Expat Love: Le 7 lezioni che ho imparato muovendo oltreoceano per amore - 2021\nVigtigste › kærlighed › Expat Love: Le 7 lezioni che ho imparato muovendo oltreoceano per amore\nLe relazioni possono essere una sfida nel migliore dei casi, ma quando passi a trasferirti in un altro paese nel mix, può presentare molte sfide diverse. Di Rachael Roberts\nSembra un'idea romantica spostarsi oltremare i nome dell'amore. Kom qualcosa che vedi i un film. På realtà er può essere una scelta difficile fare il salto per lasciare la tua famiglia, il tuo paese og tutto ciò che riguarda la tua vita per stirre con la persona che ami.\nFredag 31. marts 2017\nExpat Love: De 7 lektioner, jeg lærte af at flytte til udlandet for kærlighed\nForhold kan være en udfordring på de bedste tidspunkter, men når du kaster at flytte til et andet land i blandingen, kan det byde på mange forskellige udfordringer. Af Rachael Roberts\nDet virker som en romantisk opfattelse at flytte til udlandet i kærlighedens navn. Som noget, du ser i en film. I virkeligheden kan det være et vanskeligt valg at tage springet for at efterlade din familie, land og alt omkring dit liv for at være sammen med den person, du elsker.\nHvordan det hele begyndte for mig\nFor fem år siden rejste jeg i Bali, Indonesien og mødte min mand. Efter at have dateret et stykke tid tog jeg valget om at blive i landet og få et job for at blive hos ham, så vi kunne se, hvor forholdet ville gå. Nu er vi gift og har et barn, og selvom denne beslutning til tider har gjort mig så hjemvendt til det punkt, hvor jeg føler mig hjemsøgt af min beslutning, ville jeg tage det samme valg igen, hvis jeg havde chancen, fordi jeg elsker ham mere end hvad som helst.\nDe tidspunkter, hvor jeg har lyst til at have taget det forkerte valg, tidspunkter, hvor jeg følte mig frakoblet fra min familie og venner, eller jeg følte mig som en outsider i et underligt land, er dette op- og nedture ved at bo i udlandet for din kærlighed.\n# 1 Fra bunden i en ny jobrolle. Før jeg flyttede til Bali, havde jeg været på universitetet med at studere psykologi og følte mig usikker på, hvad jeg ville gøre bagefter. Jeg regnede med, at jeg ville tilbringe noget tid med min partner og derefter regne det ud senere. I mellemtiden tilmeldte jeg mig et onlinekursus for at undervise i engelsk som andresprog (ESL).\nJeg fandt et job ret hurtigt, men du starter igen i bunden af stigen, uanset hvad din erfaring eller tidligere job var hjemme. Det ser ud til, at disse job er så let tilgængelige for arbejdende turister, der kommer og går, at virksomheder ikke nødvendigvis betaler godt. Det er vanskeligt at tjene flere penge end hvad der er nok til at leve måned til måned.\nPå den anden side er leveomkostningerne meget lavere end derhjemme, så en gennemsnitlig udlandsløn er nok til at klare sig. Det bedste ved at arbejde på en skole med andre ESL-lærere var, at det gav mig muligheden for at møde andre vestlige på øen, hvoraf nogle er meget tæt og hjalp mig med at komme igennem nogle af de hårdere dage.\nNår du bor hjemmefra, hvad enten det drejer sig om en anden by eller et andet land, er det at finde nye venner en vigtig del af følelsen som om du hører hjemme. [Læs: Sådan balanserer du din karriere-, sociale og datingliv]\n# 2 At være afhængig af en anden person. En af de sværeste dele af at flytte til et andet land, så anderledes end mit eget, var at være afhængig af en anden person. Jeg stod så meget på min mand, især inden jeg var i stand til at tale med de lokale. At gå i butikken eller foretage et telefonopkald virkede umuligt. Det kan være et slag for din selvtillid, hvis du var uafhængig før.\nDer har været mange gange, hvor jeg følte mig håbløs, men da jeg lærte at tale det lokale sprog og møde andre expats, der er i samme position som mig, blev det meget lettere.\nNår du foretager flytningen til et andet land, skal du være opmærksom på, at ikke alt falder på plads lige fra start. Det tager tid, du skal være tålmodig. Du skal være åben for at lære nye måder at gøre ting på. [Læs: Sådan får du dit liv tilbage på sporet efter en stor ændring]\n# 3 Skub dig ud af din komfortzone. Selvom det kan være skræmmende at komme ud af huset uden din partner, når de skal arbejde, vil du takke dig selv for det senere. Som nævnt tidligere, når du foretager dig til at bo i et andet land for at være sammen med den person, du elsker, giver du op en stor del af din identitet. Samt at lære at udføre daglige opgaver i et andet land, hvilket efterlader dig alt for afhængig af din partner.\nNår jeg fortalte mig selv, at nok var nok og gjort en indsats for at komme ud og begynde at lære at tale med andre mennesker og gøre ting igen, følte jeg mig meget bedre. Jeg fik min internationale licens og en bil til at køre. Jeg begyndte at gå ud, selvom det bare var at få dagligvarer.\nFør jeg stolede på min partner eller hans venner for at hente mig og tage mig pladser, hvilket ikke er ideelt. Helt ærligt lægger det mere pres på vores forhold. Forhold er allerede hårdt arbejde uden det ekstra pres, som nogen stoler på dig, eller du stoler på en anden i de mest basale dele af hverdagen. Når jeg indså dette og pressede mig selv til at gøre mere for mig selv, gjorde det vores forhold stærkere og lykkeligere. [Læs: Hvordan man kan være uafhængig, selv i et forhold]\n# 4 Forskelle skaber eller bryder et forhold. At være i et blandet ægteskab kan være spændende og eksotisk, men det giver også ekstra udfordringer. Forskellige kulturer, religioner, sprog og tro spiller en rolle i vores hverdag. Nogle gange får de det bedste af os og får os til at føle os som om vi er verdener fra hinanden.\nAndre dage bringer disse forskelle os nærmere, fordi vi har så meget mere at lære om hinanden. Vi lærer hinanden konstant om os selv, hjælper hinanden med at lære nye ord på vores nye sprog og så meget mere.\nNu hvor vi har et barn, lærer vi endnu mere, når vi lærer hende, hvad der er vigtigt for os. Det, jeg lærte af at være i et tværkulturelt ægteskab, er, at jeg til tider er nødt til at ændre mit perspektiv og forventninger til visse situationer samt at være mere tålmodig. [Læs: 10 FYI'er for datering af nogen fra en anden kultur]\n# 5 Ved, hvornår du ser de andre mennesker i dit liv. Én ting, jeg lærte, der hjælper med hjemlænden, er at sikre mig, at jeg ved, hvornår jeg ser min familie næste gang. Uanset om det er dem, der kommer her for en ferie, eller min mand og jeg går der for at se dem. Det hjælper virkelig. Ikke kun hjælper det med hjemlænken, det forhindrer os også i at argumentere så meget.\nNår jeg er hjemlengst, argumenterer vi mere. Når det sker, ser det ud til at være en følelse af harme fra os begge. Det er ikke hvad nogen af os tilmeldte os. Sørg for at holde balancen mellem dit nye liv med din partner og dit liv derhjemme med din familie og venner. [Læs: 8 sjove måder at starte på ny i en splinterny by]\n# 6 Tag din tid. Når du rejser til et andet land, uanset om det er af kærlighed eller af en anden grund, skal du give dig selv realistiske forventninger. Forvent ikke, at alt falder på plads og føler sig lige i det øjeblik, du træder ud af flyet, fordi det usandsynligt vil ske.\nAt bo i et andet land er meget anderledes end at være på ferie. Mange mennesker, inklusive mig selv, føler sig svigtede, når de er klar over, at de to er meget forskellige.\nTag også tid med dit forhold, og lad det vokse naturligt. Nogle gange, når vi investerer så meget i et forhold, ønsker vi at se, at det blomstrer meget hurtigt. Det kan også være urealistisk eller fremstille et forhold og måske ikke tåle tiden.\nGiv dig selv og din partner tid til at lære hinanden at kende og nyde bryllupsrejsen i et nyt forhold. Jeg fandt nogle gange, at vi begge forventede mere fra den anden person.\nVi investerede begge så meget i forholdet så tidligt. Her på Bali forventer mange mennesker, at du hurtigt skal gifte dig og begynde at have en familie. Mange fandt det forvirrende og var åbenlyst om det faktum, at vi ikke blev forlovet før et år ind i vores forhold og derefter blev gift endnu et år senere.\nTag din tid, nyd hinanden, og rol ikke på, hvad andre synes om dine valg. Gør hvad der føles rigtigt for dig og din partner. [Læs: Følelsesmæssig forbindelse: 8 små måder at opbygge en lykkelig evigt efter]\n# 7 Hvad gør det hele værd. Når du flytter til udlandet for den, du elsker, måske ikke lyder som et eventyr, har det mange belønninger. Jeg fandt en, der også valgte at leve et andet liv, end de forventede. Min mand er meget åndelig, og religion er en stor del af hans liv. Jeg ved, at han gerne vil have mig mere involveret i den del af sit liv.\nHan forstår imidlertid, at jeg har en anden holdning til dette, og han skubber mig ikke. Han har været tålmodig med mig og gjort alt, hvad han kan for at få mig til at føle mig godt tilpas i sit hjem og i sit land. Jeg ved, at han gør det hele, fordi han elsker mig så meget, som jeg elsker ham.\nAt vælge at leve et liv i udlandet for din partner er en stor beslutning. Sørg for at begge sætter de grænser, du har brug for, for at begge skal blomstre.\nTænker du på at bevæge sig i udlandet for kærlighed? Læs dette først.\n"Så hvad bringer dig til London?"\nJeg hader, når folk stiller mig det spørgsmål. Som den akavede skildpadde, som jeg er, har jeg udviklet en række dåse svar:\nDet professionelle svar : ”Jeg ville arbejde digitalt, og der er ikke noget bedre sted at gøre end London - i det mindste hvor jeg kunne få et visum og tale sproget!”\nDet voksne svar : ”Jeg ville fortsætte med at bo i udlandet og rejse, og det er let for canadiere at få et visum til Storbritannien. Og det er London ! ”\nDet stumpe, men sjove svar : Jeg stak tommelfingeren mod min partner og siger "Den fyr."\nNaturligvis er hvert svar rigtigt, men det ene er sandere end de andre. Jeg indrømmer det: Jeg er en af de piger, der flyttede til udlandet med en fyr. Jeg mener, det var ikke bare ham. Efter Martinique ville jeg fortsætte med at rejse, men London var aldrig et sted, jeg ville have overvejet at bo (jeg var mere i Paris). Så jeg flyttede til London på grund af ham, men ikke for ham. Jeg flyttede der for eventyr og for at se nye steder, men jeg kunne have gjort det hvor som helst.\nOg jeg må sige, takk og lov “Den fyr” er fra London, fordi jeg ikke ved, hvilken undskyldning jeg ville have haft for at flytte til, jeg ved ikke, Chichester? gyse\nNok om mig. Dette handler om dig. Dette er, hvad du skal gøre, hvis du overvejer at flytte til udlandet af kærlighed:\nJeg mener ikke, at du ikke skal flytte til et nyt land med ham, jeg mener ikke, gør det for ham. Gør det for dig selv, fordi du vil se verden, lære et nyt sprog eller udfordre dig selv. Hvis du ikke finder din egen grund til at flytte, vil du fortrykke ham, når du har svært (og du har svært). Hvis han har et job der, og du ikke gør det, bliver du nødt til at finde en måde at holde sig optaget på og få venner.\nSæt dig selv et mål om at opnå eller finde en ny hobby, der kan hjælpe dig med at komme ud af huset - starte en blog, undersøge et aspekt af kulturen, få en grad online - bare gør hvad som helst, der får dig til at føle, at du udfører noget udover at være en 'efterfølgende ægtefælle'.\nHvis du ikke kan tænke på en grund til, at du vil gå for dig selv, skal du sandsynligvis ikke gå.\nIgen, måske ikke gør det.