INDHOLD. forord Paw Kingo Andersen side 5 Stiftsbogens illustrationer DortheTofte-Hansen side 6 En feltpræsts dagbog Kim A. - PDF\nINDHOLD. forord Paw Kingo Andersen side 5 Stiftsbogens illustrationer DortheTofte-Hansen side 6 En feltpræsts dagbog Kim A.\nDownload "INDHOLD. forord Paw Kingo Andersen side 5 Stiftsbogens illustrationer DortheTofte-Hansen side 6 En feltpræsts dagbog Kim A."\n2 INDHOLD 3 forord Paw Kingo Andersen side 5 Stiftsbogens illustrationer DortheTofte-Hansen side 6 En feltpræsts dagbog Kim A. Jacobsen side 8 FDF og folkekirken Lars Tjalve side 18 FDF og jeg Aage Trommer side 24 Den internationale menighed ved Odense Domkirke Jesper Hougaard Larsen side 30 Fra Sydafrika til Danmark Gail Knudsen side 36 Jeg har fundet min vej om kirkens rum i et fængsel Kamille Nygård side 40 Præsten finder lyset & digt Patient psykiatrisk afdeling side 48 Mit møde med den danske kirke i London lene crone nielsen side 52 Kirken og synligheden Hanne Paniker side 56 Præst i den naturvidenskabelige verden nicolai halvorsen side 58 Hvad skal han dog her? Nanna Heinz side 64 Korsets tegn præst på sygehus og i arrest Karina Mogensen Aallmann side 68 Gadekirken Odense dk. peder pontoppidan thyssen side 78 Hvorfor ligger Esbjerg der hvor den ligger? Werner Elof Sørensen side 84 Kirkelivet set fra Fyens Stift Kresten Drejergaard side 92 Biskop i en frigjort opbrudstid Ole Hyldegaard Hansen side 100 Prædiken til landemodegudstjenesten 2010 Henrik Wigh-Poulsen side 114 Landemodeakten side 120 Nye præster i Fyens Stift side 124\n3 4 FORORD 5 Paw Kingo Andersen I folkekirken bruger vi megen energi på at beskæftige os med den gudstjenestefejrende menighed. Det er sådan set ikke så mærkeligt. For man forholder sig til verden ud fra dér, hvor man står. Så når nu folkekirken er kendetegnet ved sin tilstedeværelse med markante kirkebygninger i så godt som hver en lille flække og hver et lille vindblæst hjørne af det danske Rige, ja, så ligger det snublende nær, at man spørger efter den gudstjenestefejrende menighed. De markante kirkebygninger skal nemlig gerne finde anvendelse. Ellers kunne vi lige så godt tage dem ud af brug eller måske ligefrem rive dem ned. Men den diskussion er vi endnu ikke rede til at gå ind i på et forpligtende plan. Så vi tænker evangeliets forkyndelse ud fra kirkebygningen. Vi finder på alle mulige former for gudstjenestetilbud, som hver især er ærlige og redelige forsøg på at forøge det antal af folkekirkemedlemmer, som kommer jævnligt i kirken, og dermed kvalificerer sig til at blive talt med som den gudstjenestefejrende menighed. På den måde mener vi at slå to fluer med ét smæk. Dels slipper vi for at forholde os til, om den demografiske udvikling i Danmark slet og ret har overflødiggjort et større eller mindre antal kirker: Vi prøver at puste liv i sognekirken, ergo er den levende. Dels har vi opstillet et taknemmeligt succeskriterium: Der kom så og så mange til den og den særgudstjeneste, ergo er vi lykkedes. Med den megen fokus på den gudstjenestefejrende menighed er der imidlertid en indbygget risiko for, at folkekirken tragisk nok svigter den evangeliets forkyndelse, som er kirkens egentlige opgave. I denne Stiftsbog har vi derfor ønsket at præsentere nogle af de mangfoldige steder uden for det etablerede kirkerum, hvor folkekirken er nærværende med evangeliets forkyndelse. Ikke ud fra en betragtning om, at alting er meget bedre, hvis mennesker bliver mødt af evangeliet uden for kirkens rum. Men ud fra den betragtning, at det muligvis vil fremme evangeliets forkyndelse i en bredere forstand, hvis vi fandt mod til at gå ind i en forpligtende diskussion af mål og midler. Ja, kort sagt, hvis vi holdt op med at forholde os så ensidigt til forkyndelsen af Guds Rige med udgangspunkt i at få folkekirkens medlemmer ind i sognets kirkebygning, og i stedet gik ud og mødte de mennesker, Gud har kaldet, hvor de så end måtte være, ikke ude i sognet men ude i samfundet.\n4 stiftsbogens illustrationer Dorthe Tofte-Hansen 6 7 B ørn i alle aldre, teenagere og unge er en gruppe, der ofte tales om i Folkekirken. Både i de enkelte sogne, i provstier, stifter og de kirkelige organisationer. Som alle andre steder i samfundet vil vi i Folkekirken så gerne have fat i de yngste generationer fordi vi ved, at de engang skal bære det hele videre. Men aviserne skriver om faldende dåbstal og mange gange må vi også sande, at den traditionelle Højmesse søndag formiddag sjældent er overbefolket af børn og unge. Ja måske, sker det ligefrem at nogle af os, der er fast inventar på kirkebænkene søndag formiddag, irriteres og fnyser over børnenes uro i de sogne, hvor der er store og til tider urolige, børnerige dåbsfølger hver eneste søndag. På den ene side vil vi nemlig så gerne have børn og unge med på den anden side må vi indrømme, at det ikke altid bare er nemt at få dem med som en del af den traditionelle gudstjenestefejrende menighed. Det er der i og for sig ikke noget nyt i. netop disse symboler var nært forbundet med de nytestamentlige fortællinger - og med kirken - i de unges forestillings verden. Udsnit af de mange collographier som blev fremstillet til Fyens Stiftsbog inspireret af fortællinger om Paulus. Sådan ser virkeligheden måske ud fra kirkebænken søndag formiddag. Men virkeligheden er også, at børn og unge møder kirken og det kristne evangelium med stor interesse og åbenhed på utallige måder og under mangfoldige former. Det sker gennem nogle af de mange initiativer sognene tilbyder børn og unge såsom babysalmesang, mini- og juniorkonfirmandforløb, børne- og ungdomskor samt alle børnegudstjenesterne. Men mødet med kirken og den kristne forkyndelse sker også gennem spejderbevægelser og gennem skolerne - i de to Odense provstier godt hjulpet på vej af Folkekirkens skoletjeneste. Da vi i redaktionsgruppen begyndte at tilrettelægge årets Stiftsbog fandt vi det derfor naturligt, at også de yngste af Guds store børneflok skulle have deres plads i bogen på deres egne vilkår. Derfor inviterede redaktionsgruppen en flok af sidste års konfirmander fra Hjallese provsti til en kunstworkshop om Paulus-fortællinger med billedkunstner og lærer Esbern Skovgaard. Vi havde på forhånd udvalgt tre fortællinger fra Apostlenes Gerninger, som blev fortalt på dagen, og med udgangspunkt i fortællingerne bad vi de unge om at lave illustrationer til bogen. Materialet var collographi også kaldet paptryk som Esbern Skovgaard ret hurtigt lærte de unge deltagere at beherske. Og de unge gik til opgaven med stor begejstring. Med alskens materialer begyndte de at lave trykplader der skulle illustrere nogle af de historier, de havde hørt: Pinseberetningen, fortællingen om Paulus omvendelse og om Paulus i fangenskab. Men undervejs som de unge blev fanget ind af opgaven, dukkede også andre motiver op. Kristne symboler, som de unge ganske umiddelbart forbandt med de tre små bibelske fortællinger, de havde fået fortalt nogle timer forinden. En engel, et kors, et skib på åbent hav. Det var helt tydeligt, at Illustrationerne til denne Stiftsbog viser nogle af de flotte resultater efter en hel dags arbejde med nytestamentlige fortællinger og collographi. Billederne er et fint udtryk for hvordan kristen forkyndelse og børns leg med materialer kan tænde Pinseluer, skaberglæde og en ægte optagethed af evangeliet udenfor gudstjenestens rum.\n5 En feltpræsts dagbog Kim A. Jacobsen 8 9 Det er ørkengudstjeneste i Sandford lejren. Alteret er måske lidt utraditionelt, udsmykningen og omgivelserne også. Præsten ligner måske ikke den sædvanlige, men gudstjeneste blev der holdt. D et var mærkeligt at komme tilbage til Afghanistan efter tre uger i Danmark. Det var som at komme hjem. Denne mærkelige følelse af at jeg hørte til her i denne tid. Knapt var jeg ankommet, da de tragiske nyheder nåede os i Kabul. To danske soldater var døde i ildkamp med Taleban. Det var som om, en ond film blev gentaget. Alting bliver forandret på få sekunder. Livet bliver forandret for disse drenges familier, søskende, venner og livet bliver forandret for os, der skal sende dem hjem. Hvide kister draperet med Dannebrog. Afghanistan 29. november 2007 Tankerne glider tilbage til en af de allerførste dage, jeg var i Bastion. (Den danske hovedlejr i Helmand provinsen) Min første ramp ceremony. Englænderne skulle sende to døde soldater hjem. Ude ved runway stod to kister draperet med Union Jack. Præsten sagde nogle ord, det hele huskes som i en drøm, brudstykker og stykkevist, men billederne har jeg i mit hoved og i mit hjerte. Kisterne blev båret ombord i den ventende Hercules. Jeg husker hvordan jeg bed mig selv i læben og håbede på og bad til, at jeg ikke skulle gå foran kister ind i en Hercules. Nu er jeg den feltpræst, der fra en mission (2007) har sendt flest døde danske soldater hjem. 5 døde danske soldater har jeg fulgt med et stykke vej og vi er ikke hjemme endnu. Fornemmelsen af at flyve med til Kandahar, for der at give kisterne videre, overgive dem hjemkomst, overgive dem til den flyvetur der skal bringe dem tilbage til deres kære, er noget af det hårdeste. Det er ikke meget søvn, jeg får derefter. Tankerne tænkes, jeg husker ikke dem alle. De flyver igennem hovedet som fugle på træk, der ikke kan finde hvile, nætterne bliver lange og til tider ensomme, jeg drikker for meget kaffe og får hovedpine. Dagen efter er mange af tankerne glemt eller fortrængt, men billederne er bag min nethinde, fornemmelsen af de foregående dages begivenheder er ikke forsvundet, de følger med. Følelsen af, at jeg er blevet ældre, forsvinder ikke. Det tankevækkende er, at første gang vi skulle sende danske soldater hjem, vidste vi ikke hvordan, hvorledes, hvornår nu er det, hvor brutalt det end måtte lyde rutine, en rutine, der kræver alt af os. Livet leves videre. På værkstederne repareres biler, pansrede køretøjer, våben, al slags elektronik. Ingen kommer sovende igennem disse dage. Arbejdet skal gøres færdigt. Dagene kommer med nye opgaver. Disse dage, der rækker tilbage til en begyndelse i august. Jeg så nogle af mine billeder, da jeg var hjemme. Så billeder fra da vi ankom hertil. Ankom med blanke øjne, æblekinder, ren og pæn uniform alt var nypresset og nyvasket. Nu, godt tre måneder efter, er kinderne lidt mere hule, øjnene er ikke så blanke og tøjet er næsten hvidskuret af sol, sand og vask. Vi er blevet ældre, ikke kun tre/ fire måneder ældre, men ældre i sjælen alle har vi noget med hjem, uanset hvor vores arbejdsindsats er blevet lagt. Men moralen er god. Når krisen rammer os, rykker soldaterne sammen og hjælper hinanden og det gør da også mit arbejde lettere, men jeg mærker også trætheden både den fysiske og mentale snige sig ind bag på mig. Men det er et godt hold, og hvor barskt det end måtte lyde, har jeg ikke fortrudt og jeg ville gøre hver eneste dag om. Vi har grint og grædt. Forbandet og frydet os. Vi har oplevet døden, men vi har også levet sammen. Vi har savnet, men også oplevet et fællesskab, der har gjort os stærkere. Et midlertidigt fællesskab måske. Men ingen vil nogensinde kunne tage dette fra os og når vi engang skal hjem og kommer hjem, vil det være som at sige farvel til sin familie, på mange måder en mentalt amputation, for vi har været tæt på hinanden. Green zone 8. december 2007 Efter ankomsten til Sandford (Den største danske base inden for Green zone, det grønne område på hver side af Helmand floden, ofte refereret til som sandslottet ) drog jeg\n6 En feltpræsts dagbog med eskadronens 2. deling ned til vores yderste forpost. Det var den deling, der havde mistet de to soldater. Gå turen ned til Golf Bravo / Gokkebo, (Den yderste danske patruljebase nede i Green zone) er altid en mærkelig gåtur. Da jeg første gang kom til sandslottet, var der stadig fjender i området. Synligt og kæmpende. For kun en måned siden var det nede ved den primitive træbro efter panserbroen på vej til Gokkebo, at Jakob kørte på en mine og blev fløjet hjem med svære brud på foden. Heldigvis har han både fod og ben og er på vej tilbage. Det kunne være gået forrygende galt, som i så mange andre tilfælde. Enten holder Gud hånden over os eller også er vi både dygtige og heldige. Nu møder vi børn på vejen, drengene, de unge mænd og de gamle arbejder