Referat - Børne- og Undervisningsudvalget den 31. august 2017 - Hvidovre Kommune\nReferat - Børne- og Undervisningsudvalget den 31. august 2017\nDato: Torsdag den 31. august 2017\nRammeaftale 2018 for det højt specialiserede socialområde og specialundervisningsområdet\nFerie- og fridagsplan for skoleårene 2019/2020 til 2021/2022\nStatus og evaluering af inklusionsindsatsen på folkeskolerne under Kvalitetsløftet\nÆndring af visitationsreglerne til klub\nÆndring i opdeling i fritids- og juniorklub\nPolitikadet junior - et samarbejde med politiet - 2. forløb\nAnsøgninger om dispensation fra reglerne om frit skolevalg modtaget i sommerperioden\nBeslutning i Børne- og Undervisningsudvalget den 31-08-2017\n-at der på et kommende udvalgsmøde fremlægges en sag vedrørende ansøgning om satspuljemidler til et tværfagligt projekt omkring børn der ikke møder i skole.\n-at administrationen indgår i et samarbejde med Det Nationale Forsknings- og Analysecenter for Velfærd (VIVE) og 5 andre kommuner om god styring på det specialiserede børneområde.\n-at der aktuelt er kontraktforhandling med en producent vedrørende planlagte TV-optagelser på Frydenhøjskolen.\n3. Rammeaftale 2018 for det højt specialiserede socialområde og specialundervisningsområdet\nCenter for Handicap og Psykiatri har udarbejdet sagsfremstillingen. Kommunerne har ansvaret for koordineringen af det specialiserede socialområde og specialundervisning, herunder ansvaret for udarbejdelse af en årlig rammeaftale der består af en udviklingsstrategi og en styringsaftale. Udarbejdelsen foregår i regi af KKR.\nRammeaftale 2018 fremlægges til drøftelse i kommunerne og Region Hovedstaden med henblik på godkendelse af aftalen.\nSamtidig fremlægges Hovedstadsregionens fælles mål for det tværgående højt specialiserede socialområde og specialundervisningsområde.\nDirektøren indstiller til Børne- og Undervisningsudvalget og til Social- og Sundhedsudvalget at anbefale over for Økonomiudvalget og Kommunalbestyrelsen\nat Rammeaftale 2018 og de tilhørende fælles mål for det tværgående højt specialiserede socialområde og specialundervisningsområdet godkendes\nAd 1: Anbefales godkendt.\nAd 2: Handicaprådets høringssvar indgik i sagens behandling.\nKKR Hovedstaden har behandlet rammeaftale 2018 og hovedstadsregionens fælles mål for det tværgående højt specialiserede socialområde og specialundervisningsområde på møde den 14. juni 2017. KKR anbefaler rammeaftale 2018 og de fælles mål til godkendelse i kommunalbestyrelserne.\nRammeaftale 2018 skal ifølge lovgivningen være fastsat senest den 15. oktober 2017. Fristen for kommunernes og regionens tilbagemelding om behandlingen er den 2. oktober 2017.\nRammeaftale 2018 er vedlagt som bilag til sagsfremstillingen. Den indeholder Udviklingsstrategi og Styringsaftale.\nDer hører 11 bilag til rammeaftalen, hvoraf fire er til Udviklingsstrategi-delen og syv er til Styringsaftale-delen. Bilagene er af teknisk karakter og indbefatter blandt andet beskrivelser af bevægelserne på området, procedure for samarbejde m.v. Bilagene er vedlagt sagsfremstillingen, hvor de er samlet som et dokument bestående af alle bilagene til Udviklingsstrategien og et dokument bestående af alle bilagene til Styringsaftalen.\nI Rammeaftalen for 2016 valgte kommunerne i hovedstadsregionen og Region Hovedstaden udarbejdelse af fælles mål som et særligt tema. Dette arbejde er videreført i Rammeaftale 2017. De fælles mål skal styrke hovedstadsregionens samarbejde på det højt specialiserede socialområde og specialundervisningsområdet og skal udgøre rammen for samarbejdet i regi af rammeaftalen i perioden 2018-2021. De fælles mål er vedlagt som bilag til sagsfremstillingen.\nI Rammeaftale 2018 arbejdes der i retning af flerårige perspektiver i de udviklingsprojekter, fokusområder og fælles mål, der besluttes.\nRammeaftalen fokuserer på de konkrete aftaler, der er indgået for 2018 om styring og udvikling af det tværgående specialiserede socialområde og specialundervisningsområde. Uddybende beskrivelser af kapacitet, belægning, principper m.v. kan ses i bilagene til Rammeaftalen.\nUdviklingsstrategien omfatter aftaler for, hvordan udviklingen af det specialiserede social- og undervisningsområde kan understøttes fagligt og kapacitetsmæssigt.\nGenerelt oplever kommunerne, at der er sammenhæng mellem kommunernes behov og de højt specialiserede tilbuds udbud af pladser og ydelser inden for alle målgrupper. Der vurderes derfor ikke på nuværende tidspunkt at være behov for at indgå tværkommunale aftaler og/eller aftaler mellem kommunerne og Region Hovedstaden om konkrete reguleringer af tilbud eller pladser.\nUdviklingsstrategien omfatter også aftaler om behandling af særlige temaer og fokusområder på tværs af kommunerne og regionen. Med afsæt i de bevægelser og tendenser, som kommunerne oplever, er der udvalgt to områder, der vil være i fokus i det tværgående samarbejde og koordination i 2018:\nBørn og unge med Autisme Spektrum Forstyrrelser og ADHD diagnosticeres tidligere end førhen, og har ofte et lavt funktionsniveau og andre samtidige diagnoser som angst m.v. Kommunerne oplever derfor et øget behov for autismespecifikke tilbud, og flere kommuner forventer, at de vil få behov for at udvikle nye og alternative tilbud til børn og unge indenfor disse målgrupper.\nÆldre med handicap og psykiske lidelser og behov for sundhedsfaglige indsatser. I takt med, at mennesker med handicap, psykiske lidelser, misbrug m.v. bliver ældre, stiger behovet for sundhedsfaglige indsatser i forhold til aldring og aldersrelaterede sygdomme, som kan overskygge behovet for pædagogiske indsatser. Dette stiller krav om indsatser med nye kompetencer og en højere grad af tværfaglighed end tidligere.\nStyringsaftalen er et redskab til at understøtte det kommunale samarbejde i hovedstadsregionen og samarbejdet mellem kommunerne og regionen.\nStyringsaftalen i 2018 omfatter:\nAftale om udviklingen i udgifter per dag i de takstbelagte tilbud for perioden 2014-2018, som blev indgået på møde i KKR Hovedstaden den 24. april 2017.\nAftaler, takstmodel og procedurer, som skal understøtte samarbejde og dialog mellem brugerkommuner og driftsherrer om de konkrete forløb ved køb og salg af pladser (der kan læses herom i bilag 1 til Styringsaftalen i Rammeaftale 2018).\nÆndringer i lovgivning og praksis giver anledning til enkelte nye elementer i Styringsaftalen, som har betydning for takstberegningen for 2018:\nPræciseringer omkring principperne for anvendelse af flere takstniveauer i samme tilbud også kaldet takstdifferentiering.\nÆndring af opsigelsesvarslet for specialundervisningstilbud og STU fra løbende plus 90 dage til løbende plus 30 dage, således at der er overensstemmelse med de øvrige tilbudstyper.\nJusteringer i procedure for fastsættelse og opkrævning af beboeres egenbetaling i tilbud efter Servicelovens §§107-108 samt §§109-110.\nI 2017-18 valgte kommunerne i hovedstadsregionen og Region Hovedstaden som det særlige tema for Udviklingsstrategien, at der skulle arbejdes med udarbejdelse og implementering af fælles mål for det tværgående højt specialiserede socialområde og specialundervisningsområdet.\nDe fælles mål behandles i KKR Hovedstaden, i de 29 kommuner og i Region Hovedstaden i perioden juni til oktober 2017. Når de fælles mål er politisk godkendt vil målene udgøre rammen for samarbejdet i regi af rammeaftalen i perioden 2018-2021. For at tydeliggøre dette vil målene blive integreret i Rammeaftale 2019.\nDe fælles mål skal styrke og fokusere det eksisterende samarbejde på tværs af kommuner og mellem kommuner og region i regi af Rammeaftalen. Ønsket er at fokusere på få områder, hvor parterne yder en betydelig fælles indsats. Formålet er, at kommunerne i hovedstadsregionen og Region Hovedstaden sætter en fælles dagsorden på det tværgående højt specialiserede socialområde og specialundervisningsområdet, der understøtter kommunernes ansvar for det højt specialiserede socialområde, herunder forsyningsansvaret for de højt specialiserede indsatser.\nDe tværgående højt specialiserede tilbud er kendetegnet ved højt specialiserede kompetencer og faglig viden, vidensbaserede metoder, særligt avancerede velfærdsteknologier og særlige fysiske rammer. Det er de højt specialiserede tilbud, hvor der er mellemkommunalt koordinationsbehov, der er i fokus i de fælles mål.\nDe tre fælles mål er:\nVi vil forpligte hinanden på at samarbejde, både fagligt og økonomisk, om de tværgående højt specialiserede tilbud i hovedstadsregionen\nVi vil arbejde målrettet med, at alle højt specialiserede tilbud har et fast fokus på at anvende og udvikle ”bedste praksis” med henblik på effektive indsatsforløb baseret på høj faglighed og størst mulig omkostningseffektivitet.\nDer kan læses mere om de fælles mål, om målgruppe og om handleplan for de fælles mål, i bilag vedlagt sagsfremstillingen.\nBekendtgørelse om rammeaftaler m.v. på det sociale område og på det almene ældreboligområde (BEK 1631, 16/12/2016)\nBekendtgørelse om rammeaftaler m.v. på specialundervisningsområdet (BEK 760 af 24/06/2014)\nServiceloven (LBK 369 af 18/04/2017)\nBekendtgørelse om finansiering af visse ydelser og tilbud efter lov om social service samt betaling for unges ophold i Kriminalforsorgens institutioner (BEK 1674, 16/12/2016)\nLov om kommunernes overtagelse af de regionale lands- og landsdelsdækkende specialundervisningstilbud (LOV 632, 16/06/2014)\nKommunalbestyrelsen godkendte rammeaftalen for 2017 på sit møde den 27. september 2016.\nBesparelsespotentialet, der beløber sig til 1,8 mio. kr., er dog ikke indfriet, idet det højt specialiserede specialområde (botilbud til borgere med helt særlige og komplekse behov) udviser et merforbrug på ca. 4 mio. kr. Ved tidligere takstreduktioner har der været problemer med, at der på institutionsniveau skrues op for salg af enkeltydelser.\nDisse ydelser er ikke umiddelbart gennemskuelige eller regulerede. Den faktiske udgift til en plads kan dermed reelt blive den samme, som den er nu. KKR ser særskilt på disse problemstillinger.\nRammeaftale 2018 (pdf)\nSamlede bilag til Udviklingsstrategi i Rammeaftale 2018 (73 sider) (pdf)\nSamlede bilag til Styringsaftale i Rammeaftale 2018 (39 sider) (pdf)\nFælles mål for det tværgående højt specialiserede socialområde og specialundervisningsområdet (pdf)\nHandleplan for fælles mål på det tværgående højt specialiserede socialområde og specialundervisningsområdet (pdf)\nHandicaprådets høringssvar om Rammeaftale 2018 for det specialiserede socialomra°de og specialundervisning (pdf)\n4. Vision for skolernes fysiske rammer\nCenter for Skole og Uddannelse har udarbejdet en vision for skolernes fysiske rammer. Visionen er en del af en 10-årsplan for, hvordan skolernes fysiske rammer fremadrettet skal prioriteres.\nVisionen beskriver, hvordan de fysiske rammer kan indrettes, så de understøtter elevernes læring og trivsel bedst muligt, og samtidig åbner skolen op for lokalsamfundet.\nDer lægges med mødesagen op til en politisk godkendelse af visionen.\nDirektøren indstiller til Børne- og Undervisningsudvalget at anbefale over for Økonomiudvalget og Kommunalbestyrelsen\nat visionen for skolernes fysiske rammer godkendes.\nBeslutning i Børne- og Undervisningsudvalget den 08-06-2017\nI efteråret 2017 foretages en grundig gennemgang af skolernes tilstand og kapacitet ud fra visionens fokuspunkter. På den baggrund udarbejdes en samlet 10-årsplan, som skal til politisk godkendelse i første kvartal af 2018. Dette er således en ændring i forhold til den proces, som er beskrevet nedenfor under ”Den videre proces”.\nSom en del af budget 2017 er det besluttet, at der skal udarbejdes en 10-års plan for skolernes fysiske rammer. Planen beskriver, hvordan man politisk vil prioritere skolernes fysiske rammer fremadrettet. Planen består af\nen vision for skolernes fysiske rammer med de krav, der stilles til en moderne skole\nen gennemgang af alle skolers kapacitet og fysiske tilstand med kortlægning af behov og muligheder\nVisionen er et redskab, som skolerne og Ejendomsafdelingen kan navigere efter i forbindelse med gennemgangen af skolernes fysiske tilstand og kapacitet.