sanseliv - 2/10 - sanseliv\nét begreb sammenfatter David Bowie\nDavid Bowies død var i nyhederne tidligt den morgen han døde. Vi skulle til Spanien og havde ikke meget tid, alligevel fandt vi os selv sidde og stirre tomt ud i rummet. David Bowie kan sammenfattes i et enkelt begreb; kunst.\nMit første møde med Bowie var igennem sci-fi filmen The Man who Fell to Earth. Jeg har nok været 12-13 år, for jeg kan huske, at jeg kunne nå op til voksenspejlet på badeværelset i det kollektiv, jeg voksede op i. Her prøvede jeg at forestille mig, hvordan jeg ville se ud uden øjenbryn og vipper.\nScenen fra The Man who Fell to Earth, hvor Bowie som Thomas Jerome Newton, står på badeværelset og skifter sit ham til rumvæsen, var på flere måder uhyggeligt og det satte dybe spor i mig. Det er voldsomme scener, hvor han tager de øjne ud, der dækker for hans alien øjne, tager sin brystvorter af og virker endnu mere uhyggelig. Scenen skræmte mig så meget, at jeg ikke interesserede mig for Bowie de næste mange år. Heller ikke hans musik. Udover selvfølgelig de hit, der var uundgåelige at høre i radioen og langt senere på natklubberne.\nDet næste møde med David Bowie blev Merry Christmas Mr. Lawrence, hvor jeg forelskede mig lidt i David Bowie. Her finder du et klip fra Merry Christmas Mr. Lawrence på Youtube, der viser præcist hvorfor det er helt umuligt ikke at blive forelsket i Bowie i filmen. Det er et stort øjeblik, hvor han kysser sin undertrykker. Filmen er stadig en af mine yndlingsfilm.\nMusikken er i øvrigt også ganske fantastisk i filmen. Den er komponeret af instruktøren Ryuichi Sakamoto, som du kan opleve med det gennemgående nummer i filmen i en klaverudgave her: (eller find den originale sound fra filmen her via youtube)\nFor mig gik mødet med David Bowie – eller introduktionen til ham og hans musik via hans film. Dernæst kom musikken mere og mere til at betyde noget. Men det er hans første film, der vakte min største afsky og min største interesse for ham som kunstner. Hele filmuniverset og teaterlivet, har præget hans stil og evne til at gå ind i forskellige karakterer og blive i dem, indtil han følte trang til at skifte karakter. Det er smukt! Nogle kan mene, det er falskt, for hvornår oplevede vi så den virkelige David Bowie? Måske i hans sidste album Black Star? Eller var det også en karakter? Uanset var han stilikon indenfor mode, design, kultur, musik….. han var indbegrebet af kunst.\nFredag aften er der David Bowie foredrag på Dokk1. Foredraget holdes af Jan Poulsen, der har skrevet bogen: David Bowie Starman 1947-2016.\n15 sep 21 sep by sanseliv\t| Kategorier: lækre koncepter\t| Tags: design, koncept, kunst, sanselig\nA lot of Sorrow med The National på CC\nI øjeblikket kan du opleve The National med (A lot of) Sorrow i den legendariske film af Ragnar Kjartansson. Copenhagen Contemporary viser musikfilmen i sin fulde 6 timers længde som den blev optaget på MoMa PS1 en dag i maj 2013.\nHelt præcist er musikfilmen A lot of Sorrow med The National 6 timer og 9 minutter lang og da det er en loop oplevelse udtænkt af den islandske kunstner Kjartansson, er det altså det samme musiknummer, der spilles igen og igen og igen og igen….og igen. Som Matt Berninger muntert siger inden første udgave af nummeret: “Tonight we will only do one encore” og så går han og bandet i gang med 99 gentagelser af nummeret, der varer cirka 3 1/2 minut. Sangens tema er helt banalt om kærestesorger, og derfor også et stykke musik vi alle kan forholde os til – føle til og genkende os selv i.\nUndervejs går vi sammen med The National igennem tissepauser, strækøvelser, spas, spisning, men også en bevægelse iblandt det publikum, der kom ind for at overvære dele af eller måske hele koncerten. Flere gange kommer Ragnar selv på scenen for at servere lidt snacks, vin, øl og mad til bandet, ligesom han også på et tidspunkt hen imod slutningen, overtager et kamera og går på scenen for at filme.\nThe National gav i øvrigt koncert på Northside i 2014 og på Tinderbox i år. Deres bandnavn er lidt utaknemmeligt online, da det er et navn, der bruges til politiske partier o.lign. The Nationals musik er i den genre, der hedder indierock.\nA lot of Sorrow har også sin egen hjemmeside – hvor en del af koncerten kan opleves. I starten ses Ragnar Kjartansson tape set listen fast til gulvet. Den siger sorrow, sorrow, sorrow, sorrow…. blandt publikum ses Stefan Sagmeister. Via hjemmesiden er det muligt at købe et limited edition boxsæt med 9 DVD’er af hele koncerten.\nSe lidt af koncerten her fra en youtubekanal:\nOplev Bryce Dessner få lyd ud af sine guitarer på flere forskellige måder, der skaber en ny lyd på nummeret. Der bruges plekter som man må forvente, violinbuer, gulvet etc. når han glider ind og ud af energi. I nogle udgaver af nummeret giver han den gas med en vild og energisk solo – af og til som om han overmandes af en lyst til at gå amok i et andet nummer. Et hvilket som helst andet nummer, men han er fanget i dette ene nummer og får det bedste ud af det trods ømme fingre, arme, ben og krop generelt.