benhårdt på markerne. De skærer stadig deres majs om med segl. Æsler, dromedarer, pickups, gamle traktorer, bøjede rygge, alt bliver brugt til at slæbe brænde og andet hjem til compounden. Compounden disse mærkelige fortagtige gårde. Man tager et stykke jord. Bygger en mur som et kvadrat rundt om et stykke jord. En mur bestående af ler, kokager, vand, strå og solens varme. Den er cm bred og en tre meter høj. Håndværket er fantastisk. Lodrette mure og vandrette afslutninger. Midt i muren en dør eller en port. Bogstavelig talt leves livet inden for murene og kvinderne kommer kun sjældent uden for murene. Indenfor murene er der små huse, måske sammenklistrede rum. Soverum, køkkenrum, kvinders og børns rum osv. Indenfor murene er husdyrholdet, hundene, hønsene. Og mændene går i marken og arbejder, hårdt, via sindrige kanaler overrisles den fattige jord. De dyrker majs, hvede, kartofler og ikke mindst valmuer. Og så er der da også enkelte hashplanter, de ligner små tætte juletræer. Fra solopgang til solnedgang arbejdes der. Det går ikke hurtigt. Der er ikke mange hjælpemidler, alligevel er det som om, der er sket noget nyt, hver gang jeg kommer tilbage. Et lille stykke nyvundet land. Der, hvor krigens jord var, begynder nu fredstidens såning og fremtidens fred. Og børnene kommer ud og leger, de har hennafarvet hår og hennafarvede negle. De møder os med åbenhed, nysgerrighed og med salaam/ fred. Gokkebo er en compound bebyggelse, ikke ret stor, men det er et hyggeligt sted. Langt uden for lands lov og ret. Her er tid til samtaler og fordybelse. Når mørket falder på og vi sidder med vore feltrationer bliver der skabt en samhørighed mellem dem og mig, mellem os, så glider samtalen mange gange fra hverdagens trivialitet til større emner. Familie, kærester, liv/ død. Selv etiske og store religiøse emner tages op. Intet er for småt og det store bliver også inddraget. Det løsner op i mørket. Mørket det skjuler, men det åbenbarer også. Det er som om, mørket beskytter os og vores sårbarhed. Vi taler om hændelser og følelser, som måske ingen levende sjæl har hørt før, som vi for første gang sætter ord på fordi, der er så mange oplevelser som er nye, men som også kræver overvejelser. Kontrasterne er så store og mange ting får et helt nyt bagtæppe. Vi bliver forandrede gennem disse samtaler. Vi finder ikke løsninger, men mange knuder bliver alligevel løsnet og man forløser forkrampetheden. Det bliver stilfærdige intense og meget nærværende øjeblikke. Green zone december 2007 Vi er i live, og i morgen er der en ny patrulje. Dagen efter går jeg med på patruljen. Dagen er varm, det er mærkeligt, næsten et absurd sammenstød. Om natten ligger vi inde i disse compound rum. Vi mærker kulden og dog er vi godt beskyttet af vore polar soveposer, men at få fødderne ud i de kolde støvler efter at man har fået de morgenklamme bukser på, det er næsten en overvindelse i sig selv. Jeg har næsten glemt den stegende august hede. En varm trøje, en kop instant kaffe. Op til vagterne. Heroppe fra kan man se mile vidt omkring, nu. For få måneder siden var alle markerne fyldt med tre meter høje majsplanter. I skyggerne af dem kunne fjenden gemme sig. Ved hvert skel var nerverne på højkant og alle sanser spændt. Nu ligger markerne øde. De er dækket af et tyndt lag hvid rimfrost. Langsomt tøer kroppen og markerne op. Vi gør parat. Vi får de sidste ordrer. Vi tager fragvest på, hjelm og alt spændes en ekstra gang. Våbnene ses efter. Så går vi. Ud i hvad der for ikke lang tid siden var fjendeland. Nu er mændene i gang med at genvinde jorden. Vi går igennem på stier der er støvede, gennem levende hegn, gennem, forbi og over vandingskanalerne. Ind gennem compounds og ud over markerne, idet vi hele tiden vælger positioner og rute, der gør det let at forsvare os, hvis nu. Vi går forbi en klynge småhuse. Her åbner en mand snart en ny butik. Lidt længere borte er der allerede ved at være etableret en lille basar med fire butikker og et værksted. Mændene sidder udenfor og drikker deres søde the. Krigen er kommet på afstand. I hvert fald for en tid. Vi besøger de små samfund. Taler med befolkningen, en enkelt spørger, hvordan han kan få erstatning for et ødelagt hus. Vi hjælper så godt, vi kan. I den nærliggende landsby Rahim Kalei er livet kommet i gang. Her er der blevet restaureret en moske. En skole er blevet etableret. Et lille hus er ved at blive købt og istandsat, det\n7 En feltpræsts dagbog skal bruges som lægehus. Livets daglige gang er ved at vende tilbage. Det er heldigvis ikke kun krig og ødelæggelse. På markerne arbejdes der. Børnene leger. Vi stopper op. Taler med de lokale via vore tolke. Vidste man ikke bedre, kunne der være tale om idyl. Fattig idyl. Fremmedartet idyl. Det varmede og glædede os, men det fik os ikke til at slække på opmærksomheden, da vi bevægede os videre. Daglige meldinger om Talebans færden, daglige rapporter om selvmordsmænd, vejsidebomber og miner minder os hele tiden om, at dette er ikke ufarligt og dog er der tid til at gå og nyde solens varme. Disse patruljer er livsbekræftende både for de lokale og for os. Et par dage efter skal vi op efter forsyninger. Jeg er blevet kaldt med op. Arbejde. Ja, alt er vel arbejde. Men her er der en alvorlig samtale undervejs. Sandsynligvis er der en af drengene, jeg skal have sendt hjem. Det er umenneskeligt svært at være hjælpeløs hernede, hvis der sker noget derhjemme, en hændelse der kommer til at fylde så meget i livet hernede, at fokus flyttes fra den opgave, vi står midt i. Vi drog tilbage. Vi gik igennem den muslimske gravplads, som englænderne blot havde brugt som affaldsplads, den fik vi meget tidligt gjort ren og ryddet op. De lokale er nu igen begyndt at bruge deres gravplads. Det er vigtigt, at man kan begrave sine døde. Værdigt. Da jeg er kommet op, får jeg at vide, hvad det drejer sig om. Vi skal ikke forhaste os. Jeg tager en indledende snak med ham, der har det svært. Vi når i fællesskab frem til nogle muligheder. Jeg vil gerne give ham rum til at tænke. Samme eftermiddag løber et af vore pansrede køretøjer på en mine. På den hårde måde er vi nu igen blevet mindet om, hvad tankerne kredsede om, da vi gik vores fodpatrulje. Heldigvis havde vi kun lettere skader. Jeg sad i sanitetsvognen mens vi ventede på helikopteren, der skulle bringe soldaterne til felthospitalet og holdt den ene af dem i hånden. Det var ham, der havde kørt bilen, da den ramte minen. Et chok. En lettelse over at man er i live. De skal checkes. Intet må overlades til skøn eller tilfældigheder. Better safe than sorry. Senere kommer de beroligende og gode nyheder. De er forslåede, får lov at hvile på hospitalet. Men intet kritisk. Den ene kommer igen dagen efter. Den anden, sender vi hjem en uge. Han skal have mulighed for at kunne tale med sin familie om hændelserne, for selvfølgelig er de blevet dybt bekymrede. Jeg kører til Bastion med en patrulje og har hans stumper med ind. Det er altid hårdt at sende en af drengene hjem. Det kan have mange årsager, at det bliver nødvendigt. Man skal ikke tage fejl. Denne tur slider på alle, også på dem der er derhjemme. Hernede slides der på os fordi vi er i det, men vi kan dog i det mindste forholde os til omgivelserne og tale sammen med hinanden. Vi kan fortælle hinanden om vore bekymringer og den frygt, der helt naturligt dukker op til overfladen. Alle, der er derhjemme, har kun nyhederne, aviser, tekst tv og ind imellem de sporadiske breve fra os herude at forholde sig til. Og så har historierne det med at blive større når de fortælles i overskrifter, det er som før skrevet ikke krig og ødelæggelse det hele. Den 22. december tilbage til Sandford. Green zone julen 2007 Den 23. december blev en stille og rolig forberedelsesdag. Vi hyggede alle sammen, der var kommet post og pakker til alle. Forventningen til morgendagen blev synlig og hørbar. Der var kommet julemad og stemningen var hektisk. Kasserne blev pakket ud. Mad, post og mange andre ting blev fordelt mellem de forskellige sektioner. Der var rundt omkring i de små sogne ved at blive forberedt til jul. Julekort, julekalendere og små gadgets fra hamstere i nissedragt til julemænd med trommesæt gav med deres julemelodier deres besyv med. Vi sad eller gik alle rundt omkring og gav vort stilfærdige bidrag. Et søm skulle slås i. En bænk af lidt overskudstræ skulle hamres sammen. Og dagen derpå skulle forberedes. Det er feltpræst ved frontlinjen. Markering hvor langt der er til fjendens linjer nede ved det gamle Golf Bravo. Den patruljebase hvor vi mistede vore første to danske soldater.\n8 En feltpræsts dagbog Dagen gik hurtigt. Og pludselig faldt natten på. Det var natten før. Månen var ved at blive fuldmåne. Den lyste så klart, at alt kunne ses tydeligt. Det var næsten som dag, men de mange stjerner over mig og mælkevejens lysende bånd, fortalte mig noget andet. Tankerne var på en og samme tid forventningsfulde og vemodige. Hvordan ville juleaften blive. En dag i Sandford er ofte en hektisk dag med patruljer af mange slags, gående, kørende i egne pansrede mandskabsvogne eller patruljer sammen med kampvognene. Når patruljerne er ude, sidder jeg ofte ved kommandovognen med ørerne helt inde i radioerne, så jeg kan følge med i udviklingen. Langt de fleste dage er stille og rolige. Another day at the office. I de fleste tilfælde har patruljerne intet andet at rapportere end intet nyt fra vestfronten. Der er dog dage, hvor de elektroniske lyttedrenge kan følge Talebans kommunikation. Vi hører dem fortælle, at de kan følge alle vore bevægelser, så hamrer hjertet lidt hurtigere. Vi får at vide, at nu forbereder de sig på at overfalde os, men heldigvis sker det ikke tit. Til tider er det psykologisk krigsførelse, og når de endelig kommer ud af busken, så er det heldigvis indtil nu gået godt, de fleste gange. Nu hvor vi nærmer os afslutningen på turen, kun et par måneder er der igen, så bliver tankerne måske mere målrettet i den retning, lad mig nu få alle mine drenge sunde og raske med hjem. Det er måske et naivt håb, jeg ved godt, at der venter svære dage forude og kun et splitsekund skiller mellem liv og død. Jeg synes dog, jeg har prøvet det, der skulle prøves, nu må resten af holdet gerne komme ordentligt hjem. Jeg kan kun vente bede og håbe. Nætterne er kolde i ørkenen. Jeg sover med lange termounderbukser, almindelig undertrøje, termoundertrøje og så ned i en polarsovepose. Lynlåsen bliver trukket helt op under hagen. Så er det med at finde sig til rette på sin feltseng og sit liggeunderlag. Det værste er i virkeligheden, hvis jeg skal op og nattetisse. Ned med bare fødder i kolde støvler, ud af det kolde indelukke, hen over det månebelyste sand, hen til pisserøret, man håber det hele kan overstås hurtigt. Så hen for at spritte hænderne af, jeg har ikke været ramt af afghansk mave endnu. Så tilbage til posen og af med den pandelampe der ligger som en fast bestanddel på natbordet. Tankerne og jeg selv skal lige falde til ro og på plads igen, og så søvnen og soveposens varme. Juleaftensdag begynder med en forsigtig skramlen. Klokken er ikke 7 endnu. Det første dagslys er kommet, men kulden er stadig mærkbar. Der er vagtskifte. Klokken 6 er de to fra tårnet over min køje gået ned. De er ved at forberede morgenmad. Præfabrikeret havregrød i alupose, hvor der blot skal kogende vand i. Der er nogle af soldaterne, der hårdnakket hævder, at det kan spises. Der bliver lavet noget kaffe. Jeg står op. Kommer i mit kolde tøj. Kadaveret skal nu rystes i gang. Tandbørste i en hånd, tandpasta i den anden, det er morgentoilette. Hænderne og ansigtet vaskes med en bed bath, så kan dagen begynde. Cornflakes og lidt langtidsholdbar mælk. En kop kaffe. Nu begynder varmen at brede sig indvendigt og langsomt får solen også magt. Klokken er der morgen shura (møde mellem mænd på pashtu sproget). Her bliver dagens program gennemgået. De sidste nye efterretninger bliver givet og dagens opgaver fordelt. Hvem har vagterne? Hvem skal på patrulje? Hvem har skraldepatruljen? Stort og småt bliver gennemgået og de sidste aftaler truffet, hvis der skal andre med ud. Green zone juleaften 2007 Klokken er der morgenappel. Aller der ikke sover (kun meget få), alle der er på vagt er fritaget; ellers