\nTanken i visionen er, at de fysiske rammer skal indrettes, så de understøtter læring og trivsel bedst muligt. Det er dermed ikke pædagogik, læringsprocesser og aktiviteter, der skal tilpasses skolens fysiske rammer, men rammerne der skal tilpasses den ønskede læring og aktiviteterne.\nVisionen har sit afsæt i en række udfordringer, krav og behov, der kalder på forandring af skolernes fysiske rammer, fx forventning om stigende elevtal, ændret læringssyn, folkeskolereformens forskellige krav, fortsat behov for øget/bedre inklusion samt behov for fleksibilitet i anvendelsen af rum til skole og SFO samt til lokalsamfundet.\nPå baggrund af udfordringerne lægger visionen op til, at skolens rum og faciliteter skal være fleksible, multifunktionelle og kunne opdeles i forskellige størrelser og zoner. Dette for at:\nunderstøtte ændrede lærings- og arbejdsformer, blandt andet i form af mere holddannelse, kollaboration og problemorienteret arbejde\nunderstøtte mulighederne for at leve op til mere motion og bevægelse i skoledagen\nfremme inklusion for alle børn\ntilgodese den specialpædagogiske tilgang i specialundervisningstilbuddene\nfremme mulighederne for fleksibel anvendelse af rum til læreprocesser i både skole- og fritidsdelen samt i forhold til eksterne brugere\nVisionen skal blandt andet ses i sammenhæng med den ”Sammenhængende Børne- og Ungepolitik”, ”Helhedsplanen for Idrætsområdet for Hvidovre Kommune” samt ”Vision og Handleplan for de Pædagogiske Læringscentre”.\nVisionen er udarbejdet af en arbejdsgruppe bestående af to skoleledere, to SFO-ledere, to repræsentanter fra Kultur- og Fritidsafdelingen, en arkitekt fra Center for Trafik og Ejendomme samt to konsulenter fra Center for Skole og Uddannelse.\nArbejdsgruppen har inviteret skolebestyrelserne, fælleselevrådet samt skolernes elevråd til at komme med skriftlige input til visionen. Arbejdsgruppen har modtaget input fra syv skolebestyrelser, to elevråd samt fælleselevrådet. Disse input er indarbejdet i visionen.\nI efteråret 2017 foretages en grundig gennemgang af skolernes tilstand og kapacitet ud fra visionens fokuspunkter. På den baggrund udarbejdes en samlet 10-årsplan, som skal til politisk godkendelse i Børne- og Undervisningsudvalget den 30. november 2017 og Kommunalbestyrelsen den 19. december 2017.\nDer er udarbejdet en oversigt over skolernes aktuelle anlægsbehov for 2018. Denne oversigt skal ses i sammenhæng med visionen og 10-årsplanen.\nVisionen tager udgangspunkt i en række bestemmelser og bemærkninger i folkeskoleloven:\n§ 40, stk. 2: Kommunalbestyrelsen fastlægger mål og rammer for skolernes virksomhed.\nInklusion og gruppeordninger\n§ 3a og § 5, stk. 6: Børn, der har brug for støtte, og som ikke alene kan understøttes ved brug af undervisningsdifferentiering og holddannelse, skal tilbydes supplerende undervisning eller anden faglig støtte.\nBemærkningerne til § 14 b: Den forlængede undervisningstid skal give optimale muligheder for tilrettelæggelse af en varieret skoledag, hvor der veksles mellem forskellige aktiviteter i løbet af dagen.\n§ 15: Undervisningstiden skal tilrettelægges, så eleverne får motion og bevægelse i gennemsnitligt 45 minutter om dagen.\n§ 25 a: Undervisningen kan organiseres i hold inden for den enkelte klasse og på tværs af klasser og klassetrin”.\nSFO drives efter folkeskolelovens § 3, stk. 7, og den dertil hørende bekendtgørelse om krav til indholdet af mål- og indholdsbeskrivelser for folkeskolens skolefritidsordninger\nReglerne for indretning af SFO findes i bygningsreglementet samt i Vejledning om indretning af dagtilbud mv. BAR (Branchearbejdsmiljørådet)\nDerudover er kravene til de fagprofessionelles rum beskrevet i såvel bygningsreglementet som i arbejdsmiljøloven.\nDet er som en del af budget 2017 besluttet, at der skal udarbejdes ”en opsamlende status for skole- og dagtilbuddenes fysiske rammer i et 10-årigt perspektiv.”\nPå Kommunalbestyrelsen møde den 29. april 2014 besluttede et flertal, at:\nniveauet for inklusionsgraden i Hvidovre ikke som mål overstiger den af regeringen fastsatte grænse på 96%, men at graden af inklusion i stedet baserer sig på, at samtlige børn i Hvidovre Kommune skal befinde sig i det skoletilbud, der bedst imødekommer barnets situation og tarv.\nVisionen har ingen økonomiske konsekvenser, men i forbindelse med 10-årsplanen godkendelse, vil der blive udarbejdet et forslag til investering for 2019 – 2022.\nBilag 1 - Vision for skolernes de fysiske rammer (pdf)\nBilag 2 - Input fra skolebestyrelser og elevråd (pdf)\n5. Ferie- og fridagsplan for skoleårene 2019/2020 til 2021/2022\nBørne- og Undervisningsudvalget skal vedtage ferie- og fridagsplaner for skoleårene 2019/2020, 2020/2021 og 2021/2022 på baggrund af de indkomne høringssvar fra skolebestyrelserne og Hvidovre Lærerforening.\nDirektøren indstiller til Børne- og Undervisningsudvalget\nat vedtage ferie- og fridagsplaner for skoleårene 2019/2020, 2020/2021 samt 2021/2022.\nHøringssvarene blev taget til efterretning.\nUdvalget vedtog scenarie 1 for ferie- og fridagsplaner for skoleårene 2019/2020, 2020/2021 samt 2021/2022 som således blev godkendt.\nBørne- og Undervisningsudvalget behandlede på mødet den 4. maj 2017 administrationens forslag til ferie- og fridagsplaner for skoleårene 2019/2020, 2020/2021 og 2021/2022. Udvalget besluttede at sende to scenarier i høring.\nDe foreslåede ferie- og fridagsplaner tager udgangspunkt i nedenstående:\n200 skoledage om året\nElevernes sommerferie starter sidste lørdag i juni måned.\nDer er i alt indgået ti høringssvar fra skolebestyrelserne samt Hvidovre Lærerforening. Høringssvarene er vedlagt som bilag 1-10.\nSamtlige ni skoler og Hvidovre Lærerforening peger på scenarie 1.\nI høringssvarene var der desuden følgende bemærkninger:\nHvidovre Lærerforening fandt scenarie 1 mest hensigtsmæssigt, da man på den måde undgår halve uger i forbindelse med skolestart og juleferie i skoleåret 2020/2021\nHolmegårdsskolen stillede forslag om, at juleferien i skoleåret 2020/2021 ændres fra lørdag den 19. december 2020 til og med søndag den 3. januar 2021 til i stedet at være fra tirsdag den 22. december til og med mandag den 4. januar 2021\nRisbjergskolen opfordrede til at minimere antallet af løse lukkedage i både skole og SFO af hensyn til de forældre, der ikke har fri disse dage. Der blev derfor ytret ønske om, at 1. maj ikke er en lukkedag\nLanghøjskolen gav udtryk for bekymring for de lange sommerferier, da det kan være udfordrende for forældrene at få børnene passet.\nCenter for Skole og Uddannelse indstiller på den baggrund, at Børne- og Undervisningsudvalget tager høringssvarene til efterretning og vedtager ferie- og fridagsplanerne for skoleårene 2019/2020, 2020/2021 og 2021/2022.\nSommerferiens start er fastlagt efter folkeskolelovens § 14a:\nStk. 1. Skoleåret begynder den 1. august.\nStk. 2. Elevernes sommerferie begynder den sidste lørdag i juni. Sommerferien varer indtil den af kommunalbestyrelsen bestemte første skoledag efter skoleårets begyndelse.\nFerie- og fridagsplanen for skoleårene 2017/2018 og 2018/2019 blev vedtaget af Kommunalbestyrelsen den 21. juni 2016.\nBørne- og Undervisningsudvalget besluttede den 4. maj 2017 at sende to forslag til ferie- og fridagsplaner for skoleårene 2019/2020, 2020/2021 og 2021/2022 i høring.\nBilag 1 - Høringssvar fra Avedøre Skole (pdf)\nBilag 2 - Høringssvar fra Dansborgskolen (pdf)\nBilag 3 - Høringssvar fra Engstrandskolen (pdf)\nBilag 4 - Høringssvar fra Frydenhøjskolen (pdf)\nBilag 5 - Høringssvar fra Gungehusskolen (pdf)\nBilag 6 - Høringssvar fra Holmegårdsskolen (pdf)\nBilag 7 - Høringssvar fra Langhøjskolen (pdf)\nBilag 8 - Høringssvar fra Præstemoseskolen (pdf)\nBilag 9 - Høringssvar fra Risbjergskolen (pdf)\nBilag 10 - Høringssvar fra Hvidovre Lærerforening (pdf)\nBilag 11 - Scenarie 1 - Ferie- og fridagsplan for årene 2019 - 2022 (pdf)\nBilag 12 - Scenarie 2 - Ferie- og fridagsplan for årene 2019 - 2022 (pdf)\n6. Status og evaluering af inklusionsindsatsen på folkeskolerne under Kvalitetsløftet\nKommunalbestyrelsen orienteres om evalueringen af inklusionsindsatsen under Kvalitetsløftet 2012-2016 og Rammer for inklusion. Evalueringen omfatter en kortlægning af de tiltag og indsatser, der er sat i værk i perioden samt en præsentation af Hvidovre Kommunes inklusionsgrad.\nEvalueringen viser, at Hvidovre Kommune, i overensstemmelse med vedtagelserne i Kvalitetsløftet og Rammer for inklusion, har iværksat en lang række tiltag på skolerne, samt kompetenceløft af pædagogisk personale, skoleledere og forvaltningsmedarbejdere.\nDirektøren indstiller til Børne- og Undervisningsudvalget at anbefale over for Kommunalbestyrelsen\nat tage orientering om evaluering af inklusionsindsatsen på folkeskolerne i Hvidovre Kommune under Kvalitetsløftet 2012 – 2016 til efterretning\nInklusion i Hvidovre Kommune\nHvidovre Kommune har gennem mange år arbejdet med inklusion i folkeskolerne med den hensigt, at flest mulige elever inkluderes i almenundervisningen og ikke henvises til et specialundervisningstilbud. I september 2012 vedtog Kommunalbestyrelsen Kvalitetsløftet på folkeskolerne.\nFor at understøtte Kvalitetsløftets målsætning om øget inklusion besluttede Børne- og Undervisningsudvalget i oktober 2013 at godkende Rammer for inklusion. Rammer for inklusion indeholdt forslag til yderligere understøttelse af lærernes og pædagogernes arbejde med inklusion i form af kompetenceløft, nye procedurer for visitation, revisitation og tilsyn med inklusion i almenområdet samt en ny budgettildelingsmodel på specialområdet.\nUnder Kvalitetsløftet og Rammer for inklusion er der blevet iværksat en række tiltag og indsatser. Indhold og omfang af tiltagene og indsatserne er beskrevet i bilag 1 ”Status og evaluering på inklusionsindsatsen på folkeskolerne i Hvidovre Kommune under Kvalitetsløftet 2012 – 2016”.\nEvalueringen er en samlet evaluering af:\nKvalitetsløftet i relation til inklusion\nRammer for inklusion.\nEvaluering af det samlede Kvalitetsløft, der bl.a. omhandler krav til det faglige niveau i fagene dansk, matematik og engelsk, samt forældretilfredshed kommer til politisk behandling i efteråret 2017.\nHvidovre Kommunes inklusionsgrad\nEt af kvalitetsløftets tre mål var, at inklusionsgraden i 2015 skulle være højere end 98 pct. I april 2014 besluttede Kommunalbestyrelsen i Hvidovre Kommune at gå bort fra målsætningen om 98 pct. inklusion til fordel for en beslutning om, at niveauet for inklusionsgraden i Hvidovre som mål ikke overstiger den af regeringen fastsatte grænse på 96 pct. Graden af inklusion skal baserer sig på, at samtlige børn i Hvidovre Kommune skal befinde sig i det skoletilbud, der bedst imødekommer det enkelte barns situation og tarv.\nHvidovre Kommune er lykkedes med at løfte inklusionsgraden, så flere elever kan følge undervisningen i en normalklasse. I januar 2016 havde Hvidovre Kommune en inklusionsgrad på 96 %, som placerer kommunen højere end de fem socioøkonomisk sammenlignelige kommuner (bortset fra Tårnby) og den gennemsnitlige inklusionsgrad på landsplan, jf. afsnit om inklusionsgrad i bilag 1.\nKompetenceløft og indsatser\nIndsatserne i forbindelse med Kvalitetsløftet og Rammer for inklusion har det tilfælles, at de understøtter målet om øget inklusion, både gennem inklusionsrettede indsatser ude på skolerne og gennem kompetenceløft af pædagogisk personale, ledelsespersoner og udviklingsenheden i Center for Skole og Uddannelse.\nEvalueringen viser, at udsatte elever i markant højere grad går i specialtilbud sammenlignet med ikke-udsatte. Den samme tendens ses hos børn, der er anbragt.