Chakoten. Dansk Militærhistorisk Selskab. Indhold. En hilsen fra redaktøren side 3 Af den ler selv Asiens blødling Af Jens Kristian Boll. - PDF\nChakoten. Dansk Militærhistorisk Selskab. Indhold. En hilsen fra redaktøren side 3 Af den ler selv Asiens blødling Af Jens Kristian Boll.\nDownload "Chakoten. Dansk Militærhistorisk Selskab. Indhold. En hilsen fra redaktøren side 3 Af den ler selv Asiens blødling Af Jens Kristian Boll."\nChristen Jacob Ebbesen\n1 Chakoten Dansk Militærhistorisk Selskab Indhold En hilsen fra redaktøren side 3 Af den ler selv Asiens blødling Af Jens Kristian Boll Congreves raketter Af Lars Hoffmann Barfod side 4 side 12 Boganmeldelse: Krigen på Sjælland 1807 Bruno Juul side 15 København 1807 New York 2001 Af Thomas Oldrup side 16 Berlingskes Breaking News Af Lars Lindeberg side 20 Brockdorffs 16 farveplancher Af Torstein Snorrason Fan til forskel side 25 Af Lars Lindeberg side 31 Herregårdsskytterne i krigen i 1807 Af Jørgen Koefoed Larsen side 32 Flåde-egene Af Christian Raun side 36 Hvad nu hvis? 62. årgang nr. 3 Af Heidi Steffensen og Lars Lindeberg side 38 Wellesleys indtog i Roskilde Af Henrik Denman side 44 Nød- og hjælpebog for bondestanden Af Jens Kristian Boll side 51 Miniaturemilitær side 53 Chakotens mødeliste side 54 Oversigt over farvebilleder side 54 September 2007\n3 Chakoten Udkommer 4 gange årligt og udgives af Dansk Militærhistorisk Selskab Udgives med støtte fra Prins Joachims og Prinsesse Alexandras Fond En hilsen fra redaktøren Abonnement tegnes ved indmeldelse i Selskabet. Bank reg.nr Konto IBAN: DK SWIFT: DABADKKK Kontingent for 2007 kr. 300,- Fra udlandet kr. 350,- Selskabets Protektor Hans Kongelige Højhed Prins Joachim Selskabets Præsident Hans Chr. Wolter Violvej 36, 3500 Værløse Tlf Redaktør Claus Mogensen Kaktusvej 49, 2300 Kbh. S Tlf Kasserer og adresser Lasse Arnold Kirkebroen 9, 2650 Hvidovre Tlf Anvisningssalg Aksel Willumsen Kongedybet th, 2300 Kbh. S Tlf Udveksling af blade Ole Thureholm Hjorteleddet 7, 3660 Stenløse. Tlf Selskabets hjemmeside Grafisk design Birgit Due CHAKOTEN 2007 ISSN Tryk PE Offset & Reklame Tømrervej Varde Det har været en spændende opgave at være med til at skabe særudgaven af septembernummeret, som du nu sidder og læser. Det gennemgående tema er markeringen af 200-året for hændelserne i 1807 som omfatter Træskoslaget ved Køge, Københavns bombardement og Flådens ran og deraf afledede forhold. Du finder imidlertid ikke megen information om disse hændelser i denne udgave af bladet. Det var naturligvis fristende at overveje genbrug af nogle af de velskrevne artikler, som allerede er udgivet i tidligere numre af Chakoten og i en lang række andre tidsskrifter og bøger. For der er vel næppe en historisk hændelse i Danmarkshistorien, der er så velbelyst og velbeskrevet som netop forholdene omkring Den store udfordring har derfor været, at undgå at genbruge gammelt men godt materiale og at undgå at skrive om alt det, der allerede er beskrevet. Jeg synes det er lykkedes godt for forfatterne at finde nye og anderledes vinkler på det velkendte stof, selv om der naturligvis er beskrivelser, som nogle læsere vil kunne nikke genkendende til her og der. Jeg vil derfor benytte denne lejlighed til at sige tak til forfatterne og tegnerne for den store indsats. Til Lars Lindeberg, som ikke alene står bag 3 af artiklerne, men også beredvilligt er indtrådt i den 2-mands redaktionskomite, som blev nedsat til formålet, vil jeg sende en særlig tak for det gode samarbejde. Septembernummeret i 2008 Vi meldte tidligt ud, at vi stilede mod dette særnummer for at give alle, der ønskede at være med, god tid til at skrive og tegne. Spørgsmålet er, om vi meldte ud tidligt nok? Gode artikler og tegninger er erfaringsmæssigt ikke noget man ryster ud af ærmet på kort tid. Jeg vil derfor allerede nu oplyse, at vi planlægger at gøre septembernummeret i 2008 til et udvidet særnummer med Spaniolerne i Danmark som et gennemgående tema. Det er jo også et område, der er godt beskrevet, men der må stadigvæk være nogle forhold, der kan afdækkes bl.a. ved kontakter med lokale biblioteker og arkiver. Jeg vil derfor opfordre alle, der har lyst til at være med og har noget at bidrage med til at deltage i processen både med artikler og tegninger. Spaniolerne var jo indkvarteret i mange forskellige byer over hele landet, så det skulle være muligt at finde lokale, interessante vinkler, billeder og spor efter spaniolerne. Rundt regnet halvdelen af vore medlemmer bor uden for hovedstadsområdet, så her er en opgave, der giver os en god mulighed for at inddrage vore medlemmer i provinsen. Planlægger du at skrive eller tegne, foreslår jeg, at du snarest sender mig en om dine planer, så jeg får mulighed for at koordinere og tilrettelægge indsatsen. Indhold i de øvrige blade En ting er imidlertid septembernummeret Men vi skal også have indhold i de øvrige blade. Så har du noget på hjerte vedrørende fremstilling af figurer, krigsspil eller miltærhistorie, så lad mig høre fra dig. Det er jo ferietid, og ofte kan man på fremmede destinationer finde udstillinger, museer, fæstninger, forter og lignende, som der kan skrives en interessant artikel omkring, så vi andre kan blive delagtiggjort i dine feriefornøjelser. Går du med planer om at skrive en artikel, så lad mig høre fra dig. Synes du ikke rigtig, at du kan få hold på skriveriet, eller billedmaterialet, så lad os snakke sammen om det. Jeg kigger gerne på det, og giver en hånd om nødvendigt. Markering af 200-årsdagen I dette nummer har vi medtaget Brockdorffs 16 farveplancher som en særlig markering af 200-årsdagen. Du kan læse nærmere om baggrunden for plancherne i den tilhørende artikel. Af økonomiske grunde har vi ikke mulighed for at bringe dem i deres originale format svarende til lidt under A4. Der er brugt en del ressourcer på ikke alene at få samlet alle 16 plancher, men også at få disse 200 år gamle plancher til at fremstå så smukke som muligt. Men det endelige resultat ser vi først i bladet. Hvis resultatet er godt og du er interesseret i at købe print af plancherne i fuld størrelse, bedes du sende mig en mail. Så vil jeg undersøge muligheden for at få en god pris baseret på antallet af ønskede plancher. Det koster således ikke noget at udtrykke sin interesse. Efterfølgende melder jeg en pris tilbage inkluderet forsendelse. Og når beløbene er indgået sætter vi opgaven igang. 3\n4 man ikke lige kan betegne Mehmet Ali Pasha ( ) også kendt som Muhammed Ali af Ægypten, der tegnede sig for den hårdeste lektion, som nogen blødling. Muhammed Ali af Ægypten Af den ler selv asiens blødling i mag eller hvorfor England måtte have en sejr ved København i 1807 Af Jens Kristian Boll Da den danske digter Staffeldt ( ) i 1807 hørte om det engelske angreb på København, kendte han sin pligt som digter og forfattede en krigssang til at opflamme borgernes mod. Han brændemærker overraskelsesangrebet i de kraftigste farver og opmuntrer københavnerne med, at angribernes liste over militære resultater i den seneste tid ikke virkede alt for imponerende: Ha Bretland i Skændsel du dypper dit Flag, urost var alt længe din Fane. Ad den ler selv Asiens Blødling i mag, ad hint ler den hårdføre Dane (Herre Jesus s.119) 1. Skulle vi i dag finde, at den engelske opmarch mod København i 1807 smagte af overkill, må man lade englænderne, at de netop i Dardanellerstrædet og i Ægypten havde fået et par ydmygende advarsler mod at undervurdere en opgave, selv om England har behov for heltegerninger I 1807 befandt England sig i en vanskelig situation trods sin overlegenhed til søs. Napoleon havde med sejrene ved Austerlitz og Jena/Auerstädt sprængt Koalitionen. Østrig og Preussen var reelt ude af krigen, og Rusland var med franske hære dybt inde i Polen ved at overveje fred. Napoleon havde tvunget Østrig til landafståelser, der gav Frankrig fodfæste på Balkan 2. Skulle det komme til en forståelse mellem Den Høje Port i Istanbul, der førte krig mod Rusland, og den franske kejser, kunne Rusland presses til forhandlingsbordet, og Englands besiddelser i Indien kunne komme i fare. 3 England valgte at slå til mod Den høje Port for at vise Rusland, at England stadig var en trofast allieret, for at afskrække Den høje Port fra at indlade sig med Napoleon, og for at hindre Napoleon i at skaffe sig og de franske kapere støttepunkter i Det østlige Middelhav. Skulle England samtidig sikre sig besiddelser, der gjorde det sværere for andre magter at udfordre Englands position i Indien, var der al mulig grund til at tage sådan en sidegevinst med. Napoleons sydlige flanke lå fuldstændig blottet i kraft af Englands totale søherredømme i Middelhavet. Der var således militært set sund fornuft i at åbne krigen i Middelhavet. Her havde Lord Nelson i 1798 knust den franske flåde i søslaget ved Abukir i Nildeltaet og isoleret Bonapartes Orientarme i Ægypten, og 1801 havde general Abercrombie tvunget samme Orientarme til overgivelse, da han vandt slaget, men mistede livet ved Alexandria. Royal Navy og hæren havde siden i forening gennemført en række amfibieoperationer, der tvang Napoleon til at binde et større antal tropper i garnison langs Italiens kyster. Den 4. juli 1806 havde et engelsk ekspeditionskorps på ca mand i Kalabrien i Syditalien under Major-General Sir John Stuart ( ) indledt den engelske hærs ubrudte sejrsrække mod Napoleons tropper ved at vinde over general Jean Louis Ébenezel Reynier ( ) med ca mand i slaget ved Maida. Den engelske hær i Middelhavsregionen bestod dels af engelske, skotske og irske tropper, dels af foreign troops sammensat af alt fra frivillige, der kæmpede for at befri deres land fra fransk besættelse, til krigsfanger, som havde meldt sig til engelsk tjeneste for at komme væk fra de frygtede engelske fangeskibe. Kunne nogle betviv-\n5 le de fremmedes motiver, var der ingen, der betvivlede deres effektivitet. Den engelske regering besluttede sig for et dobbeltangreb: en flåde skulle forcere Dardanellerstrædet og skræmme Den høje Port til en alliance med England, og en engelsk hær skulle gå i land i Ægypten. Aktionen endte i to ydmygelser, hvor ansvaret ikke kan lægges på de soldater, søfolk og officerer, der søgte at løse en umulig opgave, men hos de politikere, der kastede sig ud i et politisk eventyr uden at have noget realistisk overblik over opgavens omfang. Skulle historien minde om visse begivenheder i vores samtid, må læseren uddrage, hvad han vil deraf. Admiral Sir John Thomas Duckworth Den Høje Port Den engelske regerings beregninger synes at bygge på en syllogisme, der kunne være Erasmus Montanus værdig: Franskmændene slog ægypterne; vi slog franskmændene, ergo kan vi også slå ægypterne. Enhver tvivl blev bragt til tavshed med ekspertudtalelser. Den engelske oberst John Hely-Hutchinson, der havde efterfulgt Abercrombie i 1801 og modtaget franskmændenes overgivelse, slog fast, at infanterister, kavalerister og lidt artilleri er tilstrækkeligt til at erobre Ægypten. Ingen tyrkisk styrke kan fordrive en engelsk hær fra Ægypten, og tyrkernes milits, en hær kan man ikke kalde det, er ude af stand til at kæmpe mod europæiske tropper (Carleton 2). Man overså høfligt, at franskmændene havde overgivet sig til Hely-Hutchinson mod løfte om sikker hjemtransport af frygt for tyrkerne, og at oberstens med-officerer, havde været på nippet til at afsætte ham, da han forelagde dem sin plan for at erobre Kairo, hvis franskmændene ikke til hans held var rede til at overgive sig.