møder alle op. Vi får i samlet flok nattens begivenheder og dagens arbejde præsenteret. Klokken er der julegudstjeneste. Julen lader sig nu ikke længere skjule, mange af drengene er mødt til appel med nissehuer. Klokken går vi ned til Gokkebo, vi har aftalt, at der skal være gudstjeneste dernede klokken Da vi kommer derned, venter en tung og svær samtale på mig. Jeg bliver trukket til side, om jeg lige har tid? En kæreste til en af drengene er blevet overfaldet derhjemme. Han er ødelagt. Han vil egentlig gerne hjem, men føler han svigter, hvis han tager af sted. Vi taler gennem lang tid. Han bliver, men jeg lover, at skaffe ham hjem med det samme, hvis nu. Han ville sove på det. Nede på Gokkebo var det vi fik vore første to faldne MK og Reese. Det faktum og morgenens samtale satte juleevangelium og juleprædiken noget i relief. Vi sluttede med at synge Dejlig er jorden. Stilhed. Tankerne var ved at flyve på langfart. Stilheden og tankerne blev brudt. Vi skulle gøre parat, tilbagevandring til Sandfort. I Sandfort bliver der lige tid til lidt frokost. En kiks med marmelade eller smøreost med peber, så det smager af lidt. Jeg skal med ned til Rahim Kalei på cimic patrulje. Det er en fattig landsby. Vi går derned og har en lastbil fyldt med varmt tøj, tæpper og mad. Da vi kommer derned, rygtes nyheden om vor ankomst som en steppebrand. Børn, unge og mænd og byens ældste stimler sammen. Ingen kvinder; de kommer kun ekstremt sjældent uden for compoundens mure. Det ville være fuldstændig uoverskueligt hvis vi alene skulle stå for gaveregnen. Landsbyens talsmænd kravler op på lastbilens lad og kalder repræsentanter frem fra de forskellige familier. Først kommer de børn, hvor\n9 En feltpræsts dagbog man ved, at de har handicappede og gamle derhjemme. Jeg sidder op ad en mur. Jeg har taget hjelmen af. Mange af de unge ser på mig. Mit grå hår og hvidsprængte skæg tyder på alder, og alder har man respekt for. De ældre mænd sidder ved siden af. De har at gøre med drenge der endnu kun har dun på hagen. Børnene sætter sig hos os. En af dem sætter sig på mine fødder. En lille dreng placerer sig på mine støvler. Han sidder i en undertrøje, der sikkert engang har været hvid og alt for små korte bukser. Jeg rejser mig og går over og henter et halstørklæde til ham. Binder det fint om halsen på ham. Den dag tror jeg, at jeg blev kendt i Rahim Kalei. Til flere af de shuraer, hvor jeg har været med, er jeg blevet præsenteret som danskernes præst og åndelige vejleder hernede. Det giver respekt. Børn, unge og gamle samles nu om lastbilen og får ikke hvad de har brug for, men hvad vi har, de kan bruge. Mærkeligt er det at tænke på, at om formiddagen havde vi bragt julemad, godter m.m. ned til Gokkebo. En overflod af gode ting, nu delte vi ud af vort overskud. Måske vil det ikke betyde noget nu, men en gang vil disse børn der stod der, måske få børn og måske vil den indsats vi laver, være med til at så den fred, det håb, de kan leve i. Jeg fisker mit kamera frem og tager nogle billeder af børnene. De er kønne, men hvilken skæbne venter dem. Verden ændres ikke på et øjeblik og ikke med et tæppe, der bliver udleveret. Men alligevel. Da vi er færdige vender vi tilbage. Det var en oplevelse at være med til og så på en juleaften. Juleaften klokken holder vi julegudstjeneste. Drengene og pigerne samlede sig og satte sig på deres solstole. På en pmv, ja, der hvor der var plads. Foran dem stod en GD, på køleren af den var en hvid alterdug. Et lille juletræ stod ud ved siden på køleren, midt på køleren stod et kors. Ørkenalteret. Vi begyndt med at synge: Glade jul, dejlige jul, vi hørte juleevangeliet og jeg prædikede over temaet, at den første prædiken noget menneske hørte, var da hyrderne hørte ordene fred blandt mennesker. Man kunne have hørt en nål falde til jorden i sandet. Det, som i det øjeblik bandt os sammen, var de sammenbragte traditioner, men mest af alt, at juleevangeliet også ville lyde for alle dem, vi savnede derhjemme. Efter gudstjenesten drog vi hver til sin by. Vi havde tre små samlingssteder og omme i den store mortérgård et kæmpejuletræ, hvor vi siden skulle mødes. Jeg var sammen med 1. deling fra mine gardere og sammen med mine spejdere. Oppe ved vores hacienda, havde nogle af drengene, mens vi andre var i Rahim Kalei bygget et lille paulun, et lille indelukke. De havde pyntet op. Vi blev budt velkommen og vi spiste sammen. Et overdådigt måltid: spegepølse med remoulade på rugbrød. Rullepølse med rå løg. En sildemad. Stegeben og medisterpølse, som var blevet stegt og ristet på en hjemmelavet jordgrill. Vi fik leverpostej, som var lunet. Der manglede intet. Og stemningen var løssluppen. Vi fortalte historier og lo. Og julemanden kom rundt. Alle havde vi afleveret en eller to pakker. Og så kom han i julefrakke og med skæg og hue. Intet øje var tørt og intet hjerte urørt. Jeg gik rundt mellem de små landsbyer. Alle steder var stemningen den samme. Ind imellem stødte jeg på en af drengene, der havde fået fat i en sattelittelefon og fik ringet hjem. Og over alt dette stjernerne. Måske var den stjerne over os, der dengang for mange år siden, blev stjerne for en aften. Så samledes vi i mortérgården. Rundt om juletræet. Vi sang halve og hele vers af de sange og salmer, vi nu kunne huske. Vi krammede og stammede GLÆDELIG JUL. Og så forsvandt hver og en tilbage til tanker og sovepose. Klokken overtog vi igen vagten og arbejdet kunne starte forfra. Men det var blevet jul. Dagen efter. 1. Juledag. Vi skulle af sted. Min dreng nede fra Gokkebo holdt ikke. Han havde sendt besked op. Han skulle hjem. Spejderne og jeg trådte i aktion. Jeg kørte med til Price og spejderne kørte ham til Bastion. Han blev sendt hjem 2. juledag. I Price hilste jeg på de drenge, jeg ikke havde set i lang tid. Vi blev enige om, at holde julegudstjeneste der klokken Julegudstjeneste inden døre. Jeg læste begyndelsen af Johannes evangeliet om I begyndelsen. En begyndelse der var ny, der ikke kunne og skulle laves om. Bagefter sad vi alle med en kop kaffe og mumlede stilfærdigt. Hvor deles der dog tanker, med mennesker som jeg i DK sandsynligvis ikke engang ville kende eller møde. Her føltes det trygt og godt. Til midnat gik jeg i seng. Jeg skulle videre i morgen. Artiklen bruger dele fra en artikel, jeg har skrevet til Herrens mark nr. 2 Danske feltpræster har været med til at sende 33 døde danske soldater hjem fra Afghanistan og vi er der stadig.\n10 FDF og folkekirken Lars Tjalve V i er der stadig, selv om vi ikke er helt så mange som for 20 år siden. Men ca medlemmer er dog nogle stykker. Og vi er med, når der skal laves noget i folkekirken. Det er tit sådan, at skal der bruges nogen til det praktiske så er det FDF eller spejderne, der rykker ud. Og vi er med til at gøre folkekirken synlig. Vi er der ved alle de spektakulære arrangementer: fastelavn, børnegudstjenester og så ses vi jo i gadebilledet, når vi tager af sted på sommerlejr eller weekend-ture. De blå bluser lyser op. Så ja, FDF er en markant del af folkekirken. Og så var jeg lige ved at glemme, at mange gamle FDF ere efter at have aftjent deres børnepligt, nu tager et ordentligt nap i menighedsrådene. Hvorfor og hvordan? FDF er landets ældste kirkelige børne- og ungdomsbevægelse. Stiftet i 1902 er den vokset ud af det kirkelige miljø, hvor også Kirkefondet og Kirkens Korshær blev til. KFUM var allerede på banen og det blev den direkte grund til FDFs tilblivelse. Holger Tornøe hed en ung mand, der dels var ved at uddanne sig til arkitekt, dels var søndagsskolelærer på Frederiksberg. Og det irriterede ham, at drengene i hans søndagsskole faldt fra, inden de blev gamle nok til at komme i KFUM. Samtidig var han ikke blind for, at det især var de velopdragne drenge fra de pæne hjem, der kom i søndagsskole. Han savnede faktisk alle bulderhovederne og som det hed den gang gadedrengene. Hvordan kunne man få fat i dem? Det tumlede Tornøe med, og imens han arrangerede skattejagter for ungerne i Søndermarken, nedfældede han sine ideer i nogle stilehefter Han lod sig inspirere af det i 1898 oprettede engelske Boys Brigade og under en italiensrejse, hvor han burde have studeret arkitektur fik tankerne endelig form. Drengene skulle være uniformerede ikke for at lege soldater, men for at udslette sociale og økonomiske forskelle. Det bærende skulle være de voksne føreres (det hed det dengang. Nu hedder det ledere!) forkyndelse for drengene. Og så skulle de beskæftige sig med noget spændende og udviklende. Det blev i de første mange år gymnastik. Man havde også en række robåde i Kalkbrænderihavnen i København. Og så musik. Snart blev de marcherende FDFere med faner og orkester i spidsen en del af det københavnske gadebillede. Og det blev bemærket. Ekstrabladet skældte ud over, hvad de kaldte sammenblandingen af kristendom og militarisme men FDF kom også i Børnenes Juleroser og Blæksprutten! Og det varede ikke længe før FDF ikke længere var et rent fredriksbergsk fænomen. Ideen bredte sig ud over landet, så man ret hurtigt kunne kalde sig et landsforbund. Man kan sige, at FDF blev til på det helt rigtige tidspunkt. Der var stort set ikke andet drengearbejde. Socialdemokraternes DUI og spejderne kom først til nogle år senere. Og i begyndelsen var medlemskabet af FDF gratis. Tornøe var af den opfattelse, at ingen skulle hindres i at være med af økonomiske grunde. Det var så også med til at synliggøre FDF for så måtte man jo skaffe pengene ved indtægtsgivende arrangementer som basarer eller gymnastikopvisninger m.m. FDFs formål var, at berede vejen for Kristi riges udbredelse blandt drenge og man lagde vægt på, at lederne skulle have tilknytning til den lokale menighed. Samtidig krævede man, at der i enhver kreds bestyrelse skulle være en repræsentant for den lokale sognemenighed. Det betød, at FDF med det samme fik en solid placering i folkekirken gennem den tætte tilknytning til det lokale sogn der så ofte stillede lokaler til rådighed i det lokale menighedshus. KFUM og spejderne arbejdede i større enheder. Man havde dengang en række borge ud over landet, hvorfra arbejdet blev drevet. Som det fremgår af FDFs formål var baggrunden tidstypisk. Det var for det første Indre Mission i den københavnske udgave, der var mere socialt og kulturelt orienteret. Pastor Harald Ostenfeldt (senere biskop) der var præst ved Lukaskirken på Frederiksberg og som bistod og vejledte Tornøe tilhørte netop denne retning. En anden inspirator var præsten ved Garnisons Kirke Olfert Ricard, som var formand for KFUM han var præget af den liberale teologi, hvis motto var (som det blev formet, da man dannede Ny teologisk forening i 1905) : Fri forskning og positiv kristendom Det vil sige, at forkyndelsen var en opfordring et kald hed det dengang til afgørelse. Drengene skulle præges af de voksne kristne ledere og derfor var andagt eller forkyndelse en selvfølgelig del af ethvert møde og på alle lejre og ture. Sommerlejren Tornøe havde fået en anden genial ide. Landkoloni hed det, som i vore dage hedder sommerlejre. Det var noget helt nyt. Og blev da også modtaget med betænkelighed af offentligheden. Dengang tog skoler sandelig ikke på ekskursion eller udflugt. Men det begyndte man på i FDF. Allerede i 1905 grundlagde man den første sommerlejr på en grund ved Jægerspris. Den blev døbt Jomsborg og ligger der endnu nu omgivet af sommerhuse Her kunne ideen med FDF folde sig rigtigt ud: eventyrøvelser, leg, lejrbål, boldspil og kristen forkyndelse. Sommerlejren er stadig et af FDFs sikre trækplastre. Og det er ikke nogen overdrivelse at sige, at lige præcis her på sommerlejren har generationer af børn og unge mødt folkekirken, når den er bedst. Der kom det hele til at hænge sammen: kammeratskab, spændende oplevelser, lege og den kristne forkyndelse, dels i form af morgenandagter og dels i form af anderledes gudstjenester. Et par citater kan illustrere det. I 1917 skrev Rudolf Bruhn sin roman I sommerlejr otte dage efter hjemkomsten fra Klintebjerg ved Nykøbing S. I kapitlet Søndag morgen i\n11 FDF og folkekirken lejren møder vi forkyndelsen sådan (det er den unge fører, stud. med. Poul Trolle, der står for gudstjenesten): Der stod denne unge mand, endnu så meget dreng, så rektor Stål mindedes ham så