\nJeg tror, at langdistanseforhold kan fungere, når du begge har en tidsramme for dit tilbagevenden . Bae og jeg gjorde langdistancen to gange i cirka fem måneder hver gang. Hver gang det var temmelig åbent, og det var den mest stressende del af det: at prøve at finde ud af, hvornår og hvordan vi ville være på samme sted igen. Hvis din partner går på en 6-måneders stillingsopslag, finder du det meget lettere at være adskilt, end hvis hun bliver overført og hun kunne være væk i 3 måneder eller 3 år, og du har ingen idé om, hvilket.\nMange mennesker ser ud til at misforstå, hvad jeg siger. Jeg mener ikke, at du ikke skal flytte til udlandet af kærlighed, jeg siger at tænke to gange, før du gør det: For det første, kan vi få dette arbejde til at gøre lang afstand? For det andet er der en grund til> Vi ser hinanden i weekender ... det er som at datere igen!\nHvis du allerede har boet sammen, skal du alligevel gå efter det. Men afhængigt af hvor du flytter har du muligvis ikke de samme luksusformer, som du er vant til. Du bliver muligvis nødt til at dele med fremmede, ellers kan din lejlighed blive trang - og hvis der er en ting, jeg lærte at bo i udlandet med min partner, er det, at små boligarealer skaber virkelig store slagsmål .\nMin partner og jeg bor ikke sammen i London nu, og hvis han nogensinde beslutter at blive medlem af Generation Rent, så vil det være dejligt at have separate lejlighedsfæller og steder, vi kan undslippe, når de irriterer os. Desuden er husandele en fantastisk måde at få nye venner!\nLær at tale sproget, hvis du ikke allerede kan.\nDer er intet mere isolerende (ja, udover at blive isoleret) end at være ude af stand til at forstå menneskene omkring dig. Det vil hjælpe dig med at få et job (eller et bedre) og tale med folk, mens du er i udlandet. Hvis du har brug for at tage lektioner, kan du endda få nogle venner, der er i samme båd som dig.\nVær ærlig med ham - og dig selv.\nForhåbentlig har du slået gode kommunikationsevner igennem dit forhold. At være et udstationeret par er en velsignelse og kamp, men I gennemgår det sammen; på den anden side kan det være særlig ensomt at flytte til udlandet af kærlighed og være den eneste, der tilpasser sig et nyt land. Hvis din partner er en lokal, fortæl ham, at du har svært ved at tale om, hvad han kan gøre for at hjælpe dig (og hvordan du kan hjælpe dig selv).\nDiskuter dine forventninger til at bo i udlandet.\nMåske vil du helt og holdent blive en hederske marokkansk - du planlægger at lære sproget og hvordan man laver mad couscous - men din partner gør det ikke. Hvis du begge flytter til et nyt land, kan han måske opleve kulturen på en anden måde end dig, eller vil han ikke være så villig til at gøre sig selv ubehagelig i et fremmed land. Alle har en anden expat-stil og tilpasser sig nye steder på deres egen måde .\nHvis du vil have en partner i kriminalitet, så fortæl hende. Hvis hun bare ønsker at fortsætte med at leve som hun gjorde derhjemme, men med bedre Instagram-muligheder, er du nødt til at beslutte, om du er sej med at være den, der bestiller maden, snakker med udlejer og gør alt det engagerede med din adopterede hjem.\nTab ikke din> ”Jeg siger virkelig ikke 'a-boot'!”\nHold din kulturarv i live ved at dele mad, musik og historie med mennesker. Din partner og folk, der holder af dig i dit nye land, bør være interesseret i hvor du kommer fra, fordi det er en enorm del af den du er . Jeg har lavet ham og hans familie pandekager, og vi har haft livlige diskussioner om forskellene mellem USA, Canada og England. Og når jeg begynder at føle mig hjemlængt? Jeg spiser is, der drukner i ahornsirup, mens jeg ser tv-shows og film, der minder mig om hjemmet ...\nHar du nogensinde flyttet til udlandet for kærlighed eller ulemper>\n177 tanker om ”At tænke på at bevæge sig i udlandet for kærlighed? Læs dette først. ”\nAlyssa, du er opmærksom på "det at give sit liv til mig udtryk", da det var hans forklaring såvel som hvad han mente\nTak, fordi du fortalte mig om din mors ven i Canada, det gjorde virkelig en del af min frygt, og efter at have læst dit uddrag og også Thomas, føler jeg mig mere sikker på, hvilken beslutning jeg skulle tage!\nFlot blog faktisk!\nTak Thomas for at du deler din historie, jeg håber, det fungerer godt for dig i slutningen!\nJeg mødte min mand gennem venner til fælles. han er fra Italien og jeg er fra USA .. vi mødtes gennem FB og efter 6 måneder giftede vi os. Jeg flyttede til Italien. Naturligvis på grund af det faktum, at vi ikke boede sammen og langdistance-forholdet, kendte vi virkelig ikke hinanden. Jeg har boet i Italien i et år, og på grund af vores forskelle og ændringer forlod jeg 2 og en halv måned for at besøge min familie. Nu er jeg tilbage i Italien, og jeg ved virkelig ikke, om jeg kan blive her, skabe et liv, få børn og opdrage dem så langt væk fra familie, venner og min livsstil, kultur osv.\nDet er ikke let, og jeg ved ikke, om det er det værd. Han siger, at han vil flytte til USA, men samtidig prøver han at overbevise mig om, at vores liv kunne være bedre i Italien. Så jeg er nødt til at tage en beslutning.\nTak for dit indlæg l!\nHvorfor er dine liv bedre i Italien? Medmindre din fyr har et ondt job og et hus og sånt, hvorfor blive der? Det er ikke helt Spanien eller Grækenland med hensyn til økonomi, men det er tæt ... og hvis han er villig til at rejse til staterne, skal du opbygge en karriere og liv der, hvor mulighederne er allestedsnærværende. Held og lykke!\nHej Ana, jeg er i denne nøjagtige situation som dig. Jeg hader Italien .... har du ender med at forlade?\nTak for at dele din historie! Jeg mødte min australske kæreste i Canada, og vi har været sammen i 2, 5 år nu. Jeg har rejst til Australien i seks måneder for at bo hos ham, og nu bor han i Canada med mig, indtil jeg er færdig med skolen. I sidste ende ønsker han, at vi begge skal bo i Australien, men jeg er bange for at efterlade min familie. Jeg har kun min mor og tvillingsøster til familien, så vi er virkelig tæt på. Det vil være meget svært for mig at flytte til udlandet det meste af mit liv, og jeg har mine bekymringer, hvis det er det værd. Jeg elsker min kæreste meget, og jeg kunne ikke forestille mig at leve uden ham. Hvordan takler du det at bo væk fra din familie?\nBaseret på din e-mail antager jeg, at du næppe er ude af dine teenagere? Måske ikke, måske kunne du bare lide det år. Men hvis du er, har du masser af tid til at finde ud af det. Bare kom igennem resten af skolen og se hvad der sker. Livet kan ændre sig på et øjeblik, især i den alder. For eksempel, en dag klokken 21, besluttede jeg bare, at jeg ville flytte til udlandet. Og jeg gjorde det. Hvis du havde spurgt mig klokken 19, hvad jeg ville gøre, efter at jeg blev uddannet, ville jeg have sagt at lave en kandidat / ph.d. for at blive professor. Du ved bare aldrig.\nMit punkt er, at du ikke behøver at beslutte lige nu. På den note har jeg faktisk ikke besvaret det spørgsmål, du stillede mig. Lang historie kort ... Jeg ved ikke! Hvis jeg er ærlig, generede det mig aldrig meget at være væk fra dem. Jeg savnede mine venner og familie og sådan, men det var stærkst i bestemte øjeblikke - som når du ønsker, at nogen var der for en begivenhed, eller at du var i stand til at støtte dem gennem / i noget. Jeg ved, at det ikke var meget nyttigt - undskyld!\nJeg tror, Lilly henviser til universitetet, når hun siger 'skole'.\nJeg ved. Tyve år gammel er efter min mening stadig næppe ude af ens teenagere. Jeg er vel gammel!\nAlyssa, du har så ret. Jeg flyttede kun til Californien Bay Area for min mand og ham. Det har været 5 års hjemlengsel og kamp for mig. Jeg har gode venner her, men arbejdsmulighederne mangler, fordi det er meget konkurrencedygtigt her. Efter at have taget et menialt job blev jeg såret og skadede min ryg med vinkasser. Jeg er nu arbejdsløs med rygskade. Jeg føler, at dette sted har været hårdt for mig. Sundhedspleje er dårligt organiseret og dyrt her. Jeg har besluttet at vende tilbage til England, men min mand kommer ikke med mig på grund af sit arbejde. På en positiv note har jeg haft det sjovt og har lært, at græsset ikke er grønt. Jeg tror, Det Forenede Kongerige er et bedre sted at bo for mig selv og mine værdier. Jeg er ligeglad med vejret og elsker sæsonerne. Min mand føler sig forfærdelig over min oplevelse her, men på samme tid måske ikke ofre mig. Han har ret og burde kun gøre det, fordi han virkelig vil. Tak for at dele din historie. Hvor er du nu? Er du sammen med din partner?\nDet virker som en hård situation! I øjeblikket er jeg tilbage i Canada og laver en master. Vi er stadig sammen ... i teorien! Han blev overført til Tyskland for arbejde, så vi kører langt, indtil vi kan finde ud af en måde at lukke det på! Tak for din kommentar, og jeg håber, at tingene fungerer bedst med dig\nHej, jeg kommer fra Venezuela, og i dette øjeblik er mit lands situation ikke god. Jeg mødte min langdistance-kæreste i Berlin sidste år (han bor der) og vil have, at jeg skal bo hos ham i Tyskland. Jeg blev forelsket i Berlin i mine ferier, og jeg føler, at det nævnte land kan tilbyde mig meget bedre muligheder end Venezuela. Som alle latinoer er jeg meget tæt på min familie, men de er glade for, at jeg kan få en bedre fremtid i Tyskland. Lige nu lærer jeg tysk for at være klar til mit eventyr næste år, og jeg er villig til at arbejde og studere sproget på samme tid, når jeg kommer dertil. Det eneste problem er, at jeg og min kæreste ikke rigtig kender hinanden så meget, da vi kun har set hinanden 8 dage sidste måned, siden han kom til mit land for en hurtig ferie. Jeg vil tage ting langsomt, men jeg tror, at alle disse følelser kommer foran mig, og han føler det på samme måde ... Jeg håber, at tingene bliver som forventet. Så her går intet\nHej Alyssa! Tak for dette indlæg, det reddede mig for mine overordnede følelser. Jeg har skrabet i hovedet over dette spørgsmål for nylig. Min situation er værre, fordi jeg og ham er helt sikre på, at det er svært at vide nøjagtigt, hvad det er, vi er følelser, medmindre vi er i nærheden af hinanden. Indtil videre kalder vi det ikke et forhold til lang afstand. Vi mødtes for 5 måneder siden i et andet land, tilbragte nogen tid sammen og sms dagligt siden da. Vi er optaget af hinandens liv med stor interesse. Dog har det været meget deprimerende for nylig, at vi ikke kan tilbringe tid sammen personligt. Jeg har overvejet at flytte ud af mit land, før vi mødtes, men min plan blev afbrudt på grund af et nyt job, jeg landede. Jeg kan ikke lide dette nye job, uanset hvor godt det ser ud til at være, eller det samfund, jeg bor i, men der er noget ved at forlade mit job, der virkelig skræmmer mig, især fordi jeg ikke kan vende tilbage, når jeg forlader . Lige nu arbejder jeg på min master og det gør han også, så på en måde er vi stadig bundet til vores lande i ganske lang tid fremover. Jeg vågner hver dag op, så forvirret over, hvad der sker med os, eller hvis vi kommer til at skifte fra hinanden af ren håbløshed. Vi diskuterede dette meget, men vi endte altid mere forvirrede og / eller håbløse ud. Jeg har stirret på at afsky alt og alle omkring mig. Tilsyneladende ødelægger mig ubevidst ikke at være i stand til at være sammen med den person, jeg har stærke følelser for, og uddybe min frastødelse af, hvad jeg laver, og hvor jeg er. Det ville være dejligt, hvis du har noget råd til mig.