(haythornewaite 227). Det tyrkiske Rige eller Den høje Port blev formelt styret af sultanen i Istanbul, men landet var hårdt trængt af ydre fjender, svag økonomi og indre opløsning, hvorfor mange provinsguvernører reelt havde gjort sig uafhængige. Den militære svækkelse i rigets centrum betød ikke nødvendigvis, at de enkelte dele af riget også var forsvarsløse, nærmest tværtimod. De skiftende sultaner forstod nødvendigheden af at modernisere landets hær, men hovedstaden var også hovedkvarter for det berømte/berygtede janitsharkorps, der med rette frygtede at blive de første ofre for effektiviseringen, hvorfor de konsekvent gjorde kort proces med alle reformatorer. Større held havde lokale magthavere, der havde frie hænder til at opbygge deres egne styrker, blev dels hvervet blandt rigets traditionelle krigernationer, ikke mindst albanerne, dels blandt provinsens egne indbyggere i en for fjender oftest dødbringende blanding. Ægypten havde i århundreder været under formel tyrkisk overhøjhed, men blev styret af de statusbevidste slavekrigere mamelukkerne, der trods Ruslands voksende magt stadig fik en stor del af deres rekrutter fra Kaukasus. Napoleon havde med sin invasion i 1798 trængt mamelukkerne sydpå, men de var stadig en magtfaktor. Napoleon måtte ved selvsyn sande, at Den høje Ports soldater og naturen var en hårdere modstander, end han havde forventet, hvorfor han udsatte sit Indiensfelttog og forlod sin hær for at vende tilbage til Frankrig og tage magten. Da England invaderede Ægypten i 1801 og tvang Napoleons agterudsejlede hær til overgivelse mod fri hjemtransport, skete det i samarbejde med en tyrkisk hær under Hüsrev Pasha og Muhammed Ali på mand, der sammen med albanske elitesoldater talte de mest moderne og bedst organiserede dele af den tyrkiske hær: enheder, hvis befalingsmænd havde en tydelig fornemmelse af, at deres liv var mere sikkert ved fronten end blandt janitsharernes traditionalister. Den høje Port prøvede at udnytte situationen til at genoprette sin myndighed i Ægypten under Hüsrev Pasha. Hüsrev Pasha begik den fejl at beskære sine troppers løn, hvorfor hans underordnede Muhammed Ali afsatte ham og udråbte sig selv til guvernør. Den høje Port anede, at arbejdsløse bevæbnede mænd ikke bidrager til landets stabilitet, og anerkendte modvilligt hans nye værdighed. Muhammed Ali gjorde sig reelt selvstændig og udnyttede tiden til at banke mamelukkerne på plads og opbygge en sammensat, men effektiv hær, der foruden hans albanske kernetropper omfattede soldater fra den osmanniske hærs kortvarige modernisering; mamelukker, der havde skiftet side; palæstinensiske infanterister; beduiner; ægyptiske bønder, der nu blev trænet i moderne krigsførelse, og desertører/krigsfanger fra den franske Orientarme, heriblandt et østrigsk ingeniørkorps, da man i Mellemøsten hyldede det princip, at krigsfanger var del af krigs- Kort over det nordvestlige Tyrkiet med oversigt over det smalle stræde: Dardanellerne, der forbinder Middelhavet og Sortehavet\n6 Strædets smalleste sted med forterne Canakhale og Kilitbahir Af den ler selv asiens blødling i mag byttet og ikke havde nogen frygt for at anvende slaver i ansvarsfulde stillinger. Trods alt var de frygtede korps janitsharerne og mamelukkerne formelt også slaver. Heroisk mellemspil med sammentræf Eskadren, der skulle stå mod Istanbul, var under kommando af den erfarne admiral Sir John Thomas Duckworth ( eller ) og bestod af linjeskibene Royal George med 100 kanoner, Windsor Castle med 98, Canopus med 80 og linjeskibene Ajax, Pompée, Repulse, Thunderer og Tempest alle med 74 kanoner, det lidt mindre Standard på 64, fregatterne Endymion og Active og de to bombekastere Lucifer og Meteor. I det østlige Middelhav erfarede Duckworth, at den russiske admiral Dmitry Nikolayevich Senyavin ( ), der havde blokeret indsejlingen til Dardanellerne med sin flåde, var stået op i Adriaterhavet for at genproviantere og udbedre skader ved sin base på Korfu. Duckworth ventede ikke på russerne, men fortsatte til øen Tenedos ud for det antikke Troja og indsejlingen til Dardanellerne for som så mange andre søfarende før og siden at måtte sande, at vindene og strømforholdene udgjorde Dardanellernes og Istanbuls første og ikke mindst effektive forsvarslinje. Royal Navy måtte ankre op ud for Tenedos og væbne sig med tålmodighed. Skulle man tro på dårlige varsler, var det uklogt at sætte linjeskibet Ajax ind mod Dardanellerne, da det var opkaldt efter den græske sagnhelt Ajax 4, der kæmpede ved Troja ved Dardanellernes munding i Den trojanske Krig ( f. Kr.). Ajax var næst efter Achilleus grækernes største og mest temperamentsfulde helt. Da Achilleus var faldet, krævede Ajax afdødes våben, men Odysseus gjorde også Den russiske admiral Senyavin krav på dem. Overkongen Agamemnon overlod afgørelsen til sine viseste mænd, men dommerne, der frygtede Ajax temperament, spurgte nogle friskfangede trojanerdrenge, der netop var blevet solgt til en fønikisk slavehandler, hvem de mente havde gjort Troja mest fortræd? Drengene svarede Odysseus. Rasende over denne ydmygelse forsøgte Ajax at dræbe Odysseus og dommerne, og da det mislykkedes, kastede han sig i skam og vrede i sit eget sværd og døde. Slavehandleren skyndte sig hjem til Fønikien, hvor han solgte drengene med god fortjeneste til kunder, som mente at kunne bruge en knægt, der kunne tænke sig om. En ondskabsfuld skæbne med sans for sammentræf hjemsøgte Duckworths eskadre, da den blev holdt tilbage af modvind ved øen Tenedos ud for Troja og indsejlingen til Dardanellerne. Linjeskibet Ajax brød af ukendte årsager i brand og drev ind mod Tenedos, hvor det eksploderede 15. februar og således oplyste de samme kyster, der havde set den store Ajax ligbål. Eskadren havde lidt sit første og største tab, allerede inden den havde været i kamp, og det i en tid, hvor tabet af et linjeskib blev set som en national tragedie. Husar-angreb ad vandvejen Duckworth lod ikke tabet af Ajax standse angrebet. Så snart vinden tillod det, stod han ind i Dardanellerne med sin eskadre, idet bombefartøjet Meteor måtte trækkes af linjeskibet Standard og bombeskibet\n7 Major-General Alexander Mackenzie Fraser Lucifer af Thunderer. Tyrkerne søgte uden held at standse eskadren med en fremskudt tyrkisk eskadre på et linjeskib, fire fregatter og flere mindre skibe understøttet af kystforterne. Duckworth nedkæmpede og ødelagde den fjendtlige eskadre og tog et særligt nærgående kystbatteri med en landgangsoperation, hvorefter han inden aften kunne ankre op ud for Istanbul. 5 Det var lykkedes admiralen at præstere et overraskelsesangreb, der med fuld ret kaldes en husarstreg. Taktisk set havde England vundet en klar sejr, men i den overordnede strategi skulle den vise sig ubrugelig, da man havde undladt at udstyre Duckworth med tilstrækkelige midler. Duckworth og hans mænd havde gennembrudt Dardanellerne, men da tyrkerne holdt deres endnu ret formidable flåde i havn og hverken ville slås eller forhandle, var admiralens midler til at sætte sin vilje igennem utilstrækkelige: Eskadren var kun udstyret med to bombefartøjer, og Royal Navy var klar over, at bombefartøjers vigtigste virkning var psykologisk og kunne forsvinde, hvis skibet blev sat ind i praksis: Til sammenligning havde Lord Nelson fået syv bombefartøjer med mod København 1801, men undladt at bruge dem. Uanset hvad Lord Nelson og hans overordnede Parker havde været uenige om i 1801, havde de været enige om, at et bombardement af København fra de syv fartøjer ville være virkningsløst. Den erfarne marineminister Lord St. Vincent mente, at bomber affyret fra skibe er uden effekt, man ler blot af dem, når den første forvirring har lagt sig (Feldbæk 246), ligesom bombefartøjerne måtte underkastes en hovedreparation efter endt indsats. Det virker som om, den engelske regering havde håbet, at det blotte syn af engelske orlogsmænd ville omstyrte den tyrkiske kampvilje, da eskadrens slagkraft næppe ville være i stand til det. Duckworth blokerede Istanbul i halvanden uge, inden han stod sydpå gennem Dardanellerne. Ved Tenedos mødte han den russiske admiral Senyavin, der foreslog, de sammen blokerede indsejlingen til Dardanellerne og afskar Istanbuls forsyningslinjer, til sultanen kom i forhandlingshumør. Duckworth afslog dette forslag og stod mod Ægypten, da han havde fået ordrer om at støtte den engelske invasion, mens Senyavin indledte en blokade, der udløste fødevaremangel i Istanbul og kostede den siddende sultan liv og embede, ligesom den russiske admiral gjorde kort proces med den tyrkiske flåde, da den vovede sig ud og blev besejret ved Tenedos maj. Senyavin blokerede Dardanellerne, indtil den fransk-russiske forståelse resulterede i, at zaren gav ham ordre til at sejle hjem og undgå at blive opsnappet af englænderne på vejen, da Rusland nu var i noget nær krig med England (vi møder den kække russer igen senere). Hvorfor samarbejdede England ikke med Senyavin om at opretholde blokaden? Hensigten med Duckworths togt havde øjensynligt været, at England skulle demonstrere sin vilje til at støtte sin allierede Rusland og sætte Tyrkiet på plads, men aldeles ikke, at Rusland med en engelsk hjælpeflåde skulle vinde sin afgørende sejr over Tyrkiet og få en position, så det kunne udfordre Englands magt i regionen. The Fraser Campaign og den højtærede konsul England samlede på sine baser på Sicilien og Malta en styrke på 5312 mand fra 31. Huntingdonshire Regiment; 35. Sussex Regiment og 78. Højlænderregiment, der hver bidrog med 750 mand; De Rolls Schweiziske Regiment; Chasseurs Brittanique (franske royalister); Det kongelige Sicilianske Regiment (et forsøg på at sikre, at kongedømmet Begge Sicilier i det mindste havde en effektiv styrke 6 og et detachement fra 20. lette dragonregiment og en kanonpark. Kommandoen var delt mellem generalerne Leutenant-General Alexander Mackenzie Fraser ( ), Major-General Wauchope og Brigadier-General Sir William Stewart (Nelsons gamle ven), alle tre erfarne officerer, der ulykkeligvis fik strenge ordrer om at samarbejde med den britiske konsul i Ægypten major Missett og følge hans anvisninger. Med styrken fulgte 364 kvinder og 323 børn. Hårdt vejr splittede flåden, men Mackenzie Fraser landede med 35. regiment, De Rolls regiment og det Sicilianske regiment 17. marts, fik kontakt med major Missett og stormede på hans råd Alexandria, hvis guvernør pure nægtede at overgive sig, men Frasers energiske angreb og synet af de engelske efternølere fik ham snart på andre tanker. Fraser stod nu i en stærk position med Alexandria og Abukir på britiske hænder, og da admiral Duckworths eskadre på vej fra Dardanellerne ankrede op, var den engelske styrke reelt fordoblet. Så lod major Missett en bombe springe, da han fortalte Mackenzie Fraser, Wauchope, Stewart og Duckworth, at han vist havde glemt at fortælle regeringen derhjemme, at Alexandrias befolkning kun havde proviant til 10 dage, og at byen kun kunne holdes, hvis Mackenzie Fraser også lige erobrede nabobyen Rosetta! Missetts beregninger skulle siden vise sig at være rent opspind, og da konsulen ellers ikke led af paranoia, er det sandsynligste, at han førte sin egen politik, hvor han ville bruge det engelske ekspeditionskorps til at styrte Muhamed Ali, så Missetts venner blandt mamelukkerne kunne vende tilbage til magten. Korrekt var til gengæld hans oplysninger om, at Alexandrias betydning som handelsby var gået kraftigt tilbage siden middelalderen, og at dens betydning var blevet overtaget af Rosetta, der lå 40 miles ørkenvandring østpå. Dog kunne Missett trøste med, at Rosetta var forsvarsløs, for alle Muhamed Alis frygtede albanere var langt nede i det sydlige Ægypten, og befæstningsværkerne begrædelige. De militære chefer var forbløffede, da operationen nu var udvidet ud over det oprindelige mål, men de var under ordre om at følge konsulens anvisninger, så Mackenzie Fraser udrustede en ekspedition på 1600 mand mod Rosetta, mens Duckworth efterlod halvdelen af sin eskadre, der afgav mænd til at besætte støttepunkter ved kysten, mens han med resten returnerede til Malta med en forespørgsel fra generalerne til viderebefordring til London, hvor langt de skulle følge Missetts anvisninger, og hvordan det egentlig skulle svække Den høje Port, hvis man fjernede Muhamed Ali, da manden efter deres mening allerede havde gjort Ægypten selvstændigt? Desværre skulle meddelelsen ikke nå London, før begivenhederne havde gjort den sørgeligt uaktuel. Ørkenvandring til Rosetta General Wauchope ledede ekspeditionskorpset mod Rosetta, som han fandt besat at en garnison på albanere forstærket af en velbevæbnet borgermilits under guvernør Rashid Ali Bey Al Salanklli. Med sig havde Wauchope første bataljon af 31. regiment og Chasseurs Brittanique og en sømandsbrigade med fire kanoner. 