klart, som var han hans elev endnu, der stod han og talte så jævnt, så frit og naturligt til den lyttende drengeskare. Det var Kongsgården, han talte om. Ingen måtte være i tvivl om, hvem der var kongen der, og alle, som boede der, skulle være hans tjenere og fuldtro mænd, også når de kom hjem. Og de andre sommerlejre og alle KFUM-borge landet over, det var også Kongsgårde, derfra skulle hele landet underlægges. Danmark skulle erobres for Kristus igen. I 1945 fortæller Jørgen Staunsholm i romanen Frithiof, Dan og Frederik om en tilsvarende sommerlejr på Klintebjerg under 2.verdenskrig. Nu er tonen unægtelig blevet en anden: Det var såmænd ikke, fordi han forstod så meget af det, der blev sagt. Han ville i hvert fald have haft meget vanskeligt ved at genfortælle blot det vigtigste af indholdet, men han havde som de fleste andre en fornemmelse af, at hemmeligheden ved at man befandt sig så godt på sommerlejren, havde noget med disse gudstjenester at gøre. Det samme gjaldt, når de forskellige førere skiftedes til at holde morgen- og aftenandagt. Sådan udrede, hvad det var de sagde, det kunne man ikke, men han følte, at det egentlig var det samme, de alle sammen havde på hjerte, selv om de havde så mange måder at sige det på. Knap så idealistisk som hos Bruhn, man mærker, at FDF er blevet et miljø. Men indholdet er det samme: tingene hænger sammen. Den kristne forkyndelse er det, der holder det hele sammen Landslejre Siden 1932 har FDF med 5 års mellemrum afholdt landslejre. Og her gælder det samme som med den lokale kreds- sommerlejr. Her kan ideer prøves, af, som ikke kan realiseres i den daglige mødeaktivitet. Det er ikke for meget sagt, at FDF blev et kirkeligt væksthus. Det siger sig selv, at når man skal lave gudstjeneste med mange tusind deltagere både lejrdeltagere og besøgende familier så må man gøre det på en anden måde end den sædvanlige. Der er blevet skrevet fortællinger til landslejrens andagter. Der er blevet eksperimenteret med optrin sommetider liturgisk alvorlige, til andre tider mere humoristiske. Der er blevet eksperimenteret med, at der ikke bare skal høres efter der skal også gøres noget. Og selv om det ofte blev til at støbe kors eller tænde lys, så har det også gennem årene givet sig udtryk i FDFs engagement i mission og u-landshjælp ofte i tæt samarbejde med Folkekirkens Nødhjælp. En række salmer er også blevet til i forbindelse med FDFs landslejre. F.eks. skrev Johannes Johansen den nu ny-klassiske Du, som har tændt millioner af stjerner til landslejren i FDFs selvstændighed Den tætte tilknytning til den lokale kirke og det lokale sogn har betydet, at FDF aldrig blev en kirkelig retning. I den lokale FDF-kreds mødte børnene et stykke kristen forkyndelse, som de ellers aldrig ville have mødt. Kravet om den enkelte leders tilknytning til den lokale kirke betød også, at det så blev den, der prægede FDF. Og derfor kan man konstatere, at nogle kredse var præget af Indre Mission i begyndelsen blev FDF af Ekstra-Bladet og den øvrige pressse ofte slået i hartkorn med missionen. Men andre kredse var af mere grundtvigsk observans mens en hel del måske de fleste ikke kan betegnes som andet end folkekirkelige. Kristendomsformidlingen i FDF stoppede ikke ved andagterne og gudstjensterne. I 1943 udsendte man Kristendomskundskab i FDF, som skulle være et supplement til den ofte noget brøstfældige religionsundervisning i folkeskolen. Hæftet udstak en hel læseplan, hvor det var meningen at drengene i deres FDF-tid skulle møde bibelhistorien, dele af kirkens historie især missionshistorie og de vigtigste kristne grundbegreber samt indføres i den danske højmesse. Det kan godt være, at det var mere dristigt tænkt end den daglige praksis kunne holde til. Til gengæld tog man alvorligt fat på problemet igen, da man i 60erne udsendte Indføring i moderne bibelsyn skrevet af to erfarne pædagoger seminarielæreren B.B.Lillelund og domprovst H.J. Falk. Den vakte ikke jubel alle steder, idet den mere indremissionske del af forbundet var noget skeptisk over for enhver tale om bibelkritik. Men i 70erne var man igen på banen sammen med KFUM & K-spejderne udsendte man to små hefter det røde Salmer og det blå Flere salmer. Det er ikke for meget sagt, at her begynder nutidens interesse for nye salmer. Selv om det bestemt ikke var nyklassiske tekster men nok mere brug-og-smid-væk salmer, så banede initiativet vejen for den nutidige salmesang. Når der er nye salmer med i Den Danske Salmebog fra 2002 så er den direkte årsag hefterne fra 70erne. FDF har for længst lagt såvel liberalteologien som den indremissionske arv bag sig. Formålet er ikke længere at berede vejen men kort og kontant at møde børn og unge med evangeliet om Jesus Kristus. Det er stadig sådan, at der lyder kristen forkyndelse ved alle møder. FDF udsender hvert år en sangbog den hedder stadig March&Lejr selv om vi ikke marcherer længere. Og imellem alle legesangene og bålsangene har salmerne deres selvfølgelige placering og derfor kan man opleve et tog fyldt med FDFere på vej hjem fra sommerlejr, der sidder og synger Du som har tændt millioner af stjerner eller Dansens Herre.\n12 FDF og folkekirken FDF i dag Hvad sker der i et dansk normalsogn nu om dage? Udover søndagsgudstjenesterne vil der ofte være baby-salmesang, spaghetti-gudstjenester og der vil med jævne mellemrum være børnegudstjenester. Arbejdet er i stigende grad blev professionaliseret. Men hver gang, der skal skaffes frivillige hjælpere, vil det ofte være nogen, der har haft gode oplevelser i FDF og som nu gerne giver et nap med i menigheden. Og de gamle FDFere vil kunne nikke genkendende til meget af det, der nu er officielle aktiviteter i folkekirken. Det begyndte jo i FDF. Det var der, de lærte det at kende. Og det var der de oplevede, at der skulle være plads til børn og unge i kirken. Det har i høj grad været FDFs betydning sammen med spejderne og KFUM&K at insistere på, at kirken også er for børn og unge og deres forældre. Men er vel medlem af FDF ca. 3-4 år af sit liv. Så det er faktisk ikke så få børn og unge, der gennem årene er sivet gennem organisationen. For mange af dem blev årene i FDF et bindeled til folkekirken. De kan stadig tale med glød i øjnene om de sommerlejre, de var på eller weekendture. Hvad var det, de oplevede? At menneskeliv og kristendom hang sammen og at kristendommen blev en del af deres verden. Det er FDFs fortsatte betydning i folkekirkens brogede kludetæppe, hvor de blå bluser er lette at få øje på. Træet til kundskab om godt og ondt (1.Mosebog)\n13 FDF OG HVAD DET BETØD FOR MIG Aage Trommer D et begyndte med FDF. Jeg blev som stor dreng medlem af kredsen i Glostrup fra dens start i 1946 og blev næsten med det samme gjort til leder af en pilteklasse, selv om jeg egentlig var alt for ung til det. Men i mangel af bedre egnede blev jeg altså sat til det. Unge FDF ere omkring lejrbålet Jeg skal lige indskyde et par ord om terminologien: Landsforbundet Frivilligt Drenge Forbund er delt i kredse. I spidsen for en kreds stod en kredsfører. Kredsen var inddelt i klasser, ideelt en for hvert årstrin. Dengang optog man drenge fra otte år. De blev kaldt poge. De ni til elleveårige kaldtes pilte, de tolv til femtenårige væbnere. Karakteristisk for FDF var, at det var eller skulle være voksne, der ledede drengene, og heri adskilte FDF sig fra spejderkorpsene. At det kunde knibe med at opretholde dette princip, var jeg selv et godt eksempel på. Men jeg kløede på med min 2. pilteklasse, der omfattede en halv snes drenge. Kredsføreren havde understreget, at man skulle være flittig med forældrebesøg. Derfor udleverede jeg ikke månedsprogrammet til drengene på mødet, men cyklede rundt med det på deres bopæl. Goddag, jeg kommer fra FDF med næste måneds program. Jeg kom naturligvis aldrig indenfor, men moderen det var oftest hende, der lukkede op fik et indtryk af mig, og jeg af drengens sociale sammenhæng. Der var jo forskel på, om han kom fra en villa eller fra anden sal til højre. Det sidste var tilfældet for de flestes vedkommende, og der var indimellem tale om drenge af et robust stof. De kunne godt give mig disciplinære problemer, fordi aldersforskellen var ret beskeden. Det blev bedre med tiden! i kredsen. Den havde premiere ved fødselsdagsfesten. Jeg har såmænd også overnattet i telt i otte graders frost og overlevet det. FDF var dengang uden kontingent, og der var ikke noget, der hed tilskud fra kommunen, men vi måtte selv skaffe penge til aktiviteterne. Det skete bl.a. gennem salg af lodsedler og afholdelse af andespil, og ved årsskiftet bad vi forældrene om en nytårsgave. Men de fleste penge fik vi ind ved den årlige basar, som vi reklamerede for med en særlig basaravis (godt fyldt med støtteannoncer). Det betød stor tilstrømning af folk. Vi fik så meget ind, at vi i 1956 kunde købe vort eget hus. Kredsen begyndte som ovenfor antydet fra et nulpunkt, og i begyndelsen gik det kun småt fremad, men efterhånden tog væksten fart, og ti år senere rundede medlemstallet 250. Det skyldtes ikke mindst en fremragende kredsfører, der forstod at finde de bedst egnede førere til de forskellige alderstrin og også forstod at skabe et fællesskab, der omfattede alle fra de yngste førere til orkesterchefen. Et orkester fik kredsen nemlig også på et vist tidspunkt. Men det skyldtes naturligvis også, at der var mange drenge i byen, og at de kom og blev. Da jeg begyndte i FDF, var jeg lige kommet i gymnasiet, og jeg fortsatte i hele min studietid frem til Jeg fik prøvet mangt og meget. Ud over de ugentlige klassemøder og den månedlige tur var der planlægning og gennemførelse af årets højdepunkt sommerlejren. Jeg var med til at redigere kredsens blad, FDF-Posten, og til at lave en film om livet Fra 1957 til 1959 aftjente jeg min værnepligt, og derefter flyttede min kone og jeg til Odense, hvor jeg kom ind i Odense 1. Kreds, som dækkede Skt. Knuds sogn. Det var provinsens ældste kreds (fra 1905) med ca. 100 medlemmer. Her var jeg aktiv som fører frem til Det var også en god kreds, hvor aktiviteterne var de samme som i Glostrup, men den havde et problem, hvorom senere. En kreds succes afhænger af førerkvaliteten. Så enkelt var det og er det. Jeg er helt sikker på, at hvad jeg kan og ved om pædagogik, har jeg lært i FDF. Sagen er jo den, at der på et møde skal ske det, som føreren vil have, at der skal ske, og hvilken rask dreng kan nære sig for at lave lidt skæg, hvis han kan slippe af sted med det? Vi havde en øvelsesplan fra landsforbundet at følge. Men den skulle følges på en sådan måde, at drengene også kom igen næste gang helt frivilligt. De er der kun så længe, der er noget ved det,\n14 FDF OG HVAD DET BETØD FOR MIG og de andre kammerater ikke mindst førerhunden blandt dem - også synes det og kommer. Da jeg var kommet til Odense, indstillede jeg den månedlige udlevering af programmet. I stedet tog jeg den sædvane op, at når en ny dreng havde været til møde tre gange, tog jeg ud til hans forældre for at præsentere mig og for at se, hvor og hvordan han boede. Jeg vil gerne hilse på Dem, sagde jeg til faderen og/eller moderen, og jeg går ud fra, at De også er interesseret i, hvem jeg er. Det fandt de hurtigt ud af, at de var, hvis de ellers overhovedet havde skænket det en tanke i forvejen. Hvis en dreng havde været fraværende tre gange, rykkede jeg også ud, og i rundt regnet halvdelen af tilfældene kunne drengen trækkes ind igen. Odense 1. kreds havde imidlertid som antydet et problem. Jeg nævnte ovenfor, at succes en afhænger af førerkvaliteten, og det er der ikke to meninger om. Men den afhænger også af befolkningsunderlaget, og her var det 1. kreds problem, at der i Skt. Knuds sogn boede stadig færre mennesker, og at de, der boede der, for en stor dels vedkommende var i sølvbryllupsalderen. Der var kort sagt ikke drenge nok at rekruttere blandt. I 1966 (må det vist have været) slog vi os sammen med 6. kreds, der dækkede Vor Frue sogn, og havde præcis det samme problem. Møderne blev flyttet fra KFUM s bygning (der lå, hvor der i dag er et stort og grimt telefonhus) til en barak på Østerbro, som 6. kreds havde i langtidsleje fra kommunen. Men løsningen var ikke ideel, for barakken lå i et industrikvarter langt fra de steder, hvor der var