\nHvidovre Kommune har siden 2012 haft en anbringelsesstrategi, som bl.a. har som mål at forsøge at afhjælpe barnets, den unges, eller forældrenes vanskeligheder ved hjælp af forebyggende foranstaltninger. Derudover har Lige muligheder - faglig strategi for udsatte børn og unge i Hvidovre Kommune også en særskilt opmærksomhed på udsatte børn og unges skolegang.\nSpecialtilbud på almenskolerne\nEvalueringen viser, at størstedelen af eleverne i Hvidovre Kommune, der er i et specialtilbud, er i en specialklasse eller gruppeordning på en almen skole. Den høje andel understøtter Hvidovre Kommunes ambition om at have fokus på nærhedsprincippet og de muligheder, der er for at fremme inklusionen, når specialtilbuddene placeres på en almen skole.\nDet videre arbejde med inklusion\nTil at understøtte det videre arbejde med inklusion på skolerne har en arbejdsgruppe med repræsentanter fra skolerne, forvaltningen og Hvidovre lærerforening udarbejdet en beskrivelse af, hvad inklusion er her i Hvidovre samt en skabelon til inklusionshandleplan til skolerne.\nMålet er, at skolen, SFO’en, den enkelte medarbejder samt børn og unge på skolen vil opleve, at inklusionshandleplanen sikrer endnu mere målrettede inklusionsforløb til gavn for det enkelte barn. Dertil er formålet at udarbejdelsen af inklusionshandleplanen skal medvirke til, at arbejdet med inklusion på skolerne og i SFO’en foregår i et tæt samarbejde mellem ledelse, medarbejdere, repræsentanter fra PPR samt i dialog med skolebestyrelsen.\nI folkeskolelovens §3a og §5, stk. 5, står der, at børn, der har brug for støtte, og som ikke alene kan understøttes ved brug af undervisningsdifferentiering og holddannelse, skal tilbydes supplerende undervisning eller anden faglig støtte. Dertil skal der gives personlig assistance, der kan hjælpe barnet til at overvinde praktiske vanskeligheder i forbindelse med skolegangen, hvis der er behov herfor.\nDen 25. september 2012 vedtog Kommunalbestyrelsen Kvalitetsløftet på folkeskolerne i Hvidovre Kommune.\nDen 10. oktober 2013 besluttede Børne- og Undervisningsudvalget at godkende Rammer for inklusion. Rammer for inklusion indeholder forslag til yderligere understøttelse af lærernes og pædagogernes arbejde med inklusion i form af kompetenceløft, nye procedurer for visitation, revisitation og tilsyn med inklusion i almenområdet samt en ny budgettildelingsmodel på specialområdet.\nDen 29. april 2014 besluttede Kommunalbestyrelsen i Hvidovre Kommune at gå bort fra målsætningen om 98 pct. inklusion til fordel for en beslutning om, at niveauet for inklusionsgraden i Hvidovre som mål ikke overstiger den af regeringen fastsatte grænse på 96 pct., men at graden af inklusion i stedet baserer sig på, at samtlige børn i Hvidovre Kommune skal befinde sig i det skoletilbud, der bedst imødekommer det enkelte barns situation og tarv.\nBilag - Status og evaluering på inklusionsindsatsen 2012 - 2016 (pdf)\n7. Ændring af visitationsreglerne til klub\nCenter for Skole og Uddannelse lægger med denne sag op til en mindre ændring af visitationsreglerne til klubber/SFO2-3, på baggrund af erfaringerne fra indskrivningen 2016 og 2017.\nÆndringerne omhandler anciennitet og mulighed for at anlægge en helhedsvurdering af det enkelte barn.\nat forslaget til ændrede regler godkendes.\nI forbindelse med at Hvidovre Kommune forventede at overgå til elektronisk opskrivning til klub/SFO2-3 den 1. maj 2016, blev der udarbejdet et sæt visitationsregler samt principper for optagelse i klub. Af tekniske årsager trådte den elektroniske indskrivning dog først i kraft ved overgangen 1. maj 2017. Reglerne fandt anvendelse allerede ved indskrivningen 2016.\nHvert år indskrives ca. 400 børn i klub/SFO2 den 1. maj, og ca. 90 % får deres første prioritetsønske, mens ca. 10 % bliver tilbudt deres 2. eller 3. prioritetsønske.\nFor ca. 90 % har ændringen af visitationsreglerne ingen betydning, da de blot placeres efter deres 1. prioritet. For de resterende ca. 10 %, der ikke kan få deres 1. prioritet på baggrund af pladsmangel i de søgte klubber, er det vigtigt for SFO og klubber, som skal foretage den endelige fordeling af disse børn, at visitationsreglerne er enkle og klare og virker hensigtsmæssigt i forhold til det enkelte barn.\nEfter indskrivningen i maj 2017 blev der nedsat en arbejdsgruppe med repræsentanter fra Center for Skole og Uddannelse, SFO, klubber og Pladsanvisningen, med henblik på at evaluere indskrivningen de seneste to år.\nPå baggrund af erfaringerne fra indskrivningen i 2016 og 2017, havde arbejdsgruppen specielt to anbefalinger til ændringer i forhold til kriterier for indskrivning:\nAt det er ancienniteten på klubbens venteliste, der er afgørende, og ikke alder (anciennitet forstået som den tid, barnet har ventet på en plads). I dag prioriteres de yngste først. Dette betyder, at der er børn, der oplever at blive overhalet af næste års indskrivning uden at få en plads\nAt det blev muligt at foretage en mere helhedsorienteret sagsbehandling af det enkelte barn/børnegruppe.\nCenter for Skole og Uddannelse foreslår derfor, at dette indarbejdes i de nye regler.\nDe væsentligste ændringer er, at det nu er anciennitetsdatoen, der har førsteprioritet, og at der i punkt 4 gives mulighed for at anlægge en helhedsbetragtning, i forhold til det enkelte barn.\nForslag til nye kriterier for indskrivning i klub/SFO2-3\nDer er pladsgaranti i det klubdistrikt, hvor barnet går i skole. For privatskoleelever med skolegang uden for kommunen, er der pladsgaranti i det klubdistrikt, hvor barnet bor.\n1)Anciennitetsdato, børn med længst anciennitet indskrives først, dog har alle børn fra 3. klasse samme anciennitetsdato, såfremt de er skrevet op til klub til den af kommunen udmeldte dato (typisk 1. januar)\n2)Barnets prioriterede ønsker. I det omfang der er plads, placeres alle børn efter deres 1. prioritet\n3)Optagelse i klubdelen i en samlet SFO, hvori barnet allerede er optaget.\nSåfremt der ikke er plads i 1. prioritetsklubben, følges nedenstående kriterier:\n4)Ud fra en samlet vurdering af nedenstående forhold foretager SFO og klubber en samlet vurdering af børn fra eget klubdistrikt:\na)Børn med særlige behov,\nc)Søskendetilknytning til klubben\n6)Børn fra andre klubdistrikter\nAfvigelse fra rækkefølgen af ovenstående kriterier skal aftales og godkendes af den pædagogiske konsulent på klubområdet i Center for Skole og Uddannelse. Konsulenten orienterer pladsanvisningen.\nDe nuværende kriterier er:\nDer er pladsgaranti for børn med skolegang eller bopæl i klubdistriktet til en plads i en klub/SFO2 i klubdistriktet.\nBarnets prioriterede ønsker\nKlubbens fysiske placering i forhold til skole, herunder skolevej\nKlassetrin (hensyntagen til de yngste børn)\nSøskendetilknytning til klubben\nOptagelse i klubdelen i en samlet SFO bestående af SFO1, SFO2 og evt. SFO3\nBørn fra andre klubdistrikter\nVisitationskriterier vedtages af Kommunalbestyrelsen i henhold til Dagtilbudslovens §§ 67 og 68.\nVisitationsreglerne blev senest vedtaget i Børne- og Undervisningsudvalget den 9. november 2015 og i Kommunalbestyrelsen den 24. november 2015.\n8. Ændring i opdeling i fritids- og juniorklub\nFormålet med sagen er at beslutte den fremtidige administrative struktur for fritids- og juniorklubber/SFO2- 3. Beslutningen har alene administrativ betydning og har til formål at lette administrationen af klubber.\nat godkende, at begreberne fritidsklub og SFO2 fremover dækker klubtilbud fra 4 – 8. klasse, og begreberne juniorklub og SFO3 bortfalder.\nCenter for Skole og Uddannelse anbefaler, i samarbejde med Pladsanvisningen, at fritids- og juniorklub/SFO2-3 fremadrettet alene betegnes som fritidsklub og SFO2 og dækker 4.-8. klasse.\nHvidovre Kommune opererer i dag med tre klubtrin:\n4.- 8. kl.\n9. kl. - 18 år\nNår Hvidovre Kommune har en opdeling med tre klubniveauer, hænger det sammen med, at der tidligere har været takstforskelle på fritidsklub og juniorklub, mens driftsøkonomien for de to klubtyper har været identisk.\nI forbindelse med budget 2017 blev det besluttet at hæve forældrebetalingsprocenten for juniorklub til den samme som for fritidsklub og dermed også at udligne takstforskellen.\nDette betyder, at det ikke længere er nødvendigt for Pladsanvisningen at opretholde en administrativ adskillelse mellem de to klubtyper.\nHidtil har Pladsanvisningen hvert år pr. 1. maj overflyttet ca. 400 klubmedlemmer fra fritidsklub til juniorklub. En opgave, der tidligere betød, at klubberne skulle registrere, hvilke medlemmer der skulle overføres og sende lister til pladsanvisningen, som efterfølgende skulle indskrive de pågældende medlemmer i den nye klubtype.\nEfter overgang til elektronisk indskrivning er proceduren yderligere blevet kompliceret af, at der ved ændring af klubtype skal sendes nyt klubtilbud til forældrene, som skal acceptere dette, før barnet teknisk kan være flyttet.\nPædagogisk sker der ingen ændringer i den enkelte klub. Her vil det fortsat være sådan, at fritidsklub/SFO2 for 4.-5. klasse primært er eftermiddagsklub, og fritidsklub/SFO2 for 6.-8. klasse er både eftermiddags- og aftenklub.\nDet vil fortsat være op til den enkelte klub at tilrettelægge åbningstiden og aktiviteter for den enkelte aldersgruppe\ninden for den kommunalt fastsatte ramme.\nKlubber drives efter dagtilbudslovens § 65.\nI forbindelse med vedtagelsen af budget 2017 blev det besluttet at ændre forældrebetalingsprocenten og taksten for juniorklub, således at denne blev identisk med taksten for fritidsklub.\n9. Politikadet junior - et samarbejde med politiet - 2. forløb\nBørne- og Undervisningsudvalget orienteres om 2. forløb i Politikadet junior.\nHvidovre Kommune har indgået en samarbejdsaftale med Københavns Vestegns Politi om deltagelse i endnu et Politikadet junior forløb.\nPolitikadet junior har til formål at mindske antallet af unge, der ender i et kriminelt gruppefællesskab eller en rocker- eller bandegruppering.\nHvidovre Kommune havde første kadetforløb i efteråret 2016.\nPolitikadet junior modtog Den Kriminalpræventive Pris i 2016.\nat orientering om Politikadet junior 2. forløb tages til efterretning.\nPolitikadet junior er et projekt udviklet af Københavns Vestegns Politi. Formålet med projektet er at styrke det forebyggende arbejde på tværs af myndigheder ved at udvikle den tidlige præventive indsats. Idéen til projektet stammer dels fra projekt Brandkadet og dels den britiske udgave af Politikadet junior.\nI efteråret 2016 afholdt Hvidovre Kommune og Københavns Vestegns Politi det første forløb med Politikadet junior.\nUdvalget fik forelagt evalueringen fra dette forløb i foråret 2017.\nDet første Politikadet junior forløb viste, at kadetterne både lærte noget og var glade og stolte over at have gennemført forløbet.\nI 2. forløb er der foretaget enkelte justeringer, således at resultatet for kadetterne kan blive endnu bedre.\nFormålet med Politikadet junior er at mindske antallet af unge, som ender i et kriminelt gruppefællesskab eller en rocker- eller bandegruppering\nFølgende målsætninger skal bidrage til samlet at sikre formålets indfrielse:\nstyrke kadetterne selvværd\nbidrage til kadetternes medborgerskabsfølelse\nstyrke kadetternes prosociale værdier (evnen til at kunne sige fra over for norm- og regelbrud og dermed lægge afstand til negative gruppefællesskaber)\nopbygge tillid til myndigheder generelt – og til politiet i særdeleshed og herved bidrage til kadetternes forståelse for konsekvenserne af kriminalitet\nstyrke kadetternes fokus på uddannelse og jobmuligheder\nMålgruppen er kriminalitetstruede unge mellem 12 og 15 år, som gennem visitation udvælges til at blive politikadet.\nVisitationen sker efter ansøgning fra den unges skole, klub eller fra en relevant fagperson ud fra en bekymring om, at den unge kan være kriminalitetstruet.