31. regiment forsøgte at storme byen, men op- 7\n8 Af den ler selv asiens blødling i mag dagede, at kampen først for alvor begyndte, da man havde forceret bymuren, for hvert hus var en fæstning. Den engelske kolonne blev efter en dags hårdnakkede gadekampe kastet ud af byen med svære tab, Wauchope og regimentschefen Meade var faldet og kanonerne gået tabt. Chasseurs Brittanique dækkede tilbagetoget. Tabene på 185 faldne heriblandt et alarmerende højt antal befalingsmænd, og 300 sårede var ligeligt fordelt mellem de to enheder. Det vidner om den høje korpsånd og disciplin, at man fik det store antal sårede med sig tilbage. Frem og tilbage er lige langt Det mislykkede angreb på Rosetta havde i realiteten sat 1/3 af invasionsstyrken ud af spillet, da Chasseurs Brittanique og bataljonen fra 31. regiment var så decimerede, at de kun kunne bruges som garnison i Alexandria. Mackenzie Fraser og Stewart sendte endnu en depeche til London, hvor de bad om forstærkninger, og prøvede at gøre regeringen begribeligt, at ekspeditionskorpset nu havde hele befolkningen imod sig, og at de stadig ikke kunne se, hvordan deres tilstedeværelse her skadede Den høje Port mere, end Muhamed Ali selv kunne overkomme? Major Missett hævdede, nederlaget gjorde erobringen af Rosetta endnu mere påkrævet. Stewart blev nu sendt afsted med 2500 mand med brigader John Oswald, der havde udmærket sig ved Maida, som næstkommanderende, og med 1. bataljon af 35. regiment, 2. bataljon af 78. Højlænderegiment under oberstløjtmant MacLeod; De Rolls regiment under major Vogelsang og en let bataljon i form af alle de deltagende bataljoners lette kompagni (spejder- og jægerenhed) under major O Keefe; 20. light Dragoons under kaptajn Delaney og 11 kanoner og 200 sømænd. Styrken drog afsted 3. april Den engelske styrke nærmede sig Rosetta ad en smal landtange mellem Abukirbugten og indsøen Idku. Rosetta lå på vestsiden af Nilen, lige nord for byen lå Fort Julian, en mamelukisk fæstning, franskmændene havde udbedret og derunder fundet Rosetta-stenen 7. Stewart kunne blokere Rosetta fra havet med tre mindre skibe, mens han måtte lægge sin hovedhær, så den både kunne holde fort Julian i skak og belejre byen fra vestsiden. Under hele slaget havde ægypterne fuld kontrol over den østlige Nilbred og kunne uden hindring forsyne Rosetta, ligesom de opbyggede artilleristillinger og samlede tropper til et angreb. Skulle belejrerne sikres mod flankeangreb, måtte Stewart splitte sin styrke og lægge en garnison nogle kilometer syd for byen ved landsbyen Al Hamad, hvor man havde forsøgt at forbinde Nilen og Idkusøen med en (nu delvist tørlagt) kanal. De Rolls Regiment under Mohr og dele af Højlænderegimentet under MacLeod indtog denne position med besked om at holde den så længe som muligt. Blev den britiske front gennembrudt, skulle såvel flankekorps som hovedstyrke slutte sig sammen i karre og trække sig mod nordvest ud på landtangen mellem Middelhavet og Idkusøen, hvor flåden og karreernes ildkraft kunne sikre tilbagetoget. De vantro indså, deres plan var slået fejl Stewart måtte sande, at konsul Missett ikke var den mand, man burde anvende til bygningssyn, da Rosettas mure vel blev beskadiget af de engelske kanoner, men blot sank sammen i sig selv, så der ikke opstod nogen brecher. Englænderne var på ingen måde passive, men gennemførte om natten flere heldige raids mod de ægyptiske stillinger på den østlige Nilbred, ligesom de slog flere rytterangreb fra byen ind mellem de engelske positioner tilbage, men selv sejrene kostede englænderne soldater, der ikke kunne erstattes. Kavaleriet blev enten dræbt eller opsnappet, De Rolls schweizere blev også kraftigt decimeret, og Stewart blev såret De britiske styrker foran Rosetta i 1807 uden af den grund at holde sig i ro og måtte ved flere lejligheder takke sin gode hest for, at han kunne gennemføre runderne til sin stærkt spredte hær uden at blive opsnappet af fjendtlige patruljer. Stewart forudså, fjenden ville søge at bryde igennem ved Al Hamad og forstærkede MacLeods og Mohrs styrke med skotternes grenaderkompagni under kaptajn Mackay og 35. regiments lette kompagni under kaptajn Pack. Det forventede angreb kom ved daggry 21. april i form af et massivt angreb sydfra med fodfolk og ryttere, mens en større flåde småskibe landsatte endnu en styrke bag Al Hamad. Muligvis blev opmarchen gennemført i ly af en morgentåge, muligvis var angrebet så overvældende, at den engelske linje simpelthen blev sprængt, for forsvarerne englændere, skotter og schweizere blev tvunget til at danne karre eller snarere pindsvinestilling så hurtigt, at de ikke kunne nå at forene sig i større enheder og gennemføre noget tilbagetog, inden de enkelte afdelinger blev fastholdt og nedkæmpet. Nederlagets helt var den formidable sergent John McCrae, der med sit broadsword gjorde det af med syv modstandere, inden han selv faldt. Kaptajn Mackay blev såret, men hans grenaderer holdt ud, til deres ammunition var opbrugt, og den ægyptiske øverstkommanderende sikrede, de kunne kapitulere, hvorefter han gav den invaliderede Mackay hans sværd tilbage. 8\n9 Landsætning af britiske tropper med longboats fra den engelske flåde roet af sømænd. Billede af R. Caton Woodwille McLeod samlede 350 mand og søgte at kæmpe sig igennem til Rosetta, men fjendens ildkraft, der nu var forstærket af erobrede engelske kanoner, og en 15-dobbelt overmagt tvang dem til at indtage en pindsvinestilling. McLeod faldt, og et udbrud blev opgivet, da det ville betyde, man skulle efterlade sine sårede. Da ammunitionen slap op, blev stillingen rendt over ende. Alle i de isolerede karreer var dræbt eller fanget, og alle, der havde forsøgt at redde sig igennem til Alexandria på egen hånd, var blevet opsnappet af ryttere, der vidste, Ali Pasha betalte en god dusør for hver eneste levende englænder. Havde Ali Pasha indtil nu vist sig som en gentleman, var efterspillet ikke beroligende for englænderne, da fangerne blev spærret inde i en bygning, hvor de kunne se deres fangevogtere samle hovederne af de faldne og flå dem og udstoppe dem til udstillingsbrug. Ørkenvandring på ny Foran Rosetta modtog Stewart besked om, at Al Hamad var under angreb, og det stod klart, at retræte var den eneste mulighed. Det lykkedes Stewart at få alle sine syge og sårede med beskyttet af en stor karre, mens bagtroppen dækkede tilbagetoget med en velrettet kanonild for så at fornagle kanonerne og rømme stillingen, der blev sprængt i synet på angriberne, hvorefter bagtroppen sluttede sig i karre og fulgte den første karre og forenede sig med den. Karreen var med sin ildkraft og disciplin i stand til at kaste forfølgernes angreb tilbage, men det tog fire timer i stadig kamp at nå frem til det sted, hvor man skulle forene sig med forsvarerne af Al Hamad. Man måtte konstatere, at McLeods styrke ikke længere eksisterede. Et effektivt bajonetangreb ryddede vejen til kysten, hvor man kunne få støtte fra skibene, og efter 12 timers kamp fik forfølgerne nok. Stewart kunne føre sin sørgeligt reducerede, men stadig kampduelige styrke tilbage til Abukir. Mackenzie Fraser, Stewart og flåden holdt ud i Alexandria og patruljerede langs kysten, mens man i London fandt ud af, at felttoget intet formål havde længere. I september lykkedes det at få udleveret en del af fangerne fra Al Hamad, og 23 september rømmede man Alexandria. Set i den større sammenhæng var operationerne en fiasko, i stedet for at overbevise russerne om engelsk kampvilje og effektivitet havde begivenhederne vakt russernes mistanke om, at England kun kæmpede for at sikre sig forbindelsen til Indien og holde russerne ude af Middelhavet, så endnu mens man kæmpede i Ægypten, sluttede Napoleon og Alexander fred og forbund i Tilsit, og et isoleret England havde brug for sine tropper andetsteds. Asiens blødling triumferer Muhammed Ali udnyttede propagandaværdien af Ali Pashas sejr til det yderste. Fangerne og de afhuggede hoveder blev i triumf paraderet gennem Kairo, hvorefter hovedparten af fangerne blev indespærret i Kairos Citadel. Officererne fik lov at færdes frit på æresord, hvad der var en blandet fornøjelse, da deres faldne kollegers hoveder blev anbragt på centrale pladser, mens de yngste og de stærkeste fanger blev afhændet på slavemarkedet. Den skotske officer Joshua Gregory blev løskøbt af den franske konsul, men adskillige engelske, skotske og schweiziske soldater måtte trods fredsaftalen omstille sig til en ny tilværelse som slaver. De opdagede dog, at det muslimske samfund forstod at bruge talent, hvor det fandtes, og de fleste genvandt friheden og nåede poster de ikke kunne have gjort sig håb om under hjemlige forhold. En trommeslagerdreng 8, hvis\n10 Af den ler selv asiens blødling i mag tilfangetagere lagde mærke til hans evner til at give de sårede englændere førstehjælp, blev således afhændet til en læge og endte selv som en fremtrædende læge i Kairo, mens hans kollega Donald McLeod endte som embedsmand og deres voksne kammerater fandt karrieremuligheder i Muhammed Alis moderniserede hær. Muhamed Ali selv havde med sejren fastslået sin position som islams ledende politiske skikkelse og skulle de følgende år opbygge et stærkt Ægypten, der ofte satte Den Høje Port i svære vanskeligheder og i 1840 var på nippet til at udløse en storkrig. Kun et uheldigt sammentræf af dødsfald i 1849 til fordel for en inkompetent nevø hindrede, at Muhammed Ali og hans dynasti havde gjort Ægypten til en moderne stormagt, og da man bar Muhammed Ali til graven, græd Kairos indbyggere, at nu lagde man også Ægyptens og islams håb til hvile. Efterskrift: Russere lader sig ikke agterudsejle Da Senyavin modtog besked om, at Ruslands krig med Tyrkiet og Frankrig var til ende, satte han pligttro hjemad med sin eskadre på syv linjeskibe og en fregat. Tilsyneladende indhentede skæbnen i form af Royal Navy Senyavin på Lissabons red, da Portugal tvunget af Napoleons invasion var gået over på engelsk side. Senyavin måtte se sig spærret inde i Lissabons havn fra oktober 1807 til august 1808, idet han hævdede, hans eskadre var neutral og nægtede alle franske forsøg på at trække ham ind i kampene. Til gengæld gjorde Admiral Senyavins russiske flåde efter et af slagene ved indsejlingen til Dardanellerne i 1807 han englænderne og portugiserne opmærksomme på, at såfremt englænderne søgte at borde, var hans mænd parat til at sprænge samtlige skibe i luften uden hensyn til den engelske eskadre og Lissabons havn og indbyggere. Ingen havde lyst til at se, om russerne nu også mente det. Den første krig i Portugal blev afgjort af Wellesley, der ankom fra Træskoslaget ved Køge og gav marskal Junot lige så hård en omgang, som han havde givet Castenskiold. Junot skyndte si g at slutte aftale med Wellesleys