\nHej! Jeg ved hvad du går igennem! Jeg synes, det er sværest, når du er i begyndelsesfaserne af et forhold - at bryllupsrejse-perioden altid bedst tilbringes sammen, nej? Her er, hvad jeg har fundet, har ændret livet siden jeg gik tilbage til lang afstand med min partner: vi er begge virkelig tilfredse med det, vi laver i vores liv. Jeg studerer som kandidat og elsker det; endelig træner han i det job, han ønsker. Det har gjort det til at være fra hinanden så meget lettere. Da han var utilfreds med sin karriere, var jeg så gal. Jeg tænkte 'Hvorfor laver du noget, du hader i stedet for at være sammen med mig?'. Men det har gjort en stor forskel nu, at ting går godt, og jeg ville ikke bede ham om at opgive det for usikkerheden ved at flytte (og det samme for mig - han ville ikke have, at jeg skulle stoppe med at gøre noget, der fik mig så glad). Så det er mit råd: opbyg et liv, som du er glad for at leve. Tag beslutninger, og vælg ting, der får dig til at føle dig godt om, hvor du er i livet. Derfra stopper dit liv med at være en hindring for dit forhold, men et middel til at være sammen igen. Jeg håber, det hjælper!\nTak for dit meget nyttige svar. Vi talte om det igen, og vi fandt, at vi har nogle ting til fælles med hensyn til de liv, vi stræber efter. Dette gav os et langsigtet mål. For tiden prøver vi at fokusere på ikke at være for triste, hvor vi er, som du sagde. Jeg planlægger også at besøge om et par måneder. Vi begyndte også at have videoopkald, fordi ja, vi savner hinanden så meget. Alyssa, du er den bedste! Tak så meget for at hjælpe mig.\nJeg mødte min danske kæreste, mens hun studerede i London. Hun skulle tilbage til Danmark og gøre sine mestre, men endte med at blive i London og flytte ind hos mig. Før hun gjorde dette gjorde jeg det klart, at hun havde brug for at gøre det af de rigtige grunde, og hun var fast ved, at det var lige så meget at gøre med hende, der forfulgte en karriere inden for film / medieindustrien, som det var for mig og kærlighed. 3 måneder på linjen kæmper hun med at lande et perfekt job, så arbejder hun i øjeblikket tidligt om morgenen på et kontor langt væk fra vores hjem. Jeg kan se, at hun er ensom, men vi pakker vores liv med spændende ture og går ud og ser mine venner meget. Jeg føler mig hjælpeløs, men jeg ved heller ikke, hvad mere jeg kan gøre. Er der nogen andre i denne position, eller har nogen været i denne position, og klarede du det igennem / hvordan?\nJeg mødte min kæreste for halvanden måned siden, og vi har været uadskillelige siden. Jeg bor i New York, og han bor i London. Hvordan fik du det med visumet? Hvordan var din proces med at finde et firma, der ville sponsorere. Jeg arbejder også i digitale medier og ville elske dit råd. Hvordan styrer du også følelserne omkring at forkæle dit liv?\nHej Karen, jeg var ikke sponsoreret, jeg gik på et ungdomsmobilitetsvisum, som er tilgængeligt for borgere i visse lande under 30. Jeg har skrevet et par indlæg om jobjagt og sådan i London - se igennem dem! For så vidt angår disse følelser ... Jeg har aldrig virkelig følt mig 'rodfæstet' så at sige. Jeg havde boet i Martinique i to år før jeg tog til London og før da var jeg universitetsstuderende. Jeg så det bare som et andet eventyr. Jeg tror, at for det meste - uanset tragedier - din by, din familie og dine sande venner altid vil være der, når du vil besøge eller flytte tilbage. Tænk mindre på udrulning, mere på at udvide disse rødder!\nVær virkelig forsigtig ... du er i din honningmånefase lige nu, og jeg ville ikke skynde mig noget. Tænk med dit hoved i stedet for med dit hjerte!\nMin kæreste og jeg boede sammen i 2 år i Lima-Peru; for nylig flyttede han til Cincinnati-Ohio på job, han ved stadig ikke, om det kun er inden for 3 år, eller virksomheden vil renovere sit visa.\nJeg er advokat, og jeg tænker at flytte med ham i 6 måneder (turistvisum), som du ser, jeg ikke kunne arbejde i min karriere, så jeg tror, det er mit største problem, jeg tænkte at studere noget nyt der men jeg har søgt, og uddannelsen i USA er så dyr, så jeg vil afskære din mening.\nPst. Tak, fordi du læste mig =)\nDet er herligt! Glade for at læse, men der var ingen spørgsmål der, så jeg ved ikke, hvad du gerne vil have min mening om!\nHjemme i Canada og nu på min 3. dag i 6 måneder, der bor i Brasilien med min kæreste og hans familie. Jeg misunder dem i sikre lande, der kan gå og undre gaderne, møde mennesker og se nye ting.\nDette ville være for farligt for mig, og derfor stoler jeg på min kæreste til at gå hvor som helst. Kultur og sprog er overvældende med sikkerhed, selvom jeg er i stand til at tale og forstå, er jeg på ingen måde flydende.\nMin kæreste gør alt, hvad han kan for at flytte til Canada og jeg er virkelig her for bare at give tiden sammen i stedet for i et langdistanceforhold.\nDette er min anden gang her .. den første var meget hård, men jeg endte med at få nogle gode venner og minder. Jeg troede, det ville være lettere denne gang, men jeg har stadig virkelig overvældende øjeblikke af at føle mig som en outsider, eller at jeg virkelig ikke hører hjemme. Min kæreste holder en grillfest på et strandhus for hans eksamen, og jeg har den værste ængstelse for at føle mig sådan der og ikke være i stand til at flygte. Jeg vil ikke engang gå ..\nI sidste ende skal du gøre det, der er bedst for dig. Held og lykke!\nEt virkelig interessant og nyttigt blogindlæg.\nMin kæreste på et år flytter tilbage til Australien i april efter to år her i England, så jeg er nødt til at beslutte, om jeg skal gå sammen med ham, eller om vi skal bryde sammen (jeg har udelukket lang afstand allerede på grund af at der ikke er nogen fast slutdato for det).\nHan er ivrig efter, at jeg kun skal gå, hvis det er noget, jeg vil gøre, dvs. ikke kun for ham, og selvom jeg elsker ideen om at gå der, skal jeg beslutte, om jeg vil have det mere, end jeg vil have mit nuværende liv i England .\nTak, fordi du skrev om dette vanskelige emne!\nSelv tak! Helt ærligt kan du ikke vide, om du foretrækker det, før du går. Og i øjeblikket er min partner og jeg tilbage med Canada / Europa i lang afstand - vi arbejder begge på mål, der er meget vigtige for os som enkeltpersoner. Der er endnu ingen 'slutdato' i syne, men vi ved, at vi vil have en. Indtil da ser vi hinanden cirka hver tredje måned, og det er en undskyldning for at rejse! Held og lykke\nJeg elskede dette indlæg, jeg tænker i øjeblikket på at flytte til udlandet for at være sammen med min forlovede i Australien. Efter at have gjort dette før for at være sammen med en forlovede i England, og det fungerede delvist på grund af at være så isoleret i et nyt land, så jeg ved, hvad jeg får i. Jeg elskede, hvor forfriskende du har lagt tingene, og det er meget svært at forestil dig hvad der på ansigter, der forkaster deres liv for kærlighed, men den vigtigste ting er for mig at prøve at forblive positiv\nMin kæreste og jeg har været af og på i de sidste 7 år med et langdistanceforhold. Han bor i Zimbabwe, og jeg bor i England. Jeg er også zimbabwisk, men har boet i Storbritannien hele mit liv. Vi mødte endelig dette år i september, og det var alt, hvad vi forestillede os og mere. At være sammen med ham i kun 2 uger var værd at hvert år uden ham. Men siden vi mødtes de sidste 2 måneder, har det været forfærdeligt at være borte fra hinanden. Vores forhold er i øjeblikket på randen. Han var meget positiv og mindede mig konstant om, hvordan vi kan komme igennem dette fra starten, selvom jeg flere gange foreslog at flytte til ham, fordi jeg tog det virkelig hårdt. Nu har det ramt ham, hvor vanskelig den lange afstand er, og han har undgået nogen reel samtale om dette, og vi har ikke talt meget de sidste par dage. Vi har en slutdato om 2 år, hvor han flytter hit, for i øjeblikket studerer han. Men jeg har stort set bestemt mig for, at jeg ikke længere vil være i det job, jeg i øjeblikket er i, og jeg har en hård tid med livet generelt, jeg vil forlade og studere noget. Så jeg har tænkt på at flytte igen til ham i et par måneder, mens jeg regner ud mit eget liv. Jeg kan studere online. Men på grund af landets politiske situation er han så imod det. Men jeg har de økonomiske midler til at støtte mig selv derude, så jeg kan ikke forstå, hvorfor han ikke tillader det. Jeg kan ikke se tingene fra hans synspunkt. Hvad skal jeg gøre?\nDet er hårdt… men jeg tror, at begge partnere er nødt til at være villige til at få nogen til at flytte. Det er en udfordring for hver person. Jeg vil foreslå at tale med ham mere om det - kun han ved, hvorfor han er modstandsdygtig over for ideen. Held og lykke!\nHej Alyssa og dejlige mennesker i bloggen,\nDens superinteressante læsning af historier og jeg har lyst til at dele mine. Min britiske bf og jeg (jeg er sydamerikansk) mødte online for 8 år siden. Næsten ni måneder senere mødte vi personligt, og kemi var ubestridelig. Vi tog afstanden i 6+ år, rejste og mødte, når vi kunne. Vi brød to gange, prøvede vores separate måder og derefter sammen igen. Jepp, vi var unge og vanvittige, da det skal være et LD-forhold så længe. Jeg gætte på, at det krævede en masse fantasi og naivette. Men det kan jeg kun se nu.\nSidste år boede jeg i Storbritannien i 9 måneder, og de måneder var nok for ham til at komme med spørgsmålet. Hvilken beslutning! Det var meget let i sidste ende, bryde op og stoppe denne galskab, nøjes med det normale eller gifte sig. Ok .. ja, vi gik for at blive gift, fordi vi havde prøvet at være fra hinanden, og det havde ikke fungeret.\nOg de levede lykkeligt til deres dages ende!…. Errrr ... Vent! Det er bare begyndelsen. Hvem flytter? Var det ultimative spørgsmål. Enten besluttede vi det sammen, eller så gav jeg bare op, men ting er, at jeg er den, der flytter til England. Ja, jeg forlader mit job, venner og vigtigst af familien for at satse på dette forhold. Den største indsats, som en person kan gøre. Er jeg bange? Som helvede!. Er det som? Selvfølgelig ikke! Min familie er ødelagt, og det er svært at se, at jeg måske forårsager sådan smerte for dem, jeg elsker. Er det det værd? Hmmmm Jeg følger mit hjerte, jeg gætter på, at livsenergi, der skubber os til de ting, vi aldrig fortryder.\nTing er, at vi gifter os næste år, og hvis der er noget, jeg har lært, er, at intet nogensinde er fuldstændig positivt eller negativt. Vi er bare nødt til at få det bedste ud af, hvad der er givet os.