drenge. Derpå prøvede vi at flytte møderne for pogene andre steder hen, og det gav bedre bonus. Blandt andet fik vi en filial i Thomas Kingos sogn, hvor der ikke tidligere havde været en FDF-kreds. Mens 1. kreds nogle år senere måtte lukke ned netop på grund af mangel på børn, blev filialen i Thomas Kingos sogn en selvstændig kreds og eksisterer den dag i dag. Men der var mere til sagen end møder, ture, lejre og alskens skæg og ballade. Det skete alt sammen med det formål at berede vejen for Kristi riges udbredelse blandt drenge, ligesom mottoet var Med Gud for Danmarks ungdom. Selvom den 22-årige stifter af FDF på Frederiksberg tilbage i 1902, Holger Tornøe, ikke i teologisk henseende var retningsbestemt, blev FDF, da det fra 1905 ekspanderede ud i hele landet, i realiteten opslugt af KFUM og blev derved for langt de fleste kredses vedkommende et barn af Indre Mission. Det var derfor ikke noget tilfælde, at FDF i Glostrup i 1946 voksede ud af den derværende KFUM s ungdomsafdeling (U.A.), og at kredsen i de første mange år holdt sine møder i KFUM s bygning. Det var heller ikke tilfældigt, at 1. kreds i Odense fra første færd og mange år frem holdt til i KFUM s bygning og ligefrem blev omtalt som KFUM s barn. Fra 1940 ne kom der imidlertid bestræbelser for at trække FDF længere ind mod den teologiske midte. Hovednavnet her var Gunner Tjalve, hovedforfatter af Kristendomskundskab i FDF fra Den var i allerhøjeste grad den unge førers støttestav, og jeg brugte den flittigt. Indlæringen af kristendom skulle ikke erstatte den obligatoriske andagt. Til hjælp hertil skrev en anden af min tids legendariske skikkelser i FDF, Poul Schou, i 1945 Patruljeførerens andagtsbog. Den blev fra 1953 fulgt op af en række Tekst-årbøger. Sådanne andagtsbøger og hjælpemidler kunne nok være nødvendige, for der er såmænd næppe tvivl om, at masser af andagter har ligget på niveau med opfordringer til, at huske at være en god dreng og gå ud med skidtspanden for din mor. Men der blev da også holdt andagter af kvalitet. Og intet møde uden Fadervor til sidst. Hvordan med tilhørsforholdet til den lokale kirke? Det var meget forskelligt fra kreds til kreds. Der var mange præster, der arbejdede nært sammen med den lokale kreds, og ikke sjældent var de kredsførere. Men der var også præster, for hvem det uniformerede FDF var en vederstyggelighed. Hvor de hørte hjemme i det kirkelige landskab, kan man så gætte sig til. Jeg har selv som ung fører oplevet, at en af Glostrups præster noget hånligt bemærkede til mig, at det pjat voksede jeg nok (underforstået: forhåbentlig) snart fra. Så ham kunne vi ikke bruge til noget. Til gengæld var der andre præster såvel i Glostrup som i Odense, som vi havde stor fornøjelse af, og jeg tror, at fornøjelsen var gensidig. For mit eget vedkommende var jeg forud for FDF bekendt med det kristelige, for som barn gik jeg i mange år i søndagsskole i Lyngby hver søndag fra 10,30 til 11,30 og var glad for det. Det var en baptistisk søndagsskole, for mine forældre var baptister, og jeg var derfor ikke barnedøbt. Længere hen på søndagen blev vi (min søster og jeg) taget med til gudstjeneste kl. 16, igen i Zionskapellet, hvor jeg kedede mig gevaldigt og meget hellere ville have været til fireforestillingen i biografen. Gudstjenester hvad enten det er baptisternes eller Folkekirkens højmesser er ikke noget for børn! De skal have det ind på anden vis.\n15 FDF OG HVAD DET BETØD FOR MIG På et tidspunkt flyttede vi til Glostrup, og der var der ingen baptister. I stedet blev det altså FDF, jeg via UA havnede i. Uden tvivl er mange af de tusinder af drenge, der i årenes løb har været medlemmer af FDF, gået ud igen uden at være blevet synderligt mærket af det, men vi er også nogle stykker for ikke at sige en hel del, der er blevet mærket for livet. For mig betød mærkningen, at jeg i 1957 lod mig døbe ind i Folkekirken med to af mine førerkammerater som vidner. Jeg har rigtig meget at sige FDF tak for. FDF holder bazar Gud Herren lod alle slags træer, der var dejlige at se på og gode at spise af, vokse frem af jorden. (1.Mosebog 2,19)\n16 Den internationale menighed ved Odense Domkirke indenfor/udenfor Jesper Hougaard Larsen, projektleder ved Folkekirkens Tværkulturelle Samarbejde i Odense og præst for flygtninge og indvandrere S ognepræst og funktionspræst Sognemenighed og funktionsmenighed Den danske Folkekirke er historisk og aktuelt kendetegnet ved at have sognet som det afgørende centrum for forkyndelsen. Det er der mange og gode grunde til at fortsætte med langt de fleste steder, hvor der fortsat er en sognebevidsthed og en god kontakt mellem kirke og folk. Samtidig oplever vi i disse år, at menneskers religiøse søgen ikke er afhængig af sognetilhørsforholdet. Den religiøse søgen i en zapper-kultur går sjældent omkring højmessen og Folkekirkens kerneydelser. Især i København har man de senere år taget konsekvensen af, at mange mennesker ikke bruger deres lokale sogn, ved at oprette funktionspræstestillinger og indrette tidligere sognekirker til en slags temakirker det være sig for socialt-diakonalt arbejde eller arbejdet blandt børn og unge. Det er naturligt nok i København, hvor der er færrest folkekirkemedlemmer, denne udvikling finder sted. Men vi har i mange år forud for disse tiltag set ændringer i Folkekirkens måde at arbejde på. I efterhånden flere årtier har vi haft funktionspræster på sygehuse, blandt studerende og i fængsler og arresthuse, og de senere år også på hospice. Det er næppe et spørgsmål om enten sognekirke eller funktionskirke, men snarere en erkendelse af, at vi som folkekirke netop tjener folket bedst ved at have en vifte af tilbud til mennesker. Nogle vil beklage denne udvikling og sige, at vi dermed løber med tidsånden i Folkekirken og accepterer fragmenteringen, og at vi ikke længere har et samlende sted i kirkens arbejde, nemlig højmessen. Andre vil hertil påpege, at i forvejen er det ikke et prangende fremmøde ved søndagens højmesser, der springer i øjnene (i hvert fald ikke alle steder), og derfor må kirken møde folket på nye måder, også gudstjenesteligt. En sammensat præstestilling for en sammensat menighed For ca. 6 år siden blev der oprettet en funktionspræstestilling tilknyttet Odense Domkirke, nemlig stillingen som flygtninge-indvandrerpræst. For 3 år siden blev undertegnede ansat i stillingen, der i al sin enkelthed hedder overenskomst ansat sognepræst i Odense Skt. Knuds sogn med særlig henblik på at betjene flygtninge og indvandrere i forbindelse med Det Tværkulturelle Samarbejde i Odense. Der er således tre arbejdsområder i præstestillingen: 1 Projektleder ved Folkekirkens Tværkulturelle Samarbejde i Odense (herefter forkortet FTS) 2 Præst for flygtninge og indvandrere 3 Sognepræst ved Odense Domkirke og Gråbrødre Klosterkirke Sognepræsteforpligtelsen indebærer ca. 8 søndagstjenester om året samt lejlighedsvis ansvar for middagsandagt i Domkirken og morgensang i Klosterkirken. Det er således arbejdet ved FTS og embedet som præst for flygtninge og indvandrere, som fylder langt den største del af stillingen. I forhold til mine sognepræstekolleger er funktionspræsteembedet på flere måder sammenligneligt: Sjælesorg og samtaler, undervisning, foredrag og gudstjenester står centralt. Og alligevel er der afgørende forskelle. De internationale gudstjenester i Odense Domkirke foregår ikke søndag formiddag, men første lørdag i hver måned kl. 18 (derudover afholdes der regelmæssige internationale børne-familiegudstjenester). Og når gudstjenesten er slut ca. kl. 19, går menigheden ikke hjem, men alle er inviteret til middag enten i Skt. Knuds Salen eller i FTS lokaler. Sammenhængen mellem gudstjenestefejringen og det sociale samvær i den internationale menighed er af afgørende betydning. Mange af de mennesker, som deltager i de internationale gudstjenester, kommer fra kirkelige og folkelige traditioner forskellige steder i verden, hvor netop sammenhængen mellem det kristelige og det folkelige er af afgørende betydning. Jeg fornemmer, at denne sammenhæng i den internationale menighed er medvirkende til, at nye danskere oplever Folkekirken som et åbent og inkluderende fællesskab. Spørgsmålet er nu: Kan den traditionelle sognemenighed også være dette åbne og inkluderende fællesskab? Er vi som sognemenigheder og sognepræster gearet til at tage imod mennesker fra forskellige kontinenter og give dem fornemmelsen af at tilhøre et kirkeligt fællesskab? Ja, nogle steder lykkes det, andre steder gør det ikke. Der er ét sogn i Odense, som helt naturligt satser på kirkens møde med flygtninge og indvandrere, og International gudstjeneste i Odense Domkirke\n17 Den internationale menighed ved Odense Domkirke indenfor/udenfor det er Vollsmose sogn, som i lighed med FTS er dybt engageret i dette møde. Og jeg er overbevist om, at mange sognemenigheder har et ønske om og en vilje til at være imødekommende. Alligevel vil mange flygtninge og indvandrere opleve, at de (i hvert fald til en start) oplever et mere synligt fællesskab i den internationale menighed. En af barriererne er sproget. En anden er, at flere efterlyser et socialt fællesskab, der rækker ud over gudstjenesten og kirkekaffen. I al beskedenhed har vi, der arbejder i FTS, med årene opbygget en erfaring i det kultur- og religionsmøde, som er så afgørende for det brobygningsprojekt, der begyndte for snart 11 år siden i de to Odense provstier. Den erfaring og viden, det har medført, gør ansatte, frivillige og bestyrelse til en homogen gruppe, der ganske ofte er nødt til at navigere imellem flere kulturer: Den danske kultur, arabiske, afrikanske, østeuropæiske, armenske, iranske og mange andre kulturer med hver deres indbyrdes variationer og udtryk. Vi er således godt rustede til at møde nye danskere og pege på et kirkeligt og folkeligt fællesskab i forbindelse med de internationale gudstjenester, højtiderne, årets fester, foredrag og temaeftermiddage. For os giver det god mening at anskue FTS virke som et stykke diakonalt arbejde, hvor vi som et Odense baseret samarbejde også rækker ud til hele Fyens Stift. Da vi er det eneste tværkulturelle samarbejde i Fyens Stift, opsøges vi af nydanskere fra hele Fyn. I en traditionel sognemenighed kan det være vanskeligt at gå ind i dette møde med mennesker fra forskellige kulturer og religioner, fordi der er så meget andet, der presser sig på i forhold til de kirkelige kerneydelser, nye tiltag med undervisning og nye gudstjenesteformer. Således opfatter vi os som et nødvendigt supplement til det, der foregår i de forskellige sogne i Odense og i Fyens Stift som sådan. International gudstjeneste i Odense Domkirke Fællesspisning i den internationale menighed Indenfor eller udenfor sognemenigheden? Det er ikke et mål i sig selv at fastholde flygtninge og indvandrere i den internationale menighed ved Odense Domkirke. Dér hvor det er muligt og ønskeligt er vores opgave at henvise til de lokale sognemenigheder. Vi oplever heldigvis også, at 2. og 3. generation af flygtninge og indvandrere som noget helt naturligt følger konfirmationsforberedelsen sammen med deres etnisk danske venner. Vi ønsker altså ikke at være en lukket menighed i Folkekirken; vi må hele tiden være i en frugtbar dialog og samspil med resten af folkekirken og det omgivende samfund. Derfor inviterer vi almindelige gammeldanskere fra sognene med til vores gudstjenester og øvrige arrangementer. Det er et afgørende aspekt i vores brobygning at skabe møder mellem ny- og gammeldanskere, så begge grupper får glæde og gavn af samværet. For nogle i vores internationale menighed vil FTS nok i mange år endnu være deres menighed. Det skyldes forskellige forhold: Nogle har i mødet med FTS fundet et sted, som de kalder deres kirke eller sågar deres familie. Mange har taget afsked med deres fædreland og deres kære og kan aldrig vende tilbage. Andre har mistet deres familie og venner i krig. Her kan FTS og den internationale menighed udgøre et kirkeligt og folkeligt fællesskab. Den internationale menighed er en del af Den danske Folkekirke, og det er vi meget bevidste om. Derfor forsøger vi igen og igen at indgå samarbejdsrelationer med sogne og menigheder i årets løb. Vi tager imod mange konfirmandhold fra stiftet, ligesom