\nDeltagerne udvælges fra hele Hvidovre og udvælgelsen foretages af et visitationsudvalg bestående af instruktørerne, SSP konsulenten samt repræsentanter fra politiet.\nEfter skolesommerferien 2017 begynder udvælgelsesprocessen, som skal sikre, at det er de rette unge, der udpeges til at blive kadetter. Der udvælges 10 kadetter.\nI evalueringen af 1. forløb blev det tydeligt, at det er vigtigt, at instruktørerne deltager i visitationsforløbet, dels fordi instruktørerne har viden om arbejdet med målgruppen, dels vil instruktørerne få et bedre grundlag for at planlægge forløbet, når de på forhånd ved, hvilke unge, der skal deltage.\nDer holdes formøde med de unge og deres forældre. Her vil instruktørerne deltage på baggrund af erfaringen fra 1. forløb. Det skaber bedre sammenhæng, at forældre og kadetter har mødt minimum én instruktør inden intro-ugen. Formødet bruges til at sikre, at der er opbakning fra forældrene. Efter formødet laves en kadetkontrakt med den unge.\nIntro-ugen afholdes i uge 39. Her træder de unge kadetter ud af deres vante rammer, de går ikke i skole, og de vil få en ny rolle i et nyt fællesskab.\nI intro-ugen vurderes hver enkelt kadets udfordringer og styrker, og disse omsættes til en konkret udviklingsplan for hver kadet.\nFra uge 41 og frem til uge 51 vil der være ugentlige kadetmøder hver tirsdag aften. Det er på kadetmøderne, at kadetternes indføring i politiets arbejde i intro-ugen udfoldes, ligesom der arbejdes med kadetternes udviklingsplaner.\nI intro-ugen bliver der skabt et stærkt fællesskab mellem kadetterne og instruktørerne. På kadetmøderne arbejdes der målrettet med konkrete aktiviteter, der alle har et pædagogisk og kriminalitetsforebyggende sigte. Det kan være brandmandskursus, rundvisning på Politigården i Albertslund, besøg i et fængsel, samarbejdsøvelser m.v.\nTil forskel fra 1. kadetforløb vil Hvidovre Ungdomsskole blive omdrejningspunktet for kadetholdet.\nBåde intro-ugen og de efterfølgende kadetmøder vil være på Hvidovre Ungdomsskole. Ungdomsskolen vil ligeledes stå for den ene af de to instruktører fra Hvidovre Kommune.\nI blandt andet Ishøj Kommune har der været gode erfaringer med at lade Ungdomsskolen indgå i kadetforløbet.\nHvidovre Ungdomsskole kan kvalificere kadetforløbet, idet forløbet vil foregå, hvor andre unge i forvejen færdes, ligesom kadetterne vil blive introduceret til Ungdomsskolens øvrige tilbud, som de efterfølgende vil kunne gøre brug af.\nHvidovre Kommune og Københavns Vestegns Politi vil løbende evaluere forløbet, ligesom der efterfølgende vil blive udarbejdet en samlet evaluering\nDen 18. april 2016 har borgmester, Helle M. Adelborg, og politidirektør ved Københavns Vestegns Politi, Kim Christiansen, underskrevet en samarbejdsaftale om Politikadet junior i Hvidovre.\nUdgifterne til projektet afholdes inden for Center for Børn og Familiers egen ramme.\nDa uniformer m.v. kan genbruges fra 1. forløb forventes Politikadet juniors 2. forløb at komme til at koste 32.000 kr.\nDe 32.000 kr. dækker følgende udgifter:\nvedligeholdelse af uniformer: 12.000 kr.\nforplejning: 10.000 kr.\naktiviteter: 2.500 kr.\ndiverse: 2.500 kr.\nafslutningsceremoni: 5. 000 kr.\nHerudover er der udgifter til 2 instruktører, hvor det forventes at hver instruktør bruger 100 timer.\nHvidovre Kommune indgår med 2 instruktører i forløbet.\nEn instruktør vil skulle forvente at bruge ca. 100 timer i alt.\nAnnette Møller Sjøbeck (UP) spurgte – med baggrund i erfaringer i Gribskov Kommune - til frafaldsprocenten på erhvervsskolerne og hvad der gøres for at mindske frafaldet. Administrationen svarede på mødet.\nMaria Durhuus (A) spurgte til antallet af borgere i bandeexit. Administrationen svarede på mødet.\nMaria Durhuus (A) spurgte til fordelingen af etnicitet i folkeskolerne. Administrationen udarbejder notat.\nKashif Ahmad (UP) spurgte til sikkerheden på daginstitutioner i forhold til hegning og opsyn. Administrationen udarbejder notat.\nCharlotte H. Larsen (O) spurgte til henvendelser fra 2 forældrebestyrelser vedrørende trafiksikkerhed. Administrationen får kopi af henvendelsen til videre foranstaltning.\nCharlotte H. Larsen (O) spurgte til en arbejdsmiljøsag i skoleregi. Administrationen svarede på mødet.\nAnnette Møller Sjøbeck (UP) spurgte til en arbejdsmiljøsag i skoleregi. Administrationen svarede på mødet.\n11. Ansøgninger om dispensation fra reglerne om frit skolevalg modtaget i sommerperioden


Cirkulær økonomi i Skive | Skive Folkeblad\nCirkulær økonomi i Skive\n09-08-2017 KL. 12:59\nKan man forestille sig, at Skive Kommune på et år bruger tre gange så mange penge, som vi har budgetteret med? Nej heldigvis ikke. Men sådan er det faktisk med forbruget af naturens ressourcer. Det vil kræve tre jordkloder, hvis vi alle skulle leve, som vi gør i Danmark. Altså en alvorlig ubalance, der ikke er holdbar i længden.\nEt af svarene på denne udfordring er læserne af Skive Folkeblad blevet præsenteret for i et par korte artikler i sommerens løb - nemlig cirkulær økonomi. Hvor den traditionelle lineære økonomi bygger på tankegangen »producer-brug-smid væk« baserer den cirkulære økonomi sig på genbrug og gendesign. Det vil sige, at produkter og materialer bliver bevaret i kredsløb i stedet for at blive til affald.\nI Skive Kommune skal vi være med helt i front, når det gælder cirkulær økonomi, og vi skal sætte ind på rigtigt mange fronter. Både fordi det er miljømæssigt nødvendigt og fordi der potentielt er mange penge at spare ved at genanvende materialer. Som kommune skal vi indtænke cirkulær økonomi ved indkøb og byggeri. Det skal vi blandt andet gøre ved at anvende livscyklusberegninger ved alt nybyggeri, hvor prisen på affaldshåndtering medregnes i byggeriets pris.\nSom kommune skal vi også stille krav om anvendelse af gode materialer uden problematisk kemi ved kommunalt byggeri – både fordi det giver sundere bygninger og fordi det gør det nemmere at genanvende materialerne.\nLigeledes foreslår vi i Alternativet, at vi opretter »Cirkulær Skive Kommune«, som skal danne rammen om et samarbejde mellem virksomheder og relevante kommunale myndigheder. Her skal virksomhederne kunne rådgives i forhold til deres potentiale for genanvendelse af materialer og virksomhederne skal kunne melde tilbage, hvis de oplever barrierer i forhold til cirkulær økonomi. Hvis barriererne skyldes lovgivning skal kommunen straks melde dette tilbage til centraladministrationen.\nVi skal som kommune også satse på bedre affaldssortering, at undgå madspild på kommunale institutioner, udnyttelse af spildevand og en hel masse andet.\nJeg er godt klar over, at mange virksomheder i kommunen allerede har fokus på genanvendelse af materialer. Men der mangler en offensiv politisk fokus på cirkulær økonomi og de økonomiske fordele ved at genanvende materialer.\nByrådskandidat, Alternativet, Skive Kommune,\nKrabbesholm Alle 5B,


→ Køb KnitPro Zing Rundpinde Aluminium 80cm 6,50mm / 31.5in US10½ Coral – 52 kr.\nKnitPro Zing Rundpinde Aluminium80cm 6,50mm / 31.5in US10½ Coral_x000D_\nNavn: KnitPro Zing Rundpinde Aluminium 80cm 6,50mm / 31.5in US10½ Coral\nMange e-forretninger frembyder til alt held et bredt udvalg af fragttyper. En af favoritterne er i dag at afsende til en pakkeshop, fordi det så er super fleksibelt for dig at kunne hente din nyindkøbte vare når det passer dig bedst. Fragtløsningen er jo i høj grad simpel, samt oftest endda den billigste mulighed for fragt ved køb af KnitPro Zing Rundpinde Aluminium 80cm 6,50mm / 31.5in US10½ Coral.\nDu burde alternativt afveje for og imod at få leveret hjem til din privatadresse eller til adressen hvor du arbejder. Løsningen er somme tider lidt mindre prisbillig, men tillige ret så problemfri. Den mest betalelige form for fragt vil dog til enhver tid være at hente produkterne selv, som desværre forudsætter at du er nærved internet firmaets hjemsted.\nLeveringstidspunktet på Garn || Tilbehør til Garn || Strikkepinde || Rundpinde || Rundpinde 80 cm kan i nogle tilfælde være særdeles vigtig om du behøver varen fluks, og med det formål er det selvsagt relevant at vi efterser det forventede leveringstidspunkt ved det relevante produkt.\nEn lang række online varehuse tilbyder dag-til-dag levering på de fleste produkter, eksempelvis KnitPro Zing Rundpinde Aluminium 80cm 6,50mm / 31.5in US10½ Coral, men vær på vagt da det afhænger af at transaktionen realiseres forud for et bestemt tidspunkt, så at de garanteret kan nå at få de nye varer afsendt inden lagerpersonalet holder fyraften.\nEnkelte internet virksomheder præsterer fragt uden omkostninger, men oftest gælder det kun hvis man køber for et fastsat beløb. Derudover må du beslutte sig for den mest letkøbte fragtmetode, der tit – uafhængig om du befinder sig i Kolding, Rønne eller Gilleleje – vil blive at få fragtfirmaet til at levere produkterne til en pakkeshop.\nDet er jo efterhånden særligt overkommeligt for internetbrugere at lave prissammenligning fra flere internet virksomheder, og af den grund har masser af KnitPro netshops fundet det uundgåeligt at presse salgsværdien på produkterne – til babyer og børn, og samtidig til kvinder og mænd – drastisk, og endda nogle gange love portofri fragt.\nDet kan dog alligevel være gunstigt at granske et par webshops efter rabat på KnitPro Zing Rundpinde Aluminium 80cm 6,50mm / 31.5in US10½ Coral forud for at du shopper, så du er garanteret at modtage den mindst kostelige pris.\nMan må dog ikke overse, at når en online virksomhed forhandler bedst i test varer til salg for en udsalgspris som anses for himmelråbende favorabel, så kan det for det meste være et faresignal om en snydagtig internet webshop. Køb med kort er i hvert fald omfattet af et regulativ, der redder kunden imod bedrageriske online selskaber.\nVi foreslår generelt shopping med kort eller mobilbetaling. Som en anden løsning kunne du benytte en afbetalingsløsning som for eksempel ViaBill, hvis du vil betale beløbet over flere uger.\nInden folk shopper i en KnitPro online shop bør man sådan set tage stilling til e-shoppens forretningsbetingelser, men det er i reglen ikke super spændende.\nEt nemt alternativ kunne være at finde ud af om e-forretningen er medlem af e-mærket, hvilket skulle være et sympol på at online forretningen retter sig efter gældende dansk lovgivning, udover at e-firmaet rutinemæssigt monitoreres af eksperter der har den nødvendige knowhow om de gældende bestemmelser. Derudover tilbydes du anledning til at blive hjulpet, når du bliver udsat for vanskeligheder som følge af din handel.\nDerudover er det godt at man er opmærksom på de mest centrale bestemmelser der influerer på købet, som for eksempel hvilken byttepolitik shoppen garanterer. På grund af dette er det også afgørende, at man altid sikrer sin købsbekræftelse, således man altid vil kunne dokumentere sit køb af KnitPro Zing Rundpinde Aluminium 80cm 6,50mm / 31.5in US10½ Coral, uden hensyn til om du efterspørger produkter til en pige eller dreng.\nTrustpilot fører til nogenlunde hensigtsmæssige løsninger til at studere diverse andre køberes observationer og herved foreslåes det, at du kigger nærmere på netshoppens ratings af KnitPro Zing Rundpinde Aluminium 80cm 6,50mm / 31.5in US10½ Coral før du færdiggør din shopping.\nFacebook giver dig desuden faktisk nyttige løsninger til at få indtryk af online virksomhedens troværdighed. Derudover møder vi en del online virksomheder som tilbyder folk at nedfælde en bedømmelse af deres købsoplevelse, hvilket også kan anvendes til at få et indblik i kundetilfredsheden.\nWebsitet finansieres af annonceindtægter. Vi hjælper diverse shops på nettet idet vi promoverer virksomhedernes produkter, og høster godtgørelse ifald de personer vi sender videre fuldfører en ordre.\nOrientering angående tilbud og online varehuse understøttes tit, men vi ønsker ikke at påtage os ansvaret for forandringer der er blevet udarbejdet siden vi sidste gang opdaterede sidens informationer.