\nJeg skulle have læst dette, før jeg håbede på flyet ... Jeg vil altid være den type pige, der vil give det hele i et forhold, men fordi jeg er så blind, fejler jeg ofte de røde flag. Jeg mødte min nylige eks for et år siden i Brasilien, og det lykkedes os at være i en LDR i mindre end 6 måneder. Siden begyndelsen vidste jeg, at han var den (eller ville have, at han skulle være). Jeg var superfokuseret og ville tilbage til NZ, så jeg endelig fik et midlertidigt Visa, da jeg mødte ham. Naturligvis gav jeg det selvfølgelig op for fyren. Vi besluttede at sætte ham først efter nogle vigtige behov: han var deprimeret, blev også seksuelt misbrugt af sin bror i teenageårene, havde ikke et job eller en kæreste i de sidste 8-9 år. Fordi han var en verdensrejsende, syntes jeg forholdet var spændende: vi ville fokusere på hans job, og jeg ville følge ham efter. Han slog sig til sidst takket være min indflydelse, mens jeg forsøgte at følge med på op- og nedture ved ham og sagde ”alt ændrer sig for hurtigt”. Stadig, han ville have os, så forlod jeg mit job, mit hus, donerede alt hvad jeg havde og brugte alle mine penge på at flytte ind hos ham (vi fandt et hus, jeg gjorde det til et hjem). De næste par måneder var en komplet katastrofe, idet han fandt den hårde måde, at han ikke blev tiltrukket af mig (jeg havde brug for falske bryster, gennemborede brystvorter, noget hårdt kerne-porno-relateret), og han var også på Tinder hele denne tid. Han ville have nogen aktiv og inden for sport, selvom han kun var interesseret i sin kunst, hans videospil, tv-shows og Tindering, idet han prøvede at finde nogen, der var bedre end mig. Begge vores familier støttede deres ægteskab, det viser sig, at han ikke var det (selvom han vidste, at det var min eneste mulighed på amerikansk område). Det lykkedes mig at få jobsamtale, men blev høfligt afvist og desværre afvist mulighederne på grund af et Visa. Jeg havde et stort potentiale, og alle kunne se det, også ham selv. Så vi tænkte at gifte os, så vi kunne få et lettere økonomisk liv, og snart nok ville jeg bestemt tilpasse mig til den amerikanske kultur (da dette ikke var min første gang, jeg boede i USA). På grund af al hans usikkerhed formåede jeg at gå fra den bundsolid partner til den dybt deprimerede. Jeg kunne ikke arbejde, jeg havde ikke venner, jeg kunne ikke køre i længste tid og kunne heller ikke hygge mig selv ved at gøre ting på egen hånd, da jeg levede på hans løncheck (ligesom han gjorde med min, da han boede i Brasilien). Han var ikke fri og isoleret derhjemme, men han kunne ikke klare sig længere, da hans liv blev bedre og mine gik ned ad bakke. Før han kom til Brasilien, fik han så et knæ, foreslog, og vi blev gift den samme dag, først den næste dag, efter at have ringet til mig kone og bedt mig om at annullere flybilletter, han formåede derefter at sige, at han ikke var tilfreds med mig, han kunne ikke falske det længere, og han ønskede mig det bedste. Jeg var tilbage i mit land den næste dag, jeg mistede alt, hvad jeg havde inklusive mit NZ Visa, mit tøj, mit hus, alle mine penge (selvom han havde lovet at hjælpe mig økonomisk, hvis ting ikke ender godt - gæt hvad skete der?). Alt hvad du skrev om din oplevelse er den absolutte sandhed. Jeg er altid tilfreds med undtagelserne, men vi er nødt til at tage af os selv og ikke stole på ”måske” mennesker, uanset hvor meget han elsker dig, eller hvor meget hans familie overbeviser dig om at gå uden garanti. Lyt til din tarm og ikke nøjes med det ukendte, beskytt dig for enhver pris, for i sidste ende kan du ende med at ikke kun være alene, men uden mad på bordet, når han sparker dig ud af dit hjem. Beskyt hinanden, piger! Så vær den, der flytter til udlandet for en, der vil værdsætte dig nok til at holde dig sikker (ved at give dig mulighed for at være fri). Jeg er temmelig sikker på, at jeg vil gøre dette igen, for det er den livsstil, jeg vil have for mig selv, og hvordan jeg forestiller mig begrebet ”partnere i kriminalitet” ved at tage chancer overalt i verden med en der er om bord lige som jeg er. Men lektionen blev lært: at jeg SKAL beskytte mig selv og mine rettigheder, før jeg anstrenger mig i et forhold, der overhovedet ikke efterlader mig. Så tak for dine point, fra nu af er jeg sikker på, at jeg vil være stærkere med at huske dem (og papir).\nJeg har en hård situation på min hånd.\nMin kone er fra Brasilien og lige nu bor hun hjemme med sin familie. Hun måtte vente på, at hendes midlertidige grønne kort skulle komme ind for at arbejde. Så vi boede hjemme med min familie på nuværende tidspunkt på grund af økonomiske situationer.\nDen hårdeste del for hende var at blive hjemme med ikke meget at gøre og lidt penge til rådighed for at opleve meget. Lang historie kort, hun fik sit midlertidige grønne kort og begyndte at arbejde på dette tidspunkt, hvor jeg mistede mit job (gå figur, hver gang en af os arbejdede en af os var uden).\nSå nu var jeg hjemme på udkig efter arbejde, og intet dukkede op. Hun sparede nok til at booke en tur tilbage med sin familie i 3 måneder. Lige nu er vi på en måned væk og hun overvejer at vende tilbage tonerne.\nHun vil have mig til at bo sammen med hende i Brasilien, men spørgsmålet er, at jeg ikke ser nogen mulighed der for mig. Jeg prøvede at starte en virksomhed derovre allerede, og tolderne er alt for strenge, så jeg er en naturlig iværksætter, det kommer ikke til at arbejde. Min ting er på dette tidspunkt im ud af løsninger og har ingen anelse om, hvad jeg skal gøre.\nJeg spekulerede på, om du har noget råd til mig. Jeg har boet med min kæreste i over 2 år nu, vi er meget forelsket og har altid haft drømme om at bo i udlandet sammen. Vi nyder de samme ting og har den samme holdning til livet.\nFor nylig fik min kæreste et meget godt jobtilbud for en rolle i Singapore. Han er absolut over månen, og føler, at han aldrig får en chance som denne igen. Jeg støttede ham gennem hele jobprocessen, men nu hvor han faktisk har jobbet, synes det hele meget rigtigt, og jeg er bange for at gå videre! Selvom jeg altid har ønsket at bo i udlandet, synes Singapore meget langt! (Jeg er baseret i England).\nJeg har ikke noget bestemt job, der binder mig ned i England, de eneste ting, jeg virkelig ville savne, er mine venner og familie, som jeg alle er meget tæt på.\nJeg ved, at jeg aldrig burde flytte til udlandet for en partner, da jeg ved, at jeg sandsynligvis ville være ulykkelig, men da jeg ikke har noget andet andet, der binder mig her bortset fra familie og venner, tænker jeg ”Hvorfor ikke Singapore? Det er ikke et sted, jeg ville have overvejet før, men det ville stadig være det eventyr, jeg leder efter ”.\nJeg vil bare tage den rigtige beslutning, da jeg lige nu er i to sind. Gå på et nyt eventyr med min partner til Singapore, eller bliv i England for at være sammen med venner og familie.\nÅh hej, jeg har svaret på dette tre gange! Desværre har jeg haft nogle problemer med webstedet, og de bliver ved med at blive fjernet. Kernen i det, jeg sagde, er: du er i en fantastisk situation. Jeg tror ikke, at mit råd nogensinde har været at ikke flytte til udlandet for et forhold, snarere at tænke længe og hårdt over det. Desuden flytter du til udlandet sammen og opnår et mål, som jer to har arbejdet mod i tandem (ham anvender, jer støtter det). Selvfølgelig betyder det ikke, at du ikke skal have en sikkerhedskopieringsplan. Prøv at få en arbejdstilladelse og et job for dig selv. Se ikke på dette som en permanent beslutning, ignorere de faux-inspirerende citater om rejser - du kan gå hjem igen (men det vil koste dig). Har sparet nok penge, så du kan vende tilbage til England, hvis ting går sidelæns. Held og lykke!\nTak for dit indlæg Alyssa! Jeg er i en lignende situation, jeg ved ikke hvad jeg skal gøre ... Jeg bor i Argentina i 2 år nu med min lokale kæreste. Jeg er fra Europa, og vi mødtes, mens jeg arbejdede der. Jeg besluttede at komme her for en praktikplads og se, hvordan tingene ville gå. Praktikpladsen sluttede, jeg fik et job, men jeg mistede det efter et år. Den sociale og økonomiske situation er ikke særlig god her. Jeg kan ikke finde noget job, og jeg ville være så glad for at flytte tilbage til Europa. Problemet er, min kæreste kan ikke flytte på grund af sit job. Så faktisk ofrer jeg mit eget liv og karriere for at være sammen med ham, fordi han siger, at der ikke er nogen chance for, at vi flytter herfra nogensinde. Vi klarer os virkelig godt, jeg kan ikke forestille mig livet uden ham, men jeg er så ulykkelig at bo her og se alle mine venner rejse til Europa. Hver gang jeg rejser til udlandet, er det sværere for mig at komme tilbage hit. Måske har du en idé, hvad skal jeg gøre, eller hvordan kan jeg ændre min holdning til dette sted?\nHej Sue! Det er for dårligt ved jobbet. Det lyder som om alt gik godt indtil da.\nDin kæreste fortæller dig meget tydeligt: ingen chance. Hvad er der med hans job? Er det så hyperlokalt, at han ikke kunne finde noget lignende i Europa? Jeg har svært ved at tro, men måske er det tilfældet. Et liv og en karriere er vigtig for enhver at føle sig opfyldt - og det samme er et forhold. Jeg antager, at du har talt med ham om problemerne og forsøgt at diskutere alternativer. Hvis det er tilfældet, siger han ingen chance for muligheden for at skabe et bedre liv for dig selv, mens du er i forholdet. Hvis han ved, at du er ulykkelig, og der stadig ikke er nogen måde, han vil forlade eller hjælpe med at finde en løsning, skal du gøre det, der er bedst for dig. Jeg håber, det hjælper!\nHej Alyssa! Meget interessant indlæg\nJeg er 26 år og kæmper for at studere jura. Jeg har altid ønsket at lave en master i udlandet (jeg kommer fra Grækenland). Den fyr, jeg er involveret i (kæreste at være, håber jeg), er fra Tyskland. Vi talte online i 7 måneder før mødet i august. Han ser ud til at være meget med på ideen om, at vi er sammen, da jeg har fortalt ham, at jeg gerne vil flytte til Tyskland for studier i den nærmeste fremtid.\nI dag fortalte han mig, at han er bekymret for os, fordi han ikke vidste, om jeg virkelig ville flytte eller ej. Og at jeg under alle omstændigheder ikke burde tage en beslutning som denne bare på grund af ham, men jeg bør overveje, hvad der er bedst for mig. Han nævnte også, at han håber, at jeg er okay med det faktum, at han kan lide at gå ud med venner meget, fordi han ikke vil give op på dem. Meget berettigede tanker generelt.\nMin største bekymring er dog følgende: betyder alt dette, at jeg bliver nødt til at finde ud af alt alene, når jeg flytter til Tyskland? Han er lokal, og selvfølgelig har han sine studier, job, liv og venner der, men uanset det faktum, at jeg ikke kun skal flytte for ham, har jeg brug for lidt støtte i starten. Tyskland var altid på min liste, men det er en af de mest udfordrende muligheder, fordi jeg bliver nødt til at forbedre min tysk inden for en kort periode for at klare mine studier.\nSå jeg vil ikke flytte bare på grund af ham, jeg ser det som en udfordring til personlig forbedring. Men selvfølgelig er jeg også bange. Hvad tænker du?\nDer er (i det mindste) to røde flag til mig på denne: 1) “kæreste at være ” - så du er ikke i et engageret forhold? Måske har du talt et stykke tid, men begge har du brug for at være på den samme side om dit forhold - dvs. at det har en fremtid - inden du træffer denne form for beslutning. 2) Hvad han sagde om sine venner og gik ud. Jo, det er en berettiget kommentar, men det ser ud til, at han siger 'Du vil ikke være en prioritet, hvis du kommer her, så vær ikke forstyrret, fordi jeg fortalte dig på forhånd'. Det er ikke den slags ting, en støttende partner siger, især om venner. Det er en ting at styre forventningerne - for eksempel før jeg kom til Schweiz fortalte min partner mig, at der arbejder længere timer end han gjorde før, så vi var nødt til at komme med en strategi, så jeg ikke bare var hjemme og ventede for ham hele dagen. Det er en anden ting at advare nogen. Min partner var praktisk og støttende - han sagde ikke det for at advare mig, men for at komme foran potentielle problemer og sikre, at vi arbejdede sammen om at tilpasse os.\nMåske var Tyskland på din liste, men at gå der for at studere er en lang og muligvis kostbar forpligtelse. Han sagde det selv: tag ikke denne beslutning for ham. Hvis du virkelig er interesseret i at lære tysk, og et kandidatuddannelse vil hjælpe din karriere eller din personlige udvikling, så gå til Tyskland. Vælg det bedste universitet til det, du vil gøre, ikke fordi det er tæt på din kæreste at være. Få venner, find et sted at bo, forsørge dig selv. Når du har fået det ordnet, skal du give et forhold et skud - hvis du alligevel stadig er interesseret.\nJeg skrev kæreste at være, for det er endnu ikke officielt, selvom vi er eksklusive! Vi har ikke rigtig ført DEN samtale, fordi vi ikke er mødt siden august, men jeg håber, at vi vil rydde op om et par uger, at han besøger mig i Athen.