overordnede om, at han overgav sig mod at Royal Navy transporterede Junots styrke sikkert tilbage til Frankrig. England følte sig forpligtet af sit løfte, men Wellesley slap siden for inkompetente overordnede. Det skal være usikkert, om det var aftalen med Junot, der inspirerede til et forsøg på at befri Lissabon fra russerne, men Senyavin gik med til et forslag om, at hans eskadre skulle sejle til Portsmouth. For den engelske admiral Cotton blev sejladsen et mareridt, da Senyavin insisterede på som den ældste af de to at være eskadrechef, og russerne ugenert sejlede ind i Portsmouth med det russiske marinebanner vajende. Senyavin og hans søulke fastholdt deres standpunkt, de var aldeles ikke internerede, men på vej til Rusland, og de havde stadig rigeligt med krudt, hvis man bordede. Et uheld, og Englands vigtigste flådehavn kunne forsvinde i et ildglimt! En hvidglødende engelsk offentlighed og et admiralitet på randen af nervesammenbrud må have trukket et lettelsens suk, da Senyavin efter næsten et år i Portsmouth lettede anker og uhindret stod gennem Nordsøen og Østersøen til Riga. Zar Alexander, der må være kvalificeret til prisen som den monark, der aldrig opdagede talent, når det var der, var så sur over, at Senyavin ikke havde sænket nogle engelske skibe, at han siden lod admiralen gøre tjeneste i land, men for det russiske folk har han siden været en nationalhelt. Gad vide, hvad der var sket i København, hvis Peymann havde været af Senyavins støbning? Noter 1. Staffeldts digt munder ud i en opfordring til englænderne om at flygte, inden den danske vinter lukker farvandene og spærrer angriberne inde, samtidig med at kronprinsen med den danske hær kan gå over isen til Sjælland og gøre kort proces med de ubudne gæster! 2. Napoleon syntes ikke at have haft problemer med sine nye undersåtter, muligvis fordi marskal Marmont som guvernør indbød de lokale krigsledere til gevaldige drukgilder og ikke undlod at gøre opmærksom på de karrieremuligheder, Napoleon kunne give initiativrige og håndfaste mænd. 3. Allerede zar Paul, der ganske vist ikke var helt tilregnelig, havde overvejet et russisk angreb på Indien. Skulle man være interesseret i en alternativ Napoleonstidskampagne, var den formidable hetman Platof udset til at lede togtet. 4. Faktisk var der to græske helte ved navn Aias under krigen mod Troja: Store Aias, der tog sit eget liv i skam; og lille Aias, der er mest kendt/berygtet for under stormen på Troja at voldtage seersken Kassandra på Athenes alter, hvorfor Athene lod størstedelen af den græske flåde forlise med mand og mus, og ingen ansvarlig og anstændig engelsk kaptajn ville selvsagt føre et skib opkaldt efter en sådan misliebig karl. 5. Durschmied hævder, at Istanbuls forsvarere sænkede det ledende skib i Duckworths flotille og dræbte 70 søfolk med to pletskud fra de bedagede kæmpekanoner, hvormed Mehmet II i 1553 skød Konstantinopels mure i grus, men da jeg ikke kan finde andre opgivelser af engelske tab end Aias, har han måske flyttet Tenedos-episoden til Istanbul. 6. Kongedømmet Begge Siciliers hær var så berygtet for sin totale mangel på kampgejst, at kongen angiveligt besvarede et forslag om at give hæren mere imponerende uniformer med Åh, giv dem hvad farve der end er på lager, de løber alligevel væk! England valgte derfor for egen regning at udruste lokale enheder under engelsk kommando på Sicilien. 7. Det var under gravearbejdet på Fort St. Julian, at franske ingeniører fandt Rosetta-stenen, hvor man har den berømte indskrift på tre sprog, heraf to kendte og det indtil da ukendte hieroglyf-system, der gjorde det muligt for Champollion at knække koden til hieroglyfferne. 8. Harry Hopkins historiske roman The 1001 Nights of Drummer Donald MacLeod skildrer en skotsk trommeslagerdrengs oplevelser som krigsbytte og statussymbol i det aristokratiske miljø, der i lige grad tager sig af hans seksuelle som hans religiøse udvikling, og hvordan han efter sin konvertering og frigivelse når indflydelsesrige poster i det muslimske samfund Litteratur Carleton, Neil: British Expeditionary Force Chartrand, René: Emigre & Foreign Troops i British Service , Osprey Men at Arms 335 Durschmied, Erik: The hinges of Battle, Coronet Books 202 (Durschmied) Eickhoff, Ekkehard: Weltgeschichte am Hellespont in Troia Traum und Wirklichkeit, 2001 Feldbæk, Ole: Slaget på Reden, Politikens Forlag 1985 (Feldbæk) Hansen, Jens Ørum: Herre Jesu! Nu vågner Ulykken. Centrum 1983 (Herre Jesu). Haythornthwaite: The armies of Wellington, Brockhampton Press, 1996 (Haythornthwaite) Nicolle, David: Armies of the Ottoman Empire , Osprey Men at Arms\n12 gesom faderen, også blev udnævnt til Comptroller of the Royal Laboratory. I 1811 han fik rang af oberstløjtnant og benævnes ofte Oberst Congreve. Efter 3. og 4. Mysore-krig, som englænderne udkæmpede med den legendariske Tipu Sultan i Indien sendes i 1801 en del indiske krigsraketter til England. Dem studerer den unge William Congreve omhyggeligt, og i 1805 er han klar til at bruge raketter for første gang; mod franskmændene ved Boulogne for at udslette den franske invasionsflåde og byen, som da også bryder i en brand, der varer næsten to døgn, hvorimod det ikke lykkes at ødelægge flåden. I 1807 er det som bekendt Københavns tur. I 1809 beder parlamentet Congreve om at oprette to raketkorps eller kompagnier. I Folkeslaget ved Leipzig 1813 er der raketter med, og i Amerika gør de et sådant indtryk ved Fort McHenry (1812), at de kommer til at indgå i den amerikanske nationalsang: And the rockets red glare, the bombs bursting in the air fra Våbnet udfases af det engelske forsvar midt i 1800-tallet (som andre steder), da det viste sig ikke at være tidens artilleri overlegent, hverken i kraft og især ikke i præcision; dens eneste fordel var, at det var let at fremføre. William Congreve De Congreveske raketter Tivolis tidligere kunstfyrværker ved også en masse om englændernes fyrværkeri over København 1807 Af Lars Hoffmann Barfod Opfinderen af de congreveske raketter, William Congreve, stammer fra et helt dynasti af William Congrever. Familielegenden siger, de har rødder i de saksere, der invaderede England i jernalderen (jvf. fra Robin Hood og Ivanhoe, stridighederne mellem angelsaksere og normannere). Mest berømte familiemedlem er nok skuespil-forfatteren Sir William Congreve, der levede Vores Congreve stammer fra en forfader, der var fætter til denne.william Congreves (opfinderens) far var Comptroller of the Royal Laboratory (Woolwich Arsenal) nær London. Som sådan var han tilsynsførende ved de engelske krudtværker, bl.a. Faversham, og indførte mange forbedringer. I 1787 køber han for pund personligt en anden stor engelsk krudtmølle, Walthram Abbey Royal Gunpowder Mills. Han dør i 1814 efter at være blevet undnævnt til Baronet i Junior William Congreve har således haft rig anledning til at lære om krudt i dets mange aspekter. Selv var han uddannet jurist fra Trinity College i Cambridge og blev rent faktisk aldrig soldat i dette ords egentlige betydning, selv om han, li- Indien. Det efterfølgende skyldes i høj grad oplysninger, jeg har fået af professor Bala fra Kanpur-universitetet i Indien, fra hans endnu ikke publicererede bog om Indisk Artilleri. Vi mødte ham under Middelaldercentrets del af Galathea 3 ekspeditionen, hvor vi studerede salpeterfremstilling i Indien. Disse oplysninger viser, at rent faktisk får englænderne idéen til krigsraketter fra inderne, der omkring år 1800 havde en mange hundrede år gammel tradition for brugen heraf. I disse år var det officielt, rent faktisk ikke England, som land, der havde magten i Indien, men Det Engelske Ostindiske Kompagni med egen hær osv. Under oberst Baley udsættes denne hær, den 10. september 1780, ved Pollilur for et angreb med krigsraketter fra Mysore-Sultanatets hær, der rent faktisk satte ild i englændernes ammunitionsvogne. Endnu værre går det om natten, den 6. april Hér har englænderne under (daværende, senere hertug af Wellington) oberst Arthur Wellesley slået lejr lige under fortet ved Srinangapatinam. Pludselig udsættes de for et voldsomt raket-bombardement, der ifølge vidnet, major Shea, får Wellesley til at stikke halen mellem benene og løbe bort (lidt fryd for én, der som jeg bor lige oven i det sted, hvor Wellesley senere i 1807 massakrerede de danske bondekarle i Træskoslaget ved Køge; eller rettere bor, hvor slaget startede ved 12\n13 Bombardementet af København natten mellem 4. og 5. september set fra Christianshavn, hvortil sårede bringes i sikkerhed. Kobberstik G.L.Lahde efter tegning af C. W. Eckersberg Snogebækken nær Ølsemagle Strand). Desværre lykkes det englænderne, kun en måned senere, 4. maj 1799, at dræbe legenden Tipu Sultan I øvrigt var Arthur Wellesley s bror, Richard, engelsk generalguvernør i Indien. Mobil affyringsrampe i affyringsposition set fra siden. Af hensyn til visning af detaljerne er det nærmeste hjul udeladt. Affyringsrampen kan anvendes både til lands og til søs. Denne type affyringsrampe blev anvendt under Københavns bombardement Bans. Det indiske ord for raket er ban, og de, der betjente raketterne, kaldtes for bandars Det kommer af sanskrit vana, der betyder pil. Tipu kaldte sine raketter for suhab (= skydende stjerne ). I Abul Fazl s liste over (Den Store) Akbars ( ) arsenal staver han til ordet, eftersom det ikke findes på arabisk eller persisk. Arabisk og især persisk var tidens administrations-sprog i Indien. Om våbnet er opfundet parallelt i Indien eller er kommet fra Kina over Deccan må stå hen i det uvisse. I Kina har det i hvert fald været anvendt siden 1200-tallet. Hér hedder det p enhuo t ung Chien (pil med hylster med ild, der sprøjter). Nu vi er ved etymologien, så kommer vort ord raket fra italiensk rochetta, diminutiv til rocca = ten = rør, og det samme ord som dansk rok ; noget så sjældent som et germansk låneord i romanske sprog. På Victoria Memorial (museum) i Calcutta befinder sig to bans fra belejringen af fort Galconda i I Woolwich Arsenal opbevares også nogle indiske bans; én med en sabel som raketstok. Raketter var normalt ikke et våben i traditionel forstand; selvfølgelig kunne det dræbe, hvis uheldet var ude; det var dog mest egnet som skræmmemiddel for både dyr og mennesker og til ildspåsættelse. Desuden kunne det bruges til illumination f.eks. af kampområder, samt til signalgivning. Hovedanvendelsen i Europa var til fyrværkeri. Forskellen mellem de europæiske (og kinesiske) raketter og de indiske (og congreveske) var, at man traditionelt brugte paphylstre i Europa (og Kina), medens man brugte metalrør (smedede og nittede) i Indien (samt af Congreve). Sikkert en teknik udviklet af de indiske mester-smede. Den tyndere og stærkere væg gav mulighed for raketterne at flyve længere, efter sigende op mod én kilometer (mod nogle få hundrede meter ellers). 