mange menighedsråd lægger studieture til Odense, hører om vores arbejde og deltager i den internationale gudstjeneste. Og vi kommer en del ud med foredrag om kultur- og religionsmøde, religionsdialog m.v. Vi fungerer også som konsulenter og står gerne til rådig-\n18 Den internationale menighed ved Odense Domkirke indenfor/udenfor hed for præster og menigheder. I 2011 søsætter vi et nyt projekt, en kirkehøjskole, der dels skal være et tilbud til flygtninge og indvandrere, hvor der lægges vægt på indføring i kristendom. Dels bliver kirkehøjskolen et tilbud til sognene på Fyn, hvor Religionsmødet med Islam vil stå i centrum. Det er vigtigt at vi ved noget om hinanden i et samfund, hvor religionen fylder mere og mere i det offentlige rum. Vi tilbyder derfor en indføring i Islams troslære, historie og aktualitet, så folkekirkens medlemmer tilbydes en vigtig og nødvendig viden om islam. Denne viden er vigtigt, så vi bliver i stand til at sortere i den ofte meget sort-hvide fremstilling af islam og muslimer i den offentlige debat. Vi oplever heldigvis i vores arbejde at hverken muslimske eller kristne nydanskere kan nedskrives på en kort formel. Det handler først og fremmest om mennesker, vi som kirke og kristne er forpligtede på at møde i øjenhøjde. Det er i dette møde FTS har sin afgørende funktion som Folkekirkens synlige arbejde blandt flygtninge og indvandrere på tværs af etniske og religiøse forskelle. I mødet med den anden forsøger vi så godt vi kan at arbejde for en folkelig og kirkelig integration. På vores hjemmeside finder man flere oplysninger om vores arbejde, der udover ovennævnte bl.a. består af: - Tværkulturel Kvindegruppe - International Mødregruppe - Temaeftermiddage - Sprogcafé - Sjælesorg og Rådgivning - Udflugter og Fester i forbindelse med højtider - Kirkeligt arbejde blandt børn af flygtninge og indvandrere International mødregruppe Fællesspisning i den internationale menighed Kontakt en af de daglige ledere: Cand.theol. Marianne Hougaard Larsen eller Flygtninge- Indvandrerpræst Jesper Hougaard Larsen for yderligere oplysninger. Børn fra den internationale menighed i Odense Folkekirkens Tværkulturelle Samarbejde i Odense Vestergade 51 B 5000 Odense C Tlf\n19 Historien fra Sydafrika til Danmark Gail Knudsen, Kosmetolog, Højby J eg er født og opvokset i Cape Town, Sydafrika og kom til Danmark i Årsagen til at jeg flyttede til Danmark er, at jeg mødte min danske kæreste, da jeg arbejdede på et krydstogtskib som kosmetolog i Min kæreste er maskinmester og arbejdede også på skibet. Vi havde et long distance forhold i et stykke tid, før vi tog beslutningen om at jeg skulle flytte herop. Det var en hård tid, og noget af en opslidende tid for forholdet, særligt da vi skulle vente på et svar på visum. Men det lykkedes, og vi fik svar i begyndelsen af Kirkelivet i Sydafrika Jeg har fået en meget kristen opdragelse, hvor man er vant til at bede før der skal spises og bagefter som tak for maden. Også før man skal i seng bliver der bedt, og det foregår på knæ. Vi er i kirke næsten hver søndag, og så har vi hver onsdag en bedeaften. Kirken, jeg tilhørte hedder Volkskerk van Afrika, en afrikansk kirke der startede, da en gruppe brød ud fra Den presbyterianske Kirke og ville danne sin egen kirke med en protestantisk lære, der følger tankerne fra John Calvin med lidt metodisme. John Calvin var en af fædrene af reformationen, der spredtes ud overalt i Europa og langt om længe til Sydafrika. Vores kirke er medlem af World Council of Churches og af The World Alliance of Reformed Churches. Volkskerk van Afrika dyrker en lidt mere bøjelig tilbedelse med færre ritualer og symboler end man finder i den katolske og den anglikanske kirke. Kirken er stærkt baseret på engagement fra kirkens menighed. Det vil sige at magten af beslutninger og politiske retninger er op til menigheden. Derfor har menigheden altid det sidste ord i enhver beslutning. Ved et menighedsmøde, er et menighedsråd valgt til at administrere forholdene for menigheden. Ved et særligt møde vælges en præst til at lede menigheden åndeligt. Også ved et menighedsmøde bliver en gruppe valgt til kordegne, der bistår præsten i at ledsage menighedens åndelige behov og hjælper med det administrative arbejde i kirken. Derfor er kirken meget struktureret og kan derfor funktionere som en enhed. Yderligere er menigheden delt op i forskellige afdelinger, for at forenkle områderne for medlemmerne i kirken. Afdelinger er delt op i området hvor medlemmerne bor. Der lægges stor vægt på hjemmebesøg (normalt er det præsten og en kordegn der tager ud) for at konsultere og støtte medlemmer, med hvad som helst de har behov for. Et menighedsråd består af: En formand, det er som regel præsten en næstformand, en sekretær, en kasserer en revisor en kirkebetjent en opsynsmand, en repræsentant fra hver afdeling(normalt er det en kordegn der står for en afdeling), en repræsentant fra f.eks. kvindegruppen, søndagsskole(til børnene), kor, og ungdomsklub Der er omkring 15 til 18 medlemmer i menighedsrådet. Der er en gang om måneden nadver, og alle er velkomne undtagen børn, fordi de først skal konfirmeres før de får lov til at være med, på den måde kan de også bedre forstå, hvorfor vi har nadver. Vi har forskellige aktiviteter i løbet af året hvor der er særlige gudstjenester, f.eks. Høst fest, Mors dag, Fars dag, Ungdoms dag, Børnenes dag, Påske og Jul. Så er der også forskellige sociale begivenheder hvor der afholdes spisning, koncert eller danse aftener. Kirken plejer også at have en udflugt en gang om året, der varer over en weekend. Det er en betingelse, at alle medlemmer skal være til stede ved gudstjenester og bedeaftener for at styrke båndet med andre medlemmer, og på den måde minde os om at vi alle er en familie under Guds øjne. Valg af kirke i Danmark På grund af min kristne opdragelse, var det meget naturligt for mig at finde et kirkeligt fællesskab i Danmark, men jeg syntes det var lidt svært, fordi jeg ikke talte sproget, og min kæreste kommer fra en ikke-kirkelig baggrund. Jeg søgte på internettet for at finde nogle engelske gudstjenester men fandt kun i København og ikke i Odense, hvor vi bor. Tilfældigvis gik jeg en tur forbi Sankt Knuds kirke og på deres informationstavle udenfor kirken læste jeg et nyhedsbrev om internationale gudstjenester. Jeg begyndte så at komme til gudstjenester af og til, og er så glad for det og for at møde nogle andre der kommer fra et andet land end Danmark. Jeg har også prøvet at komme til en normal dansk gudstjeneste i en anden kirke, men der følte jeg mig ikke tilpas. Folk er ikke så imødekommende. I Sydafrika, når man ser et\n20 Historien fra Sydafrika til Danmark nyt ansigt i kirken, er det normalt præsten byder velkommen før gudstjenesten, og de bliver også introduceret til menigheden, og der er altid en hjælpepræst der sørger for at få snakket med dem efter gudstjenesten. Internationale gudstjenester er noget jeg ser frem til hver måned. Selv om gudstjenesten ikke er det samme man er vokset op med, kan man sagtens følge med, fordi der er nogle ting der er det samme. Men det er jo noget man må acceptere, når man flytter til et andet land. Det er dejligt at kunne følge med i gudstjenesten når der er oversættelse på engelsk, så man ikke er så lost med sproget. Nu da jeg er blevet lidt bedre til dansk kan jeg stadigvæk lide at være med den 1. lørdag i måneden og jeg bliver ked af det hvis jeg skal noget andet og så ikke kan være med. Tanken bag at der er spisning efter gudstjenesten er bare en super god idé, så er der også tid til at snakke sammen med andre og lære hinanden at kende dvs. danskere og ikkedanskere. Det er bare SUPER hyggeligt og så med lækker mad oven i købet. Vielse Dåb Da min kæreste og jeg snakkede om at blive gift, var det naturligt og vigtigt for mig at blive gift i en kirke. Selvom min kæreste var mere til at blive gift på rådhuset, fik jeg ham overtalt. Jeg tror ikke min far ville have været helt tilfreds med rådhuset, måske godt skuffet også. Jeg kom så til at snakke med Jesper Hougaard Larsen, præst for indvandrere og flygtninge, om det var muligt, og var meget glad for at det kunne lade sig gøre. Vi havde en smuk lille privat ceremoni, både på dansk og engelsk i Domkirken, med kun vores forældre til stede. Jeg var meget lykkelig for at have mine forældre her på min store dag. De tog den lange tur fra Sydafrika for at støtte os og det var så også deres første flyrejse udenfor Sydafrika. Vielsen i sig selv var på højde med det som vi har i Sydafrika. Og da vores første barn blev født sidste år var det naturligt at jeg spurgte Jesper om han ville døbe vores søn. Dåben var lidt anderledes end i Sydafrika. Vi har normalt en gudmor óg en gudfar der står sammen med forældrene og alle skal så svare på nogle spørgsmål præsten stiller, og barnet får 3 dråber på panden og korsets tegn i luften. I fremtiden kan jeg godt se mig som en trofast kirkegænger i Den danske Folkekirke og jeg vil fortsætte med at komme til internationale gudstjenester i Domkirken, men vil også gerne tilhøre den kirke i området vi er flyttet til nu. Gud Herren lod alle slags træer, der var dejlige at se på og gode at spise af, vokse frem af jorden. (1.Mosebog 2,19)


231 millioner til flere statslige vådområder og mere statslig skov - Miljøministeriet\nPressemeddelelse • Nov 03, 2011 16:54 CET\nLanddistriktsprogrammet bliver langt mere grønt med det nye finanslovsforslag, hvor der er afsat 159 millioner over to år til nye statslige vådområder og 72 millioner kroner til ny statslig bynær skov.\nDer skal være flere statslige vådområder og mere statslig skov i Danmark. Landdistriktsprogrammet bliver langt mere grønt med det nye finanslovsforslag, hvor der er afsat 159 millioner over to år til nye statslige vådområder og 72 millioner kroner til ny statslig bynær skov.\n-Vådområderne er med til at sikre, at vi får en rigere natur i Danmark, hvilket er en af vores målsætninger i regeringsgrundlaget. Vådområderne er nye naturarealer, som bidrager til et varieret og attraktivt landskab til gavn for danskerne og biodiversiteten, siger miljøminister Ida Auken.\n-Danskerne har krav på rent drikkevand, og det er statens skove med til at sikre, da de bliver passet uden brug af pesticider. Derfor er det afgørende, at vi får mere skov i Danmark, og især skal det ligge tæt på byerne, så danskerne kan have gavn af skovene i hverdagen, siger miljøminister Ida Auken.\nSigne Vestergaard, pressemedarbejder, Miljøministeriet, 7254 6041/2250 90 29,sivma@mim.dk\nMette Justesen, fuldmægtig, Miljøministeriet, 72 54 61 49, mekju@mim.dk


Hos Hjallerup Optik i Hjallerup man vi hjælper dig af med tørre øjne\nFå hjælp til tørre øjne hos Hjallerup Optik\nDer er ikke noget værre end at døje med tørre øjne. Der kan være mange grunde til, at du døjer med tørre øjne, og sandheden er, at det er noget, der kan irritere dig enormt meget i hverdagen og som kan gøre det svært for dig at fokusere.\nHvis du gerne vil have hjælp til tørre øjne og til at slippe af med dette irriterende fænomen, så er det først vigtigt at finde ud af, hvad der er skyld i, at dine øjne er så tørre hele tiden.\nFå hjælp til tørre øjne og find årsagen hos Hjallerup Optik\nHvis du ikke er klar over, hvorfor du har tørre øjne, så kan vi kun anbefale dig, at du lægger vej forbi vores butik i Hjallerup, hvor vi kan hjælpe dig med at finde årsagen til dine tørre øjne og dermed bedre kan hjælpe dig til at finde en løsning.\nDet kan eksempelvis være, at du bruger mange af dine vågne timer foran en skærm, hvilket kan være med til at udtørre dine øjne. Der kan også være noget galt med indeklimaet, hvor luften kan være for tør, hvilket giver dig tørre øjne.\nMåske er der problemer med dit syn\nDet kan også sagtens være, at du har nogle problemer med dit syn, som giver dig tendens til tørre øjne. Hos os i Hjallerup Optik kan du få undersøgt dit syn, så vi er sikre på, hvad der foregår.\nHvis du allerede bruger kontaktlinser, kan de være med til at udtørre dine øjne, hvis de ikke passer til dig. Vi kan tilbyde hjælp til tørre øjne og hjælpe med at undersøge dine kontaktlinser, så vi kan give dig nogle andre typer at prøve for at se, om det hjælper dig af med dine tørre øjne.