\nFor at være ærlig, da jeg har været single i et par år, har jeg også lært at prioritere venner. Men ja det lyder lidt som et rødt flag, at han ikke vil opgive sine venner for mig. Jeg ville ikke engang kræve, at han grøfter alle og bliver med mig 24/7. Desuden har jeg brug for min plads også.\nHvad angår mit liv i Tyskland, kender jeg allerede folk, det var derfor, jeg rejste der om sommeren og ikke på grund af ham, til at begynde med. Han var også tilfældigvis der, fordi det var en metalfestival (vi er begge store fans af genren). Det var min anden gang i Tyskland, og jeg følte, at jeg ville starte et nyt liv i det land og forbedre mine sprogfærdigheder, så de kunne blandes sammen med de lokale.\nJeg begyndte at deltage i tyskundervisning igen i denne uge, og jeg har virkelig nydt mig indtil videre. Selvfølgelig vil jeg også søge universiteter i andre europæiske lande, fordi jeg vil have mange muligheder, og jeg holder ikke på en potentiel fremtid med ham. Det vil være rart, hvis det fungerer, men jeg er meget skeptisk, og jeg vil ikke ofre min fremtid for en fyr, der ikke ønsker at give op på noget for mig\nTak, fordi du skrev dette. Jeg gennemgår i øjeblikket angst, selv tænker over dette. Jeg kommer fra Canada, og flyttede til Sydkorea for at opleve arbejde i udlandet og rejse. Jeg er 33 år gammel, og jeg mødte nogen herovre. Han er ikke koreansk; han er engelsk, og han har fortalt mig, at selvom han har det godt med at flytte til Canada i et par år, efter at vi begge er færdige i Korea, vil han uundgåeligt ønsker at flytte tilbage til England for at tage sig af sine forældre. Jeg forstår det fuldstændigt, da jeg også er et meget familieorienteret individ. Jeg er åben for at flytte til England med ham, for selv om jeg elsker Canada, har jeg haft svært ved at bo i Vancouver, og jeg ville ikke flytte til andre dele af landet, der er meget, meget kolde om vinteren . Så ... med de stigende lejepriser, det næsten umulige mål med at eje et hus i Vancouver, ved jeg, at jeg ikke var tilfreds der. Så som sagt er jeg åben for at flytte til udlandet. Men vi kommer ind i en masse argumenter om familie og venner. Jeg blev grim i går aftes, fordi jeg var vred på, at det føltes som om jeg skulle opgive alt (min familie), så han kunne være sammen med sin. Det var forfærdeligt, og jeg følte mig forfærdelig, fordi jeg virkelig støtter, hvorfor han vil gøre det. Også nyder jeg England.\nJeg taler tydeligvis mig selv ind i cirkler igen.\nUanset hvad hjælper din artikel mig virkelig med at dæmpe noget af min angst, og det at vide, at en anden har gennemgået noget lignende, giver mig en lettelse. Så tak ...\nHej Jess! Ja, det er en af de ting, som det er vanskeligt at blive enige om i internationale forhold, men der er kompromiser, der skal indgås, f.eks. At tilbringe ferie med din familie osv. Osv. I sidste ende er det bare et spørgsmål om, hvad hver af jer er villige til at ofre og hvad du tror vil gøre dig lykkeligere på lang sigt. Held og lykke!\nVirkelig glad for at have læst din artikel !! Tak skal du have !! På mange måder får det mig til at føle mig sikker med min situation… jeg mødte min forlovede i hans hjemland Ecuador. Jeg gik dernede for at hjælpe som frivillig og har altid ønsket at flytte til et andet land, så på en måde var "at tjekke", hvordan jeg kunne gøre der. Vi tilbragte 7 måneder på at lære hinanden at kende og blev derefter forlovede. Vi er nu gået 6 måneder lang afstand, og jeg tager hen til ham i den kommende uge. Dette er første gang, jeg ser ham på 6 måneder, da han ikke kunne få et visum til mit land, og jeg havde brugt mit visum og ikke kunne få et nyt i et halvt år. Vi skal giftes meget snart, men jeg elsker, hvordan denne artikel blev bragt til at gå for dig selv, ikke kun for ham. Jeg føler mig meget komfortabel i hans hjemland, og det er her både ham og jeg ønsker at bo… også er jeg glade for at kunne se mine venner igen. Tak igen for artiklen, jeg nød virkelig godt at læse den!\nTak og held og lykke! xx\nMin egen historie havde en trist afslutning, men jeg fandt stadig, at dit indlæg var meget nyttigt.\nFor 6 måneder siden flyttede jeg over hele verden fra Australien til England med min kæreste på 18 måneder, så han kunne studere i fire år. Vi havde ikke boet sammen, jeg er ældre end ham, så lidt mere bosat i mit liv, og jeg var meget bange for at forlade min familie - især min nyfødte niese, mine venner og mit arbejde, der var som freelancer, lige begyndt at blomstre. Men vi var meget forelsket og begge bekræftede hinanden for at være 'den ene'.\nVi var naive og så tilbage. Jeg fandt det så utroligt vanskeligt, især da vi flyttede lige som den britiske vinterhit. Han havde et færdigt samfund med sit studium, et job osv., Og jeg mistede mig helt. Jeg kunne ikke finde noget arbejde, jeg ville udføre, jeg havde svært ved at få venner, og ideen om FIRE år der, hvor jeg sandsynligvis skulle have en baby, hvis jeg ville have en, overvældede mig. Jeg blev deprimeret og ængstelig og klam, han trak sig væk, vi blev fjerne og anspændte, og efter 5 måneder, da jeg vendte tilbage til Australien på en forudplanlagt tur, sagde han, at han ikke ville have mig til at komme tilbage.\nJeg er nu tilbage i Aus, og vi brød officielt op via Facetime for et par uger siden. Det har været helt hjerteskærende. På nogle måder hjalp dit stykke mig ikke med at føle så meget selv skyld, som jeg værdsætter så meget. Det er en meget vanskelig situation, og nogle gange er det bare 'for meget for hurtigt'. Måske ville vi have sat nogle foranstaltninger på plads som dem, du foreslår (jeg ville ønske, at jeg havde læst dit stykke tidligere!), Men også måske kan det undertiden bare ikke fungere, når 2 personer er metaforisk forskellige steder.\nJeg er nu nødt til at genoprette mit liv her uden ham, som er så trist, men også måske er det bare, hvor vi er beregnet til at være - både metaforisk og bogstaveligt. Jeg elsker stadig ham, og jeg ved, at han elsker mig, men kærlighed, selv om den er stærkest i verden, er ikke altid nok. x\nHej Fiona, det må have været svært at høre! Forhold handler så meget om timing, men i det mindste kan du sige, at du har taget det. Som du sagde, var det ikke meningen at det skulle være på dette tidspunkt, men det lyder som om du er optimistisk med hensyn til hvad fremtiden rummer. Tak, fordi du delte din historie!\nMange tak for at skrive denne artikel. Jeg er i øjeblikket i USA og er klar til at flytte til England i august for at blive gift. Jeg er i midten af 30'erne og har været med min forlovede siden 2015. Vi har begge børn, men jeg er solo-forælder, så vi besluttede, at det ville være den bedste mulighed for mig og min datter at gå videre. Alt var fint, indtil begyndelsen af året, hvor jeg skulle begynde at planlægge visumet. Jeg er nu mindre end en måned væk fra, da jeg skulle ansøge om visaene, og vi snakede lige i går aftes om, at han kom i slutningen af april for at få den juridiske del af ægteskabet færdig, så jeg skulle kun ansøge om et fostervisum. Jeg kunne ikke sove i aftes, og jeg har været ængstelig og tårevåt hele dagen ved udsigten til at flytte. Det bliver så meget mere reelt. Blir jeg egoistisk og slipper min 12-årige væk fra alle hendes venner? Eller giver hende en super cool mulighed, som få kan hævde, at de har haft. Jeg håndterer også den økonomiske byrde for hele denne situation. Er det fair? Skal jeg fortælle ham, at han virkelig skal betale for halvdelen? Er det faktum, at jeg helt anden gang gætter alt et surt tegn? Ingen kan tage denne beslutning, undtagen mig, men lige nu har jeg det bare som om jeg drukner i panikanfald ...\nJeg er glad for, at det var nyttigt! Jeg er ikke forælder, så jeg ved ikke, hvor meget vægt mine ord virkelig bærer. Jeg flyttede (byer), da jeg var omkring den alder, og jeg ville virkelig ikke gå. Jeg var vred over det i lang tid - eller hvad der så ud som i lang tid, da jeg var 13 år. Jeg begyndte på skolen, fik nye venner, og til sidst er jeg glad for, at vi flyttede. Min mor gjorde det, der var bedst for vores familie, og mit liv ville være gået ned på en meget anden, ikke-så-positiv sti, hvis vi havde været - af det er jeg sikker på. Jeg tror bare høre hendes bekymringer og finde ud af måder, du kan løse dem sammen på . Hun er gammel nok til at have en mening og til at ønske en vis sans for kontrol over sit liv, så giv det til hende ved at spørge om hendes bekymringer og mulige løsninger.\nDet er en stor livsændring, og jeg ville være bekymret, hvis du ikke satte spørgsmålstegn ved det! Det er ikke en dårlig omen, det er et tegn på, at du faktisk tænker over konsekvenserne. Der er ikke noget galt med det.\nFor så vidt angår økonomien ... tænkte jeg på at dithere på denne, 'Åh, du ved, alle er forskellige, bla bla bla.' Men jeg kiggede på det fra linsen i mit (ugifte) forhold. Min partner betaler ikke udgifterne til mine fly, når jeg kommer på besøg, og jeg ville ikke forvente, at han gjorde det. Men du oprører dit liv og flytter kontinenter for at være sammen med ham . Så sikker på, at alles forhold er anderledes ... men jeg vil sige Heck ja, du skal i det mindste opdele omkostningerne - i det mindste for visa! Måske kan du lade flytteomkostningerne glide, hvis han vil betale regningen for dine leveomkostninger i England, indtil du finder et job eller noget, men du skal giftes! Som i hvad der er min, er os din, og din er min gift. Du skulle ikke være nødt til at spørge, for hvis du har udgifter, har han også udgifter!\nBare mine 2 cent. Gør hvad du føler er rigtigt!\nTak, fordi du delte din historie. Jeg vil gerne have dit råd eller måske en mening fra en tredje person. Jeg er vant til at bo i store byer (f.eks. NYC), hvor tingene foregår hele tiden, og komfort, underholdning og tilgængelighed er masser. I 2016 ønskede jeg at flytte til Europa for at tage en kandidatgrad (jeg er halvt italiensk). Midt i denne proces mødte jeg min kærlige kæreste (han er tysk), som hjalp mig med at komme ind i et forskningsprogram i Tyskland, mens jeg regnede ud hvor jeg ville gøre min master. Det var i byen anderledes end hans, men han rejste til mig hver weekend.\nJeg hadede Tyskland - da jeg var fra Caribien, syntes jeg tyskerne var ekstremt koldt og landet for kedeligt. Mange steder synes så landsby-y og almindeligt, og det er bare ikke det, jeg er vant til. Så jeg flyttede til Amsterdam for at tage et års master, og siden 2 måneder er det ovre, og jeg er tilbage i Tyskland for at være sammen med ham .. Jeg vil gerne lave en ph.d. måske i Tyskland… men jeg har brug for sproget. Jeg har i øjeblikket ingen venner, han er min eneste sociale kontakt eller et job, og jeg føler ikke motivation til at gå ud overalt, studere eller gøre noget, fordi jeg har lyst til, at mine omgivelser ikke er opmuntrende.\nI sidste ende ønsker han ikke at bo i Tyskland, men han er en studerende .. altid travlt og stadig 3 år til. Jeg antager, at han prøver at hjælpe, men i øjeblikket er hans tid begrænset, og på dette tidspunkt føler jeg mig ikke engang i live mere til at tænke på ideer, der kan hjælpe mig med at komme videre. Jeg spekulerede på, om du har nogle forslag til mig?