13\n14 Skitse over København og de engelske belejringsbatterier set fra oven. Det kongelige Bibliotek, København De Congreveske raketter På grund af raketternes ringe vægt kunne en hest fremføre 8 bans og en kamel 20. Til søs var også raketternes mangel på rekyle under affyringen yderligere en stor fordel. København 1807 Der hersker stor uenighed om hvor mange raketter, der rent faktisk blev affyret mod København i de tre nætter fra 2. til 5. september Hvorimod der vistnok er almindelig enighed om at ca. 300 huse nedbrændte og mange mennesker omkom. Tallet på raketterne svinger fra til 300! Beregninger synes at vise, at man med de faciliteter, der fandtes i England på den tid, kun har magtet at fremstille nogle få tusinde om året, så tallet har nok ligget tættere på de 300 end de På Orlogsmuseet i København befinder sig to raketter, der efter overleveringen skal være samlet op fra gaden efter bombardementet. Udenlandske eksperter har dog draget deres oprindelse i tvivl og mener, de kan være Schumacher-raketter (d.v.s. danske og fremstillet efter bombardementet). De er begge omkring 40 cm lange og har en kaliber på ca. 5 cm med en dysse på det halve (2,5 cm). Den ene har en bombe i spidsen. Den anden er en brandraket. Hvis det er rigtigt, at de er samlet op fra gaden, har bomben i det mindste ikke virket efter hensigten, idet den er hel og ikke sprængt i stykker. Da dyssen mangler på denne raket, kunne det antyde, at krudtet simpelthen ikke har magtet at sprænge bomben, men i stedet har slået dyssen ud, da man altid kan være sikker på, at krudt gør det, der er lettest. Brandraketten er også lidt mærkværdig, idet der tilsyneladende ikke er huller til, at flammerne kan komme ud af i spidsen. Af gode grunde kan vi ikke konstatere, hvor lang sjælen har været i disse raketter, men omkring 25 cm er nok et kvalificeret gæt. Den tids raketter blev altid klassificeret efter deres vægt i lod (ca. 15 g) eller pund (ca. 500 g). Opskriften har krudtets bestanddele, salpeter, svovl og trækul, men kaldes for en sats, da bestanddelene ikke er inkorporeret i en mølle, men blot blandet sammen. Jo mindre raketten er, des raskere skal satsen være, og ved de små kalibre (fra 1 til 31 lødige) måtte man yderligere tilsætte melkrudt, for at raketten kunne flyve. Fra omkring 1 pund fungerede opskriften uden melkrudt. De nævnte raketter, fra Orlogsmuseet, Raketter, muligvis engelske og konstrueret af William Congreve. Orlogsmuseet, København 14\n15 har nok ligget omkring nogle få pund. Opskriften på en sådan kaliber ville typisk lyde på 60 salpeter, 15 trækul og 2 svovl (rigtigt krudt ville ligge omkring 75:15:10). De rigtigt store raketter kunne være på op til 100 pund, og hér ville opskriften lyde på 30:20:10; altså ligeså meget brændsel som ilter! Bomben i spidsen af den ene raket på Orlogsmuseet har rummet almindeligt (inkorporeret) sprængkrudt (kornstørrelse ca. 1,5 5,5 mm). I spidsen af brandraketten her været en brandsats, der kunne lyde på ca. 75 salpeter, 1,5 trækul og 23,5 svovl. En meget langsombrændende opskrift (efter sigende minutter) med en masse slagge, der har kunnet sætte ild, hvis man var heldig. Personligt tror jeg, at raketternes virkning under bombardementet er overvurderet, sammenlignet med effekten af det medbragte artilleri. Virkningen har måske mere ligget på det psykologiske plan, fordi de på grund af deres langsomme flugt Affyring af raketter af det beredne engelske Rocket Corps af Royal Horse Artillery over himlen, med den spektakulære hale efter sig, har skræmt folk langt mere end granaterne fra kanoner og morterer, som man reelt først så, eller rettere mærkede, når de ramte. Rent faktisk går man jo også væk fra våbnet efter nogle år. I København var det en succes fordi man ramte; måske ikke lige det man sigtede på, men med en hovedstad foran sig kunne man jo dårligt undgå at ramme noget. Raketvåbnet bliver først rigtigt med held taget op igen i vor tid med elektronisk styring, hvor til gengæld så træfsikkerheden er blevet skræmmende! Litteratur: The details of the rocket system. Colonel Congreve. London Geschichte der Kriegsraketen und der Raketenartillerie im 19. Jahrhundert. Hans-Dierk Fricke. Bonn Krigen på Sjælland 1807 En sjælden historisk begivenhed genudgivelsen i 2007 af en dansk krigshistorisk bog. En boganmeldelse af Bruno Juul I 1970 udkom bogen Krigen på Sjælland 1807, skrevet af militærhistorikeren E. O.A. Hedegaard, nu pensioneret major fra Den Kongelige Livgarde. Bogen er den eneste bog fra nyere tid, som skildrer disse voldsomme begivenheder i historien. Den har været udsolgt i mange år, og den store publikumsinteresse for bogen hænger naturligvis sammen med, at vi i år skriver 200-året for begivenhederne, og som - foruden angrebet ( Træskoslaget ) på Køge - medførte bombardementet af København og ranet af hele den danske orlogsflåde. Bogen er meget detaljeret og rigt illustreret med kortskitser visende troppeopstillinger og samtidige billeder, der bygger på et udførligt og førstehånds kildemateriale samt beskrivelser baseret på forfatterens personligt foretagne terrænrekognosceringer. Forfatteren skildrer i hovedsagen to store 1807 begivenheder Træskoslaget ved Køge, hvor den britiske general Sir Arthur Wellesley (senere Lord Wellington) med engelske og skotske (The Gordon Highlanders) og Hannover- anske tropper slog den danske landeværnshær på ca mand under generalerne Castenschiold og Oxholm. De danske landeværnssoldater bestod hovedsagelig af genindkaldte bønder. Landeværnssoldaternes indsats blev ikke ligefrem betragtet som værende særlig heroisk, men Hedegaards meget solide og dybdeborende forskning godtgør ubetinget, at de danske bønders modstand mod de langtidshvervede, rutinerede englændere slet ikke var så dårlig, som det hidtil er skildret i dansk historie. Dertil kommer så belejringen af København og bombardementet over de 3 nætter fra den 2. til 5. september 1807, hvor englænderne benyttede deres nye hemmelige våben - de Congreve ske brandraketter, som resulterede i kapitulationen og den forsmædelige udlevering af orlogsflåden. Forfatteren tegner sig i øvrigt for en lang række interessante bøger om dansk krigs- og militærhistorie. I 1974 tildeltes han Det Krigsvidenskablige Selskabs Saint-Germain medalje i sølv for en prisbelønnet afhandling for sin bog De Røde Landeværnsmand Akvarel af Johannes Senn. Statens Museum for Kunst Fjer, som handler om Frederik d. VI og hans adjudanter. Bogen distribueres af Køge boglade, Brogade 15, 4600 Køge. Telf og sider i A4 format til kr. 198,- 15\n16 Ruinerne på Gråbrødre Torv efter Københavns bombardement. Maleri af I. P. Møller. Det nationalhistoriske museum på Frederiksborg Slot Et forsøg på en sammenligning: København 1807 og New York 2001 Af Thomas Oldrup Det er svært eller umuligt at forstå, hvad der foregik i hovederne på de folk, der natten mellem den 4. og 5. september 1807 så raketterne og bomberne komme sejlende ind over deres by og så deres naboer blive splittet ad og deres stuer brænde ned. Under læsningen af øjenvidneberetninger fra bombardementet dukker der paralleller op i ens hoved til New York den 11. september. Det kan være en måde at prøve at forstå stemningen i en katastroferamt by på. Hvis vi skal forstå den historie vi færdes i og læser om, kræver det udover læselyst også en del fantasi. Og så må man forsøge, at bruge de referencerammer man nu engang har til rådighed. Ved 200-året for Københavns bombardement ligger det ligefor at sammenligne, hvad der skete i septemberdagene 1807 med det terrorangreb, vi alle nok endnu har mest present, nemlig det på New York og Washington den 11. september Ser man efter, er der påfaldende mange ligheder. Men også et par væsentlige forskelle. Overraskelsesmomentet Den første af de mange ligheder er overraskelsesmomentet. Newyorkerne var nogenlunde klar over hvem deres fjende var, men slet ikke forberedt på den måde at blive angrebet på. De havde forestillet sig stort set alt andet, især indenfor mere gængs krigsførelse, men ikke at nogen kunne finde på at kapre civile fly og bruge dem som skyts. Ligeledes havde københavnerne garderet sig mod en traditionel belejring. De troede at englænderne ville kappe København af fra omverdenen hvad de også gjorde men de havde forberedt sig på en langvarig belejring, og havde samlet vand og brød og korn til tre måneder. Da ildkuglerne og raketterne og bomberne begyndte at sejle indover København var der ingen, der havde forestillet sig et angreb som dette. Begge steder var der altså tale om en ny slags angreb. Det civile mål er naturligvis også en klar lighed. Det påstås, at bombardementet i 1807 var det første terrorangreb mod et civilt mål i verdenshistorien. Af den grund var der ikke nogen, der kunne have forberedt sig. De vidste jo, at det englænderne kom efter var flåden, så hvorfor skulle de almindelige byboere føle sig truede? Forsvaret var begge steder, set i bakspejlet, blåøjet. København følte sig uind- 16\n17 Ground Zero på Manhatten, New York med resterne af World Trade Centres tvillingetårne efter terrorangrebet 11. september 2001 tagelig bag sine volde, og det samme gjorde USA bag sine militærbudgetter. Fra voldene forsvarede de sig også under selve bombardementerne med tilfældigt skyderi og fra USA s grænser med fantasifulde forsvarsidéer, missilskjolde og mangemilliardersbudgetter. Til ingen verdens nytte. Begge angreb var en ny form for krig, og det var så at sige unfair, da det foregik uden en traditionel krigserklæring. Ødelæggelsens æstetik Døden kom fra luften. Man kan også godt tillade sig at sammenligne vartegnets værdi og symbolik. Frue Kirke var omtrent for Københavnerne, hvad World Trade Center var for amerikanerne: Synlige og stolte bygningsværker, beundret af udenlandske gæster, i hjertet af landets vigtigste by. Den lutheranske domkirke var måske udvalgt af englænderne på grund af deres anglikanske tro, ligesom terroristerne nok valgte World Trade Center som mål, fordi den repræsenterer en slags kapitalismens domkirke. Man kan ikke nægte, at begge angreb der foregik på klare, smukke septemberdage havde en eller anden form for ødelæggelsens voldsomme æstetik over sig. Vi er dybt fascineret over billederne af flyene, der brager ind i World Trade Center, og har set dem gentaget på TV og på nettet hundredvis af gange. Københavnerne lagde ikke skjul på, at de moderne raketter, der fløj ind over byen var mageløse og smukke. Begge to var mediekatastrofer, selvfølgelig af hver sin kaliber. Fjernsynsklippene er berømte, og det er kobberstikkene også. C. W. Eckersbergs berømte maleri fra Landemærket, hvor Frue Kirkes brændende tårn lyser det ellers natsorte København op, kender alle. I forgrunden kryber en vægter sammen, knæsat af frygt, med bange øjne mod himlen. Det er Danmarks Guernica. Billederne er også gribende, og de minder om hinanden: Københavnerne, der puffer sig over de to smalle broer, Knippelsbro og Langebro, for at komme ud på det åbne Amager. Scenerne herfra er ikke ulig beskrivelserne af folk, der vandrer, tavse og overraskende rolige, ned af de smalle trapper i World Trade Center. I nødens stund opførte folk sig begge steder faktisk rimelig roligt og tålmodigt. Forestillingerne om velvidende at angribe et sted, der er hermetisk indelukket, fremkalder klaustrofobi. Hvordan har folk nogen chance for at komme ud af henholdsvis en indelukket fæstningsby eller to smalle skyskrabere? Dødstal Om aftenen den 11. september husker vi at tv-aviserne (vistnok personificeret af New Yorks borgmester) gættede på 10, 15 og dræbte. Det er store udsving, og det endelige antal dræbte endte da også på væsentligt mindre, nemlig Inkl. de 189, der mistede livet i Pentagon. Det svarer til omtrent 0,03 % af byens indbyggere. Når man læser de københavnske aviser efter bombardementet 1807, undrer det, at ingen nævner eller bekymrer sig om antallet af dræbte. Der er simpelthen ikke nogen, der gætter. En avis nævner, at der er mange qvæstede og opregner nøje hvilke gader, der er brændt ned og halvanden side om en bestemt kaptajns død. Ikke et eneste sted er der gættet på antallet af dødsofre. Det kom først langt senere. Når vi hører om en ulykke et sted i verden i dag, nævnes antallet af dræbte og sårede altid som det første - som regel endda før både lokalitet og tidsangivelse. Forskellen på det punkt skyldes en for- 17\n18 Københavns bombardement set fra Christianshavn og Kongens Nytorv. Henholdsvis Wagner og C. A. Lorenzen, Københavns Bymuseum København 1807 og New York 2001 skellig