Genstandsliste for De dødes liv A\nYamsmaske fra abelam-folket i Sepik, flettet af lokale plantematerialer. På det lokale sprog kaldes denne maske meira. Yamsmasker produceres stadig, og ved festlige begivenheder bliver de smukt dekoreret. Moesgaard Museum modtog masken her i 2008. Yamsmasker af denne type lægges på nogle gigantiske yams-rodknolde, der bliver fremavlet til at blive op mod tre meter lange, og som især tidligere var meget hellige for abelam-folket. Ved spektakulære ceremonier, hvor knoldene blev udvekslet mellem mandlige rivaler eller fjender fra nabolandsbyer, blev knoldene overdådigt pyntet med masker, fjer, maling, blomster, skaller og andet pynt. På denne måde blev de kraftfulde forfaderånder, gwaalndu, som knoldene var besjælede med, ansporet til at hjælpe menneskene. I 1970erne, da antropologen Richard Scaglion studerede abelam-folket, havde denne udveksling og dyrkning af yams en fuldkommen gennemgribende betydning for hele abelam-folkets samfundsform.\nEn mands sociale status, magt og prestige afhang i høj grad af hans evne til at dyrke og give større yamsknolde, end han modtog af sine rivaler. Hvert år, når yamsen var høstet, blev der over en periode på flere måneder afholdt yamsfestivaler, hvor landsbyerne på skift inviterede hinanden til at inspicere og udveksle yamsknolde og søgte at overgå hinanden i fornærmelser og bespisning (som kvinderne bidrog med). Ved disse begivenheder blev der hver aften danset, trommet, rivaliseret og sunget sange med tekster designet til at fornærme rivalerne. Der blev udkæmpet ritualistiske kampe med spyd, som til tider endte i rigtige slagsmål, og i de sene aftentimer blev der indgået slet skjulte seksuelle forbindelser.\nDisse festivaler stod i skærende kontrast til det liv, abelam-folket førte i det halvår, hvor yamsen blev opdyrket. I den periode var sex, krigerisk opførsel og nedlæggelse af dyr strengt tabu. De hellige yamsknolde, som bar forfædrenes sjælesubstans i sig og som blev pyntet på en sådan måde, at de lignede menneskekroppe, groede nemlig bedst under rolige og ’kølige’ forhold. Sagen var, at yamsknoldene havde en særlig sensorisk evne til at mærke ’varme’ aktiviteter såsom sex, skænderi, slåskamp og drab på dyr og mennesker. At gro store yamsknolde krævede derfor total afholdenhed fra disse aktiviteter, og man undgik for enhver pris alle sociale konflikter. Først under de store yamsfestivaler fik de konflikter, der havde været lagt under låg i hele yamsdyrkningsperioden, lov til at komme til udtryk. Her kunne dampen blive lukket ud indenfor nogle (nogenlunde) kontrollerede og regelstyrede ritualiserede rammer.\nNår et ungt par blev gift, bragte de hver deres slægts yams med ind i ægteskabet, hvor de symbolsk forenede dem ved at plante dem i den samme have. De medbragte yams havde deres egen slægtstavle. De var det forædlede resultat af tidligere generationers selektion af de fineste (største) knolde, som igen og igen var blevet skåret op og brugt som frø til næste års afgrøde. Familierne såede de samme yams (genetisk set) som deres forfædre. Yamsen døde således aldrig. Den blev genfødt hvert år, når den nye afgrøde groede op. Yamsen repræsenterede således livets videreførelse og dermed også forfædrene.\nMan får et lille indblik i en del af den krigeriske historie, som abelam-folket bærer rundt på, ved at læse om Richard Scaglions besøg i 1970erne. På det tidspunkt var mændenes høje ceremonihuse (tamberan house) nemlig stadig prydet af menneskekranier, som man havde erhvervet sig ved hovedjægerpraksis. Den stamme, Scaglion besøgte, havde dog kun taget hovederne fra vigtige mænd, ifølge deres egne udsagn, og dem havde de så ladet ligge i et vandløb, til kødet var rådnet bort. De rene kranier var blevet dekoreret med maling, og øjenhulerne var blevet udsmykket med orange bær. Derefter var de blevet placeret i ceremonihusene som rituelle objekter, der gav unge deltagere i et overgangsritual styrke til at slås. Heldigvis for Scaglion havde man skrinlagt hovedjægerpraksissen allerede inden han ankom, men under alle omstændigheder var han nok ikke blevet offer for den. Han mente selv, at han nok ikke ville have været vigtig nok, og ifølge en (lidt morsom) kommentar fra en af Scaglions informanter gik hovedjagten mest ud over en ganske bestemt gruppe fjender:\n“We were never very interested in headhunting anyway, certainly not as much as the eastern Abelam were. We only took their heads to make them mad. We didn’t bother to take the heads of our other enemies” (Richard Scaglion, 2003, s.8).\nPapua Ny Guinea i det 21. århundrede\nPNGernes fortid som hovedjægere er i mellemtiden blevet verdenskendt og foreviget i historiebøger kloden rundt. På den måde har deres kuriøse fortid stadig betydning i dag. Den har indskrevet sig i befolkningens selvforståelse og omverdenenes opfattelse af Papua Ny Guinea. De næsten lige så verdenberømte yamsmasker produceres som nævnt stadig i dag, og ved festlige lejligheder bliver de dekoreret efter alle kunstens regler. Men den rituelle udveksling af yams praktiseres kun enkelte steder af den ældre generation. I løbet af de sidste 50 år har hele den religiøse kontekst generelt set forandret sig meget i Papua Ny Guinea. Kristendommen har indfundet sig, og man har fundet nye måder at kommunikere med ånderne på. I en hybrid mellem en gammel og ny åndeverden, spiller de døde fortsat en vigtig rolle. Nogle steder har man endog inddraget moderne teknologi for at kommunikere med de døde (se Ddl.A 2 Himmeltelefon og læs Christiane Falcks artikel i lånermappen).\nDen primære kilde til genstandsteksten er Scaglion, Richard. "Abelam: Giant Yams and Cycles of Sex, Warfare and Ritual" (2007).\nDenne Alcatel mobiltelefon med rød bagside, som Moesgaard Museum modtog i 2014, er en såkaldt ’himmeltelefon’, der er blevet brugt til at tale med de døde. Mange steder i Papua Ny Guinea er tidligere tiders rituelle verden forsvundet, men ånderne og kommunikationen med dem forbliver en vigtig kilde til magt og velstand. De ofringer og magiske formularer, som man tidligere brugte til at kommunikere med ånderne, er i dag erstattet af ny teknologisk kommunikation og sat i nye religiøse rammer. Det gælder for eksempel for nyamura-folket i landsbyen Timbunmeli (Vest Iatmül), hvor bønnemøder med healing og kristen kirkegang i dag har overtaget wagen-kulten i landsbyen, og hvor folk taler med de døde i særlige ’bridgephones’ eller ’heavenphones’, som man også kan bruge til at søge om hjælp hos ånderne og til ofringer ved at indsætte pengebeløb. Man kan også købe taletidskort med forud indtalte magiske formularer, der kan heale modtageren, eller som kan bruges til at sende kærlighedsmagi eller sort magi til udvalgte personer. For nyamura-folket er de dødes rige, undumbunge, som nu om dage også kaldes ’himmelen’ eller ’paradis’, ikke et sted over os eller langt væk, men en usynlig parallelverden, der er en del af deres egen verden.\nEn enke fra bønnegruppen the Thomas Souls’ Ministry i Timbunmeli blev for eksempel af ’the spirit Thomas’ (lederen af the Thomas Souls’ Ministry) instrueret i at købe en ny mobiltelefon for at komme i kontakt med sin afdøde mand. Hun har benyttet en af himmeltelefonerne, der i dag er i Moesgaard Museums samlinger, til at tale med sin døde mand. Denne ’heavenphone’ måtte alene benyttes til at tale med de døde, for hvis hun brugte den til at tale med levende (jordiske) mennesker, ville forbindelsen blive afbrudt – for jordiske mennesker er syndige. Derfor havde kvinden også anskaffet sig en anden, separat mobiltelefon, en ’ground phone’ (Nokia model), som hun så brugte til at tale med de levende.\nI Christiane Falcks artikel i lånermappen kan du læse mere om himmeltelefoner og anden teknologi, der i dag anvendes til at kommunikere med de døde. Du får også indblik i, hvad en ånd egentlig er, og hvordan skabelsesberetningen tager sig ud, for nyamura-folket.\nMaske fra Zambia, skåret i træ og prydet med hår af plantefibre. Moesgaard Museum modtog masken i 1973. Masketypen hedder Pwevo, men kendes også under navne som Pwo, Nalindele og Mubanda. Pwevo er en makishi, hvilket vil sige en forfaderånd. Sammen med de mere end 100 andre makishi-masketyper, der findes, indgår Pwevo-masken i det ritual og den uddannelses- og omskæringslejr, der går under fællesbetegnelsen ’mukanda’. Mukanda praktiseres fortsat (2015).\nMukanda er et overgangsritual, hvor unge mænd bliver indviet i de voksnes rækker og hvor forfædrenes ånder kommer til live gennem makishi-masker for at lære de unge mænd god moral og korrekt opførsel, især over for kvinder. De skal også give de unge sociale og håndværksmæssige kompetencer, viden om seksualliv, sang og dans, samt den historiske og religiøse viden, som en voksen mand forventes at besidde. Makishierne skal endvidere beskytte lejren, samfundet og mændenes privilegerede, hemmelige viden (læs mere på side 85f., 94f., 109f. i ’Makishi Lya Zambia’, 1998, der ligger som uddrag i lånermappen. Sidetalsangivelser i denne tekst henviser til disse uddrag, hvis ikke andet nævnes).\nEn del af den hemmelige viden består i, at det er mænd fra landsbyen, der har bygget makishi-maskerne, som forfædrene bringes til live gennem; det ved hverken kvinder, børn eller de unge mænd, der skal indvies. Man mener, at de unge derved er mere modtagelige for undervisning. En makishi vækkes til live ved, at man bryder en flaske olie ved en afdød slægtnings grav, og makishien får navnet på denne specifikke, afdøde person (s. 9f.og 19f. i ’Mukanda and Makishi’, 1972). Selve mukanda-lejren er cirka 6x9 meter, og ritualerne og oplæringsprocessen kan vare i et par måneder eller op til et helt år. For de drenge, der går i skole, organiseres en kortere mukanda, der kan afvikles i løbet af en skoleferie. Mukanda finder sted langs Zambezi-flodens øvre del, i det vestlige Zambia og det østlige Angola, samt i det sydlige og centrale Congo. Det udføres af folkeslag, der politisk og kulturelt har været tilknyttet Lunda-riget; grupper, der går under navne som Chokwe, Luchazi, Lunda, Lwena, Mbunda, Ndembu, Ngangela, Lwimbi og Mbwela (læs mere på s. 11, 91, 94).\nPwevo-makishien spiller en central og fremtrædende rolle i mukanda-ritualet\nPwevo er Zambias mest kendte makishifigur. Hun er den oprindelige urkvinde – en kvindelig forfaderånd, der opsummerer alt godt, smukt og rigtigt for kvinden. I sin optræden dramatiserer Pwevo-danseren hvordan idealkvinden bevæger sig, taler, ser ud, danser og opfører sig, og understreger desuden kvindens vigtige rolle i samfundet som den, der bringer liv. Hun er en beskyttende ånd, der har positiv indflydelse på dem, der skal indvies, og på samfundet som sådan (s. 109). I Moesgaard Museums udstilling De Dødes Liv (2014-2017), kan du se flere udgaver af Pwevo-masken og nogle flotte eksemplarer af andre makishimasker, som ser helt anderledes ud end Pwevo.\nHvordan er Pwevo-makishiens hoved og krop bygget op, og hvordan benyttes dragten?\nDe forskellige ansigtstatoveringer, som man kan se på maskerne, genfinder man stadig i dag på ældre kvinders ansigter i det vestlige og nordvestlige Zambia. Pwevo repræsenterer almindeligvis den modne kvinde (læs mere på s. 109f. og 112). Øjnene kan være udfyldt af glas fra indersiden, måske for at understrege forfædrenes glans i øjnene. Maskernes udformning varierer lidt fra egn til egn i forhold til øjenstørrelse og -form, hudfarve, tænder mm. (se s. 130). Ofte er én maske resultatet af mange forskellige maskemageres frembringelser, hvor delopgaverne varetages af hver sin specialist i f.eks. vævning af håret, udskæring af masken eller strikning af dragten (s. 49). Mange makishi-masker er udelukkende lavet af bark og andre plantefibre og stof. Men Pwevo-maskerne er i reglen skåret i træ, ligesom også denne Pwevo. Håret laves for sig, som en paryk der fastgøres til huller i maskens kant. Håret består af vævede plantefibre, der er farvet med mudder, okker eller (i dag) motorolie (s. 112). Danseren kan erstatte eller ændre håret og udskifte dekorationerne efter smag og behag. Således kan selve masken være ældre end håret. Nogle makishi-masker tilintetgøres umiddelbart efter mukanda-lejren. Andre masker bevares, især træmaskerne, der overdrages fra generation til generation og opbevares i særlige skrin eller begraves sammen med danseren, når han dør (læs mere s. 94 og 102).\nMan gør sig stor umage med at fastgøre alle elementer forsvarligt til masken. Danseren har en assistent med til at opsamle perler eller små fibre, der måtte falde af under en optræden, for hvis tilhørerne får fingre i det, kan de frembringe kraftfuld medicin, der kan skade danseren eller mukanda-lejren. Kloge dansere spytter endvidere i deres masker inden de tager dem på, for symbolsk at ære den forfader, de skal til at repræsentere. Af samme grund kommer blandt andet Pwevo-dansere også noget hvidt ler (’pemba’) på maskens inderside før de optræder (s. 100-102 og 143).