\nOplev hvordan tvillingebror Aaron Dessner som en arbejdsmaskine bider smerte og træthed i sig og bringer en kontinuerlighed og præcision ind i nummeret. Kun hans blanke øjne afslører efter et par timer, at trætheden er massiv og alligevel bliver han ved og ved og ved som det faste element i nummeret. Han må have spillet hele natten efter koncerten som i en slags naturligt indgroet refleks.\nOplev Matt Berninger starte ret muntert, for så at indkapsle sig i en lukket tilstand uden kontakt til publikum og dernæst komme igennem tungsind og indlevelse og blive som ‘nyfødt’, når han begynder at lave lidt gag med sine band medlemmer og publikum. Undervejs sørger han for mad og drikke til publikum og sænker mikrofonen igen og igen, for at ændre kropsholdning. Også han er det konstant faste holdepunkt, der endda vil give et ekstra nummer, fordi han kommer til at hoste i en af gentagelserne.\nOplev Bryan Devendorf gå ind i en trance tilstand med sine trommer, for dette nummer har måske ikke vilde trommesoloer, men det er et krævende nummer at spille i 6 timer, når man sidder ved trommerne. Han gennemgår strækøvelser, svedbånd, pandebånd og både vand, coronaer og mad undervejs. På et tidspunkt holder han lidt pauser, men pludselig virker han som ovre koncertens vildeste etape og så kører han som en maskine frem mod slutningen.\nOplev også hans bror Scott Devendorf, der i ret tilbagetrukket og cool stil leverer varen igennem hele koncerten. Hans træthed ses mest ved, at han et par gange undervejs sætter sig ned på hug og spiller et nummer eller to og så er han tilbage i sin fulde højde kort tid derefter. Det gør ham også lidt anonym på scenen, fordi han ikke kaster med kroppen i en vild solo eller på anden lader sig mærke med den store belastning.\nBio aften i CC\nCopenhagen Contemporary har planer om måske at invitere til filmaften, hvor gæsterne inviteres til at sidde de 6 timer igennem fra start til slut. Det kan kun blive en fed aften med klapsalver og fællessang og op og nedture, grin og måske også lidt smerte af at sidde ned. Hvis det lykkes at få stablet på benene, kan du følge deres facebook side for mere info.\nDet er ikke lige til at regne ud, hvornår du skal komme forbi udstillingen, for at se slutningen, for en del af aftalen med Ragnar er, at filmen skal køre uafbrudt, så man netop har svært ved at regne ud, hvornår den starter og stopper. Rygter siger, at da filmen blev vist i New York forsøgte folk at time deres indflyvninger til byen, så de kunne komme forbi og se slutningen.\nSelv nåede jeg ikke at få slutningen med på Copenhagen Contemporary, men jeg var pokkers tæt på. CC lukkede lige inden de sidste numre. Jeg så den dog over 2 dage, så jeg fik starten den ene dag og næsten slutningen den følgende dag. Men det passer mig egentlig fint, at jeg stadig har slutningen til gode. Det er som om magien stadig lever lidt på den måde. Og jeg er sådan set heller ikke blevet træt af sangen endnu, men jeg har den heller ikke på repeat.\nHints til filmen\nHer får du et par hints til The National filmen:\n– når du ser Stefan Sagmeister blandt publikum, så er der et godt stykke vej endnu\n– imod slutningen deler Berninger hvidvin og glas ud til publikum og drikker selv rødvin\n– fyren med det sort/grå krøllede hår ved scenekanten er med hele vejen\n– undervejs spiser bandet den mexicanske street food delikatesse elotes\n– Ragnar Kjartanssons playliste kan virke forvirrende ift hvor langt de er nået\n– efter 2 timer er trætheden lettere at spore end efter 5\nDu kan opleve Ragnar Kjartansson projektet Sorrow med The National frem til 5. februar 2017.\n13 sep 12 sep by sanseliv\t| Kategorier: lækre koncepter\t| Tags: koncept, kreativitet, kunst, USA, værd at se, viral\t| Skriv kommentar\nfreak show eller kunstnerisk frihed?\n2 store kunstnere udstiller i øjeblikket en hel del mere end deres kunst på aros. De udstiller også store dele af et liv, de fleste af os nok ville gøre alt for at holde hemmeligt. Er det deres vej til kunstnerisk frihed eller er det et freak show?\nMåske kan det være svært at adskille arbejdslivet og privatlivet, når man er kunstner. Ikke sådan i det praktiske med, at alle timer skal faktureres og sådan, men måske kan det være svært at fortolke temaer, følelser og holdninger, uden samtidig at komme helt tæt på sig selv og sine egne holdninger, følelser og temaer? Kunst er vel en gengivelse eller fortolkning af noget, der vækkes i kunstneren.\nUdstillingerne On the Edge og Hold your Beliefs Lightly, viser fortolkninger, temaer og følelser vi alle kan forholde os til – og dog. De viser nemlig også to kunstnere, der bruger deres hemmeligheder aktivt i kunsten.\nDen ene er amerikaner, den anden er brite – den ene fotograf/smykkedesigner/illustrator, den anden keramiker/skulptør/illustrator/tv-kendis – den ene homoseksuel og sadomasochist, den anden familiefar og transvestit. De to kunstnere viser deres kunstværker, men også deres hemmeligheder. De to herrer er Robert Mapplethorpe og Grayson Perry.