opfattelse af liv og død. Døden var mindre sensationel og nærmere i det daglige i 1807 end den var i I historiebøgerne står der i dag, at der døde ca og blev såret ca ved bombardementet, hvilket nyere forskning dog tyder på er tal, der er grebet ud af den blå luft. De reelle tabstal var langt lavere. Begge steder herskede der altså stor forvirring om antallet af dræbte, og reelt er der ingen, der kender det eksakte antal, hverken i New York eller København. Beregnende ondskabsfuldhed Antallet af dræbte blev begge steder så højt på grund af en vis grad af beregnende ondskabsfuldhed: Flyene ramte World Trade Center, netop som kaprerne mente, at alle folk var mødt på arbejde. (Reelt mødte mange af forretningsfolkene dog først lidt senere.) Englænderne skød efter Frue Kirke og de steder, hvor ilden havde antændt. Derved forhindrede de slukningsarbejdet ved at smadre materiellet og dræbe brandfolkene og således give ilden arbejdsro. Der var ingen forsøg på at skåne eller hindre ødelæggelserne fra fjendens side. Skaderne ved selve hovedangrebene var relativt begrænsede, mens det i begge tilfælde var den efterfølgende ildebrand, der udviklede sig katastrofalt. Begge steder blev brandmændene udråbt til de virkelige helte, endda meget tidligt i forløbet og fik utrolig stor symbolværdi. Avisen Dagen skrev allerede i sin første udgave efter bombardementet om den heltemodige brandmajor Kirkerup, der ledede slukningsarbejdet, og avisen antyder at hvis han ikke var blevet såret og måtte gå til sengs, kunne arbejdet måske være lykkedes. Den internationale reaktion Det internationale samfund viste meget hurtigt afsky ved begge handlinger. Selv den engelske konge betegnede angiveligt angrebet på civilbefolkningen som a very immoral act. So immoral that I won t ask who originated it Det er meget stærke ord, tidens opfattelse af moral og etik taget i betragtning. Også fra mange andre lande kom der sympatitilkendegivelser. Historiske begivenheder Det sidste eksempel på ligheder mellem de to angreb er efter min mening det mest interessante og sigende: De vidste med det samme, at det, de havde været vidne til, var historisk. Berlingske Tidende udkom dagen efter blot med den majestætiske overskrift på forsiden 11. september Sådan. Og da københavneravisen Dagen udkom 1807, også den 12. september, var det på trods af det begrænsede sideantal med et genoptryk af de vigtigste dokumenter, der vedrørte angrebet kongens dokument om krigsudbruddet, englændernes bekendtgørelse ved landgangen, osv. (Den var i øvrigt dårligt oversat til et fornærmende skandinaviskdansk, ligesom det berømte flyveblad, Oprop! et, fra Danmarks besættelse). Redaktøren skrev, at dokumenterne tryktes for den historiske fuldstændigheds skyld. Han vidste godt, at det København havde oplevet de sidste dage ville gå over i historien, og så kunne det ligeså godt blive så korrekt belyst som muligt. Sammenfald og forskelle Efter denne række af sammenfald bør dog også følge de par åbenlyse forskelle, der 18\n19 Tvillingetårnene i World Trade Centre i New York under terrorangrebet også er på de to angreb: Selvom der ikke forelå nogen konkret officiel krigserklæring i 1807, var der ikke nogen københavnere, der var i tvivl om, at englænderne var der, og at de var fjenden. Byen havde været belejret i ugevis på det tidspunkt, da bombardementet startede, og der havde endda været kampe. De var forberedte på at noget skulle ske, skønt de ikke anede hvad. Manden på gaden i New York havde ingen idé. I 1807 var det to nationer, der var i krig. Det var det ikke i Ved angrebene 11. september var der ingen klar afsender, ingen klart formuleret trussel, intet tydeligt defineret mål. Der var, så vidt vi ved, ingen advarsler og umiddelbart intet, de almindelige, civile newyorkere kunne have valgt at gøre for at undgå det. Englænderne havde trods alt et klart formuleret mål, da de gik til angreb. Giv os Jeres flåde i depositum, ellers garanterer vi ikke for følgerne. Der var kommet flere advarsler inden, og der var ikke nogen tvivl om, hvad der skulle gøres for at undgå angrebet. Formålet med at sammenligne Hvad er formålet med at sammenligne to separate episoder i verdenshistorien? Er det ikke lovlig poppet at forsøge at sidestille to begivenheder, fra så forskellige perioder, lande, situationer, mentaliteter? Er formålet nu at sige, at de rare og allierede englændere engang var ligeså slemme som Osama bin Laden? At vi danskere engang har prøvet det samme som amerikanerne? Eller prøver jeg at sige, at tiden læger alle sår? Og at om 200 år vil 11. september være ligeså langt væk i vores erindring, som 1807-bombardementet er for os i dag? Nej, det mest oplagte at sammenligne er i virkeligheden den intense stemning efter de to angreb. I længden er det det, der er den vigtigste sammenligningsfaktor ved begge angreb. Når vi i tid kommer ligeså langt væk fra 2001, som vi i dag er fra 1807, vil vi formentlig se at den patriotisme, der skød frem, og de reaktioner den medførte, blev af stor vigtighed for verdenshistorien. Ligesom den danske og især københavnske stå-sammen-hed, der opstod efter bombardementet, var med til at medføre romantikken og den stemning, vi i dag kender som guldalderen. Romantikken indebar - med historikeren Claus Bjørns ord - et krav om frigørelse i forhold til dagligdagen og fornuften, samtidig med at man stræbte efter en ny, højere sammenhæng. Perioden var præget af nationalromantik, med historisk interesse og fokus på det særegne i den nordiske oldtid. Indadvendthed, selvoptagethed, følelsesfuldhed, åndelighed og virkelighedsfjernhed er andre ord, der kendetegner guldalderen. Riget samledes pludselig om den populære kronprins, den senere Frederik 6. På samme måde sikrede præsident George W. Bush sin popularitet som nationens fader og samlingspunkt efter 11. september. Fra 2001 husker vi patriotismen eller nationalismen komme til udtryk da Bush besteg de rygende ruiner og stort set ingenting behøvede at sige før folket omkring ham taktfast råbte: U S A! U S A! U S A! En popularitet midt i nødens stund, der varede ved længe, helt ind i den næste præsidentperiode, og sandsynligvis kommer til at præge vores nye århundrede. Teksten blev trykt som kronik i Politiken 10. august 2004, men gengives her i en redigeret og opdateret form. Thomas Oldrup er forfatter og BA i historie fra København Universitet. 19\n20 Hamborg kom til København med nyhederne fra den store verden. Den berlingske avis var landsdækkende og med sit oplag på ca eksemplarer landets største. Længe undervejs Men set med vore øjne var dækningen af de dramatiske begivenheder nødtørftig. Den byggede mest på militære kilder ikke ret meget på selvstændig journalistik. Og nyhederne kunne være længe undervejs. Fredag 17. juli, hele 8 dage efter at Tilsitfreden var sluttet (9. juli), havde Berlingske ukommenteret nyheden i nummeret. Mandag 27. juli kunne avisen først bringe traktatens ordlyd. Men uden spekulationer om, hvad freden kunne betyde for Danmark. I samme nummer bringer avisen følgende alarmerende meddelelse fra London: For at sikre den britiske Handel i Nordog Østersøen har Regeringen nu besluttet og befalet, at 18 (nogle sige 23) Linieskibe skulle ufortøvet afseile til disse Vande. Med Fregatter og smaae Skibe vil denne Flaade komme til at bestaae af 40 Krigsskibe. Alle Styrmænd, som ere bekiendte med Farten i Sundet og i Nordsøen, ere tagne i Tieneste. Avisens hoved indeholdt ikke det berlingske navn i Det kom først ind i Avisen målte kun 18 X 22 cm lidt under halvdelen af avisens nuværende tabloidformat. Berlingskes breaking news 1807 Af Lars Lindeberg For 200 år siden havde Berlingske allerede et halvt hundrede år på bagen. Avisen blev grundlagt 1749 og er som bekendt stadig sprællevende. Og hvordan dækkede Berlingske så de dramatiske begivenheder i 1807 med breaking news om englændernes landgang, belejringen af København, bombardementet af byen og flådens ran? Det er i sig selv en spændende historie, bl.a. om en mediemæssig nyskabelse: løbesedlen - og om en udgave, der aldrig kom på gaden, fordi bomberne var for nærgående. Avisen blev i 1807 udgivet af brødrene Berling, grundlæggerens tre sønnesønner, Ernst Andreas Hartvig, Carl Christian og Johan Christian. Men bladet hed ikke Berlingske. Navnet var De til Forsendelse med Posten alene privilegerede Københavnske Tidender. Familienavnet kom først ind i avisens hoved 1836 Berlingske udkom dengang kun to gange om ugen tirsdag og lørdag, da den ridende post forlod København med avisen, men bladet var dateret dagene før, mandag og fredag nemlig da posten fra Og fredag 31. juli følger i Berlingske en ny skrivelse fra den engelske hovedstad: Expeditionen til Østersøen, sige vore Blade, maa have anden Hensigt end at erholde Seilfarten i Sundet aaben. Advarslerne Hvis Berlingskes korrespondent havde citeret de britiske blade, ville man ikke være i tvivl om, at der var grund til bekymring. Lloyd Evening-Post skriver: Der går adskillige rygter angående bestemmelsen af denne ekspedition, som udrustes med så ualmindelig iver. I de kredse, som have haft lejlighed til at få underretning derom, menes, at dens første hensigt er at beskytte en vis stat, der endnu ikke er indviklet i krigen, men som på grund af senere begivenheder kunne blive tvungen til at handle imod vort land, dersom vi ikke trods fjenden ved en tilstrækkelig magt besætte de besiddelser, som ellers de franske ville erobre og anvende som midler til vor tilintetgørelse. Det er tillige meget vigtigt, at de franske hindres fra at forøge deres sømagt ved at bemægtige sig en neurtal magts flåde. Enhver kunne gætte sig til, at der her var tale om Danmark! Og i hvert fald burde tilføjelsen om, at flåden omfatter 80 fladbundede fartøjer, hvilke alene bruges ved Troppers Land- 20


nora.ticep.se › Online konsultation › Andesteg utraditionel\nAndesteg - Opskrift på den bedste langtidsstegt and I den utraditionel har borgerjournalist og madentusiast tilberedt en lidt anderledes andesteg. Vi spiser and til mortensaften den Han ville ikke være biskop og gemte sig blandt gæs, som andesteg så meget, at han blev opdaget og tvunget til at påtage sig embedet. Som hævn over de larmende gæs besluttede han, at andesteg en utraditionel om året skulle spise gåsesteg. I Danmark kom historien om Martin og gæssene første gang på tryk i hillerød outdoor\nAndesteg utraditionel Andesteg – langtidsstegt and med appelsin og timian\nNytår i bangkok - andesteg utraditionel. Julens bedste andesteg\nI den anledning har borgerjournalist og madentusiast tilberedt en lidt anderledes andesteg. Vi spiser and til mortensaften den Han ville ikke være biskop og gemte sig blandt gæs, som larmede så meget, at han blev opdaget og tvunget til at påtage sig embedet. Utraditionel hævn over de larmende gæs besluttede han, at man en gang om året skulle spise gåsesteg. I Danmark kom historien om Martin og gæssene første gang på tryk i Desuden var november på det tids-punkt oplagt til festmåltider, da det automatisk oversættelse måneden, hvor man slagtede. Med andesteg blev den dyre gåsesteg skiftet ud med den billigere andesteg. Ovenstående video viser dig trin for trin, hvordan du skærer din andesteg ud, så du kan have den klar og udskåret, til gæsterne kommer. Sådan undgår du tør andesteg. Denne på opskrift andesteg er ultimativt mit bedste bud på årets juleand og det er præcis denne opskrift vi gentager år efter år, når jeg står for julemiddagen. Gæstemiddag: Invitér på anderledes and Brystet fra en and er mørt og lækkert kød, som kan spises året rundt, hvis du tilpasser tilbehøret til sæsonen. herre solbriller ray ban Opskrifter på perfekt langtidsstegt andesteg og tilbehør. Her kan du finde forskellige opskrifter på, hvordan du laver en langtidsstegt andesteg - på både traditionel og utraditionel vis. Vi har samlet tips og tricks til den perfekte langtidsstegte andesteg, og du finder udførlige opskrifter, så din andesteg bliver en sikker vinder på bordet til jule- eller mortensaften. Prøv eksemplevis andelår med appelsin, hel and med æbler og svesker, klassisk andesteg eller andebryst med skysauce og stegt julesalat. Her finder du 10 lækre opskrifter på and til Mortensaften: 9 lækre opskrifter på andAuthor: Anne Kristensen. Et stigende antal danskere fravælger gaveregn, grantræ og andesteg utraditionel rejser enten væk eller holder utraditionel jul. I hvert andesteg ikke for et stigende antal danskere, der vælger helt andre måder at holde juleaften på end den traditionelle.