VIKAN A/S, Pensler og malerpensler på EUROPAGES. - Europages\nVikan er en af verdens førende producenter af højhygiejniske rengøringsredskaber. Med udgangspunkt i vores kunders behov og myndighedernes krav udvikler, producerer og sælger vi et bredt og dybt sortiment af rengøringsløsninger, der primært henvender sig til Fødevareindustrien Køkkener og restauranter Sundhedssektoren Institutioner og fritid Butikker og supermarkeder Transportsektoren Hygiejnisk og effektiv rengøring på samme tid Vikan tilbyder en bred vifte af produkter, som på én og samme tid sikrer dig hygiejnisk og effektiv rengøring. Redskaberne er nemme at bruge og rengøre. Mange af produkterne er godkendt til at komme i kontakt med fødevarer og har gennemført kvalitetstests, der sikrer, at hygiejnestandarden hos vores kunder bliver opretholdt eller forbedret.\nFirmaet Waldkraft GmbH, der opstod efter Knotz Bürsten GmbH, har i mere end seks årtier produceret børster af træ og plast samt alle slags sprøjtestøbte produkter til kundernes tilfredshed. Som uafhængig familievirksomhed er vi kendetegnet ved samhørighed med vores forretningspartnere og medarbejdere. De høje krav til vores produkters kvalitet er i centrum for vores arbejde. Vi udmærker os med vores alsidige produkter. Som standard herfor benytter vi vores kunders krav. Hos os bestemmer kunden. Vores medarbejderes motivation, kvalifikation og tilfredshed er væsentlige forudsætninger for at opfylde disse mål. Vi føler os ansvarlige for miljøet. Derfor udnytter vi vores træaffald som brændsel i vores fabrik. Endvidere bruger vi 100% naturenergi til produktionen.\nVi inviterer dig til at lære velsagtens verdens største børstesortiment at kende. En næsten uendelig båndbredde af børstetyper alene fra Kullen-Kotis verden plus KOTI-Gruppes utallige muligheder taler for sig selv. Og naturligvis for os. Vores børster eksporteres til over 74 lande. Kreativitet og erfaring går hånd i hånd med teknisk knowhow. Der er praktisk taget ikke noget anvendelsesområde, som vi ikke finder den rigtige løsning til. Oplev vores moderne produktionsanlæg udviklet af vores egne ingeniører. Lær også noget om de høje krav, som vi stiller til tekniske børster og specielt til vores produkter. Kvalitet og pålidelighed er hos os standard og garanti for vores kunders tilfredshed. Du kan altså roligt forvente noget særligt af os. Vores strenge QS-retningslinjer er orienteret efter DIN EN ISO 9001: 2008 & 14001: 2004. Det garanterer dig, at kun kvalitetsprodukter kommer i brug i din virksomhed.\nVi har mere end 75 års erfaring inden for fremstilling og maskinteknik af børste, og har med succes vokset og anvendt ny teknologi inden for vores meget specialiserede område. Vi er stolte over det effektive arbejdsflow på vores anlæg, som er forbedret med elektronisk sporet produktion, investering i de seneste CNC-maskiner og vigtigst af alt, vores kvalitetstrænede personale. Uden dem kunne vores excellence ikke bevares. Vi tilbyder en global tjeneste inden for industrielle børste- og pakningsløsninger. Vores produkter anvendes på tværs af mange forskellige industrier, inklusive: konstruktion, olie- og gasplatforme konstruktion og vedligeholdelse, skibsbygning, bygge- og anlægsteknik, rørledningsrensning, luftfart, atomkraft, vand og spildevand, genbrug, minearbejde, medicin, hygiejne, fødevarer, tunnelboring, maskinteknik, transportbåndssystemer, stålproduktion og mange andre.


Internet shops med cykelshorts til herrer\nCykelpartner.dk er i dag imellem de førende internet forhandlere med cykler og tilbehør. Netshoppens sortiment rummer mere end 11000 produkter fra en række producenter. Deres Trustpilot-score på 9,6 ud af 10 manifesterer stor kundeloyalitet. Ratingen er baseret på 24460 anmeldelser, hvoraf 22028 af dem er 5-stjernede. På Facebook er 41558 brugere fans af Cykelpartner.dk, og her har de modtaget 396 bedømmelser med en middel bedømmelse på 4,5 af 5, hvilket også er særdeles imponerende.\nCykler.dk er nu en af de bedste online varehuse inden for cykler og tilbehør. Netshoppens udvalg rummer over 3000 varer fra diverse producenter. Forretningens Trustpilot-rating på 9,3 af 10 indikerer stærk kundetilfredshed. Scoren er baseret på 2505 anmeldelser, hvoraf 1901 af dem giver topkarakter. På Facebook er 2863 personer tilhængere af Cykler.dk, og her har webbutikken modtaget 49 ratings med en middel score på 4,7 ud af 5, som tillige er vældig imponerende.\nPedalatleten.dk er aktuelt iblandt de mest benyttede online forhandlere der sælger cykler og tilbehør. Netbutikkens udvalg rummer omkring 2000 produkter fra flere mærker. Butikkens Trustpilot-vurdering på 8,1 ud af 10 tilkendegiver en høj grad af kundeloyalitet. Vurderingen er baseret på 175 anmeldelser, hvoraf 114 af dem giver topkarakter. På Facebook er 392 brugere fans af Pedalatleten.dk, og herpå har butikken modtaget 12 ratings med en gennemsnitlig score på 4,5 ud af 5, hvilket tillige er ret så imponerende.\nCykelexperten.dk er pt. iblandt de bedste internet forretninger med cykler og tilbehør. Forretningens sortiment omfatter omtrent 4000 produkter fra flere brands. Webshoppens Trustpilot-evaluering på 9,1 af 10 giver indtryk af stor tilfredshed hos kunderne. Tallet er baseret på 1560 bedømmelser, hvoraf 1174 af disse er 5-stjernede. På Facebook er 14379 brugere fans af Cykelexperten.dk, og herpå har forretningen modtaget 100 bedømmelser med en gennemsnitlig vurdering på 4,1 af 5, som lige så vel er ualmindeligt flot.\nFribikeshop.dk er pt. en af de bedste internet butikker med cykler og tilbehør. Forhandlerens sortiment indbefatter ca. 5000 produkter fra en række producenter. Webshoppens Trustpilot-score på 8 ud af 10 viser utrolig kundetilfredshed. Vurderingen er baseret på 1740 vurderinger, hvoraf 1184 af disse giver topkarakter. På Facebook er 35097 mennesker tilhængere af Fribikeshop.dk, og her har virksomheden modtaget 72 ratings med en gennemsnitlig score på 4,2 ud af 5, som lige så vel er ultra imponerende.\nCykelshorts til herrer søges på internettet\nEn række internet forhandlere foreslår nu om dage et hav af forskellige leveringsmodeller. En der er meget anvendt er i øjeblikket pakkeshops, fordi du dermed nemt kan hente bestillingen lige præcis når det passer ind i din kalender. Fragtløsningen er altså vældig problemfri, og oftest endvidere den billigste leveringsmanér.\nDu kan på samme måde foretrække at vælge levering hjem til din privatadresse eller til når du er på job. Løsningen viser sig desværre en kende mere pebret, men på den anden side meget overkommelig. Den billigste leveringsmodel af cykelshorts til herrer kan ikke benægtes at være at du selv henter ordren, men den mulighed afhænger af at du er lige ved cykelshorts til herrer e-firmaets lager.\nLeveringshastigheden kan være særligt udslagsgivende om du har behov for produktet nu og her, og i det øjemed er det sandelig meningsfuldt at vi tjekker den anslåede leveringstid for den pågældende vare.\nMange cykelshorts til herrer webshops stiller garanti om levering på næste hverdag på en masse varer, men vær opmærksom på at det antager at bestillingen fuldbyrdes før et bestemt tidspunkt, så de har mulighed for at nå at få cykelshorts til herrer afsted inden logistikpersonalet har fri.\nNogle e-firmaer yder fragt uden gebyr, men oftest kun når man aftager for et fastslået beløb. Som alternativ kunne man foretrække den mindst kostelige mulighed for fragt, som gerne – uanset om du bor tæt på Aarhus, Nørresundby eller Struer – vil være at få fragtmanden til at køre dine varer til et udleveringssted.\nDet er jo vældig gnidningsløst for almindelige dødelige at finde information om priser på cykelshorts til herrer fra flere forhandlere på nettet, og til gengæld har flere online varehuse fundet det nødvendigt at sænke udsalgspriserne på specielt deres bedst i test produkter – til juniorer, samt også til herrer og damer – betydeligt, og endda nogle gange byde på fragt uden omkostninger.\nMen det kan imidlertid være tiden værd at prøve forskellige internet foretagender efter cykelshorts til herrer udsalg inden du placerer ordren, så du er sikker på at opnå den bedste pris.\nMan må blot være klar over, at når en e-forretning markedsfører cykelshorts til herrer til en pris som virker ufattelig gunstig, er det ofte være et tegn på en uægte webshop. Shopping med kort er dog omfattet af en retningslinje, som passer på kunden overfor snydagtige online firmaer.\nGenerelt tilråder vi køb med kort eller betalinger med mobilen. Alternativt bør du drage nytte af en afdragsløsning fra eksempelvis ViaBill, i tilfælde af at du gerne vil godtgøre beløbet senere.\nFør nogen køber cykelshorts til herrer hos en online butik bør man i og for sig læse netshoppens regler, men det er i mange tilfælde ikke super interessant.\nEn nem løsning kan derfor være at kigge hvorvidt internet forretningen er godkendt af e-mærket, grundet at det længe har været en forsikring om at internet selskabet forsvarer dansk lovgivning, foruden at shoppen hyppigt monitoreres af fagfolk der har indsigt i de gældende regler. Dette er desuden din chance for at få bistand, når du oplever besvær i forbindelse med din ordre.\nEndvidere anbefales det at køber er klar over de elementære vedtægter der influerer på bestillingen, som eksempelvis den byttepolitik på cykelshorts til herrer virksomheden har. Her er det ydermere vigtigt, at man permanent sikrer ens e-mail kvittering, således man senere kan eftervise sin ordre, hvad end man skal købe gave til en dame eller herre.\nTrustpilot leverer faktisk anstændige chancer for at studere flere eksisterende konsumenters kritik og af den grund tilrådes det, at du verificerer e-forhandlerens cykelshorts til herrer kritik før du færdiggør din shopping.\nFacebook genererer tilsvarende super relevante muligheder for at få indsigt i e-firmaets pålidelighed. Derudover møder vi mange butikker på nettet hvor man kan udfærdige en anmeldelse af ordreforløbet, hvilket også må anvendes til at tage stilling til tidligere kunders oplevelser.\nDette website er finansieret af indtægter fra reklamer. Vi arbejder tæt sammen med en mængde online virksomheder hvori vi promoverer deres tilbud, og høster honorar om en af vores brugere realiserer en bestilling.\nViden angående cykelshorts til herrer og e-forretninger værnes om fra tid til anden, men vi kan ikke garantere imod forandringer der måtte være udført siden vi sidste gang opdaterede vores data.