\nFotoudstillingen On the Edge med værker af amerikanske Robert Mapplethorpe, viser 182 fotografier i forskellige temaer. Overordnet for hans fotografier er en dyb forståelse for form, krop, lys/skygge og det sort/hvide format. Udstillingen rummer dog også et par blomsterfotografier i farver – bl.a. fotoet nedenfor, der er så utrolig smukt og betagende på samme tid. Det er et af mine absolutte farve favoritter på udstillingen, fordi det rummer ALT hvad et godt og stemningsfuldt fotografi skal indeholde af farver, komposition, stemning, elementer, lys og skygge…..det er bare smukt. Med hele 182 fotografier på udstillingen, er der godt grundlag for, at alle kan findes deres favoritter. Om de så hører til i freak show kategorien eller i de mere klassiske fotografier.\nLysindfald, motiv, skygge, nuancer, især dugen, blomsterne, farverne…. et perfekt fotografi. Og et af få farvefotografier på On the Edge udstillingen med Robert Mapplethorpe fotografier #robertmapplethorpe #mapplethorpe #fotoudstilling #fotokunst #farver #perfektfoto #elskerdugen #farvekomposition\nEt billede slået op af sanseliv (@farvesans) den 29. Jul 2016 kl. 6:14 PDT\nDet amerikanske museum LACMA i Los Angeles viste indtil for nylig en udstilling af Robert Mapplethorpe fotografier under titlen The Perfect Medium – se indlejret instagram post fra LACMA instagramprofil nedenfor. Her ses flere af hans farvefotografier, der samtidig også viser en fin grafisk sans og forståelse for grafiske snit og farver.\nThere’s less than a week left to see “Robert Mapplethorpe: The Perfect Medium,” closing July 31! Mapplethorpe’s practice as an artist was characterized by inherent dualities—he sought what he called “perfection in form” in everything from acts of sexual fetishism to the elegant contours of flower petals. The exhibition explores Mapplethorpe’s body of work through early drawings, collages, sculptures, and Polaroid photography. #lacma #RobertMapplethorpe #MapplethorpeLA #flowers #StillLife\nSlået op af Los Angeles County Museum of Art (@lacma) den 25. Jul 2016 kl. 3:12 PDT\nSmukt og smerteligt\nLige så smukt og bevægende roligt, fotografiet med tulipanerne er, ligeså dystert og uhyggeligt er et af Mapplethorpes S&M fotografier fra X serien. Mapplethorpe var en mester til lys/skygge forhold i sine fotografier, men også i livet og i både mytologiens og den religiøse verden, der ofte udgøres af den gode og den onde – englen og djævelen. På den måde bliver Mapplethorpes gudesmukke fotografier af græske statuer, smukke og atletiske menneskekroppe og yndige blomster sat i skarp kontrast til de både hårde, ubekvemme og smertefulde S&M fotografier.\nFlere af fotografierne fra X serien er ubehagelige og fascinerende på samme tid. Især har jeg svært ved at forlige mig med selvportrættet af Mapplethorpe som djævel med hale stikkende ud af hans nøgne underkrop og et ansigt, der formidler smerte og ubehag. Og sådan er der flere fotografier på udstillingen, der får mig til at gispe. Ikke mindst HBO dokumentaren Look at the Picture, der viser et indblik i, hvor meget Mapplethorpe ofrede for sin kunst og for at blive rig, kendt og anerkendt. Men mon ikke også han nød en del af vejen dertil, trods alt? Han oplevede kunstnerisk frihed bl.a. i kraft af tiden og de kredse han kom i. Men mange har tænkt – og tænker nok stadig – at især X serien er et veldokumenteret freak show.\nDen engelske multikunstner Grayson Perry, er udover at være keramiker, skulptør og illustrator, samtidig transvestit eller cross-dresser som det også kaldes. Hans anden persona hedder Claire, og hun er ikke henvist til privatlivet, men bruges aktivt i Graysons offentlige liv. Således var det Claire der bød velkommen til åbningen af udstillingen på aros, og hun var iført masser af make-up og var ganske farverig.\nHun var et lille stykke freak show, og var mere spektakulær end klassisk flot, og dét kan meget vel være et stort kompliment for Claire, der gerne skiller sig ud fra mængden. Det til en grad, der af og til kan være forbundet med smerte, da et par af kjolerne ifølge Grayson, ligefrem gør ondt at bære. I udstillingen vises flere af de designer-kjoler, Claire bærer til store galla- og prisfester – bl.a. BAFTA. Kjolerne er designet af studerende på en designskole i London, hvor Grayson Perry stiller dem designopgaver til Claire som en del af deres uddannelse.\nClaire kunne såmænd ligeså godt have levet i det skjulte som en hemmelighed for offentligheden, men Grayson har i stedet valgt at bruge hende aktivt i sit liv. Og på den måde bliver hun til en slags muse eller katalysator for kunsten. Hun inddrages i flere af værkerne – bl.a. ses hun i flere keramikkrukker og på mange skitsetegninger.\nMen også barndommens fortrolige og trofaste ven for Grayson, bliver en del af kunsten i flere tilfælde. Det er bamsen Alan Measels, der sågar har fået en motorcykel-helligdom til at blive transporteret rundt i og en kæmpekuffert doneret fra Louis Vuitton.\nHvor Mapplethorpe brugte sig selv som objekt og metode til at dokumentere S/M miljøet, virker det som om, Grayson bruger Claire som den offentlige og udadvendte persona, der kan undslippe stivheden fra et akavet pressemøde eller ved store events. Det er måske helt forståeligt, selvom der nok er flere, der vil mene, det er et ganske omfattende omend veldesignet freak show.