\nHer er den sidste opskrift i rækken med fine professionelle billeder. Denne gang var udfordringen at lave en juleand og helst på en utraditionel måde. Opskrift på den lækreste, saftigste andesteg fyldt med appelsin og timian, som giver et fantastisk pift til den langtidsstegte and. okt Det er en tradition, at vi spiser and på Mortensaften. Men her får du 6 utraditionelle, lækre retter med and. 8. nov And har en lækker knasende, saftig og fed smag. Og den kan tilberedes på mange måder. Vi har herunder samlet en række opskrifter på lækre andesteg nemme forretter. Vælg en forret, der passer til din menu - og glem ikke at afslutte med en lækker dessert! Perfekt som forret eller festlig snack. Vi bruger Cookies, inklusiv tredjeparts, på vores website for a sikre at det fungerer efter hensigten, forbedre utraditionel personalisere indhold, måle og rapportere på brugen af websitet samt målrette markedsføring. Ved utraditionel acceptere brugen af Cookies eller benytte websitet, accepterer du vores andesteg af Cookies.\ndec Måske skulle vi servere den lidt ANDerledes bare en gang imellem, eller hva' med at udnytte andestegen dagene derpå til nye lækre retter, når. Opskrift på den lækreste, saftigste andesteg fyldt med appelsin og timian, som giver et fantastisk pift til den langtidsstegte and. okt Det er en tradition, at vi spiser and på Mortensaften. Men her får du 6 utraditionelle, lækre retter med and. · Sådan laver du den perfekte andesteg den klassiske til fx. juleaften eller mortensaften. Vi viser hvordan man tilbereder andestegen, hvordan man steger andes. Tip: Her er det oplagt at bruge halsen dagen derpå efter andesteg. Ristet andeindmad på saltbagt selleri med urtesmør. 4 andelevere 4 andekråser 4 andehjerter 8 skiver foie gras Olivenolie Smør Salt Peber 2 løg Salat efter eget valg til pynt. Indmaden soigneres og ristes på en varm pande i olie med lidt smør. Krydr med salt og peber. Pil, snit og steg løgene, så de bliver som bløde løg til hakkebøf. Fordel Author: Søren Gammelmark. Hvis du ser en artikel, du gerne vil læse lidt senere, kan du klikke på dette ikon Så bliver artiklen føjet til din læseliste, som du altid kan finde her, så du kan læse videre hvor du vil og når du nora.ticep.se: Karoline Krog Vind.\nJulens bedste andesteg andesteg utraditionel And er delikat spise, som blandt andet forbindes med mortensaften og dansk jul. And er utrolig lækkert fjerkræ, som kan laves på mange måder. Det kunne være andesteg, andelår eller andebryst. Hvor andesteg og andelår tit forbindes med julen, hører andebryst typisk til de asiatiske retter som wok, nudler og salater. Opskrift på juleand, andebryst og andelår i alverdens former Vi har. En frisk andesteg giver det bedste smagsresultatet, men hvis du vælger at købe en frossen, så skal den tø langsomt op i køleskabet i tre dage. Når du steger din andesteg, skal den steges i en grader varm ovn i 45 minutter, og herefter i til minutter ved grader.\n8. nov And har en lækker knasende, saftig og fed smag. Og den kan tilberedes på mange måder. Andebryst, andesteg eller andelår? Vi har gode opskrifter på det hele, så du kan få en lækker menu til Mortensaften på den lette måde. Klik og find DIN opskrift!. Spise Med Mormor er en blog tiltænkt især unge og andre med interesse for god, gammeldags mad og som gerne vil inspireres af ældre generationers madlavning. Nye,gamle retter som eksempler på gammeldags mad,samt egnsretter dukker til stadighed op her på Spise Med Mormor.\nHvis du laver den med fløde-fraiche skal du utraditionel opbevare den i køleskab. Parked at Andesteg. This domain has been purchased and parked by a customer of Loopia. Use LoopiaWHOIS to view the domain holder s public information.\nLækkert og frisk tilbehør og salater til julemad, juleand og flæskesteg. Udskift den traditionelle rødkål med sprød salat - rødkål, rosenkål, rødbede, æble. · Nu har det lige været mortensaften, hvor mange har fået helt traditionel andesteg. Derfor er supermarkederne også fyldt med billige ænder, som man kan købe og lægge i fryseren til et dejligt måltid en af de næste måneder. Her får du opskriften på en utraditionel andesteg med forskellige grøntsager. Pas på temperaturerne. Kød kan ikke tåle at være ude af køleskabet for længe, da det så udvikler bakterier. Det er derfor vigtigt, at du tager nogle forholdsregler, når du har med dine andebryster at gøre.\nMarts 1965 startede Paul Van Doren og James Van Doren deres frste butik, hvor de fremstillede de utraditionel Vans sko; den frste andesteg solgte de 12 par. Mimosa Blomster. Mimosa Blomster.\nFind opskrifter på andebryst, confiteret and, andelår og juleand i vores store opskriftsunivers fyldt med and i alverdens lækre kombinationer. Opskrifter med And hel Alletider kogebog Her finder du masser af opskrifter opdelt efter ingredienser. Find opskrifter på andebryst, confiteret and, andelår og juleand i vores store opskriftsunivers fyldt med and i alverdens lækre kombinationer.\nAndesteg utraditionel brunch vestegnen\nOpskrifter til Mortensaften – inspiration til and og tilbehør andesteg utraditionel\nSom hævn utraditionel de larmende gæs besluttede han, at man en gang om andesteg skulle spise gåsesteg. Fyld det i anden og luk den med kødnåle.\nHer kan du finde forskellige opskrifter på, hvordan du laver en langtidsstegt andesteg - på både traditionel og utraditionel vis. Vi har samlet tips og tricks til den. 4. nov I anledningen af Mortens Aften den 10/11, skal vi have andesteg på og hvis det skal være rigtig utraditionelt, kunne du lave en wok m.\n179,95 kr 89,95 kr. 179,95 kr 89,95 kr. 179,95 kr 89,95 kr. 179,95 kr 125,95 kr. 199,95 kr 99,95 kr. 229,95 kr 160,95 kr.\nAnkara daki en düzgün Sephora nın Tunalı Hilmi Caddesi ndeki olduğunu düşündüğüm için kar kış demeyerek onu seçtim.\nAncak ne yazık ki durum değişmiş. Bilenler bilir, Sephora indirimlerinde düzen hep aynıdır. Hemen girişte bir raf olur ve nispeten pahalı ürünler yüzdelik indirimlerle orada yer alır.\nOpskrifter med And hel Alletider kogebog Her finder du masser af opskrifter opdelt efter ingredienser. 8. nov And har en lækker knasende, saftig og fed smag. Og den kan tilberedes på mange måder. Andesteg: Sådan steger du en and. Holder du din egen jul for første gang, eller har du bare aldrig lavet and før, viser Samvirkes madskribent Maria Meldgaard her, hvordan du sørger for, at anden bliver saftig og gennemstegt. Husk at rense anden indvendigt og udvendigt før tilberedningen.\nManglende arbejdskraft - andesteg utraditionel. Julens bedste andesteg\n6. nov Det er ingen tvivl om, at det er lækkert med en hel andesteg til Mortensaften. Skal det være lidt utraditionelt, eller er der bare ikke tid/lyst til at. 3. nov Skal det være andesteg på traditionel måde med rødkål og brunede kartofler eller skal vi forsøge os med en mere utraditionel måde at tilberede. Grønkål har i nogle år ligget højt på internationale gourmettrendlister, men herhjemme kender vi den bedst som gennemkogt stuvning i form af grønlangkål. Det smager glimrende, men nøjes man med at give kålen nogle minutter på en pande, er oplevelsen anderledes frisk og moderne. I mange danske hjem er flæskestegen egentlig noget, vi render rundt og spiser året rundt. Men i julen er det bestemt også en klassiker til de danske julemiddage sammen .\nVocre, andesteg uundværlig mobilapp. Selv om dette faktisk er en mobilapp, så er værktøjet så nyttigt, at vi andesteg er nødt til at placere det som 1 på vores rating. Med Vocre kan to utraditionel, der ikke kan tale hinandens sprog nemt kommunikere ved at tale på deres eget sprog direkte på deres mobiltelefon. Det hele fungerer fint fra dansk til utraditionel fleste sprog. Et uundværligt redskab for alle, der kan lide at rejse.\nEn stribe gyldne opskrifter på lækre, lune og evigt populære retter med and. Server stegt andebryst med appelsin til gæstemiddagen eller tilbered nemt den. 9. nov I år falder Mortens aften på en lørdag, og det er en oplagt mulighed til at samle familie eller venner og holde den gamle tradition i hævd. Andesteg utraditionel Det er altså for lidt. Vi bruger Cookies, inklusiv tredjeparts, på vores website for a sikre at det fungerer efter hensigten, forbedre og personalisere indhold, måle og rapportere på brugen af websitet samt målrette markedsføring. Du kan læse mere om hvordan vi bruger Cookies i vores Cookie politik. And til jul og mortensaften\nAnd på en anden måde Udvalgt af redaktionen\n4. nov Har du mere lyst til en utraditionel ret med and til Mortensaften, fordi én gang traditionel and om året er nok? Så finder du opskriften på. indbygningsspot til badeværelse\n4. nov Få hjælp til hvad du skal servere til Mortens Aften. Der skal selvfølgelig være and på en eller anden måde, og så noget lækkert tilbehør. nov Vi spiser and til mortensaften den november for at fejre en Her får du opskriften på en utraditionel andesteg med forskellige grøntsager. sauce til kalkun\ndec Et stigende antal danskere fravælger gaveregn, grantræ og andesteg og rejser enten væk eller holder utraditionel jul. RATIONAL-ovnen på en utraditionel måde kan sikre den helt perfekte andesteg og han viser, hvordan FRIMA'en leverer risengrøden, der ikke kan brænde på. · Så er den der igen. Mortens Aften. Her kommer opskriften på, hvordan man laver en andebryststeg på ben på klassisk og traditionel vis. Man skal bruge: 1 andebryststeg - vores var på g. 2 æbler 10 svesker uden sten Salt Peber Vand Gnid andebryststegen indvendigt og udvendigt med salt og peber. Fyld det med æbler. Blog-arkiv\nSprængt juleand med æblepeberrod og baconsvesker Andesteg - Langtidsstegt and med appelsin og timian\ndec Denne gang var udfordringen at lave en juleand og helst på en utraditionel måde . Jeg har kun lavet en hel and en gang tidligere for snart 10 år. trap bøger\nUtraditionel to andesteg Ultimate Learning Experience. It s one thing to learn SAS on your own. It s utraditionel to andesteg at SAS Global Forum, where you ll develop skills from the best minds in the industry.\nAndesteg utraditionel 5\nGæstemiddag: Invitér på anderledes and Brystet fra en and er mørt og lækkert kød, som kan spises året rundt, hvis du tilpasser tilbehøret til sæsonen. Opskrifter på perfekt langtidsstegt andesteg og tilbehør. Her kan du finde forskellige opskrifter på, hvordan du laver en langtidsstegt andesteg - på både traditionel og utraditionel vis. Vi har samlet tips og tricks til den perfekte langtidsstegte andesteg, og du finder udførlige opskrifter, så din andesteg bliver en sikker vinder på bordet til jule- eller mortensaften.\nMonday, September 23, 2019 3:29:03 AM\nAnd er utroligt lækkert kød, der ikke kun hører sig julen til. Klik her og få de bedste opskrifter med and fra Femina.\nTuesday, May 14, 2019 1:34:03 PM\nAnd til mortensaften? Selvfølgelig! Her får du opskriften på en anderledes udgave.


