6. Ulighed og sociale modsætninger øges\n1. Nød, luksus og spekulation.\nEfter at have startet med en »socialistisk fordeling«, fandt sovjetmagten sig i 1921 tvungen til at vende tilbage til privathandelen. Men strækningen af de materielle forråd til det yderste i 5-årsplanens epoke førte igen til en statsfordeling, det vil sige, en gentagelse af »krigskommunismen«s eksperiment, på et højere plan. Men også dette plan viste sig utilstrækkeligt. I året 1935 veg systemet med planfordeling igen for handel. På den måde blev det for anden gang gjort klart, at praktiske metoder til fordeling afhænger mere af teknikkens stade og af de eksisterende materielle hjælpekilder end netop af ejendomsformen.\nStigningen i arbejdsproduktiviteten, særlig ved akkordbetaling, giver et fremtidsløfte om en forøgelse af varer til masseforbrug, en sænkning af priserne og følgelig en hævning af befolkningens levefod. Men det er bare den ene side af sagen, en side man også har set under kapitalismen i dens blomstringsperiode. Sociale forhold og processer må imidlertid ses i deres samspil og i deres gensidige påvirkninger. En stigning i arbejdsproduktiviteten på basis af varecirkulation betyder samtidigt en vækst i uligheden. Men velstanden hos de herskende lag begynder tillige at stige i langt højere grad end massernes levefod. Og i tråd med forøgelsen af statens rigdom går en ny social lagdelingsproces.\nSom følge af dagliglivets betingelser er sovjetsamfundet allerede delt i et sikret og privilegeret mindretal og et flertal der må klare sig med afsavn. I sine yderpunkter antager tilmed denne ulighed karakter af skærende modsætninger. Produkter der er bestemt til fordeling i store kredse er som regel, trods deres høje priser, af lav kvalitet, og jo længere fra centrum des vanskeligere at få fat i. Ikke bare spekulation, men ligefrem tyveri af forbrugsvarer antager under disse omstændigheder en massekarakter. Og mens disse handlinger indtil for nylig kun supplerede fordelingssystemet, tjener de nu som et nødvendigt korrektiv til sovjethandelen.\nSovjetunionens »venner« har den vane at samle indtryk med lukkede øjne og vat i ørene. Dem kan vi ikke stole på. Og fjenderne bringer som regel ondsindet sladder. Lad os derfor gå til bureaukratiet selv. Eftersom det i det mindste ikke er fjendtligt overfor sig selv, fortjener dets officielle selvanklager, som altid er fremkaldt af en eller anden slags praktiske krav, altid mere tillid end dets mere hyppige og højrøstede selvros.\nIndustriplanen fra 1935 blev som almindelig kendt mere end fuldført. Men boligbyggeriet blev kun gennemført til 55,7 %. Og hvad værre er, opførelsen af huse til arbejderne skred frem langsomt, og yderst elendigt og skrabet. Og hvad medlemmerne af kolkhoserne ude på landet angår, så lever de som hidtil i de gamle hytter sammen med deres kalve og kakerlakker. På den anden side beklager de sovjetiske topfigurer sig i pressen over, at ikke alle de huse, der er bygget til dem, har værelser for »husarbejdere«, det vil sige for tjenestefolk. ' .\nEthvert styre har sit monumentale spejlbillede i sine bygninger og arkitektur. Karakteristisk for den nuværende sovjetepoke er de talrige huse og paladser for sovjetterne, rene templer for bureaukratiet, der somme tider koster op til 10 millioner rubler, kostbare teatre, huse til den røde hær, det vil, sige militære klubber hovedsagelig for officererne, luksuriøse undergrundstog for dem, der kan betale, og samtidig findes der det mest primitive og ensformige byggeri af boliger til arbejdere, endog af baraktyper.\nHvad statstransporten af jernbanegods angår, er der opnået tydelige fremskridt. Men den jævne sovjetborger har vundet meget lidt ved det. Utallige. forordninger fra lederne af kontorerne i vej- og transportvæsenet klager over de uhygiejniske tilstande i vognene og på jernbanestationerne og over den »utålelige« skødesløshed hos dem der skal betjene jernbanepassagererne, og »det store antal tyverier, misbrug og snyderier med jernbanebilletter ... spekulation i ledige siddepladser, bestikkelse ... røveri af bagage på stationerne og undervejs.