\n6 sep 21 sep by sanseliv\t| Kategorier: farver & trends, grafiske oplevelser\t| Tags: aarhus, aros, farver, foto, kunst, værd at se\nfarverige danskere – Ib Geertsen\nIb Geertsen er en af de farverige danskere, jeg vil gå tæt på i en ny serie om dansk, farverig kunst. Hans kunstværker er stadig aktuelle og viser en unik sans for form, farve og komposition i tidløse design. Han bøjer uskrevne farve regler.\nIb Geertsen er lige nu aktuel med en udstilling på GAK – Gesellschaft für Aktuelle Kunst Bremen. Men som kunstner er han altid aktuel, fordi han som andre store danske kunstnere og designere formår at være tidløs i sit udtryk. Samtidig er han meget grafisk i den måde, han arbejder med form og farve. Et af hans absolutte kendetegn, er et kvadrat og en cirkel smeltet sammen til en karakteristiske dråbeform. En form der jo egentlig er utrolig let at kopiere, men måden Ib Geertsen sammensætter andre grafiske elementer og farver i sine værker, er helt speciel for ham. Det er også typisk for Geertsen at splitte elementerne op og sammensætte dem farvemæssigt til en karakteristisk komposition.\nNår der arbejdes så karakteristisk med farver, er det unægteligt samtidig en stor cadeau til det omfattende arbejde og studie Johannes Itten har bragt til forståelse og brug af farver. Ib Geertsen viser med sin kunst, at han har forstået avanceret og avantgarde farveteori.\nVi har nok allesammen oplevet at blive underlagt farveregler, der på en eller anden måde tæmmer eller begrænser farvernes sammensætning i vores påklædning og boligindretning. Det er jo ikke mange år siden, de fleste var enige om, at pink og rød ikke var gode farver at kombinere. Men det går overordnet ret fint med de to farver i dag, hvor der er langt mere frihed til at arbejde med farver og udfordre farver.\nTraditionelt set er vi i de nordiske lande mest til kølige og meget lyse toner og selvfølgelig også den sorte farve, der ville være tæt på et bud på en nationalfarve, hvis ikke det var for vores rød-hvide flagfarver. Vi er ikke kendte for at sammensætte vilde farver og nuancer, som vi ser det i Mexico, Indien og Asien. Og dog har vi et par danske kunstnere, der sætter vores farvesans på nye eventyr. Alligevel formår de at beholde en del af det nordiske udtryk. Ib Geertsen er én af en række danske kunstnere, der bøjer de uskrevne, men kendte regler for brug af farver. Alene hans brug af primær farverne rød, gul og blå i mange værker, er lidt aparte. Det er farver, der stikker i hver deres retning og derfor også rummer meget af forholde sig til. Der er disharmoni men dog en slags harmoni.\nGrafisk Ib Geertsen\nUdover en interessant sans for at sammensætte farver, blev et af Ib Geertsens grafiske kendetegn en form der sammensmelter en cirkel og en firkant, så formen bliver som en dråbe. Sammensat med spændende farvekombinationer og i flere tilfælde også andre former, bliver det til meget interessante værker set med grafiske øjne. Ikke mindst fordi hans stramme former formår at blive arkitektoniske.\nHans dråbeform ses blandt andet i værket Kravleskulptur fra 1954, men også i flere af hans malerier, både på lærred og på husgavle som det ses i Brøndbyøster i et værkt fra 1991. På hjemmesiden KØS – Museum for kunst i det offentlig rum, ses flere af hans værker. Her bliver det også tydeligt, hvordan han brugte sin grundform til flere forskellige projekter som skulpturer og mobiler.\nMed en så karakteristisk og ikonisk stil, blev hans arbejde med farve og form Ib Geertsens brand eller varemærke. Netop fordi det er så ikonisk en stil, kan vi kende og genkende hans værker ret hurtigt. Andre kunstnere kan være lidt sværere at genkende, fordi de spreder sig over flere stilarter, udtryk, former og materialer. Hvis vi ser på en anden meget dygtig kunstner Olafur Elisasson, så kan det være lidt sværere at genkende hans værker. Han har arbejdet meget med farver, refleksion, spejle og former, men også med vand og damp. Han laver installationer og oplevelseskunst, men også skulpturer, collager og meget andet. Han er en anden type kunstner end Ib Geertsen. Ib Geertsen er stilmæssigt, en kunstner indenfor den konkrete kunst, hvor form, farve, bevægelse og linier er i fokus.\nBor du i Aarhus kan du i øvrigt se en Ib Geertsen mobile hænge ned fra loftet lige ved Borgerservice og bruger PC’erne på Dokk1.\nMobiler på aros\nI 2009 udstillede Ib Geertsen på aros under titlen Mobiler. Udstillingen viste en lang række af hans farverige mobiler i mange formvariationer. På aros hjemmeside, kan du se nogle af de udstillede mobiler og læse om udstillingen. Egentlig startede Ib Geertsen med maleriet som udtryksform, men gik senere over til mobiler, som eksisterer i det fysiske rum med deres former og bevægelser på en helt anden måde end maleriet.