\nHej Lyss, jeg forstår bestemt din forstyrrelse! Det lyder som om han er støttende og har gjort en stor indsats for dig at være på samme sted og for at du skal føle dig godt tilpas. Det tæller bestemt meget. Men i sidste ende er du nødt til at beslutte, om du vil være i Tyskland i en overskuelig fremtid - og det betyder, at gå ud og gøre ting, du nyder (jeg har altid været med i dansekurser!), Og læg dig selv derude for at få venner. Jeg har tilbragt en hel del tid i Tyskland, fra Berlin til Hamborg og Mainz - folk kan være meget åbne, og der er en masse internationale udstationerede, især i studentbyer. Hvis han er forpligtet til at flytte til en større by, når han er færdig med sine studier, er du nødt til at se, om du kan finde arbejde eller studere i mellemtiden. Hvad motivationen angår - tag en ny hobby op, rejse, find noget til at motivere dig ... det er meget vigtigt!\ntak for din deling af din historie, jeg gik vanvittigt på udkig efter nogen der kunne forstå mig og havde en lignende oplevelse og kunne give mig et råd\nMig og min kæreste er begge statsborgere i USA, vi har allerede været i dating i et par måneder, da vi begyndte at date, fortalte han mig om sin drøm om at blive en udenlandsk lærer, og han spurgte mig, om jeg ville flytte med ham, som jeg sagde “Jeg don 'ved ikke, at der er mange ting at tænke på ”, og han sagde det, han tænker på at gøre det om et par år, så vi har tid til at beslutte ...\nmen tingene ændrer sig, og han sagde, at om cirka 6 måneder vil han følge sin drøm.\nJeg vil følge ham. men jeg ved ikke, hvordan kan jeg klare det, jeg mener, han vil have et arbejde, der venter på ham, og at han får et arbejdsvisum, men hvad med mig? hvordan ville jeg være i stand til at rejse og få arbejde? skal jeg gifte sig med ham for at få et ægtefællevisum?\nDu nævner ikke rigtig, men er der noget der holder dig i USA? Hvis ikke, så gå! Alle bør tage sig tid til at bo i udlandet, hvis de har mulighed for det. Jeg ved ikke hvilket land han skal til, men der er mange måder at arbejde i udlandet, fra at undervise i engelsk (hvor du kan blive sponsoreret til et visum) eller blot at ansøge om job i dit felt på samme måde som du ville derhjemme . Det eneste, der giver mig pause, er, at han ansøgte om job uden at fortælle dig ... eller opfordre dig til at gøre det samme. Men hvis han vil være med på oplevelsen, har jeg ikke nok oplysninger til at antyde, at du ikke gør det!\ntak for din artikel. Der var en tid, hvor jeg tænkte på, om jeg kunne / skulle flytte til et fremmed land for at være sammen med en fyr, jeg kunne lide. Hele vores historie var virkelig kompliceret, og vi talte faktisk aldrig om, hvad vi var, og hvor vil vi gerne hen med vores "forhold". Vi besøgte hinanden som 2-3 gange om året, havde det sjovt og kommunikerede derefter via sociale medier. Jeg kender ham fra mine 5 måneder på Erasmus, da jeg faktisk kunne lide en anden (jeg ved, at det bliver endnu mere kompliceret).\nJeg må sige, at jeg havde mange problemer, som jeg ikke engang prøvede at løse, og at hele denne situation gjorde mig ængstelig. Jeg var stadig ikke klar til at lade denne mulighed gå. Takket være terapien, arbejdet med mig selv og åbningen kunne jeg bede om stor tale. Ingen af os ønsker at forlade deres moderland, så vi besluttede at skifte til venner med fordele, så længe det passer os begge og komme tilbage til at være bare venner, i tilfælde af at en af os vil finde en betydelig anden eller ikke vil være tilpas med denne løsning.\nJeg kan sige, at din artikel hjalp mig med at undersøge grundene til, at jeg skulle flytte der. Og den eneste grund til, at den anden person og jeg indså, at det ikke er nok. Jeg håber, at det i det mindste gav mening. Men alligevel tak for din artikel.\nJeg er glad for at høre det! Det lyder som om du har taget den rigtige beslutning for dig selv og forholdet. Alt det bedste!\nTak for dit indlæg. Jeg prøver at finde svar på situationen med min kæreste på 4 år. Vi dateres i vores hjemby, Toronto, Canada i 3 år, før han flyttede sidste sommer til Thailand for at leve en rå mad-livsstil. Jeg vidste altid, at han havde en drøm om at bo på et tropisk sted, jeg troede bare aldrig, at han virkelig ville gøre det. Før han tog afsted, ønskede han, at jeg skulle flytte der sammen med ham, og det ønsker han stadig. Vi har styret et langdistanceforhold i næsten et år med videochat og e-mails, det ulige kort i posten. For nylig har der været en følelse af tristhed, forvirring, da han havde problemer med at forny sit visum og ville ikke være alene om at gennemgå al besværet og ensomheden af sig selv i Thailand. Jeg føler bare ikke en stærk følelse af formål for mig at gå, andet end at bevare forholdet. Jeg fortalte ham, at han bare laver et livsstilseksperiment, som han ikke engang er alt for engageret i, så det giver ingen mening for mig at opgive min familie, venner, åndelige samfund og job, som jeg har arbejdet mega mega hårdt for at få og er bare endelig ved at blive økonomisk stabil efter 5 års kamp. Der er ingen slutdato i syne for os, og vi har ikke set hinanden, fordi det er en meget lang tur og en enorm udgift at se hinanden. han har talt om at flytte til Equador eller Costa Rica i stedet, så vi i det mindste lettere kan besøge hinanden. Han foreslår, at jeg fik onlinearbejde som sundhedskonsulent, samt underviste i engelsk, så jeg kan rejse med ham, mens han finder ud af, hvor han vil være. Han siger, at det kan tage ham år at finde ud af det! Jeg har rejst meget, og jeg kan ikke lide tanken om at trække rødder op, efter at jeg allerede har boet i flere forskellige byer og kender meget godt følelsen af at savne venner og familie og samfund. Jeg har foreslået, at vi lever snefuglens livsstil, at vi er i tropene om vinteren og i Canada om sommeren, men det ser ikke ud til, at han er interesseret i det. Jeg mister søvn over dette nu. Og det skræmmer mig også, at vi ville starte vores rejse med at bo sammen, mens vi er på et fremmed sted, og det føles bare stressende, for hvem vil jeg henvende mig til, når det bliver for stressende? For ham er dette hans første gang i udlandet, og han har aldrig haft så meget eventyr i sit liv, så han elsker det bare og overhovedet ikke synes om hans familie. Jeg har boet 13 år væk fra min familie på den anden side af Canada og rejst meget, så jeg har bare ikke den samme interesse i rejser eller eventyr, som han gør. Jeg har støttet fuldstændigt hans flytte til Thailand med tanken om, at han sandsynligvis ville vende tilbage hjem efter 5-8 måneder af dette eksperiment, men det ser ud til, at han ikke snart kommer tilbage igen. Under alle omstændigheder prøver jeg bare at føle mine følelser og ikke tvinge noget, der ikke føles rigtigt. Jeg beder bare om, at alt kommer sammen, eller at jeg snart får svar på, hvordan jeg skal tackle dette. Tak for at lytte:)\nYaaaasss! Jeg tror, du har den rigtige idé: At ikke tvinge noget, der ikke føles rigtigt. Det ser ud til, at du og din kæreste (lad os kalde ham Joe) vil have to meget forskellige ting ud af livet lige nu. Det kan ændre sig i fremtiden, men hvor længe er du villig til at vente? Det lyder som Joe har brug for at arbejde på Joe - og sandheden er, at de fleste mennesker ikke kan gøre det inden for et forhold. Tak ham for at være ærlig over hvor lang tid det vil tage at finde ud af tingene og komme i bevægelse. Han har allerede det fysiske rum til at udføre arbejdet - give ham også det mentale og følelsesmæssige rum. Måske vil han indse, at han vil have dig, måske vil han indse, at han ønsker den livsstil, han har, måske vil han indse noget helt andet. Mit forslag? Bliv ved med at løfte dig selv op, og lad ikke en, der ikke ved, hvor de skal hen, bremse dig.\nFantastisk svar Alyssa. Jeg spekulerede på, hvordan du ville svare på dette, og svaret var nøjagtigt, hvad jeg tænkte. Håber alt er godt, Alyssa og går godt for dig Cindy\nJeg er virkelig glad for, at jeg fandt dette indlæg, og tak, fordi du delte dine oplevelser.\nJeg var i et to-årigt langt forhold (Spanien / Australien), og det var en af de sværeste oplevelser, jeg nogensinde har haft. Jeg har altid sagt, at jeg aldrig ville gøre LDR, men fordi han var så overbevisende, og fordi han sagde, at han ville flytte til Australien, var jeg enig. Sidste år i juli flyttede min kæreste til Australien for at være sammen med mig, og det har været det bedste år, og jeg troede, at hele to år var LDR værd. Men for nylig har min kæreste besluttet, at han ikke ønsker at slå sig ned i Australien, for i sidste ende ville det betyde, at han virkelig ville være langt væk fra sin familie. Han vil have, at vi sammen skal flytte til Storbritannien, på den måde kan vi begge arbejde der (for jeg kan kun tale engelsk), og han kan også være tættere på sin familie i Spanien. Han sagde også, at han ønsker at bo i Spanien i et par år også, efter at vi har arbejdet i England i et par år.\nJeg føler mig så forvirret over, hvad jeg skal gøre. Jeg kan huske, da vi først begyndte at gå ud med dating, ikke ønskede at fortsætte med ham, fordi jeg sagde, at jeg aldrig ville være i stand til at forlade min familie, fordi jeg er så tæt på dem. Jeg huskede også, at jeg sagde, at jeg aldrig ville være den person, der sætter min kæredes behov over mine egne behov. Men nu har jeg det lyst, at jeg er ekstremt engageret i ham (vi har været sammen i 4 år), og hvis han beslutter at rejse til England / Spanien, vil jeg sandsynligvis følge ham. Jeg kan ikke udnytte det faktum, at jeg bliver nødt til at forlade min familie og mine venner, som jeg er så tæt på, og det er mit supportnetværk. Jeg er bange for at flytte til et andet land og starte et helt nyt liv, fordi jeg ikke er den bedste til at få venner, og jeg ved, at jeg vil kæmpe meget for at få et liv for mig selv i et andet land. Jeg er bekymret for, at jeg som resultat heraf vil være ulykkelig, blive knyttet / klam til det punkt, hvor jeg skubber ham væk. Jeg er ikke den mest følelsesmæssigt elastiske person, så jeg ved, at jeg helt sikkert vil kæmpe. Men jeg ved også, at jeg er meget engageret i ham, og jeg vil gøre alt, hvad jeg kan for at gøre dette arbejde for os, fordi jeg virkelig tror, at han er den, jeg vil være sammen med for evigt.\nUanset hvad er jeg bare en bold af forvirring og stress, da jeg frygter det ukendte og usikkerheden i vores fremtid. Jeg tror ikke, jeg virkelig har et spørgsmål - andet end hvad skal jeg gøre? Selvom det er et meget kompliceret og indlæst spørgsmål. Jeg gætte på, at jeg håbede, at du (eller nogen) kunne læse den og dele med mig nogle af dine oplevelser og måske give mig en vis afklaring eller perspektiv.\nIngen kan virkelig fortælle dig, hvad du skal gøre. Det bedste, jeg kan gøre, er at reflektere tilbage til dig, hvad du allerede har sagt her. Mange mennesker siger, at de 'aldrig' ville være en bestemt person i et forhold. Men for alle, jeg kender, der er i et sundt, langsigtet forhold, har de ofte lavet et slags kompromis med hvem de troede, de ville være i et forhold til fordel for, hvem forholdet har tilladt dem at blive. Det tog den person til at være villig til at arbejde på eller ændre den del af sig selv, og det var i sidste ende til det bedre. Han har vist, at han er villig til at gå langt for dig - men har du drøftet disse bekymringer med ham? Forstår han, at du vil være så langt væk fra din familie, som han er nu?\nDet ser ud til, at et stykke tid i udlandet ville være en mulighed for dig at blive mere følelsesmæssigt modstandsdygtig, udvikle færdigheder i at få nye venner og så videre. Hvis du beslutter at gå, skal du tænke på det mindre som et offer og mere som en mulighed for vækst. Og husk, at du altid kan gå hjem igen.\nDet eneste, jeg vil sige, er at handle hurtigt, fordi døren til at flytte til Det Forenede Kongerige lukker hurtigt - især for ham (hvis han ikke allerede er borger eller beboer), og dig (hvis du er over 30).\nJeg håber, det hjælper! Held og lykke\nJeg er så glad for at have fundet dette indlæg.