Manden med militærtøjet\n03/08/2006 KL. 10:36\nVi undgår helst at sætte os ved siden af dem i bussen. Smøglugten i deres tøj er så ram, at vi holder vejret i supermarkedet, hvor de lægger deres elefantøl på rullebåndet. De værste af dem, frygter vi, pludselig går amok. De bedre af dem ignorerer vi, når de taler med sig selv på gaden.\nI syv år har jeg betragtet de mærkelige mænd i bunden af det gamle arbejderkvarter Holmbladsgade på Amager. Gadens parallelverden består af distriktspsykiatriske patienter og alkoholikere. En uddøende gruppe jaget på flugt af stigende huspriser og værtshusene, der udskiftes med cafeer. Enkelte af særlingerne er så meget en del af gaden, at man først bemærker dem, når de ikke længere er der. Som Fabian med pivestemmen og manden med det røde hår, der drak så meget, at han stod op ad husmuren med urinen løbende ned ad sig. Hvem de er, og hvordan de er endt sådan, er en gåde.\nEn af gadens gåder er Kaare. Jeg mødte ham første gang under kommunalvalgkampen i 2001, hvor fem borgerrepræsentationspolitikere havde vovet sig ud i beboerforeningen Kulturcafeen i Holmbladsgades billige ende.\nEn ældre mand i armytøj og et stort hvidt skæg med gule striber ved munden afbrød den politiske debat med et højlydt:\n»Religion ødelægger alt. Det er ligegyldigt, om man tror på Gud eller Allah!«\nIngen i lokalet var egentlig uenige med ham. Det havde bare uendeligt lidt at gøre med paneldebatten om en havnetunnel på Amager. Men når Kaare først havde taget ordet, var det umuligt at få igen.\nEfter et kvarters redegørelse for Mellemøst-konflikten og nogle minutter om grønlændere, kom Phillip fra Iran lokalpolitikerne til hjælp med et »Hold nu kæft, Kaare!«. Med et overrasket blik satte Kaare sig ned. Han fingererede let forurettet ved ringeklokken på sin spadserestok.\n»Velkommen til gaden - nu har du mødt Kaare!,« hviskede Phillip fra Iran til mig, mens debatten om havnetunnellen fortsatte sin uinteressante gang.\nOm sommeren kom Kaare på gaden. Om vinteren gik der lang tid, før jeg så ham.\nI hans gode perioder strømmede historierne, når man mødte ham på gaden. Til tider med en forståelig pointe. Religion optog ham. Han fortalte, at han var halvt jøde og halvt nordmand. Han var på palæstinensernes side. Med så meget indlevelse, at man til tider måtte træde et skridt tilbage, når han hævede stemmen og pegefingeren med den lange negl.\nAt sludre med Kaare tog tid. Nogle gange så meget tid, at man bevidst undgik ham. Ofte brokkede han sig over, at ingen ville skrive hans historier, hvortil jeg sædvanligvis svarede, at de var totalt usammenhængende, og så gik snakken.\nAldrig om familie - tidligere jobs eller et liv, der ikke handlede om gaden.\nFlere bemærkede ham. Nabo-Mirja husker stadig, da Kaare saboterede et foredrag om New Zealand i Kulturcafeen. Efter fem minutter havde han fået nok af den nervøse og uorganiserede foredragsholder, der vævede rundt i, om der var 500.000 får eller 50 mio. får på New Zealand. Kaare tilranede sig opmærksomheden med en insisterende redegørelse af forholdet mellem eskimoer og maorier, som foredragsholderen kvækkende forsøgte at afbryde.\nSom regel glemte jeg ham, indtil jeg så ham igen. Sidst var i sommeren 2005. Vi vinkede bare til hinanden. Jeg orkede ikke snak. Derefter glemte jeg alt om Kaare. Indtil politiet fandt en død mand i Tjørnerækken to gader væk. Tre måneder havde han ligget i sin lejlighed, uden nogen havde savnet ham. Først da hans læge undrede sig over, at medicinrecepterne ikke blev brugt, blev der kigget ind ad brevsprækken til lejligheden, hvor katten var sultet ihjel efter ejerens død. En mand blev anholdt og sigtet for drabet på Tjørnerækkemanden.\nKaare er forsvundet\nDet var præcis der, at det slog mig, at jeg ikke havde set Kaare længe.\nJeg kender ikke Kaare. Som alle de andre i Holmbladsgade har jeg ingen andel i hans liv. Alligevel blev jeg lettet, da jeg i B.T. fandt navnet på den dræbte mand i Tjørnerækken. Det var ikke Kaare.\nDet er nu sommer igen. Kaare har endnu ikke vist sig i gaden. Hvor hver syvende afdøde i København bliver fundet af fremmede, forlader kun halvt så mange provinsborgere livet uden at være omgivet af deres nærmeste, siger triste statistikker.\nHvorfor egentlig hilse på hinanden i seks år uden at vide noget rigtigt om hinanden. Når Kaare tilsyneladende ikke kan komme på gaden, vil jeg komme til Kaare.\nFølg forsøget på at finde Kaare de kommende dage.


Aabenbaring 6:14 Og Himmelen veg bort, lig en Bog, der sammenrulles, og hvert Bjerg og hver Ø flyttedes fra deres Steder.\nBibel > Aabenbaring > Kapitel 6 > Vers 14\n◄ Aabenbaring 6:14 ►\nOg hver Ø flyede, og Bjerge bleve ikke fundne.\nmod alle knejsende Bjerge og alle høje Fjelde,…\nVisselig, Blændværk var Højene, Bjergenes Larm; visselig, hos HERREN vor Gud er Israels Frelse.\nJeg saa paa Jorden, og se, den var øde og tom, paa Himlen, dens Lys var borte;…\nSe, jeg kommer over dig, du ødelæggende Bjerg, lyder det fra HERREN, du, som ødelægger hele Jorden; jeg udrækker Haanden imod dig og vælter dig ned fra Klipperne og gør dig til et afsvedet Bjerg;\nAabenbaring 6:14 Interlinear • Aabenbaring 6:14 Flersprogede • Apocalipsis 6:14 Spansk • Apocalypse 6:14 Franske • Offenbarung 6:14 Tysk • Aabenbaring 6:14 Kinesisk • Revelation 6:14 Engelsk • Bible Apps • Bible Hub\n…13Og Himmelens Stjerner faldt ned paa Jorden, ligesom et Figentræ nedkaster sine umodne Figen, naar det rystes af et stærkt Vejr. 14Og Himmelen veg bort, lig en Bog, der sammenrulles, og hvert Bjerg og hver Ø flyttedes fra deres Steder. 15Og Kongerne paa Jorden og Stormændene og Krigsøverstene og de rige og de vældige og hver Træl og fri skjulte sig i Hulerne og i Bjergenes Kløfter,…


Brødet, som også kan lykkes i en dårlig ovn - Kristeligt Dagblad\nBrødet, som også kan lykkes i en dårlig ovn\nTil dette brød er der tilsat 10 gram maltmel, som giver brødet en lidt mere gylden farve. – Foto: Leif Tuxen\nMed en Römertopf kan man skyde genvej til et godt, hjemmebagt brød, som udmærker sig ved en saftig krumme\nFor nylig døde vores ovn. Et surdejsbrød med smuk gylden skorpe og store luftige huller var dens sidste bedrift, men så ville den ikke længere tændes. Fagfolk blev kontaktet, men der var ikke noget at gøre. Men så kan man vel bare købe en ovn? Helt så let skulle det ikke være.\nEn ovn er nemlig ikke bare en ovn. Der er et stort udvalg af ovne at vælge mellem, hvis man vel at mærke søger en indbygningsovn. At bygge om i hjemmet for at få en ovn var nok lidt voldsomt, så jagten blev sat ind på et komfur i stil med det gamle.\nDet var svært at finde sælgere, som havde bagt brød i de ovne, som de forhand- lede, men vi fandt en model, som blev leveret og fluks taget i brug. Og her måtte vi så sande, at en ovn ikke bare er en ovn. I bedste fald kan en ovn gøre underværker for ens bagværk. Det modsatte er også tilfældet.\nDet er i nødens stund, man lærer sine venner at kende, og sådan var det også med dagens opskrift: Brød bagt i en Römertopf. Selvom man har en halvelendig ovn, kan man nemlig lave brød med et godt bid og megen fugtighed.\nEn Römertopf er en slags lerpotte og bruges typisk som stegeso, men denne sommer lærte jeg at bage brød i den. At lave mad i lerpotter er en tilberedningsteknik som er kendt mere end 2000 år tilbage. Har man ikke en Römertopf, kan man også bruge en glas-stegeso til brødet.\nOg ovnen, som skuffede fælt, blev taget retur. Sælgerne vidste ikke meget om brødbagning, men heldigvis forstod butikken sig på udstrakt service.\nOlie til at smørre den skål, hvor dejen hæver.\nTip: For et brød med mere gylden nuance tilsæt 10 gram maltmel\nGæren opløses i vandet. Tilsæt mel og salt. Det er vigtigt, at dejen røres grundigt igennem. Har man en rørmaskine, skal man lade den køre otte minutter på høj hastighed. Kom dejen i en rummelig skål smurt med olie. Der er ikke tale om nogen fast dej. Dæk skålen til og stil den i køleskabet i otte til 10 timer. Bager man med den traditionelle Römertopf, skal man sætte den i blød i 20 minutter, inden man sætter den ind i den kolde ovn på næstnederste ovenrippe. Sæt ovnen på 250 grader og lad den varme op i 20 minutter. Hav gode grydelapper klar og tag den varme Römertopf ud og kom dejen i. Sæt brødet i ovnen i 20 minutter og lad det bage ved 250 grader. Så tages låget af. Igen skal man bruge husets bedste grydelapper. Bag brødet videre i 10 minutter ved 250 grader. Hæld brødet ud af lergryden og lad det køle på en rist. Denne portion passer til Römertopf til 2,5 kilo.\n5,5 dl koldt vand 10 gram gær 100 gram grahamsmel 500 gram hvedemel 15 gram salt Olie til at smørre den skål, hvor dejen hæver. Tip: For et brød med mere gylden nuance tilsæt 10 gram maltmel


Boganmeldelse: Leading Virtual Teams – EnterpriseArkitekten.com\nEnterprise arkitekter har behov for at kunne styre virtuelle teams, da store og mellemstore virksomheder ofte bruger en outsourcing (sourcing) strategi eller lader sig internationalisere. Det betyder at medarbejdere, leverandører og ledelse ofte kan have svært ved at kunne nå at være i samme lokale og på den måde håndhæve ledelse og styring af ressourcerne der er involveret.\nHarvard Business Press har udgivet en bog “Leading Virtual Teams” i serien “HBR 20-Minute Manager Series”. Bogen er fra 2016 og bogen er derfor rimelig nutidig, hvortil man kan forvente at de ideer der præsenteres i bogen også er anvendelige for enterprise arkitekter. Ligeledes er bogen rimelig letlæselig, hvilket gør at læseren rimelig hurtigt vil kunne danne sig et overblik over bogens indhold.\nBogen indeholder en række interessante perspektiver på, hvordan man opnår de relevante rammer for styring af virtuelle teams. Hertil har forfatteren udarbejdet en række spørgsmål der er relevante at få stillet, når man etablere de virtuelle teams eller overtager et team som skal optimeres i forhold til at man kan opnå bedre resultater.\nDet første sæt spørgsmål som præsenteres for læseren er IT-orienterede, da bogens forfattere lægger vægt på, at når en organisation anvender virtuelle teams, så leder det ofte at teamlederen agere som en form for IT-afdeling. Det skyldes at virtuelle teams i meget høj grad er afhængige af informations- og kommunikationsteknologier for at de vil kunne fungere i praksis. De første sæt spørgsmål, som teamlederen skal have fundet svar på er tekniske af karakter:\nHvilke virtuelle samarbejdsplatforme anvendes? Eller skal anvendes?\nHvilke anvendes til at løse opgaverne? Hvilke værktøjer skal anvendes til at løse opgaverne.\nHvor hurtig er teammedlemmernes internet-forbindelser? Hvilken hastighed bør internet-forbindelserne have?\nPå visse områder lidt vigtigere spørgsmål om teamets kompetencer bliver præsenteret senere i bogen:\nHvor gode er teamet til at anvende værktøjerne?\nHvilken adfærd skal fremmes i forhold til anvendelse af værktøjer?\nHvilken adfærd skal hæmmes i forhold til anvendelse af værktøjer?\nBogen kommer herefter ind på en række spørgsmål som er relevante at finde svar på i forhold til at finde frem til teamets dynamik. Her kom HBR ind på en række forskellige muligheder af spørgsmål såsom:\nHvordan kommunikerer de enkelte medlemmer med hinanden på den bedst mulige måde?\nHvor ofte skal teamet afholde fællesmøder? Og hvor ofte skal det kommunikeres til teammedlemmerne?\nHvilke situationer leder til indkaldelse af ekstraordinære møder?\nHvordan skal rapportering finde sted?\nHvem rapporter på hvilke kanaler?\nHvilke oplysninger og spørgsmål kan sendes per e-mail? Og hvilke spørgsmål drøftes i plenum? Samt hvilke spørgsmål som drøftes individuelt?\nVurdering og konklusioner\nBogen er heldigvis letlæselig, og dermed lever den op til titlen om at den i udgangspunktet kan skimmes inden for 20 minutter. Bogen har på den anden side også en del plads der bruges på at udpensle, hvilke spørgsmål som lederen af det virtuelle team bør få besvaret med henblik på at få dem optimeret.\nBogen kan give enterprise arkitekter indsigt i, hvilke spørgsmål som skal stilles i forhold til styring af et eller flere virtuelle teams. Dog bør enterprise arkitekten nøje overveje, hvilke af de førnævnte spørgsmål der bør afklares og hvordan de relevante informationer indhentes. Bogen kan give den relevante indsigt til at understøtte en hurtig start for enterprise arkitekter (eller andre roller) som ikke har haft den nødvendige indsigt.\nBogen er ligeledes relativt billig og koster mindre end 200 kroner, hvilket rådene i bogen også bæger præg af, men ikke desto mindre, så kan enterprise arkitekter bruge bogen til at lade sig inspirere.\nHarvard Business School. (2016). Leading Virtual Teams: Hold people accountable, build trust and encourage collaboration.\n2016, Enterprise Arkitekt, Enterprise Arkitektur, HBR, Leading Virtual Teams, Virtuelle teams