\nNogle dansere kigger ud gennem øjenhulerne når de danser. Andre bærer masken på panden og kigger ud gennem det strikkede fibernet, der udgør makishiens hals (se foto s. 113; tekst s. 130). Sammen med masken bæres en heldragt af strikkede eller hæklede plantefibre eller bomuld (se foto s.109). Der hører også kunstige bryster til. De er lavet i træ og fastgjort til dragten. Pwevo-makishien bæres nemlig – ligesom alle de andre makishier – af en mand! Som skørt bærer han lange tekstiler med print og på fødderne bærer han rasler. På ryggen og hofterne er der fastgjort stofbundter med raslende objekter i for at understrege dansens rytme og bevægelser (s. 112f.).\nI hvilke sammenhænge indgår Pwevo-makishien?\nPwevo-danseren udfører akrobatiske danse, hvor han hænger fra pæle og går på stylter for at understrege Pwevos overnaturlige evner. Mødre, bedstemødre og søstre til de unge mænd, der skal indvies, deltager aktivt i Pwevos optrædener. De danser med hende og fejrer de nyindviede ved at synge og give penge eller alkoholiske drikke til danseren. Og de bedste kvindelige dansere udfordrer Pwevo-danseren for at teste, om han kan leve op til deres standarder. Hvis ikke, kan de finde på at ’jage ham på porten’ og så må mændene i gang med at finde en, der er dygtigere til at repræsentere Pwevo. I løbet af de sidste tre dage af mukanda, hvor de nyindviede genintroduceres i samfundet, danner man et optog med alle de makishier, der har været involveret i mukandaen (op mod et dusin). Her bliver de kvindelige slægtninge pyntet med kropsmaling og får perler i håret, og så danser de med Pwevo (Se foto s. 97). Pwevo danser i denne sammenhæng for at understrege det bånd, der er mellem mukanda og kvinderne, og den transformation som kvinderne undergår, når de giver afkald på deres små drenge og får dem tilbage igen som voksne mænd efter det lange overgangsritual, der kan vare måneder.\nTil tider optræder Pwevo side om side med andre makishier for at fremhæve hendes positive egenskaber. Hun kan eksempelvis danse med Ndondo, der er en forfaderånd med tåbens upassende adfærd: Han truer tilhørerne med våben, kravler rundt og tigger om penge og niver kvinderne i brysterne. Derved kontrasterer han Pwevos udsøgt gode manerer. Tilhørerne bliver på den måde undervist i, hvad der er uacceptabel og acceptabel adfærd (læs mere s. 111 nederst). Ved afslutningen af mukanda optræder Pwevo sammen med Chisaluke, der er en moden, mandlig forfaderånd med lederagtig status. De besøger sammen en ældre leder i området for at bede om lov til at afslutte aktiviteterne i lejren. Med sig bringer de gaver og øl brygget i landsbyen. Lederen vil taknemmeligt acceptere gaverne fra forfaderånderne og give sit tilsagn, hvorved afslutningen sanktioneres (se foto s. 107 og tekst s. 96 og 115).\nPwevo har i øvrigt ansvaret for de musikalske akkompagnementer, der hører til ritualer og danse under hele mukandaen. Pwevos optrædener bruges også som underholdning for publikum ved den årlige konfirmering af lokale ledere og ved vælgermøder og andre politiske begivenheder under den nationale valgkamp.\nTupilak-figur i hvid rensdyrtak fra Grønland. Den består af fire uhyggelige væseners ansigter – ingen kroppe eller lemmer. Moesgaard Museum modtog den i 2014. Vi ved ikke, hvornår den er lavet.\nTupilak-figurer som denne kendes under navnet ’tupilak’ af enhver turist, der besøger Grønland, men det er i virkeligheden misvisende, for disse figurer er alene små illustrationer af de rigtige tupilakker, som er magiske, ulykkebringende åndevæsener, som man kan sende efter sine værste fjender for at slå dem ihjel. De berømte små tupilak-figurer i f.eks. fedtsten, kaskelottand eller, som her, rensdyrtak, er altså ikke i sig selv magiske. Ofte forestiller en tupilak-figur et åndevæsen sammensat af flere væsener. Ofte er den endvidere i krybende position, men den kan også stå oprejst som denne.\nVi ved hvornår de første tupilak-figurer blev skåret i Grønland og hvad der foranledigede det. Det skete nemlig i slutningen af 1800-tallet i Østgrønland, da besøgende danskere undrede sig over, hvordan tupilakkerne mon så ud – disse dræbende ånder, som grønlænderne berettede om. Såvel polarforskeren Gustav Holm som eskimoforskeren William Thalbitzer skal have efterspurgt en illustration af disse dræberånder. Og i stedet for at tegne en tupilak, så skar åndemaneren figurer af bl.a. drivtømmer som illustration. Det var de første tupilak-figurer. Siden er der kommet mange til. I starten lignede figurerne meget de sammensatte åndevæsener, der blev berettet om, men med tiden udartede tupilak-figurerne sig i mere og mere grotesk retning i takt med at de europæiske og amerikanske opkøberes begejstring steg. I dag er det et kunsthåndværk med lang tid og tradition bag sig, og det udøves med stor fantasi. Den genkendelige skabelon udgøres af de groteske og uhyggelige elementer, referencerne til det mytiske univers samt størrelsen og de materialer, der bruges.\nDe magiske tupilakker er uhyggelige og farlige\nEn tupilak er et ulykkebringende trolddyr skabt gennem magi, som ethvert menneske kunne frembringe hvis man fulgte de rette anvisninger og lærte sig at beherske magien. Det var heksekunst, men det var ikke forbeholdt åndemaneren. Man skulle i al hemmelighed sammensætte dele fra forskellige dyr, knogler fra både dyr og mennesker og gerne dele fra et barnelig. Det var også godt at tilføje noget, der havde at gøre med den person, man gerne ville bringe ulykke over, for eksempel lidt hår eller neglerester. Så skulle tupilakken gøres levende ved at synge bestemte trylleviser og blive stor ved at suge af sin skabers kønsdele. Dernæst skulle den almindeligvis søsættes, og så ville den selv finde frem til sit offer og dræbe det. Men det var en risikabel affære, for hvis offerets kraft var større end afsenderens, så ville tupilakken følge offerets vilje og vende tilbage til sin skaber og dræbe ham i stedet. Den eneste måde, fremstilleren da kunne redde sit skind på, var ved at gå til bekendelse. I Bodil Kaalunds bog ’Grønlands kunst’ (2011), er der på side 28 en lille beretning om en pige, der under sin alvorlige sygdom – af angst for at være blevet offer for egen trolddom – bekender at have bygget en tupilak. Her får man også fortalt hvordan tupilak-byggeriet konkret gik for sig. På side 30 er der en anden, lige så kort, beretning om hvordan en grønlandsk åndemaner har frembragt en tupilak. Begge beretninger er fra begyndelsen af 1900-tallet, men så sent som i 1970erne har østgrønlandske fangere berettet om en kajakmand, der var blevet trukket ned i dybet, da han havde harpuneret en tupilak fordi han troede, det var en sæl. Fangerne skar en tupilakfigur af uhyret som illustration (s. 32).\nTupilakken gik til angreb som det dyr, den lignede. Hvis den antog sælens form, trak den således offeret ned under vandet og druknede det, men hvis den havde form som en isbjørn, åd den offeret. Hvis tupilakken var usynlig, skræmte den offeret til døde eller ranede offerets sjæl. Efter sin gerning opløstes tupilakken. Tupilakken lignede efter den vest- og sydøst-grønlandske opfattelse et almindeligt dyr, men kunne skifte form til et andet dyr. Den kunne omdanne sig til ethvert af de dyr, hvis knogler var blevet brugt til at lave den. I den nordøst-grønlandske opfattelse lignede tupilakken flere forskellige dyr på én gang.\nTupilakkens religiøse kontekst\nI en artikel om den grønlandske tupilak beskriver Robert Petersen en del af det religiøse univers, som tupilak-troen indskriver sig i: ”Tupilakmagien er ikke noget isoleret fænomen indenfor eskimoernes religion. Man kan ikke rigtig skille den fra religionen, fordi en række religiøse og magiske grundopfattelser var betingelsen for tupilaktroens eksistens. Af disse grundideer kan følgende nævnes: 1) I troen på dyrenes formering indgik den opfattelse, at dyreknogler ville få kød på igen og igen blive til fangstdyr. Når man smed sælknogler i vandet var det jo meningen, at disse knogler ville blive til et nyt dyr. 2) Anvendelse af de forskellige dyreknogler skyldtes ikke blot den nævnte regenerationstro, men også – ligesom i amulettroen – den tanke, at man derved kunne udnytte de forskellige dyrs ledsjæle, og dermed deres egenskaber. Et enkelt leds sjæl kunne så repræsentere et helt dyr med dets udseende, størrelse og opførsel, og ikke mindst dyrets angrebsform. 3) Den sorte magi tænktes at skulle virke ved handlingens hemmeligholdelse, ved trylleviser, efterligning og berøring. Alle disse dele indgik i tupilakmagien. 4) Åndetroen befolkede naturen med stærke væsener, der ikke selv havde nogen vilje, men måtte adlyde et viljesvæsen, når dette havde lært at beherske magien” (1987-88, s. 50-51).\nTupilaktroen havde betydning for grønlændernes hverdagsliv\nI Grønland var tupilaktroen engang så virkelig, som noget kan blive. Tupilakken var i dén grad levende for de folk, der sammensatte knogler og sang viser over dem, eller døde i sikker forvisning om, at de var ofre for egen trolddom. Og den var virkelig for de folk, der overværede seancer, hvor åndemaneren jagtede og tilintetgjorde en tupilak. Men hvad oplevede åndemaneren selv i sit indre, spørger Robert Petersen afslutningsvis (s. 51). Det ved vi i sagens natur ikke. Men tupilak-byggeriet har været et redskab til, i al hemmelighed, at forsøge at håndtere visse typer af konflikter i samfundet. Og tupilaktroen har udgjort en vigtig bestanddel i samfundets forklaringsmodel for sygdom, død og ulykke: Hvorfor er min tante dødeligt syg? Måske har nogen sendt en tupilak?\n(Teksten bygger på Tinna Møbjerg, 2001, Rolf Gilberg, 1986, Bodil Kaalund, 2011, og Robert Petersen, 1987-88).\nBrummer med snor og holdepind – legetøj og kultgenstand. Trædelene er lavet af fyrretræ mættet med linolie, og snoren er af skind fra en remmesæl (sælen har netop fået sit navn, fordi dens skind er godt at lave remme af).\nBrummeren er blevet snittet på foranledning af Moesgaard Museum i 2014, af Andreas Sianale fra Tasiiq i Grønland. Andreas legede selv med brummere da han var barn. Brummere har været kendt af alle grønlændere, og helt op til begyndelsen af 1900-tallet har man brugt det lydfrembringende legetøj i religiøse sammenhænge. For de voksnes var det kultgenstande, og man hørte åndernes stemmer i de summende lyde, brummerne frembragte.\nBrummeren her er ikke en helt eksakt rekonstruktion, men den er lavet efter et specifikt forlæg, nemlig en ca. 100 år gammel, østgrønlandsk brummer, som blev indsamlet af eskimo-forskeren William Thalbitzer under en ekspedition i 1909. Originalen er fra Tsiilak i Ammassalik-distriktet, og befinder sig nu på Nationalmuseet i København.\nDu må gerne prøve den. Når brummeren slynges rundt i luften vil den begynde at snurre om sin egen akse, og så opstår lyden. Efter et lille stykke tid vil snoren være tvunget så meget den ene vej, at brummeren stopper og begynder at dreje den anden vej. Dette vil resultere i en mystisk stigende og faldende tone. Hver brummer har sin egen lyd, og flere brummere sammen lyder som noget, der hører en helt anden verden til – åndernes verden.\nVi kender også brummere fra andre verdensdele og tidsaldre. I Danmark har man fundet en 8.000 år gammel ’Kongemose Brummer’, der er lavet af en knogle fra en hjort. Kongemose Brummeren har en glat kant i modsætning til modellen i samlingen her. Grønlandske brummere er typisk udsmykket med en takket kant. Det er den flade form og rotationen, der frembringer lyden, ikke kantens udformning.\nDisse to ansigtsmasker stammer fra Østgrønland, og Moesgaard Museum modtog dem i 1998. De er udskåret i sortfarvet træ og har indsatte tænder, der formentlig er lavet af tand eller ben. Det er et par, mand og kvinde. Man kan se, at den ene maske er en kvinde (7a) på grund af hårtoppen, typisk for grønlandske kvindemasker, og smykkerne. Kvindens top er ofte pyntet, her med et orange hårbånd af stof hvorfra der hænger perler af ukendt art. Vi ved fra en maske i Bodil Kaalunds bog ’Grønlands Kunst’ (2011), at perlepyntet f.eks. kan være lavet af ammassæt-fiskens ryghvirvler eller af glas, og at man også har lavet hårbånd af strimler af afhåret sælskind (fig. 95). Kvinden her bærer endvidere ørenringe af perler og et trekantet vedhæng, der formentlig er af ben eller tand.\nMandens (7b) mund er forvreden og begge masker har adskillige lyse, parallelt løbende streger udskåret på hage, pande, kinder, næseryg og ved øjnene. Formodentlig er maskerne af nyere dato, da ører og indsatte tænder typisk ses på nyere masker. Snorene bagpå tyder på, at det alene er ansigtsmasker af type, men ikke af anvendelse: de har været anvendt som vægophæng. Vores viden om disse to specifikke masker er imidlertid sparsom – vi har ikke engang en datering. Det er derfor relevant at inddrage mere generel information om grønlandske masker fra Bodil Kaalunds bog, der ligger i UNESCO kassen. Dette kan hjælpe os til at analysere vores maskepar bedre og forstå hvilke mulige fortolkninger der kan være. De mest relevante oplysninger er samlet her:\nFra omkring 1880erne kender man flere masker, der tydeligt hører sammen som par, mand og kone. Med tiden er det blevet mere og mere almindeligt. ”I vor tid er det næsten obligatorisk at skære et maskepar” siger Kaalund (s. 80), og andetsteds forklarer hun, at parret som en naturens ligevægt ofte ses afbilledet i Grønland. Menneskeparret optræder således også som dukker, som amuletter eller i små håndmasker med et mandeansigt på den ene side og et kvindeansigt på den anden (læs mere på side 27).