\nJeg har dette problem. Jeg er 19 år gammel og er lige begyndt at studere på et universitet. For omkring et år siden mødte jeg en fyr online, han er fra Tjekkiet (jeg er fra Polen). Efter nogen tid mødtes vi, og jeg faldt hovedet over hæle med ham. Vi ser hinanden personligt nogenlunde en gang hver måned, og det er overflødigt at sige, det har været hårdt. Før vi begyndte at date, havde jeg denne idé i hovedet at flytte til udlandet og studere, da jeg slet ikke er tilfreds med, hvad jeg får her, i Polen. Derfor spurgte jeg hundreder af spørgsmål om uddannelse i Tjekkiet, da jeg lærte denne fyr at læse en masse om det. Jeg kender allerede sproget og har set det universitet, jeg sigter mod. Jeg elskede det der i landet.\nDet eneste problem, der er tilbage, er åbenlyst mine forældre. De ser ikke det som en chance for bedre uddannelse og et eventyr, alt de ser er min vilje til at bo sammen med min kæreste. De er ikke for fordomsfri og er ikke tilfredse med både forholdet og planen om at flytte til udlandet. Jeg forstår deres frygt, da jeg altid har talt om at flytte til udlandet, når jeg får en chance. På trods af det ved jeg ikke, hvordan jeg i det mindste forlader hjemmet i fred og uden meningsløse slagsmål. Jeg ved, at jeg er ung, men jeg føler et behov for at begynde at leve mit liv på mine betingelser nu, hvis jeg ikke gør det, tror jeg aldrig. Jeg er den slags person, der let kan påvirkes, og dette er min første uafhængige beslutning. Hvis jeg giver op nu, ved jeg, at jeg vil fortryde det og fortsætte med at leve, som mine forældre tvinger mig til.\nJeg er virkelig glad for, at jeg så dette indlæg efter uger med googling "flytter til udlandet for kærlighed". Jeg og min kæreste er i en lignende situation lige nu. Vi mødtes i sommeren 2017 og arbejdede sammen på en restaurant i min hjemstat. Vi blev hurtigt forelsket og begyndte at bruge så meget tid og hver dag sammen. Efter sommerens afslutning tog vi en kæmpe tur over hele Amerika og endda til Hawaii. Efter vores rejse fløj hun hjem til Polen, og jeg blev i Amerika. Jeg fortalte hende, at jeg ville komme på besøg i hende i 3 måneder (da mit job var sæsonbestemt og jeg kun arbejder om sommeren), og jeg rejste til Polen for at møde hendes familie og opleve hendes kultur. Jeg elskede hendes familie og hendes kultur, men jeg følte mig meget kedelig, da jeg var der, da jeg ikke arbejdede. Jeg kom tilbage til Amerika efter mine 3 måneder var oppe og begyndte at arbejde på den samme restaurant igen. Hun fik endnu et visum og kom til at arbejde sammen med mig, men for at gøre dette opgav hun sit drømmejob i Polen. Vi tilbragte bare endnu en sommer sammen og tog bare endnu en episk ferie (denne gang til Puerto Rico), men nu skal vi tage nogle meget seriøse beslutninger. Hun gik lige tilbage til Polen for et par dage siden og fik sit drømmejob tilbage. Jeg er i øjeblikket stadig i Amerika uden noget særligt, der binder mig ned bortset fra min familie, som jeg er meget tæt på. Jeg kan fortælle, at ingen i min familie virkelig ønsker, at jeg skal rejse til Polen for godt, og jeg har altid boet så tæt med min familie, at de er mit vigtigste støttenetværk. Jeg fortalte min kæreste, at jeg ville flytte til Polen i et år for at se, hvordan det går, men hun siger, at hun ikke ønsker at flytte til Amerika igen på grund af kulturen her og hendes job i Polen. Jeg er virkelig revet. Jeg har været så deprimeret, lige siden hun droppede hende i lufthavnen for et par dage siden. Jeg kan ikke forestille mig, at mit liv kun ser min familie en eller to gange om året, men så også, jo mere jeg tænker på det, desto mere tror jeg, det ville ske alligevel, hvis jeg giftede mig med nogen. Jeg mener det er hvad der sker rigtigt? du gifter dig og starter din egen familie. og så ja sikker på, at du ser din fødselsfamilie hvert par uger eller en gang hvert par måneder, men er det ikke bare en del af opveksten? Jeg kan ikke forestille mig mit liv med nogen anden. Jeg er så forelsket i denne pige, men jeg har virkelig svært ved at tage en så seriøs beslutning lige nu. Jeg har aldrig arbejdet et andet job end restaurantdirektøren sæsonbestemt, og jeg tager undervisning nu for at undervise i engelsk i udlandet. Jeg ved bare ikke, om dette næste års undervisning i engelsk bare vil forlænge det uundgåelige, da vi begge ikke synes at ville forlade vores familier på lang sigt. Skal jeg bare prøve det og se? Er jeg bare bange for at vokse op? Hvad er der galt med mig? Ethvert råd hjælper !!\nAh - kom lige over din blog, og jeg elsker den! Jeg leder altid efter andre, der er flyttet til udlandet af kærlighed. Jeg har boet i Belgien (også en canadisk) i 5 år nu! Jeg elsker at du har insisteret på at flytte ikke er FOR ham, men for dig selv! noget jeg også rørte ved meget. Og at holde din uafhængighed er så vigtigt. Tak fordi du delte!\nTak for dit indlæg, det var interessant at høre dine tanker om dette og at læse så mange menneskers egne oplevelser i lignende situationer. Jeg er selv meget vanskelig og kæmper for at beslutte, hvad jeg skal gøre.\nMin partner og jeg har været sammen 2 år nu, hele tiden lang afstand. Mig i Singapore og ham i Australien. Vi har kendt hinanden siden skoledage og er begge fra England. Den aftalte plan var at rejse hjem til Storbritannien på lang sigt. Oprindeligt blev jeg enige om at slutte sig til ham i Australien i et par år bare hovedsageligt, så vi kunne nyde at bo sammen og for at have lidt mere tid til at spare, og måske også have en baby..og så vender vi sammen tilbage til UK for at opdrage børn tæt på familien. Den aftalte plan, som han sagde, at han var helt glad for at gøre, var at rejse hjem til Storbritannien.\nDesværre lykkedes det migrationsvisum, jeg ansøgte om, ikke, for i løbet af 'ventetiden' var mit job ikke længere efterspurgt i dette område. Uanset hvad ... så naturligvis var det næste skridt i stedet for at rejse hjem (UK) tidligere end planlagt, da vi begge var enige om, at vi ikke kan gøre et andet år lang afstand, og jeg vil ikke have noget Visa til at arbejde eller bo der. Partnervisumet er en mulighed, men det er en 2-årig procestid potentielt ... at lade mig bare hænge der i 2 år, som ikke lovligt har lov til at arbejde overhovedet. Vi ønsker begge desperat nu at starte en familie, købe et hus osv. Han er nu borger i Aus, da han har været der i alt 11 år. Jeg har arbejdet i udlandet som nøjagtigt i 6 år.\nDet var altid min intention at gå hjem, og hvis jeg ikke var sammen med ham, ville jeg allerede være hjemme nu. Han har for nylig (i de sidste par dage) fuldstændigt ændret mening og har nægtet at vende tilbage til England, som vi har planlagt i måneder og måneder nu. Jeg havde fortalt det til min familie, han havde fortalt hans, og jeg var så ophidset. Jeg er meget tæt på min familie. Jeg har foreslået forskellige kompromiser, såsom at vi rejser hjem bare på kort sigt, så vi kan starte vores familie og gøre alt det der er med familien omkring og vende tilbage til Aus ned ad linjen, når der ikke er nogen Visa-komplikationer. Han nægter. Han har nu givet et ultiumatum - jeg flytter enten derhen, og vi gør børnene ting, eller vi adskiller. Han siger, at vi kan flytte tilbage til UK om et par år, men jeg føler mig usikker på, at jeg kan tro på ham, da han har været frem og tilbage forskellige gange på hele denne ting.\nJeg elsker ham meget, og jeg vil ikke have mit liv uden ham og har tænkt på vores fremtidige familie og blive ophidset hver dag! Jeg ved ikke, om jeg kan gå der og være okay med potentielt at have en baby og gøre det der er væk fra familie, som han vidste var meget vigtigt for mig siden første dag. Jeg har ikke nogen form for arbejdsvisum til Aus, så hvis jeg tog dertil, ville jeg være fuldstændig afhængig af ham, ikke have nogen jeg kender og måske være gravid. Lyder en svimlet plan for mig! men jeg kan ikke få ideer om ikke at være sammen, og jeg vil være i stand til at stole på ham på dette.\nEnhver rådgivning eller tanker ville være forbløffende, fordi jeg ikke har nogen IDEA hvad jeg skal gøre! At rejse hjem alene vil gøre mig trist og bo så langt fra familie uden nogen garanti for, at han vil flytte tilbage, som om han siger, at han vil ... er risikabelt! Især hvis der er et barn involveret på det tidspunkt!\nDET ER DER så LANGT! ...\nJeg er en mand eller bedre, mand, 32 år med en kandidatgrad i kemi fra min hjemby, Iran. Jeg havde et forhold fra marts 2015 til måske 5 måneder siden. Hun var min klassekammerat i en kandidatgrad periode, men med en anden major. vi var klassekammerater for mindst 7 år siden. Efter eksamen er det obligatorisk i Iran for drenge at tage den militære erfaring, og det er obligatorisk. Du kan ikke undslippe det, du er forpligtet til at have det i to år, som jeg gjorde. Da jeg havde min militære obligatoriske erfaring, studerede hun til sin doktorgrad i kemi på et iransk universitet, og vi startede vores forhold bare 7 måneder, før jeg var færdig med den militære oplevelse. Alt var perfekt i de syv måneder, og vi besluttede med hinanden at gå videre til indvandringen. Hun studerede, og jeg søgte ved at prøve at tage mine TOEFL- og GRE-certifikater for at få adgang til universiteter i udlandet (fordi modtagelse af universiteter er den nemmeste måde for iranske unge for langvarig indvandring). Jeg fandt mange muligheder som at vinde et lotteri til at rejse til USA plus optagelse på to eller tre universiteter, men desværre eller heldigvis udstedte den amerikanske ambassade ikke et visum til mig. det tog næsten 3 år for mig at prøve at tage visumet, ansøge om universiteter, miste mine job, bruge penge, bruge tid, miste min ungdom, tage sig af mit forhold og miste min mor på grund af kræft. I mellemtiden studerede hun til sin doktorgrad, og hun fik en adgang fra et amerikansk universitet for at være der i seks måneder som besøgende studerende. Jeg var meget trist at hun forlod mig, og jeg kunne ikke tolerere det, men efter at have talt med en af hendes venner (hendes ven fortalte mig, at det er / var min kæreste drøm om at rejse til udlandet, ikke lade hende blive i Iran og give hende en grund) Jeg besluttede at lade hende gå og gav hende en grund til at gøre det bedre (jeg bad hende om at flytte til USA, men tal med din professor for at give mig adgang til hans universitet, så vi ville være der w / hinanden på sidst). Hun gik, tog indlæggelsen, vendte tilbage til Iran efter seks måneder, og mit visa blev ikke udstedt igen. Næste år forsvarede hun sin doktorafhandling, og det var det tredje år i vores forhold. Jeg etablerede mig i et job, som jeg kunne godt lide, men efter at have talt med hende besluttede jeg at arbejde på et studievisum til Canada, så jeg ansøgte om det og med succes tog adgang til et universitet i en lille by i Canada. Men udstedelsen af det canadiske visum tog et år for mig, og da det blev udstedt, var vi i det fjerde år af vores forhold. Det skulle gifte sig, efter at jeg fik mit visum, og vi begyndte at tale med vores familier om det, og på grund af iranske traditioner skal der være nogle ceremonier inden vielsen, som hendes familie insisterede på at have det. Jeg tænkte først, at hun måske ikke vil have disse ceremonier, fordi hun kunne se, at jeg ikke havde nok penge til at flytte til udlandet (Irans valuta er virkelig dårlig lige nu på grund af amerikanske sanktioner) + vi havde kun 40 dage på at pakke sammen alt + jeg var 31, og det var svært for mig at forlade min familie og jobmuligheder i Iran + Jeg ville ikke