\nIb Geertsen på GAK\nIb Geertsen blev født i København i 1919 og døde i 2009, hvor han havde udstilling på både aros i Aarhus, ligesom han udstillede i London samme år. Hans kunst fik en revival ved årtusindeskiftet og er stadig aktuel med et udtryk, der formår at være moderne og aktuel til enhver tid. Og nu udstilles forskellige Ib Geertsen værker så i Bremen på GAK. Gruppeudstillingen Das Loch (Hullet) med bl.a. danske Ib Geertsen værker vises på GAK i Bremen fra d. 20. august til 13. november.\nFotografierne i denne artikel er fra udstillingen på GAK – fotograferet af Tobias Hübel.\n20 aug 12 sep by sanseliv\t| Kategorier: farver & trends, grafiske oplevelser\t| Tags: Danmark, farver, farverige danskere, farvesans, kreativitet, kunst\n3 udstillinger fik os til at ringe til aros\nDer går ikke røg af en brand uden der er ild! Eller gør der? I mindst 2 tilfælde har det vist sig ikke at holde stik. 2 tilfælde hvor aros udstillinger har fået bekymrede borgere til at ringe ind.\nEt flammehav uden røg, en konstant røg uden ild og en førerløs hund, har igennem tiden fået både ordensmagten og bekymrede borgere til at ringe til aros. Heldigvis har det alle tre gange været dele af udstillinger og ganske ufarligt. Her kan du læse om de tre udstillinger, der fik os til at ringe til aros, politiet og brandvæsenet.\nFlammehavet på aros\nKunstnerduoen, der består af danskeren Thyra Hilden og argentineren Pio Diaz, gæstede i 2007 aros med en spektakulær og skræmmende, smuk installation. For kunstelskere var synet af installationen et sandt mareridt og satte mange bekymrede tanker i gang. Med en uhyggelig, realistisk installation, der gav en illusion af, at aros stod i brand og var opslugt af et vildt flammehav, skabte kunstnerduoen uro hos byens borgere. Hele vinduespartiet på aros var opslugt i et flammehav skabt af flere dusin videoprojektører, der fik flammerne til at se enormt virkelighedstro ud.\nJeg husker tydeligt min gåtur forbi aros en vinteraften, hvor flammerne pulserede op og ned i de enorme vinduespartier. Som mange andre borgere havde jeg ikke hørt om installationen før den bare var der, og mit hjerte stod stille indtil jeg kom så tæt på bygningen, at jeg forstod, hvad der foregik. Så overtog respekten og nysgerrigheden. De varme farver fra flammerne virkede dragende i den kolde vinteraften. Det var smukt og uhyggeligt på samme tid.\nEfter aros tog kunstnerparret flammehavet videre til Louvre i Paris og Colosseum i Rom. I forbindelse med installationen på aros, er der lavet et lidt kikset videoindslag, men sådan lavede man måske video indslag i 2007? Der er sket meget siden…. Se det her: aros overview\nI 2009 og igen i 2015 åbnede aros det sanselige rum med Olafur Eliasson værket Your Atmospheric Colour Atlas – der kom til at gå under det mere folkelige navn ‘røgrummet’. Rummet er en del af museets permanente samling, men er dog ikke permanent udstillet.\nRummet bød på en intens farveoplevelse, der da også havde advarsler ved indgangen for at gøre opmærksom på, at rummet kunne virke intenst. Det var på eget ansvar, man opholdt sig i rummet. Jeg har haft flere venner med igennem rummet, og har oplevet deres reaktion, ligesom jeg også husker min egen første oplevelse af rummet. Det var intenst, lidt overvældende og fascinerende på samme tid.\nRummet består af en lang række farvede lyspærer, der er samlet i farveskalaer: rød, gul og blå. I overgangene samler de tre primærfarver hele farvepaletten, så du går igennem alle regnbuens farver og lidt til, når du tager en gåtur i rummet. Til at fortætte oplevelsen og mødet med farverne, puster en røgmaskine konstant røg ud i rummet. Den hvide røg omfavner dig i rummet, som en tyk tåge, der samtidig binder farverne fra de farvede lyspærer, så du omringes af en intens mur af farve.\nEn helt igennem fantastisk oplevelse af farve og samtidig også meget intens, fordi du mister din stedsans totalt. I stedet opbygger du en stedsans, hvor du orienterer dig efter farverne som var de et atlas.\nRøgen eller dampen fra rummet ledes ud af rummet via en kanal i muren, der får røgen til at bevæge sig ud af siden på aros bygningen i en konstant strøm. Men i dette tilfælde gik der faktisk røg af en brand uden der var ild.\nFørerhunden uden fører\nI efteråret 2012 viste aros udstillingen The Human Echo med værker af amerikanske Tony Matelli. Han er især kendt for sine detaljerede, humoristiske og til tider skræmmende, naturtro skulpturer i bronze og det var da også netop en af disse, der fik både ordensmagten og bekymrede borgere til at ringe til aros. Tony Matelli er nemlig enormt god til at levendegøre sine skulpturer og få dem til at se virkelighedstro ud. Således også med hans værk Stray Dog.\nSom en del af hans udstilling på aros i 2012, indgik en skulptur af en lys labrador, der blev placeret udenfor på bakken ud til Vester Allé foran museet. Jeg blev selv snydt den første gang, jeg cyklede forbi hunden. Ikke alene så den realistisk ud, den var også sød og så på samme tid lidt fortabt ud. Den var iført sådan en sele med håndtag, som blinde har til deres hunde, så der var også et stort element af bekymring og omsorg forbundet med at se hunden. Der opstod lynhurtigt tanker som: Hvor er den blinde, hvis hunden står dér alene? Og hvad hvis hunden løber ud foran den heftige og tunge trafik på Vester Allé? Der opstod samtidig følelser af pligt, ansvar og omsorg hos flere borgere.