« Sådanne forhold er »en skam for den socialistiske transport«. Naturligvis er der også kriminelle forbrydelser indenfor den kapitalistiske transport. Disse gentagne beklagelser fra den veltalende embedsmand bærer tydeligt vidne om den yderst mangelfulde tilstand i de transportmidler, der står til befolkningens rådighed, den stærke mangel på de produkter, som skal transporteres, og endelig, den kyniske foragt for almindelige dødelige fra jernbaneembedsmændenes side, ligesom fra alle andre personer med autoritet. Bureaukratiet er beundringsværdigt i stand til at skaffe sig selv service til lands og til vands og i luften, som vi kan se af det store antal salonvogne, særtog og særdampere, som nu mere og mere erstattes af de fineste biler og flyvemaskiner.\nUnder en karakterisering af sovjetindustriens succes lovede præsidenten for Leningrad centralkomite, Zhdanov, under bifald fra de interesserede tilhørere, at om et år »vil vore aktive arbejdere ankomme til konferencen, ikke i de nuværende tarvelige fordvogne, men i limousiner.« Sovjetteknikken synes, for så vidt den vender ansigtet ud imod mennesker, først og fremmest at gøre sig anstrengelser for at tilfredsstille et udvalgt mindretals krav på overklassegoder. Hvor der findes sporvogne, er de altid stuvet fulde, så folk er ved at kvæles. Når Mikojan som folkekommissær for fødevareindustrien praler med at de ringeste sorter af tøjvarer hurtigt bliver erstattet af bedre, og at »vore kvinder« forlanger fine parfumer, betyder det bare, at industrien ved overgangen til fri handel tilpasser sig til de velhavende forbrugere. Sådan er lovene for den frie handel, hvor sidstepladsen under ingen omstændigheder indtages af de højtstillede »hustruer«. Det er tillige kendt, at af 95 forbrugsforeninger, der åbnedes i Ukraine i 1935, havde 68 slet ikke tøjvarer, og at forespørgslen efter bagværk kun kunne tilfredsstille 15-20 %, og det tilmed kun med en meget ringe kvalitet. »Fabrikkerne arbejder,« jamrer Izvestia, »uden hensyn til forbrugernes ønsker.« Naturligvis, når forbrugerne ikke er i stand til at gøre sig gældende.\nProfessor Bakh, som kommer ind. på problemet fra den organiske kemis standpunkt, finder at »vort brød undertiden er yderst elendigt.« Den arbejdende mand og kvinde tænker nøjagtigt det samme, skønt de ikke er indviet i gæringsprocessernes mysterier. Men i modsætning til den ansete professor har de imidlertid ingen mulighed for at give deres tilslutning i pressens spalter.\nI Moskva annoncerer beklædningsindustrien med forskellige moder for silkekjoler, tegnet af det specielle »modehus«. I provinserne, selv i de større industribyer, kan arbejderne ligesom før, ikke uden at stå i kø og underkaste sig andre fortrædeligheder, opnå at få en bomuldsskjorte. »Det er ikke nok« hedder det. Det er meget vanskeligere at forsyne mængden med nødvendighedsartikler end at forsyne de få med luksus. Hele historien vidner herom.\nVed at opregne sine bedrifter belærer Mikojan os om at »margarineindustrien er noget nyt.« Det er rigtigt nok, at denne industri ikke eksisterede under det gamle system. Men vi skulle dog ikke gerne drage den konklusion, at situationen er bleven værre end i zartiden. Heller ikke dengang så befolkningen smør. Men fremkomsten af en erstatning betyder i hvert fald, at der i Sovjetunionen er to forbrugerklasser: den ene foretrækker smør, den anden må klare sig med margarine. »Vi forsyner alle, der kan lide det, rigeligt med makhorka« praler samme Mikojan. Han glemmer bare at tilføje, at hverken Europa eller Amerika nogensinde har hørt om noget så elendigt tobak som makhorka.