\nGrønlandske masker forestiller altid ånder eller mennesker, aldrig dyr\nMan ser meget sjældent farver på træmaskerne, bortset fra sort. Den sorte farve fremstilles af lampesod og tran eller (i dag) plastikmaling. I gamle dage var træmaskerne lavet af drivtømmer, i dag bruges forskellige slags importeret træ. Mundene er åbne og altid udadkrængende og rektangulære i formen, aldrig runde som man f.eks. ser det på masker fra Sibirien eller Alaska. Grønlandske masker varierer meget i forhold til funktion, form og materiale. Der findes dansemasker, teatermasker, personportrætter, håndmasker, husmasker, små masker skåret af børn, masker af træ, skind, tøj og papir, og masker med ansigt på begge sider. Man har sågar set en maske lavet i rugbrødsdej og ”en meget udtryksfuld og smuk maske forarbejdet i det højest uædle materiale polystyrenskum, brugt som emballage for en transistorradio” (s. 84). Masker kan laves af hvad som helst. Masker laves også ved at smøre ansigtet ind i sort lampesod (sort anses for at være en farlig farve) og omdanne næsen til en opstoppertud ved at binde en snor tværs hen over næse og kinder. Som du kan se i minifilmen i lånermappen, kan man også spile kinderne ud ved at anbringe en pind på tværs i munden. Samtidig forvrænges stemmen.”Denne metode bruges endnu af mitaartut-udøvere (se side 34), og for dem gælder det om at være ukendelige for hinanden, for bopladsfællerne. Når åndemaneren derimod gjorde sit ansigt og sin stemme ukendelig, så var det ikke for sine stammefrænder, for de vidste nok, hvem han var. Det var for magternes skyld, ånderne, som nødigt skulle kunne kende og eventuelt hævne sig på den, der påkaldte og udfordrede dem” (s. 28, 70-84 og citat: s. 72).\nHvad betyder striberne i ansigtet?\nBodil Kaalund forklarer, at det er i Østgrønland, man kan tale om en egentlig maskekultur og at ”træmaskerne var langt de fleste … Hovedparten er skåret ud i den såkaldte skeletornamentik, eller skindstrimler er sat på med samme lineære virkning. … Den ældste grønlandske maske, vi kender, er en lille håndmaske fundet i en husruin ved Ammassalik ... Masken er stærkt furet, med tværgående linjer henover næseryggen og panden, rundt om øjnene og enten udgående fra eller rundt om munden. Det er de samme linjer vi finder igen og igen, omend med variation. Forestiller de et tatoveret ansigt? Eller betyder ornamentikken noget kultisk, både når de bruges som tatoveringer og som udskæringer på en maske?” spørger Kaalund (s. 70, 77).\nFra visse områder i Grønland kender man til sådanne tatoveringsstriber på kvinders ansigter, forklarer Kaalund videre. De markerede vigtige begivenheder i kvindens liv: ”første menstruation, giftermål, første fødsel, første drengefødsel, første sæl fanget af ældste søn (dette sidste blev markeret med lodrette striber på hagen). Alt sammen begivenheder, der havde med forplantning og fangst at gøre, overlevelse, slægtens videreførelse … man kunne så at sige aflæse hendes livsforløb i hendes ansigt”. Denne type tatoveringer blev brugt helt op til 1900-tallet, og ”det hører med i vurderingen af tatoveringernes dybe sammenhæng med livets fortsættelse, at den straffende Månemand blev vred og holdt fangstdyrene tilbage, hvis kvinderne var dårligt tatoverede – Månen havde jo også magt over menstruation og fødsel” (s. 78-79).\nMen ornamenterne kan også være udtryk for en dødekult, foreslår Kaalund: ”Det er min mening, at de indridsede ornamenter – den såkaldte skeletornamentik – på de fleste masker er udtryk for en nu glemt, kultisk forseelse og efterhånden er blevet en tradition, som tiltaler kunstneres sans for dekorative virkninger”(s. 79).\nEt tredje element, man skal holde sig for øje, er at ”linjerne (kan) markere vigtige centre, såsom stedet mellem øjnene hvor forstanden bor, eller sanseorganerne pointeres: øjne, næse, mund. Ørerne er ikke med på de gamle masker, først i vor tid dukker de op, men uden større betydning” (s. 79).\nDer er således nogle oplagte fortolkningsmuligheder, men som man måske kan fornemme er det meget lidt, man ved med sikkerhed om de specifikke maskers betydning. Kaalund fremhæver derfor flere mulige fortolkninger og bruger sin store, generelle viden om grønlandsk kunst og kultur til at argumentere for, hvorfor hun hælder mest til en bestemt fortolkning:\n”Måske gør man sig for mange tanker om disse ornamenter. Kunne det ikke bare være et portræt af en rynket gammel kone?” spørger Kaalund og svarer: ”Jeg tror det ikke. De deciderede portrætmasker, vi kender, er alle glatte i ansigtet, omend karakteristiske furer er med. Men disse parallelt løbende indskæringer, der dels understreger visse former, dels går på tværs af og derved opløser formen, må have enten kultisk mening eller være en kunstnerisk abstraktion” (s. 79). ”At maskekunsten har kultiske rødder er vel hævet over enhver tvivl, og selve systematikken i stregornamenterne: tre-fire streger henover panden, tre-fire streger ved næseroden, streger rundt om øjnene, markering af næsefløjen mv. tyder på en særlig mening, en fast tradition, der må have med kult at gøre. Men at kunstnerne ’realistisk’ har kigget på sig selv og deres nærmeste, når de har gengivet et ansigt, synes også klart. Selv masker, der skulle forestille hjælpeånder, kunne være realistisk opfattede, idet disse væsener blev accepteret som værende af et ganske bestemt udseende og observans. Ingen drog i tvivl at de så ud som beskrevet af åndemaneren. De var realiteter” (84).\nNye og gamle masker - og deres anvendelse\nKaalund kommer med følgende beskrivelse: ”I 1921 var alle østgrønlændere døbt, men maskerne og trommen har nok været i brug endnu nogle år, omend i det skjulte. Og langsomt overgår masken til at blive et salgsobjekt og husflidsprodukt. I disse masker fra 30’erne og op til i dag kan man spore en søgen mod et stadig mere vildt og grotesk udseende. Det er som om, at jo længere væk man kommer fra brugen af masker, jo mere outreret bliver stilen. Det virker som en slags kulturens krampetrækning. Hver maskeskærer har sin stil inden for de givne rammer: naturlig størrelse, sort bundfarve, indsatte tænder i munden og udskæringer, der går ned i træet, således at striben står lyst mod den sorte bundfarve. De indsatte tænder kan være rigtige dyretænder eller tilskårne ben- og trætænder. I nutidige masker ses også tit en tunge bag tænderne. Indsatte øjne af ben eller tand kendes i enkelte tilfælde. På masker fra Scoresbysund bruges at sætte hår og sommetider skæg af moskusoksehår på, og nu og da ser man øjenbryn markeret med skind eller fjer. Hovedsageligt skabes virkningen dog i træets materiale alene, med den sorte farve til hjælp.” (s. 80f.).\n”Vi ved”, siger Kaalund, ”at maskerne før kristendommens indførelse har været brugt som dansemasker til kultiske danse, og det stemmer også godt overens med den bevægede, slyngede ornamentik og de ofte forvredne munde og næser (fig. 89 og 90): maskerne har afgjort ikke været beregnet til statisk ophøjethed som afgudsbilleder eller dødsmasker. De har været beregnet til bevægelse, dans, været et led i en dramatisk, kropslig udtryksform, og de har ved deres ornamentik og udtryk forstærket dansens virke” (s. 74).\nSom allerede nævnt ved vi ikke meget med sikkerhed om maskens brug i kultisk sammenhæng. Derfor stiller Kaalund en række kvalificerende spørgsmål: ”Har maskerne haft en særlig kultisk funktion, været en fast rekvisit ved frugtbarhedsceremonier eller ved begravelsesritualer? Forestiller de måske afdøde forfædre, og har de været brugt ved mindefester omkring en dødekult? Når der er forholdsvis få masker i de arkæologiske fund, er det så fordi maskerne har været en helt privat ejendom og blev begravet eller brændt ved deres bæreres død? Eller har de været så hellige, at de efter deres brug i ritualer måtte tilintetgøres?” (s. 72). Vi ved at ”nidkære missionærer og præster beordrede især masken og trommen brændt ved kristendommens indførelse. Herved er mange masker beklageligvis gået tabt, men samtidig er forbuddet i sig selv bevis på, at maskerne har været nødvendige redskaber i en kultisk handling” skriver Kaalund. Hun forklarer videre at ”en af de kultiske handlinger vi kender til, er åndemaning, der havde til formål at skaffe bedre fangst”. Når der var dårlig fangst eller dårligt vejr, foretog åndemaneren rejser til havets bund for at rede og rense håret på Havets Moder. Hun sendte så sødyrene op til havets overflade igen som tak for hjælpen. I den forbindelse, skriver Kaalund, havde åndemaneren ”sine helt nødvendige og personlige hjælpeånder, og en af fortolkningerne går ud på, at maskerne forestiller hjælpeånder” (s. 74.). Læs mere om åndemaning på side 32-33.\nAnsigtsmasker i træ har helt sikkert været brugt som dansemasker og teatermasker\nI perioden fra 1880erne til kristendommens dominans i 1930erne har vi mere konkret viden om de forskellige maskers anvendelser, og Kaalund grupperer dem på følgende måde: Dansemasker, som blev brugt til forskellige ceremonier, for eksempel trommedans før lampeslukningsleg eller sangkamp. Nogle dansemasker gengav danserens mimik – latter eller skræk. Teatermasker blev brugt til underholdning, blandt andet en åndemaningsleg, hvor man imiterede en virkelig åndemaning. Den, der spillede åndemaner, bar masker der forestillede hans hjælpeånder. De små håndmasker blev brugt til at illustrere fortællinger og sange, idet de på skift blev trukket frem fra et raslende tarmskindsforhæng under fremførelsen. Mitaartut-masker, der ofte er lavet af skind eller de føromtalte sortmalede ansigter, blev brugt fra nytårsaften til helligtrekongersdag, og her gjaldt det om ikke at blive genkendt. For de, der ikke kunne genkende personen bag masken, måtte give personen gaver, forklarer Kaalund. Husmasker beregnet til vægophæng repræsenterede ’husets ånd’ i mindre størrelse. De var opsat på husets østre væg. Fremmede mistede deres kraft ved at se på dem og derved beskyttede de husets beboere. Endelig havde man små, massive masker, der ikke var beregnet til at tage på og som var skåret af børn og unge. De betragtes som maskekopier eller håndmasker, som blev brugt i børnenes leg og som formentlig blev snittet som en del af oplæringen (s. 34, 73, 83).\nSouvenir-objeker og moderne kunst trækker på gammel grønlandsk mytologi og maskeskærertradition\nFra hedensk tid og overgangsperioden til kristendommen har man kun omkring 200 masker på museer og i private samlinger, og ingen af disse kan dateres før slutningen af 1800-tallet. Mange masker blev nemlig brændt ved kristendommens indførelse. Kaalund forklarer, at ”da de gamle trosforestillinger blegnede, blev maskerne brugt til at skræmme børnene med, når de blev for urolige. Senere endnu, i de sidste årtier, blev den traditionelle maske reduceret til et souvenir-objekt. I samtidskunsten derimod er masken som begreb genstand for mange fine kunstneriske fortolkninger, både i teatrets og billedkunstens verden” (s. 74). Det er her oplagt at fremhæve Tukak-teatret i Vestjylland, og det deraf affødte Grønlands Nationalteater, som har fortsat masketraditionen i kunsten. Og i lånermappen kan man se et fint eksempel fra malerkunstens verden (maleri af Mike J. Kristiansen, født og opvokset i Sisimiut. Udstillet i Aasiaat Museum, Sisimiut Museum og Kulturhuset i Sisimiut).\nNår man som her har gennemgået Kaalunds analyse af den grønlandske maske bliver det tydeligt, at selvom de grønlandske masker, der laves i dag, ikke er rekvisitter til udøvelse af religion, men derimod produceres som souvenirs og kunst med henblik på salg, så formgiver grønlænderne fortsat deres masker ud fra en skabelon, der rækker langt tilbage i tiden med referencer til hele det grønlandske mytologiske univers og den gamle fangerkulturs forståelse af sig selv og sin omverden. Derved bliver det måske mindre vigtigt, om vi kan tidsfæste vort maskepar præcist eller ved, hvordan netop disse masker er blevet brugt. Blot i kraft af deres grundform bærer de den grønlandske maskeskærerkultur i sig.\nDenne lille, ansigtsløse figur i birketræ er en tro kopi af en træfigur fundet i en grønlandsk grav. Tag den gerne op og studér dens former. Originalen findes på Moesgaard Museum. Vi kender ikke dateringen, men vi ved, at den blev givet til museet i 1954, og i den sparsomme beskrivelse, der fulgte med overdragelsen, hedder det sig, at det er en ”mandsfigur, armløs, forarbejdet af (fyrre?)træ. Anorakklædt uden ansigtstræk” (Moesgaard Museums genstandsdatabase, EA 11-11). I Grønland findes en rig tradition for at skære sådanne små figurer af såvel dyr som mennesker i træ, ben eller fedtsten. Manden og kvinden er et yndet motiv, det skildres igen og igen med simple virkemidler, nogle gange i selskab med sæl, telt, kajak og konebåd – hele bopladsens lille verden (læs mere i Kaalund, 2011, s. 27).