\nHenvendelserne fra de bekymrede borgere resulterede i, at hunden blev flyttet væk fra Vester Allé og længere hen mod indgangen af museet, hvor den desværre blev alt for anonym. Læs mere om Tony Matelli udstillingen på aros hjemmeside. Desværre har jeg ikke noget foto derfra, men DR har skrevet en artikel, hvor der indgår et foto af hunden foran aros. Se et foto af den meget virkelighedstro hund i artikel fra DR.\n18 aug 19 aug by sanseliv\t| Kategorier: lækre koncepter\t| Tags: aarhus, aros, kunst, værd at se\nPANTONE STUDIO til grafiske designere\nPANTONE Studio er navnet på en ny app fra PANTONE, der giver dig mulighed for at oprette farvepaletter fra snapshots, fra kamerarullen eller din instagram. Alle farver vises i PANTONE, RGB, CMYK og HEX i en visning, der visuelt kendetegner app’en fra andre farve apps.\nJeg hentede den nye app, der i øjeblikket kun er tilgængelig via AppStore og gik på opdagelse i naturen og i mine instagramfotos, for at teste app’en. Det er en ganske omfattende app med mange gode muligheder og værktøj for den farveglade grafiker, men også fotografer og webdesignere. Via app’en er det muligt at linke op til både Facebook, Pinterest, Creative Cloud og Instagram, men den kan også bruges til at samle egne paletter. Her går jeg igennem nogle af de muligheder PANTONE Studio app’en tilbyder.\nHvis du er grafisk designer og elsker farver, så er det en rigtig god app til at give dig inspiration, viden og trends samtidig med, at du kan bidrage med dine egne paletter og direkte inddrage dem i dit workflow. Når du fotograferer direkte via app’en, oprettes en farvepalette øjeblikkeligt og giver dig samtidig mulighed for at redigere i paletten og gemme den. Hvis du ikke kan nå at gemme din palette, så kan du roligt bare fotografere løs med din almindelige fotoapp og senere bede PANTONE Studio om at indlæse fotografierne fra din kamerarulle. Derfra kan du oprette farvepaletterne, redigere og gemme dem, når du har tiden til det.\nOvenfor på fotografiet er jeg gået ind i detaljerne i en af mine paletter for at tjekke farvekoder: PANTONE, RGB og HEX værdier. Det er også muligt at trække indholdet opad via pilen i det hvidefelt, og derved gives adgang til Harmonier, Kryds referencer og Inspiration i den palette, den valgte farve hører under – i dette tilfælde er det 1Y01 SP, der er en del af SkinTone Guide.\nPANTONE Studio er måske ikke helt ny, men snarere en videreudvikling af den tidligere myPANTONE app. App’en skaber mulighed for at lave farvepaletter ud fra fotografier og med et enkelt og let genkendeligt format, kan den blive et design hit til dem der elsker farver og farvepaletter.\nDine fotografiers farvepaletter ligger i en symmetrisk perlerække af kvadrater ned igennem midten af fotografiet som vist på billedet overfor her. Som udgangspunkt finder app’en 5 farver i dine fotografier, men du kan selv definere og redigere farver og rækkefølge i paletten. Når du har gemt din palette, oprettes i din liste af paletter. Her kan du rette, ændre og slette i tonerne som det passer dig. Ligesom du kan dele dem og sende dem til din cloud eller Photoshop.\nDu kan slette farver, ændre og tilføje som du vil. Hvis du kun ønsker 3 eller 4 farver i din palette, trykker du på en af de farver, du vil slette og holder trykket indtil farven kan slettes.\nFarvepaletter til grafikere\nPANTONE Studio er langt fra den første app, der tilbyder mulighed for at dele farvepaletter og trække inspiration fra andre farvepaletter.\nColourlovers har et omfattende, online farve community, der deler farvepaletter, mønstre, trends og farveinspiration. PANTONE Studio app’en linker i flere tilfælde til det online Colourlovers community og viser både farvepaletter og artwork derfra.\nSet med grafiske øjne er Adobe Kuler interessant som arbejdsværktøj, fordi der udover et stort community også er den fordel, at farverne kan integreres direkte i Adobe programmerne. Og så er der et online website hvis man foretrækker en større skærm til arbejdet med farverne.\nOg set med grafiske øjne, er netop muligheden for at integrere farvepaletterne i dit workflow, det der gør PANTONE Studio rigtig interessant. Dine farvepaletter kan direkte linkes op til din Creative Cloud, så du også kan dele dine paletter fra fritid til job, fra team til kunde, fra job til leverandør om nødvendigt – etc.\nFreebee med limits\nDu kan bruge app’en uden at oprette en profil, men vil i det tilfælde skulle undvære nogle funktioner, ligesom din farvepalette vil blive indskrænket. Derfor vil du kunne opleve, at de farver app’en finder udfra dine fotografier, ikke helt stemmer overens med de toner du ser på skærmen. Det er kun registrerede profiler, der har adgang til samtlige farver fra PANTONE familien. Lige nu kører PANTONE en kampagne med fri adgang til alle funktioner i 7 dage. Abonnement tegnes via app’en.\nHent app i AppStore og læs anmeldelser.