rigtig immigrere, men jeg fandt, at hun virkelig var i disse ceremonier. Derfor bad jeg hende og hendes familie og venner om at blive hos mig i seks måneder, lad mig tage til Canada, og jeg ville gøre hvad jeg kunne for at tjene penge, og jeg ville komme tilbage, så vi kan holde en ceremoni og være sammen. Jeg gjorde det, jeg arbejdede som campuspatrulje på universitetet og sparede penge som 20k $ til vores fremtidige liv, og jeg vendte tilbage til mit land efter seks måneder, hvor hun ikke ventede mere på mig. Jeg prøvede at få forholdet, da jeg var i Canada på mange måder som at bruge WhatsApp-opkald eller hvad jeg kunne, men hun afviste mig kun. Da jeg vendte tilbage, fandt hun, at hun ikke rigtig ventede på mig, og hun havde en slags ondskab over mig, det var som et helvede for mig, som jeg ikke kunne forestille mig. Jeg tænkte for mig selv, at hun ville gøre, hvad jeg gjorde for hende (ventede i seks måneder), men jeg tog helt forkert. Udover disse viste min seks måneders livserfaring i Canada mig, at jeg ikke er en person til at forlade der alene, jeg kunne ikke lide min ph.d. major, jeg kunne ikke lide det kolde vejr, jeg kunne ikke lide at have nogen erhvervserfaring i mindst fire år kun for at tage en ph.d. ... og det er seks måneder nu, jeg er i mit land. Jeg har ikke hende mere, men jeg ved, at hun stadig prøver at immigrere, men min professor i Canada beder mig om at være der. Jeg har fundet et job, som jeg kan lide, det er svært, men i det mindste kan jeg godt lide det. Jeg vil ikke tage til Canada igen, men alle siger mig at forlade Iran, fordi situationen er dårlig, og der er en krigsfare mellem Iran og USA. Jeg hader denne oplevelse, og jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre. Opholder sig i Iran eller rejser til Canada.\nJeg er meget ked af at høre alt dette! Det lyder for mig, at du ved, hvad du skal gøre. I sidste ende skal du først tage dig af dig selv, fordi ingen vil være sammen med en, der er ulykkelig. Hvis det ikke fungerer for din partner, er hun muligvis ikke den rigtige person for dig. Held og lykke!\nTak, fordi du delte dine historier. De fik mig til at føle mig mindre ensom. Jeg flyttede til USA for at være sammen med min partner; det var ekstremt hårdt for mig, og til sidst besluttede jeg at gå hjem igen. USA er et så vanskeligt land at bo i, jeg havde en virkelig dårlig tid med at tilpasse mig og kæmpede med depression. Vi er stadig sammen med min bf og prøver at planlægge vores fremtid. Det er bare en så kompliceret situation og så følelsesmæssig opgave - at elske nogen, men heller ikke være i stand til at finde et nærende og sikkert rum for jer begge at være sammen.\nJeg er Alyssa - ph.d.-studerende og freelance-forfatter med base i New York City! Jeg skriver om rejser og social retfærdighed. Ord i MSN, Bustle, Globe and Mail, Porthole Cruise Magazine, The Local, Matador Network og mere.\nOm | Ansæt mig\nHvor skriver jeg?\nHvor jeg er:\nHvor jeg vil være:\nKlik på bogen for at få en kredit på 3 / $ 5 på dit første Kobo-bogkøb!\nBrug for at sende penge i udlandet?\nKlik nedenfor for at tilmelde dig en ny TransferWise-konto, og din første overførsel på op til £ 500 er gratis !\nPlanlægger du en tur?\nKlik nedenfor for at tilmelde dig en ny Airbnb-konto, så får du $ 50 rabat på din første reservation over $ 95!\n20 nemme livsskiftende hacks til 20-Några-søjle\nKvinders Blog © 2021. All Rights Reserved. Expat Love: Le 7 lezioni che ho imparato muovendo oltreoceano per amore


Se! Fynsk træsko! – Københavns Universitet\nDen fynske træsko i AM 23 8vo\nVed første blik viser AM 23 8vo de sædvanlige træk ved senmiddelalderlige danske lovbøger. Håndskriftets samling af sjællandske og jyllandske lovtekster er skrevet med samme halvkursiv hele vejen igennem, med røde rubrikker og initialer, der markerer nye afsnit i teksten. Ligesom mange andre danske lovhåndskrifter fra sent i 1500-tallet kender vi også håndskriftets oprindelsessted, -år og skriver: han identificerer sig selv som Laurentius Petri, skolerektor i Skælskør, og daterer sit håndskrift til året 1481.\nIndehold af AM 23 8vo:\nErik Glippings nyborgske Forordninger 1284\nValdemars sjællandske Lov med Sjællandsk Kirkelov\nEt mere usædvanligt træk i skolerektorens håndskrift er dog en tegning nederst på f. 140v, hvor en manicula pejer på et træsko og erklærer "See fynbo træsko".\nMan kunne kaste denne mærklighed til side som en af de mange uforklarede randtegninger i middelalderhåndskrifter, men filologen Britta Olrik Frederiksen mener, der er mere her end latterliggørelse af fynboere og deres fodbeklædning.\nI sin artikel "Fynsk træsko i Sjællandsk lov" ("Funen clog in Zealand law") diskuterer Frederiksen det fynske træsko samt to yderligere randtegninger i AM 23 8vo. I stedet for tilfældige doodles fra en skriver, der keder sig, er alle tre tegninger direkt forbundet med teksten og viser skolemæsterens humoristiske dygtighed.\nDen fynske træsko\nDen fynske træsko findes nederst på f. 140v i AM 23 8vo. En manicula pejer på tegningen mens ordene "See fynbo træsko" er skrevet nedenunder. (Klik for større billede)\nTegningen neders på f. 140v repræsenterer tydligt en udhulet træsko, den perfekte fodbeklædning til et vådt og koldt landbrugsområde som Danmark. Denne type træskos populæritet blandt lavlandets agerdyrkere spredt sig fra Frankrig mod nord i det 15. århundrede.\nFodbeklædning har tit været brugt som repræsentation af den undertrykte samfundsstand og de flere bondeoprør, der skete i middelalderen. Et eksempel er de oprør under den såkaldte Bundshuh-Bewegung ('snoreskobevegelse') i Tyskland omkring århundredeskiftet i 1500-tallet. I Frankrig kaldtes bondernes træsko sabot, og verbet for 'at trampe med træsko' hed saboter, hvorfra vi fik ordet sabotage.\nRepræsenterer den fynske træsko også en bondeoprør? En række oprør skete i 1400-tals Danmark i en periode af økonomisk og sociale omstruktureringer delvis forårsaget af lanbrugskrisen c. 1350-1450. Den landsdækkende oprør der skete i 1438-1441 var ingen fjern historie mens Laurentius Petri tegnede skoen i 1481, mens lokale oprør var endnu mere nylige, som f.eks. oprøret i Slesvig 1472.\nMed symbolikken i tanken argumenterer Frederiksen imod ideen, at den fynske træskos placering på f. 140v er ren tilfælde. Tegningen placeres i begyndelsen af Eriks sjællandske Lovs 3. bog, 63. kapitel, i en række kapitler, der omdiskuterer kongens privilegier. Kapitlets rubrik "vm vmbotzman betæs konnings ræt" ("om ombudsmand beder om kongens ret") er misplaceret og tilhører egentlig det følgende kapitel; den rigtige rubrik havde heddet "Om kongens lovlige stud ('støtte')" ― altså skat til kongen, der typisk erlagdes i korn. Den fynske træsko må i den grad afbilde 1400-tallets lavstand i en genopretning efter en landsbrugskrise og i modstand til den undertrykkende beskatning.\nDen kyske buket\nKanden med liljer nederst på f. 184v symboliserer kyskhed. (Klik på billedet for at se hele opslaget)\nTo yderligere tegninger findes i margenerne i AM 23 8vo som begge ifølge Frederiksen er placeret i forhold til teksten. Nederst på f. 184v ses en kande med en buket blomster, der ligner franske liljer (iris) eller fleurs-de-lis, der tit symboliserer kyskhed. Lignende motiver findes i kalkmalerierne i danske kirker som f.eks. Hyllested kirke.\nTeksten omkring kanden med liljer er Jyske lovs 2. bog, som beskriver sandemand-institutionen, altså faste nævninger til afgørelsen af visse typer sager. Bladet med tegningen omdiskuterer specifikt voldtægt og hvem der måtte rejse sag hvis en mands slegfreddatter bliver 'beligget'. Her viser symbolikken om kyskhed også en vis kommentar på teksten.\nEn kåd munk\nHåndskriftets tredje tegning (nederst på f. 234v) viser en munk, der prøver at bestille noget service fra en protistuerede. (Klik på billedet for at se hele opslaget)\nEmnet vender fra eufamistisk til ligefrem frækt i den tredje tegning, som findes nederst på f. 234v. Tegningen er placeret lige efter kolofonen til Valdemars sjællandske lov.\n"Denne bog er afsluttet i Skælskør dagen før Maria Magdalenes dag (dvs. 22. juli) i det Herrens år 1481 osv."\nHer er det vigtigt at huske at den bibelske Maria Magdalene tit blev identificeret med den synderinde der ifølge Lukas kapitel 7 vædede Jesu fødder, tørrede dem med sit hår og skænkede parfum fra en alabasterkrukke.\nTegningen efter kolofonen skitser en lille scene med to aktører. Til venstre ses en mand med en hætteklæde, der sandsynligvis antyder at han er munk. Til højre ses en kvinde med udslået hår.\nVed siden af hver aktør ses en replik i latin. Munken siger til kvinden "Aperi michi formosa mea" ("Luk op for mig, min skønne!") og får responsen "Tu de nocte sile si vis intrare cubile" ("Du skal være still før daggry hvis du vil entre sovekammeret"). Efter alt at dømme prøver munken at bestille nogen service fra kvinden.\nMunkens ord er et tydeligt ekko af Højsangen 5,2 som i Vulgata hedder "Aperi mihi, soror mea, amica mea" ("Luk op for mig, min søster, min veninde!"). Dermed giver kvindens ord også associationer til 3. og 8. kapitel af samme bog, hvilke blev læst på Maria Magdalenes dag efter liturgien. Trods dens beskedenhed er tegningen ret og slet en kommentar på håndskriftets datering!\nHvad der i starten virker uskyldige (eller måske ikke så uskyldige) tegninger i AM 23 8vo viser sig at være vittige kommentarer til den omgivende tekst. Laurentius Petri var tydeligvis ikke kun en uddannet skriftlærer og skolemester; han var også en kunstner med en smart sans for humor.\nSeán Vrieland er post-doc ved Den Arnamagnæanske Samling.\nDette indslag af Månedens Håndskrift er baseret på artikelen "Fynsk træsko i sjællandsk lov" af Britta Olrik Frederiksen (i From Text to Artefact: Studies in Honour of Anne Mette Hansen red. Katarzyna Anna Kapitan, Beeke Stegmann og Seán D. Vrieland. Leeds: Kısmet Press, 2019).\nLæs originalen her: http://kismet.press/portfolio/from-text-to-artefact/.


Fyret SIF-træner får nyt job i Superligaen - silkeborgnyt.dk\n21. februar 2019 - 10:03 Skriv kommentar \nAllan Kuhn er fyret i bundklubben Hobro, der i stedet har ansat Peter Sørensen\nFODBOLD Den tidligere SIF-træner Peter Sørensen har fået et nyt job i fodboldens verden.\nHan blev torsdag formiddag præsteret i superligaklubben Hobro IK, hvor han afløser Allan Kuhn, som klubben har valgt at skille sig af med,\n- Vi er glade for at kunne præsentere Peter Sørensen som ny cheftræner i Hobro IK. Han har masser af erfaring som cheftræner i Superligaen, og vi tror på, at han har nogle egenskaber, der kan være med til at sikre os overlevelse i Superligaen, siger Jens Hammer Sørensen, der er sportschef i Hobro.\nPeter Sørensen glæder sig også til udfordringen i Hobro, der bliver hans tredje trænerjob i Superligaen efter ophold i AGF og SIF.\n- Det er en rigtig spændende udfordring for mig, og jeg ser frem til at komme i gang med det store stykke arbejde, der uden tvivl venter, hvis Hobro IK også skal være at finde i Superligaen i næste sæson, siger Peter Sørensen.\nKlubben ligger efter 22 runder sidst i Superligaen, og sportschefen lægger ikke skjul på, at de sportslige resultater har været for dårlige under Allan Kuhn, som ellers var vellidt i klubben.\n- Desværre må vi konstatere, at vi rent sportsligt ikke har levet op til forventningerne med Allan som cheftræner i klubben, og vi er nu kommet til den konklusion, at vi har bedre muligheder for at sikre en ny sæson i Superligaen med en ny cheftræner ved roret, siger Jens Hammer Sørensen.