HVEM ER VI?HVORDAN?EKSPERTISETEAM\nHer kan du læse, hvorfor Scandinavian Sun netop skal være din foretrukne ejendomsmægler i Dubai – uanset om du er på udkig efter en ferielejlighed – eller feriebolig i Dubai – eller simpelthen ønsker at foretage en ejendomsinvestering med henblik på udlej\nScandinavian Sun arbejder efter ”No Cure, No Pay-princippet”. Dette betyder du ikke skal betale os noget som helst, hvis du ender med ikke at købe noget.\nVores kunder og forretningsforbindelser kalder os ejendomsbranchens ildsjæle – Vi mener dette skyldes, at vi er de ejendomsmæglere i Dubai, som brænder mest for at hjælpe vores skandinaviske kunder med, at finde det helt rigtige hjem eller den bedste beliggende feriebolig i Dubai.\nVi brænder også for det økonomiske aspekt. Vi ved, at en boliginvestering er en stor beslutning. Derfor går vi til arbejdet med respekt for vores kunder, og med en professionalisme der skaber tryghed for dig som køber. Det er med andre ord utrolig vigtigt for os, at du foretager en succesfuld investering, når du køber bolig i Dubai.\nVores baggrund som ejendomsmæglere i Dubai er unik. Med over 15 års erfaring i branchen, er vi eksperter når det kommer til forhandling og i de juridiske aspekter i forbindelse med boligkøb i det arabiske emirat. Ligesom vi på bedst mulig vis, kan rådgive dig omkring, hvor du skal bo i Dubai. Samtidig også hvad der vil være det rigtige at investere i forhold til budget og behov. Dermed også om det skal være lejlighed eller en anden form for feriebolig, hvori du skal nyde livet i Dubai.\nKøbsprocessen – hvad er forløbet?\nNår du har underskrevet en aftale med os, begynder vi at søge efter den ejendom, som matcher dine ønsker og dine økonomiske rammer. Det betyder i praksis, at vi begynder at udvælge en række mulige ferieboliger i Dubai, som vi gennemgår og prioriterer – herefter arrangerer vi en rejse, hvor vi fremviser lejlighederne eller villaerne for dig og din familie.\nVores mål er, at vores service lever op til dine forventninger og mere til. Vores håb er, at du kommer tilbage som kunde. Og vores ønske er, at du er så tilfreds at du vil anbefale os til andre. Vi hjælper også gerne med udlejning af din feriebolig i Dubai.\n– Underskriv en aftale med Scandinavian Sun\n– Godkend et udsnit af ejendomme\n– Få fremvist ejendommene\n– Luk aftalen\n– Hjemtag boliglån\n– Få ejendommen overdraget\n– Nyd livet…\nSom ejendomsmægler i Dubai, kan vi hjælpe dig med at finde enten en feriebolig til dig og din familie, eller hjælpe dig med at finde et investeringsobjekt. Vi er der for dig før under og efter købet.\nVi kan garanterer dig en positiv behandling under hele processen.\nFå op til 50% finansiering\nVi kan hjælpe dig med at finde den bedste låneløsning for dig og din familie. Vi er en gruppe specialister inden for fast ejendom og har mange års erfaring\nmed at hjemtage realkredit og bank finansiering. Vi skaffer dig tilbud fra de lokale banker i Dubai vi samarbejder med så du kan vælge den rette løsning.\n– Kopi de tre seneste lønsedler\n– Bank oplysninger\n– Kopi af pas på låntager\n– Vi kan hjælpe med finansiering af både færdig byggede boliger samt boliger der købes på projektplan.\nSom ejendomsmæglere i Dubai kan Scandinavian Sun tilrettelægge og gennemføre den helt rigtige proces for dig både før, under og efter handlen. En proces som hjælper dig med, at lave en god investering i din drømmebolig – og ikke mindst sikrer dig en positiv og tryg oplevelse hele vejen gennem forløbet.\nAt finde din drømmebolig\nVores lokal kendskab og tilstedeværelse som ejendomsmægler i Dubai er en forudsætning for, at finde den rigtige location til din kommende feriebolig.\nRegler og jura udgør en sand jungle – og det er nemt at komme galt af sted. Vi beskytter dig juridisk som køber og investor, når bare du har juraen på din side –hjælper vi dig i samarbejde med vores jurister og boligadvokater.\nScandinavian Sun hjælper dig før, under og efter handlen. Med andre ord ”slipper” vi dig ikke midt i forløbet. Vores mål er selvfølgelig at lave en god og rigtig handel for dig, men også sikre at du bliver så tilfreds at du kommer tilbage til os næste gang – og at du kan anbefale os til andre, der søger feriebolig i Dubai.\n”Hvad skal geden koste..?” Det kan være svært at overskue og gennemskue et boligmarked – og det er ikke lettere på udebane. Det kræver virkelig erfaring at være ejendomsmægler i Dubai. Med 15 års erfaring i boligkøb i udlandet er vi om nogen rustet til opgaven.\nSelvom Dubai er tæt på og ligger fantastisk med blot tre timers tidsforskel fra Danmark, er det alligevel langt væk, hvis ferieboligen skal efterses, småting skal ordnes, der skal rengøres efter udlejning eller hvis haven skal vandes og passes. Uanset hvad det drejer sig om, hjælper vi dig både med de rigtige kontakter og eventuelt med at kontrollere arbejdets udførelse.\nNetop udlejning kan gøre din investering til en ekstra god forretning. Med den lave rente og de lejepriser vi kan få til dig som ejer af en bolig i Dubai, kan din feriebolig i Dubai sagtens komme til at forrente sig selv. Vi rådgiver dig gerne såfremt du ønsker dette. Vi har via vores netværk af skandinaviske kunder altid ordentlige familier der ønsker at kort tids leje eller forbindelser til firmaer der ønsker at langtidsleje din bolig såfremt at du vælger at sætte den til udlejning.\nDer er mange former for boliglån og alle har fordele og ulemper. Vi har kontakt til flere forskellige banker der kan tilbyde dig og din familie op til 75% belåning af din bolig. Vi formidler lån for flere anerkendte banker. Vi samarbejder med Homematters der er låneformidler, som kan hjælpe dig med rådgivning på lige linie med os hos Scandinavian Sun.\nFysisk overdragelse af boligen\nSelvom det er en fantastisk oplevelse at overtage sin feriebolig i Dubai, er der selvfølgelig formalia der skal overholdes. Scandinavian Sun er med dig hele vejen – også når det gælder den fysiske overdragelse af din nye drømmebolig og gennemgang af ejendommen i forhold til købsaftalen.\nVores team består af skandinaviske ejendomsmæglere med stor ekspertise og ligeså stort indblik i Dubais boligmarked.\nClaus Christiansen er grundlæggeren af Scandinavian Sun. Claus har siden 2003 skabt sig en bred vifte af koncepter indenfor ejendomsbranchen.\nVores kontor i Dubai ledes af Jaroslav Krcma (eller Alex som vi kalder ham), der har boet i Dubai mere end 10 år. Han er ekspert i fast ejendom og specialiseret i ejendomsmarkedet i Dubai.\nRing til vores eksperter på: +45 3312 1313\nHer kan du læse, hvorfor Scandinavian Sun netop skal være din foretrukne ejendomsmægler i Dubai – uanset om du er på udkig efter en ferielejlighed – eller feriebolig i Dubai – eller simpelthen ønsker at foretage en ejendomsinvestering med henblik på udlejning.


Maersk Tankers sælger skibe fra i leasingaftale\nRederiet Maersk Product Tankers har netop indgået en såkaldt sale and leaseback-aftale om fire skibe. Aftalen er indgået med en kinesisk bank.\nOffentliggjort: 16.05.19 kl. 15:08\nMaersk Product Tankers sælger nu fire skibe fra for straks at leje dem tilbage igen.\nProdukttankrederiet har konkret indgået en såkaldt sale and leaseback-aftale med den kinesiske bank Commercial Bank of China – ICBC.\nMaersk Tankers får tab i første hele leveår


LIGHTS (Niels Lyhne Løkkegaard og Jacob Kirkegaard) — Aarhus Jazz Orchestra\nNiels Lyhne Løkkegaard og Jacob Kirkegaard sætter fokus på den kropslige erfaring af lys og lyd i fællesværket ”LIGHTS”\nMed inspiration fra Nobelprismodtager Niels Finsens opdagelse af lysets indvirkning på huden og med et Aarhus Jazz Orchestra henlagt i totalt mørke, skaber komponisterne Niels Lyhne Løkkegaard og Jacob Kirkegaard et særligt stedsspecifikt fællesværk til Dokk1 til dette års Aarhus Festuge.\nSkønt titlen på Niels Lyhne Løkkegaards og Jacob Kirkegaards fælles værk er “LIGHTS” , og skønt det er komponeret specifikt i anledning af Aarhus Festuges’ tema “Lys - Mere Lys”, så bliver der ikke meget lys på scenen, når værket får urpremiere d. 29 august på Dokk1-Aarhus' nye hovedbibliotek ved havnen. Det skulle da lige være i form af de lyskilder, som Løkkegaard selv vil benytte for at dirigere et Aarhus Jazz Orchestra, der ellers sidder i mørke.\nAlligevel skinner lyset i mørket i værket, der er specielt skabt til Dokk1. Løkkegaard og Kirkegaard har nemlig ladet sig inspirere af dansk-færøske Niels Finsen, lysterapiens fader, der som den første i verden, i 1893, skrev om lysets indvirkning på legemet. Et pionerarbejde, som han siden modtog Nobelprisen for.\n“LIGHTS” overfører ideen om lysets fysiske indvirkning på kroppen til lydens verden, og bygger således et rum op hinsides den distancerede æstetiske nydelse af musik og lyd. De garvede kræfter fra Aarhus Jazz Orchestra udfordres dermed også af et værk, der snarere end at arbejde med traditionelle parametre som rytme og melodi, arbejder med rene blokke og bølger af lyd, der spiller sammen med det omgivende rum og publikums kroppe.\n”Ligesom Finsen arbejdede med hvorledes lys kan påvirke menneskekroppen, arbejder Jacob og jeg med måden hvorpå lyd kan overskride sig selv som æstetisk objekt, og blive en kropslig påvirkning. Med et ønske om at overskride den intellektuelle sansning af lyd og gøre den fri af kulturelle koder, blotlægges relationen mellem lyd, krop og rum i vores fælles værk LIGHTS”\n“LIGHTS” forener gennemgående spor i Kirkegaards og Løkkegaards virker. Løkkegaard har med en baggrund i jazzen og improvisationsmusikken bevæget sig mere og mere i retning af en nærmest fænomenologisk interesse for lyd som kropslig erfaring. Denne interesse har han kredset om i en række værker, der ofte benytter sig af mange lag af blæserinstrumenter, som man bl.a. ser det på værker som “Møllestien” (2012, ligeledes komponeret til Aarhus Festuge), “Sikorsky” (2013) og det seneste værk “SOUND X SOUND - Music for 8 Recorders”. Med “LIGHTS” har Løkkegaard da også valgt at fokusere udelukkende på blæserne i Aarhus Jazz Orchestra, hvor i alt 13 blæsere skal løfte opgaven med at skabe det tætte og fysiske lydbillede.\nJacob Kirkegaard er en af Danmarks fremmeste lydkunstnere med et solidt internationalt ry, der bl.a. har udmøntet sig i en række albums på det toneangivende britiske pladeselskab Touch. Lig Løkkegaard er hans værker ofte båret af en interesse i lyd som fysisk materiale og som et kropsligt orienteringspunkt i verden. I værker som “4 Rooms” og “Ark” har han findyrket en metode til at fremmane resonanstoner fra det omgivende rum, som derefter spilles tilbage i rummet i en sonisk skulptur. Denne metode benyttes også i “LIGHTS”, hvor Kirkegaard vil indfange resonanstonerne fra Dokk1, der herefter vil indgå som en integreret del i værket. Kirkegaard vil selv være til stede\nMan kan altså forvente en uropførelse, der helt konkret vil bringe et nyt byrum i Aarhus i spil på en måde, der vil fæstne sig i kroppen, og som samtidig byder på en original tilgang til arbejdet med et stort blæserensemble. Nok så vigtigt giver “LIGHTS” et dristigt bud på hvordan lyd og lys påvirker os som sansende og følende kroppe. Hvordan vi kan mærke lyden i et tilsyneladende tyst rum og hvordan vi kan lytte til lyset.\nLIGHTS opføres d. 29. August 2015 på Dokk1\nJacob Kirkegaard (f.1975) – Uddannet fra Academy of Media Arts i Køln. Har udstillet på bl.a. MoMA - New York, Louisiana, Mori Art Museum -Tokyo og senest været aktuel med en retrospektiv udstilling på Museum For Samtidskunst i Roskilde.\nNomineret til bl.a. Nordisk Råds Musikpris 2012, og præmieret af statens kunstfond i 2009. www.fonik.dk\nNiels Lyhne Løkkegaard (f.1979) – Uddannet fra Rytmisk Musikkonservatorium og Kunstakademiets Arkitektskole. Har en længere række værker og udgivelser bag sig, og skabte bl.a. i 2013 lydsiden til MoMA ́s René Magritte udstilling ”The Mystery of the Ordinary”.


Home »» Posts Tagged " indretning"\nRetro plakater er historiske epoker i billeder og rammer\nRetro plakater er plakater skabt til at blive set på. Der er i hvert fald mange gode grunde til at hænge retro plakater op derhjemme. På en måde er de med til at forbinde hjemmet med historien, sådan som den udtrykker sig i motiver, symboler og historiske begivenheder. At køre retro stilen er at køre […]\nindretning plakat plakater retro plakater\nMan får et smart og effektivt system med et nøgleskab\nDet kan til tider være svært at holde styr på nøgler. De bliver ofte væk, ligesom de også ofte forsvinder ind i mængden og lader sig selv gå tabt. Der er ikke meget at sige til, at låsesmede og andre godtfolk gennem tiden har tjent gode summer på at åbne døre for folk. Men det […]\nindretning nøgler nøgleskab nøgleskabe skab