\nEt af de meget tydelige, for ikke at sige udfordrende, udtryk for uligheden, er åbningen i Moskva og i andre store byer af særlige butikker med varer af fine kvaliteter under den meget slående men ikke særlig russiske betegnelse: »luksus«. Samtidig hører man uophørligt om beklagelser over røveri fra fødevarelagre i Moskva og i provinserne, hvad der viser, at der kun er tilstrækkeligt af fødevarer for et mindretal, skønt alle ville sætte pris på at få noget at spise. Arbejdermoderen har sit eget syn på det sociale styre, og hendes »forbruger«synspunkt, som partifunktionæren i forbigående, med henblik på sit eget forbrug, ringeagtende udtrykker det, er nok til sidst den afgørende analyse. I konflikten mellem arbejderkvinden og bureaukratiet, står Marx og Lenin, og vi med dem, på arbejderkvindens side. Vi går op imod bureaukratiet, som overdriver sine resultater, som dækker over modsigelserne deri, og som klemmer arbejderkvinden om struben, for at hun ikke skal vove at kritisere.\nLad så være, at makhorka og margarine for tiden er ubehagelige nødvendighedsartikler, men hold dog op med at prale og med at besmykke virkeligheden. Limousiner til »aktivister«, fine parfumer til »vore egne kvinder«, margarine til arbejderne, luksusbutikker til fornemme folk, et kig igennem delikatessebutikkernes ruder for menigmand - sådan en socialisme kan for masserne kun se ud som en make-up af kapitalismen, og deri tager de ikke helt fejl. På grund af »gennemgående fattigdom«, truer kampen for det daglige brød at kalde »hele det gamle roderi« til live igen, og den rejser sig skridt for skridt.\nDe nuværende markedsforhold afviger fra forholdene under NEP (1921–28) deri, at de antages at udvikle sig direkte uden mellemmand og privathandlende mellem statens kooperativforetagender og kolkhoser på den ene side og den private borger på den anden. Dette er imidlertid kun rigtigt i princippet. Den hastigt voksende overgang til detailhandel, både den statslige og den kooperative, skulle i 1936, ifølge udregninger, stige til 100 milliarder rubler. Kolkhoshandelen, som steg til 16 milliarder rubler i 1935, vil vokse betydeligt i indeværende år. Det er vanskeligt at forudse, hvilken plads – det bliver i hvert fald ikke nogen ubetydelig – der vil blive indtaget af den illegale og halvillegale mellemmand, både indenfor handelen og udenfor. Ikke bare den private bonde, men også kollektivet som helhed, og særlig de enkelte medlemmer af kolkhosen er meget tilbøjelige til at holde sig til mellemmanden. Det samme vil ske med hjemmeindustriens arbejdere og de lokale industrier, der handler med bønderne. Fra tid til anden kommer der forlydender om, at handelen med kød, smør eller æg over et stort distrikt er faldet i hænderne på spekulanter. Selv de mest nødvendige artikler i dagliglivet som salt, tændstikker, mel, petroleum, mangler af og til måneder igennem i de bureaukratiske landlige brugsforeninger, skønt de findes i tilstrækkelige mængder i statens varelagre. Det er klart, at bønderne søger de varer de mangler ad andre veje. Sovjetpressen taler ofte om spekulanten som noget, man har affundet sig med.\nHvad de andre former for privatforretning og investering angår, synes de at spille en mindre rolle. Selvstændige vognmænd, gæstgivere og småhåndværkere er, ligesom de selvstændige bønder, halvtolererede professioner. Selv i Moskva findes der et betydeligt antal private småforretninger og reparationsværksteder. Man lukker øjnene i for dem, fordi de udfylder vigtige huller i økonomien. Et ulige større antal privatforretninger arbejder imidlertid under dække af alle mulige slags karteller og andelsforetagender eller gemmer sig ligefrem oppe på kolkhosernes lofter. Og for at understrege, at der dog er revner i planøkonomien, fanger politiet i Moskva engang imellem nogle sultne kvinder, der på gaden sælger hjemmelavede huer eller bomuldsskjorter, som om de var forbryderiske spekulanter.\n»Grundlaget for spekulation i vort land er fjernet,« bekendtgjorde Stalin i efteråret 1935. »Og hvis vi alligevel har spekulanter kan det alene forklares ved én kendsgerning: manglen af klasseårvågenhed og en liberal holdning overfor spekulanterne i forskellige dele af sovjetapparatet.« Det er vel nok bureaukratisk tænkning i renkultur. At den økonomiske basis for spekulation skulle være fjernet? Men så skulle det jo ikke være nødvendigt med nogen som helst årvågenhed. Hvis for eksempel staten kunne garantere befolkningen et tilstrækkeligt antal beskedne hovedtøjer, ville det ikke være nødvendigt at arrestere disse ulykkelige gadehandlere. Det er tilmed tvivlsomt, om sådan en nødvendighed eksisterer nu.