. märts 2019, 15:49\nSelle lehekülje viimane muutmine: 15:49, 31. märts 2019.


EKAKi Ühiskomisjon | Sillamäe Lastekaitse Ühing\nVabariigi Valitsuse ja kodanikuühenduste esindajate ühiskomisjon Eesti kodanikuühiskonna arengu kontseptsiooni (EKAK)rakendamiseks loodi Vabariigi Valitsuse 9. oktoobri 2003. aasta korraldusega.\nKomisjoni tegevuse eesmärk on tagada kontseptsioonis toodud prioriteetide ja põhimõtete elluviimine. Eesti kodanikuühiskonna arengu kontseptsiooni kiitis Riigikogu heaks 2002. aasta detsembris. Kontseptsioon sõnastab kodanikuühenduste ja avaliku võimu partnerluse alused ja raamistiku kodanikuaktiivsuse elavdamiseks ja demokraatia tugevdamiseks Eestis.\n2007. aastal tõsteti komisjoni otsustusvõimet ning komisjon läbis põhjaliku uuenduskuuri. Vabariigi Valitsuse 16. augusti 2007 korraldusega nr 380 kinnitati komisjoni koosseisu 22 liiget, sh viie ministeeriumi kantslerid, riigi sihtasutuste juhid, tööandjate ja töövõtjate esindusorganisatsioonid ning hoolikalt valitud kodanikeühenduste esindajad.\nViimane EKAK ühiskomisjoni koosseisu muudatus toimus 5. juulil 2012. Komisjoni koosseis on institutsioonipõhine. Komisjoni kuuluvad ministeeriumide, riigi sihtasutuste ja vabaühenduste esindajad. Komisjoni vabaühenduste esindajast liikmed valiti avaliku konkursi korras.\nVabariigi Valitsuse ja kodanikuühenduste esindajate ühiskomisjoni tööd juhib regionaalminister Siim Kiisler. Komisjoni tööd koordineerib ja teenindab Siseministeerium.