\nDe første grønlandske menneskeskulpturer, man kender, er fra Dorset-kulturen (500 f.kr.-1300 e.kr.), og stilistisk set er der ”en kraftig tråd fra dukkerne og op til moderne grønlandsk kunst” (Kaalund, 2011). Mange af figurerne er uden arme og fødder. Nogle er som denne uden ansigt, mens andre har ansigtstræk. Kvinden skildres nogle gange med et barn i amaat – rygpose. Kvindefigurerne kan være med eller uden bryster, men i reglen med en hårtop – kvindens pryd. På andre figurtyper fremhæves de kønslige attributter dog kraftigt. Faktisk så kraftigt, at flere eksperter mener, de må have haft forbindelse til en frugtbarhedskult. De mere groftskårne dukker – som denne – har ofte været beregnet til at blive påklædt. Nøjagtige minikopier af traditionelle, grønlandske festdragter eller hverdagsdragter er blevet syet og sat på figurerne. Man kan finde fotos af forskellige figurtyper og påklædning på side 23-27 i Keld Hansens bog ’Legetøj i Grønland’ (1979), og på side 150-159 i Bodil Kaalunds bog ’Grønlands Kunst’ (2011). Der kan du også læse mere om, hvordan dukkerne er blevet brugt, og hvilke slags figurer, der findes. Begge bøger ligger i UNESCO kassen.\nLegetøj og forfader-pusledukker\nSom nævnt har nogle figurtyper (med store attributter) muligvis været anvendt til regulære kultiske formål, men langt de fleste har været brugt som legetøj til børn – helt almindelige dukker. Og dog, helt almindelige var de måske alligevel ikke efter dansk målestok. Ofte blev dukkerne nemlig navngivet efter afdøde personer. Det samme gjaldt for øvrigt børnene, fortæller Keld Hansen, og ”dette gjorde man for at navnene ikke skulle blive glemt og for at hædre de afdøde. Og man kan ikke udelukke, at det i visse tilfælde har været med den hensigt, de voksne har gjort så meget ud af at fremstille mange dukker. Dette er der bl.a. flere eksempler på fra Østgrønland. Og på den måde kunne pigerne pusle om de afdøde, skifte deres tøj og give dem mad” (Hansen, 1979, s. 26f.). De levende kunne således fortsætte med at have en form for relation til forfædrene, selvom de var døde. Ifølge den grønlandske tradition har en persons navn en helt særlig betydning. Det hænger sammen med opfattelsen af menneskets opbygning: Mennesket har tre dele: et navn, et legeme og en sjæl. Og ”når en person døde, blev hans navn tilbage og skulle have bolig i et andet menneske” (Møbjerg og Rosing, 2001, s. 23).\nNavnetraditionen er ikke helt begravet i Grønland\nI en mail til Moesgaard Museum (2014) beretter en museumsinspektør fra Grønland om følgende interessante begivenhed, der fandt sted under det såkaldte ’Mitaartut’ (’Mitaartoq’ i flertal), hvor udklædte mennesker (mitaat/mitaaq) går fra dør til dør for at skræmme folk. Det foregår fra nytårsaften og hver dag frem til helligtrekonger:\n”Det stærkeste jeg selv har oplevet var følgende:\n2-3 mitaat kom på besøg hos os 6. januar i 1998 oppe i Nuussuaq (Upernavik). Den ene var en kvinde med det ene bryst blottet og en fuglevinge klistret hen over maveskindet. Huden var dækket med sovsekulør. I tre snore om halsen hang der seks døde nyfødte hundehvalpe med snor om halsen. Det så meget makabert ud og voldsomheden forklares sådan:\nHendes mor var død få år forinden. En lille pige var navngivet efter hende. Denne lille pige var denne dag ude at gå mitaartoq for første gang (mitaarqaarpoq). For at ’støtte’ denne lille pige, og for at støtte sin afdøde mor, skulle hun nu selv gøre alt hvad hun kunne for at blive en god mitaaq. Derfor den voldsomme udklædning - det skulle vise, hvor glad hun var for den lille piges navn.\nI den situation har disse mitaat noget med afdøde at gøre, men det er fordi det går igennem navneskikken. Havde den lille pige f.eks. spillet fodbold på isen ville den samme kvinde også skulle udklædes i fodboldkostume og næsten ’klovne’ sig igennem en foldboldkamp, for at gøre opmærksom på sig selv, den lille pige og i sidste ende mindet om den afdøde”.\nBodil Kaalund (2011, 3. udg., Gyldendal A/S). Bogen handler om Grønlands mytologi, skulpturer, brugskunst, malerkunst og kultgenstande – fra tidernes morgen og frem til i dag. Den indeholder flotte fotos af grønlandske masker, skulpturer, dukker og tupilakker mv., ligesom dem vi har i UNESCO Samlingen her (Ddl. A 5 - Ddl. A 8.), og Kaalund fortæller de historier og myter der knytter sig til genstandene. Bogen egner sig til en bred vifte af undervisningsforløb (se mere i læsevejledningen i lånermappen).\nKeld Hansen (1979, Nationalmuseet). Bogen viser de forskellige typer legetøj man har brugt i Grønland, blandt andet den brummer (Ddl. A 6) og de små menneskefigurer (Ddl. A 8) som også er med i UNESCO Samlingen.\nSøren Taahe (2009, Søren Thaae og Milik Publishing). I denne bog finder man en lang række anvisninger i hvordan man kan lave papirklip, der relaterer sig til temaet Grønland, blandt andet grønlandske masker og tupilakfigurer.\nSigne Jensen (Red., 2014, Trykteam Svendborg a/s.). Dette nummer er en særudgave produceret i forbindelse med etableringen af de to samlinger De dødes liv A og B. Tidsskriftet rummer nogle af de artikler der indgår i lånermappen til De dødes liv A, og giver endvidere et indblik i de tematikker, der behandles i den anden samling om Festen For de Døde i Mexico (B). Der er også nogle artikler, der belyser hvordan de døde kan leve videre blandt de levende i andre sammenhænge, for eksempel i en dansk sammenhæng.\n- Christiane Falck: Livets materialitet og immaterialitet – relationer mellem mennesker og ånder i Sepik i en sociokulturel forandringskontekst (baggrundstekst om Ny Guinea i lånermappen).\n- Annie Oehlerich: Majsfest og kosmologi i hos Guarani-indianerne i Bolivia (baggrundstekst i lånermappen – i en lidt anden udgave).\n- Jesper Nielsen og Mette Haakanson: Besat af døden – Et kritisk blik på forestillinger om De dødes dag i Mexiko.\n- Birgitte Due Jensen Koch: Dannelsesrejse til dødens rige.\n- Jenny V. Husted: Drejebænken, syskrinet, forhaven og danskpokalerne.\nHæftet giver ved hjælp af tekst, fotos og illustrationer en let tilgængelig, generel indføring i, hvad er en shaman er. Hvem bliver shaman, hvordan man bliver det, samt shamanen og hjælpeåndernes rolle. Shamaner findes mange steder på jorden, men her har Rolf Gilberg valgt at beskrive dem fra Grønland - samt Mongoliet og Sibirien. I hæftet findes mange gode fotos og beskrivelser af dragter og udstyr, som shamanerne betjener sig af i kontakten med det overnaturlige.\nMaske fra Bolivia (a) flankeret af to store fuglevinger (b,c). Denne fjermaske kaldes aña-aña på guaraní, hvilket betyder ’ånd’. Fjermasken repræsenterer en afdød slægtning. Disse masker bliver som regel lavet af en tom, udhamret metaldåse – som masken her – og dekoreret med ternet kladdepapir fra et skolehæfte, spejle i dekorative mønstre, små stofstykker i forskellige farver og små rebstykker eller hår, som bruges til overskæg. På masken monteres de to fuglevinger, som ofte stammer fra garza-fuglen, der er i slægt med hejren. I gamle dage blev maskerne skåret i træ fra toborochi-træet, der er let som bambus. Masken er grotesk og overdrevet, med åben mund, smalle øjne og langt overskæg. Masken bæres sammen med et skærf af hvide lagner, der poser lidt og således slører maskebærerens kropsfigur. Fjermasken laves i forbindelse med Arete Guasu-festen i februar, der holdes når majsen er klar til at blive høstet.\nUdformningen af den enkelte maske er individuel og ideelt set inspireret af forfædrene gennem hellige drømme. Fremstillingen af masken foregår i skjul; ingen må vide, hvem der er maskebæreren, før den store majsfest hvor masken træder i karakter. Under dansen vender forfædrene tilbage og bytter sjæl med den maskedansende. Masken neutraliseres igen ved festens afslutning: Masken destrueres for at slippe den afdøde sjæl fri, og maskebæreren afslører sin identitet, hvis han da ikke er blevet afsløret inden. Fjermasken er guaraní-indianernes forbindelsesled mellem liv og død, et billede på indianernes cykliske tidsopfattelse.\nLæs mere om majsfesten Arete Guasu og guaraní-indianernes liv med ånder og forfædre, religion og mytologi, i Annie Oehlerichs artikler i lånermappen og i tidsskriftet Religion, der ligger i UNESCO kassen.\nFjermasken her er blevet lavet specielt til Moesgaard Museum af to guaraníbrødre, Angel og Justo Yandura fra Kapiatindi i Isoso. Den blev lavet i år 2000 i forbindelse med særudstillingen ”Bolivias sidste krigere”, som handlede om guaranífolket i Bolivias lavland. Den har ikke været brugt i et ritual og er derfor ikke besjælet, hvilket er grunden til, at vi har fået lov at beholde den og kan have den med i samlingen her. Havde den været besjælet, skulle den destrueres.\nStativet bagpå masken er tilføjet af Moesgaard Museum i forbindelse med udstillingen. Almindeligvis fastgør man vingerne til masken, ved at sætte vingestængerne igennem hullerne i siderne på masken. Men i dette tilfælde hører vingerne oprindeligt til en anden boliviansk aña-aña maske, og derfor passer vingestængerne ikke til hullerne.\nModeller og eksempler på materialer til aktivitetsforslagene i lånermappen:\nDen grønlandske menneskefigur (Ddl.A 8) er lavet af et stykke birketræ på denne størrelse. Denne materialetype kan anvendes, hvis du vil lave en forfader-pusledukke. Se snittevejledningen i lånermappen.\nPap af denne solide type kan anvendes, hvis du vil lave din egen version af den bolivianske forfader-fjermaske, der er i samlingen (Ddl.A 15a-c.). Se vejledningen i lånermappen.\nBrødbakken er et eksempel på, hvad du selv kan flette med den løbbindings-teknik, og det rattan-materiale, der almindeligvis anvendes til flettede yams-masker (se Ddl.A 1). I lånermappen finder du en flettevejledning. Den teknik, som folk i Papua Ny Guinea anvender til deres hellige yamsmasker, bruges faktisk over hele verden til at flette kurve og andre brugs- og pyntegenstande.\nBordskåneren er et eksempel på, hvad du selv kan flette med den løbbindings-teknik, og det rattan-materiale, der almindeligvis anvendes til flettede yamsmasker (se Ddl.A 1). Yamsmasken i samlingen her, er dog lavet af nogle andre, lokale, naturmaterialer. I lånermappen finder du en flettevejledning. Den teknik, som folk i Papua Ny Guinea anvender til deres hellige yamsmasker, bruges faktisk over hele verden til at flette kurve og andre brugs- og pyntegenstande.\nDenne enkeltglas-bordskåner er et eksempel på, hvad du selv kan flette med den løbbindings-teknik, der er anvendt til yams-masken (Ddl.A 1). I lånermappen finder du en flettevejledning. Den teknik, som folk i Papua Ny Guinea anvender til deres hellige yamsmasker, bruges faktisk over hele verden til at flette kurve og andre brugs- og pyntegenstande.\nBordskåneren er et eksempel på, hvad du selv kan flette med den løbbindings-teknik, der er anvendt til yams-masken (Ddl.A 1). I lånermappen finder du en flettevejledning. Den teknik, som folk i Papua Ny Guinea anvender til deres hellige yamsmasker, bruges faktisk over hele verden til at flette kurve og andre brugs- og pyntegenstande.\nStemningsbillede fra forberedelserne til majsfesten, Arete Guasu. Man ser fjermasken, aña aña, i baggrunden. I forgrunden ses forskellige trommer der bruges under festen. Guaraní kendte oprindeligt ikke til skriftsprog. Deres historie har overlevet mundtligt i århundreder. Gennem musik, sang og dans kommunikerer de med det kosmiske univers. Musikken bærer altid et budskab og bliver brugt til fest og i krig. Trommen især spiller en central rolle, idet den ifølge indianerne angiver hjertets og dermed livets rytme. Musik uden en tromme er som en krop uden et hjerte.\nI det orange kar fremstilles farvepulver, ligesom det vi har i samlingen: se Ddl.A.40 og Ddl.A.41. Til majsfesten laver kvinderne ansigtsmaling af yucamel og farver, som de maler deltagerne med. Farverne beskytter mod de onde ånder, som kunne slippe løs under festen. Yuca er en stor og hård rodfrugt, der smager lidt ligesom kartofler.\nFarvepulver smøres i ansigtet, når majsfesten indledes, og inden ånderne inviteres indenfor. Farverne beskytter mod eventuelt løsslupne onde ånder. I UNESCO kassen kan du se dette pulver: Ddl.A.40 og Ddl.A.41.\nPlanche - Fjermaske fra majsfest i Bolivia\nPlanche Ddl.A.37-39 viser tilblivelsen af fjermasken i samlingen (Ddl.A.15a-c). Her har masken ikke fået fjer endnu. Skelettet, der er lavet af blikspande, er blevet dekoreret med almindeligt ternet og farvet papir.\nPlanche Ddl.A.37-39 viser tilblivelsen af fjermasken i samlingen (Ddl.A.15a-c). Her får masken hæftet vinger på. Vingerne er fra garza-fuglen, der er i slægt med hejren.\nPlanche Ddl.A.37-39 viser tilblivelsen af fjermasken i samlingen (Ddl.A.15a-c). Her ser man de færdige masker taget i brug under majsfesten. Det er kun mænd, der bærer dem - til ære for forfædrene.\nAnsigtsfarvepulver (blå) - til majsfest i Bolivia\nTil majsfesten laver kvinderne ansigtsmaling af yucamel og farver, som de maler deltagerne med. Farverne beskytter guaraní-folket mod onde ånder. På planche Ddl.A.36 i UNESCO kassen kan man se en kvinde med denne ansigtsmaling.\nAnsigtsfarvepulver (pink) - til majsfest i Bolivia