\nI sig selv er antallet af de ovennævnte handlende, ligesom kvantiteten af deres forretninger, ikke foruroligende. Man kan ikke alvorligt frygte et angreb fra bissekræmmere, fra folk der handler med huer eller fra æghandlere på statsmagtens befæstede stillinger. Men alligevel er problemet ikke løst ved simple aritmetiske forhold. Uhyre mange forskelligartede spekulanter kommer op til overfladen ved det mindste tegn på administrativ svaghed, ligesom udslet under feber, og det vidner om det evindelige pres fra småborgerlige strømninger. Hvor stor fare for den socialistiske fremtid der repræsenteres af spekulationsbacillen afhænger helt af den almindelige modstandskraft i landets økonomiske og politiske organisme. Stemning og optræden hos de menige arbejdere og hos kollektivbønderne, omtrent 90 % af befolkningen, er først og fremmest bestemt af ændringer i deres egen realløn. Men ikke mindre betydning må tilregnes forholdet mellem deres og de bedrestillede lags indkomster. Loven om relativitet gør sig gældende nok så direkte på forbrugets område.\nOversætter man de sociale relationer i bogholderisprog, vil det til bunds afsløre den reelle andel, som de forskellige samfundslag nyder af nationalindkomsten. Selv når vi forstår den historiske nødvendighed for uligheden over en udstrakt periode, står alligevel det spørgsmål åbent, om grænserne derfor er rimelige, og om de i hvert enkelt tilfælde er hensigtsmæssige. Den uundgåelige kamp for andel i nationalindkomsten forbliver nødvendigvis en politisk kamp. Spørgsmålet, om den nuværende samfundsstruktur er socialistisk eller ikke, vil blive afgjort, ikke af bureaukratiets fortolkninger, men af massernes stilling til det – det vil sige af industriarbejderne og kollektivbønderne.\n2. Forskelligheder indenfor proletariatet.\nMan skulle tro, at i en arbejderstat ville fakta vedrørende reallønnen blive studeret med særlig omhu, og at al indkomststatistik angående de forskellige kategorier af befolkningen selvfølgelig ville udmærke sig ved fuldstændig gennemskuelighed og tilgængelighed. Men det er en kendsgerning, at hele dette problem, der angår arbejderbefolkningens mest vitale interesser, er omgivet af et uigennemsigtigt slør. En arbejderfamilies budget i Sovjetunionen er, så utroligt det end kan lyde, en talstørrelse, som det for en undersøger er mere gådefuldt at tyde end i noget kapitalistisk land. Vi har forgæves forsøgt at tegne en kurve over reallønnen for forskellige kategorier indenfor arbejderklassen for den anden 5-årsplans periode. Kildernes og de pågældende autoriteters hårdnakkede tavshed herom er lige så talende som deres pralerier med intetsigende totalsummer.\nIfølge rapporten fra folkekommissæren for sværindustrien, Ordjonikidze, steg arbejdernes månedsproduktion i perioden. 1925-35 til det 3,2 dobbelte og månedslønnen til det 4,5 dobbelte. Hvor stor en del af dette sidste imponerende tal der er opslugt af specialister i arbejdernes øvre lag, og ikke mindst vigtigt, hvad denne nominelle sum betyder i reelle værdier, derom kan vi ikke finde noget i denne rapport eller i pressens kommentarer. På en kongres af sovjetungdom i april 1936, erklærede komsomolsekretæren, Kossarev: »fra januar 1931 til december 1935 steg ungdommens lønninger 340 %«. Men end ikke fra de omhyggeligt udvalgte og dekorerede unge, som han henvendte sig til, udløste dette praleri et eneste håndklap. Lytterne så vel som taleren vidste alt for godt, at den pludselige ændring i varepriserne havde sænket arbejdernes levefod.\n»Middellønnen« pro persona, hvis man regner alt under et, direktøren og vaskerkonen, var omtrent 2300 rubler i 1925 og skulle i 1936 være 2500 rubler, det er 7500 franske francs, skønt i virkelig købekraft næppe mere end 3500–4000. Dette tal som i sig selv er meget beskedent, synker endnu længere ned, når man tager i betragtning, at lønstigningen i 1936 kun er delvis kompensation for afskaffelsen af en række særpriser på forbrugsartikler og for afskaffelsen af en række gratis ydelser. Men det vigtigste er, at 2500 rubler årlig, eller 208 rubler pr. måned, er gennemsnitslønnen, dvs. et taludtryk, hvis funktion er at tilsløre den virkelige og grusomme ulighed i betalingen for arbejde.