\n9 aug 12 aug by sanseliv\t| Kategorier: anmeldelse, farver & trends\t| Tags: farve app, farver, foto, kreativitet, mobilapp, tech\t| Skriv kommentar\nstromae i grafisk og digitalt design\nBelgiske Stromae står bag dancehits som ‘Alors en dance’, ‘Papaoutai’ og ‘Tous les memes’. Stromae har med Racine Carrée albummet fået opbygget en lækker, grafisk stil. Med digital scenekunst og lækkert design viser Stromae grafisk klasse i livekoncerten til Racine Carrée.\nNår Stromae (Paul van Haver og band) ikke kommer til Danmark og giver koncert, så kan man da heldigvis se hele Racine Carrée koncerten online, optaget i Montreal i oktober sidste år. Og der er flere lækkerier igennem koncerten, der er fyldt med smukke, grafiske oplevelser. Det blå univers, der er grundlaget for hele koncerten skiftes ud i sekvenser med mere farverige og varme grafiske stilarter, men holdes også i perioder helt i sort/hvidt.\nDet grafiske tøj\nDet er umuligt at se på Stromae uden også at bemærke det grafiske tøj som Paul van Haver, er blevet kendt for under navnet Mosaert. Igennem livekoncerten er både han selv og hele bandet klædt i nogle af de grafiske design, der er så efterspurgt af deres fans. I introen ses en jumper i sort med hvide, grafiske snit. Senere er Paul van Haver iklædt den velkendte jakke fra Tous les Memes og hen imod slutningen af livekoncerten Racine Carrée, kommer han i det vilde og karrikerede, grafiske outfit, der gør Papaoutai til en visuel lækkerbid. Der er mange grafiske oplevelser i koncerten, som jeg varmt kan anbefale.\nSammen med Coralie Barbier har Paul van Haver lavet et par unisex design, der ikke skal ses som merchandise til Stromae fans (kun), men mere som mode til både mænd og kvinder. Her finder du et interview, hvor de to fortæller om deres samarbejde. Her kan du se og købe nogle af de lækre design\nQuand c’est? (cancer)\nEt af de numre, der virkelig fungerer både musisk og grafisk i sin liveversion er dramaet i sangen Quand c’est?, der også er kendt som Cancer. Hele det grafiske setup, farverne, vokalen, stemningen og musikken giver en smuk oplevelse, der samtidig er ekstremt uhyggelig. Hvis du hopper frem til 41:50 i koncerten, læner dig tilbage og nyder musik og stemning, så vil du også blive rørt af oplevelsen. Her formår musikken i samspil med det grafiske udtryk, at skabe præcist den uhyggelige og ubehagelige stemning, der afspejler vores følelser og frygt for kræft. Det er en smuk fortolkning til Stromaes stærke tekster. Samtidig er det grafisk og farvemæssigt enkelt og ser vanvittig godt ud.\nSe hele koncerten her og nyd også de scener, hvor han bliver præcist så dukke-plastik fake som i musikvideoen til Papaoutai. Et signaturlook som han bliver bedre og bedre til at mestre.\n25 jul 21 sep by sanseliv\t| Kategorier: grafiske oplevelser, lækre koncepter\t| Tags: design, farver, koncept, kreativitet, værd at se\nLIGHTS var ikke det jeg troede\nI festugen sidste år havde jeg en ganske ubehagelig lydoplevelse og selvom der snart er gået et år, kan jeg stadig genkalde den klaustrofobiske og ubehagelige stemning lydprojektet skabte. Ikke kun hos mig, men hos flere af de fremmødte. Og vi kunne ikke slippe væk!\nMidt i festugen sidste år, gik jeg på Dokk1 for at hente en reserveret bog på biblioteket. På vej hen til bogreolerne, gik jeg forbi en kø af mennesker ved indgangen til forestillingen Lights. Hvad det præcist var, og hvad det indebar, vidste jeg ikke, men tænkte ‘carpe diem’ stillede mig i kø og gik snart ind for at finde en plads i det mørke lokale.\nJeg gjorde mig en masse tanker om, hvad der ventede alene ud fra titlen på forestillingen. Lights der jo var temaet på festugen i 2015: Lys – mere lys, lyder som en sanselig oplevelse. Var det mon farvet lys, et lyshav eller et lysfænomen?\nPå en lille scene sad en række musikere klædt i sort og kun ganske svagt oplyst af få spots. Der blev hurtigt stille i lokalet og lyset blev slukket. Vi blev budt velkommen og der kom en info om, at forestillingen godt kunne være lidt intens, og derfor ikke egnede sig til mindre børn. Hvorpå et par forældre med mindre børn rejste sig og gik.\nDernæst blev vi informeret om, at forestillingen ville tage 20 minutter, hvor det ikke ville være muligt at forlade lokalet undervejs, fordi forestillingens lyd skulle optages til senere udgivelse.\nUroen begyndte at melde sig hos mig, men jeg slog det hen, fordi en intens oplevelse for mig også beskriver en oplevelse, der fanger mig i nærvær og sætter mine sanser i spil.\nOg det skulle også snart vise sig at holde stik! Jeg tror, jeg forstår, hvordan dyr oplever lyd nu; når dyrenes høresans er så udvidet, at de hører alting forstørret i sammenligning med mennesket. Og jeg forstår, at lyd kan gøre ondt, når lyden sætter vibrationer i gang i øret som er nye. For måske er det faktisk, det der sker? Lydbølgerne i projektet Lights er anderledes end noget jeg har oplevet før.\nForestillingen Lights komponeret af Niels Lyhne Løkkegaard og Jakob Kirkegaard, blev fremført af Aarhus Jazz Orchestra i Store Sal på Dokk1 lørdag d. 29. august. Det var en forestilling, der skulle give en ny kropslig oplevelse af lys og lyd, læste jeg efterfølgende. Lysoplevelsen var ikke den største.