\nDer er ingen tvivl om, at stillingen for arbejdernes øverste lag, særligt de såkaldte stakhanoviter, er bedret betydeligt i løbet af det sidste år. Det er ikke uden grund at pressen er så ivrig efter at opremse den mængde tøj, sko, grammofoner, cykler eller konserves, som den ene og den anden af disse dekorerede arbejdere har købt sig. Og samtidigt bliver det. klart, hvor vanskeligt disse goder er opnåelige for den almindelige arbejder.\nVed en omtale af de drivende motiver i stakhanovbevægelsen, forklarede Stalin: »livet er blevet lettere, livet er blevet lykkeligere, og når livet er lykkeligt, så går arbejdet hurtigt.« I denne optimistiske belysning af akkordsystemet, der er så yderst karakteristisk for det herskende lag, er der den portion prosaiske sandhed, at dannelsen af et arbejderaristokrati kim har været mulig ved landets vedvarende økonomiske succes. Molotov berigtigede imidlertid Stalin ved at sige, at den drivende kraft hos stakhanoviterne ikke er en »lykkelig« stemning, men et ønske om at tjene flere penge. Og det er sandheden.\nI løbet af få måneder har der rejst sig et helt lag af arbejdere, som man kalder »tusindmændene«, fordi deres fortjeneste ligger over 1000 rubler om måneden. Der er tilmed andre som tjener mere end 2000 rubler om måneden, mens arbejderne af de lavere kategorier som regel tjener under 100.\nMan skulle synes, at disse forskelle i løn var nok til at frembringe tilstrækkelig afstand mellem de »rige« og de »ikke-rige« arbejdere. Men for bureaukratiet er det ikke nok. De dænger bogstavelig talt privilegier på stakhanoviterne. De giver dem nye lejligheder eller reparerer deres gamle. De sender dem efter tur ud på hvilehjem og sanatorier. De sender gratis lærere og læger til deres hjem. De giver dem fribilletter til biograferne. Somme steder betaler de også deres frisører. Mange af disse privilegier synes ligefrem beregnet på at krænke og såre den almindelige arbejder. Grunden til denne påfaldende velvilje fra autoriteternes side er, ved siden af hele stræbermentaliteten, en dårlig samvittighed. De lokale herskende grupper griber ivrigt lejligheden til at slippe ud af deres isolation ved at lade de øverste lag af arbejderne få del i deres privilegier. Resultatet er, at reallønnen hos stakhanoviterne ofte overstiger de lavere kategorier af arbejderes 20–30 gange. Og for særlig heldige specialister kan aflønningerne i mange tilfælde stige til 80–100 gange ufaglærte arbejderes. Med hensyn til ulighed i betaling for arbejde har Sovjetunionen ikke blot nået, men overgået de kapitalistiske lande.\nDe bedste af stakhanoviterne, dem der virkelig bevæges af socialistiske motiver, er ikke lykkelige ved deres privilegier, men ærgrer sig over dem. Det er ikke underligt. Deres individuelle nydelse af alle slags materielle goder, set på baggrund af den almindelige dyrtid, omgiver dem med en ring af misundelse og modvilje og forgifter deres tilværelse. Sådanne forhold er længere fra en socialistisk moral end forholdene på en kapitalistisk fabrik, hvor de dog forenes i kampen imod udbytning.\nAlt i alt er hverdagslivet ikke let, selv for de dygtige arbejdere, særlig ikke i provinserne. Bortset fra den kendsgerning at syvtimers arbejdsdagen mere og mere ofres for en større produktion, er det ikke få timer der skal anvendes til at skaffe et tillæg til det daglige brød. Som et symptom på den særlige velstand hos landbrugets bedre stillede arbejdere, skal det bemærkes, at f. eks. traktorførere, kombinerførere osv. – i forvejen et anerkendt aristokrati – selv har egne køer og grise. Teorien om at socialisme uden mælk er bedre end mælk uden socialisme, er forladt. Nu er det anerkendt, at arbejderne i statens landbrugsvirksomheder, hvor det skulle synes at der ikke var mangel på hverken køer eller grise, er nødsaget til at skabe deres private lommeøkonomi for at garantere deres udkomme.