\nLydene der blev brugt i forestillingen, findes i Store Sal i forvejen eller er inspireret af lyde optaget i rummet. En metode flere musikere bruger til inspiration eller som elementer i musikken – f.eks brugte Efterklang på deres sidste album Piramida, lydoptagelser fra et nedlagt mineområde på Svalbard. Det skabte en karakteristisk lyd på albummet, der fungerer smukt.\nEn rejse i smerte\nI Dokk1 blev rummets naturlige lyd forstørret med brug af instrumenter. Og her begyndte en rejse i smerte for mig og for dele af publikum. Da de 13 musikere havde slået triangler an i omkring 5 minutter, blev lyden til smerte. Jeg forsøgte, at give mig hen til det, i håbet om at smerten ville fortage sig og blive til en form for vibration, der ville skabe en tilstand af trance i mine ører. Det skete ikke. I stedet gjorde det mere og mere ondt.\nFlere sad meget tidligt med fingre stukket i ørerne som ørepropper, nogle fik kram og omfavnelse af deres partnere, flere unge måtte gemme sig i favnen på deres forældre – der var tale om generel lidelse. Men der var også flere stående ovationer, da musikken endelig tonede ud. Samtidig rev en af de unge blandt publikum sine fingre ud af ørerne, stormede mod døren og flåede den op for at komme ud. Hun havde ikke nydt oplevelsen. En anden sagde højt: “Det er for galt, det her!” Så det var en forestilling, der satte noget i gang. Jeg var lidt ør og øm efter oplevelsen.\nHer har jeg fundet et kort klip fra Lights:\nLights var for mig et interessant møde, jeg aldrig har lyst til at gentage. En interessant tanke er dog, hvor meget vi bliver påvirket subtilt, af de lyde der findes i rum, som det vi sad i. Gør det os trætte?\nLights – et lydovergreb\nDa jeg gik fra Dokk1 den eftermiddag sidste år, susede en ambulance med sirene forbi mig på gaden. Jeg ænsede den nærmest ikke – lyden var ikke gennemtrængende eller skinger, i forhold til hvad jeg netop havde overværet. Det var som om min høresans var bedøvet i en form for forsvarsposition. Min høresans havde været udsat for et lydovergreb. Resten af aftenen tilbragte jeg i stilhed i naturens lyde.\n20 jul 12 aug by sanseliv\t| Kategorier: street fra gaden, tech stuff\t| Tags: aarhus, kultur, sanselig\t| Skriv kommentar\ncolor meanings sanselig farverige danskere værd at se sanseliv in English New York kreativitet farvetrends tourist color foto San Diego sanseliv Los Angeles street. farvesans design farver USA retorik aarhus events indretning værd at følge aros roadtrip koncept kunst København Californien


Julefrokost som diner transportable Horsens, Randers, AarhusDiner transportable Julefrokost | Aarhus – Horsens – Randers\nNår du i dag skal finde ud af, om du skal have mad leveret ude fra, eller selv stå og lave det, er det interessant at høre hvad der afgør det. Det kan være meget forskelligt fra begivenhed til begivenhed, fra gæst til gæst – hvad der har betydning. Vi prøver at komme med nogle bud her, som du måske kan nikke genkendende til – ellers skal du altid være mere end velkommen til at tage fat på os.\nVores formodning om julefrokost som Diner transportable\nVi vil altid gerne blive bedre til at lære alle vores kære kunder at kende, og det er netop her med diner transportable, hvor vi har muligheden. Vi leverer maden på din adresse, og du er altid mere end velkommen til at give os feedback på hvorfor du netop har valgt os at til at bringe maden ud til dig. bestil din mad hos Fest Diner\nDet kan sagtens være vi har nogle tanker om hvad der gør det, og her kan det være helt fantastisk med noget feedback, fra jer, der vælger os fra, eller vælger os.\nDer bliver ikke valgt diner transportable, fordi der ikke er nok kuverter til at bestille det. Det er ikke altid muligt at klare en levering med diner transportable, hvis der ikke bliver bestilt nok kuverter – det er noget vi altid arbejde på at gøre bedre – dog vil vi ikke sætte penge til, ved at levere lækkert mad til dit arrangement.\nVi synes det er hyggeligt alle at være i køkkenet og selv stå for maden. Det kan ske, at en begivenhed eller et arrangement er med folk, som er mere end glade for alle sammen at være i køkkenet, og så kan det være svært at hamle op med. Dog får du leveret mad som julefrokost Aarhus, hvor det kun er de bedste råvarer som bliver brugt – det gør at maden smager bedre.\nPrisen – det er vigtigt at bruge de bedste råvarer og have et dedikeret køkkenpersonale, og derfor vil der altid være en pris på maden. Vi forsøger altid at holde prisen på et så skarpt niveau som overhovedet muligt, for det handler lige så meget for os om, at se at det er glade gæster med fyldte maver vi får respons fra. Er prisen en faktor, så er vi selvfølgelig opmærksomme på det – dog ønsker vi ikke at gå på kompromis med kvaliteten af maden i forhold til diner transportable.\nHar vi ramt rigtigt, eller er vi helt ved siden af – lad os gerne høre din mening om diner transportable her – vi ønsker hele tiden at udvikle virksomheden.husk Firma catering er for alle