\nIkke mindre slående er den triumferende forkyndelse, at i Kharkov har 96.000 arbejdere deres egne haver, og andre byer opfordres til at kappes med Kharkov. Hvilken frygtelig rovdrift på menneskeligt arbejde ligger der ikke i disse ord »hans egen ko« og »hans egen have«, og sikken en byrde med middelalderlig graven i jord og gødning lægger man ikke herved på arbejderne for ikke at tale om deres koner og børn.\nHvad de store masser angår, så har de naturligvis hverken køer eller haver, størstedelen ikke engang egne hjem. Ufaglærte arbejderes løn er 1200-1500 rubler om året og tit mindre, og det betyder under sovjetpriserne fattigliv. Livsvilkårene som er den mest pålidelige afspejling af den materielle og kulturelle standard, er yderst slette, ofte utålelige. Det overvældende flertal af arbejderne er stuvet sammen i fælleslejligheder, der i udstyr og vedligeholdelse er betydeligt værre end barakker. Når det skønnes nødvendigt at give en forklaring på industriens mangelfuldhed, på skulkning og på elendige produkter, lader administrationen gennem sine aviser give sådan et billede af livsvilkårene: »arbejderne sover på gulvet, fordi væggelus æder dem op i sengene. Stolene er i stykker, der er ingen krus til at drikke vand af osv.« »To familier bor i samme værelse. Taget utæt. Når det regner, må de bære vandet ud i spandevis.« »WC’erne er i en modbydelig forfatning.« Sådanne beskrivelser der hentes fra forskellige dele af landet, kan mangfoldiggøres efter behag. Som en følge af disse utålelige forhold, skriver lederen af olieindustrien, »har for eksempel arbejdernes omflakken nået et højdepunkt.« »Og af mangel på arbejdskraft er et stort antal boretårne helt forladt.« Der er visse særlig ugunstige egne, hvor kun de, der er straffet, eller som er afskediget fra andre virksomheder på grund af forskellig brud på disciplinen, affinder sig med arbejdet. På den måde samles der på bunden af proletariatet et lag af udstødte pariaer, der ikke ejer nogen rettighed, og hvem alligevel sådan en vigtig industrigren som olieproduktionen er tvungen til at gøre brug af.\nSom et resultat af disse åbenbare lønforskelle, der fordobles ved vilkårlige privilegier, er det lykkedes bureaukratiet at skabe skarpe modsætningsforhold indenfor arbejderklassen. Beretninger fra stakhanovkampagnen giver os billedet af en lille borgerkrig. »At ødelægge maskindele og værktøj er yndlingsmetoden (!) imod stakhanovbevægelsen,« skrev for eksempel fagforeningernes organ. »Klassekampen,« læser vi videre, »lader sig mærke på hvert trin.« På denne »klasse«-kamp er arbejderne på den ene side, fagforeningerne på den anden. Stalin har for nylig rådet. til, at »give dem på snuden«, der var genstridige. Andre medlemmer af centralkomiteen har mere end en gang truet med at feje »den uforskammede fjende« væk fra jordens overflade. Erfaringerne fra stakhanovbevægelsen har gjort det særlig klart, at der består en dyb kløft mellem autoriteterne og proletariatet, og at bureaukratiet med raseri vedbliver at anvende slagordet: »del og hersk«, som ganske vist ikke er opfundet af det selv. Og tilmed, for at trøste arbejderne, bliver dette tvungne akkordarbejde kaldt »socialistisk kappestrid«. Navnet lyder som en hån.\nKappestrid, hvis rødder ligger i vor biologiske arv, vil utvivlsomt blive den vigtigste drivkraft for kulturen også under kommunismen, når den bliver renset for griskhed, misundelse og privilegier. Men i den nærmeste, forberedende epoke kan og skal den aktuelle udformning af et socialistisk samfund ikke opnås ved disse ydmygende forholdsregler, hentet fra en tilbagestående kapitalisme, som sovjetstyret efterligner, men ved metoder der er mere værdige for en befriet menneskehed – og frem for alt ikke under pisken fra et bureaukrati.\nFor det er netop denne pisk der er den modbydeligste arv fra den gamle verden. Man er nødt til at brække den i stykker og brænde den offentligt på bål, før man kan tale om socialisme uden at rødme af skam!\n3. Sociale modsætninger indenfor kolkhosen\nHvis man kan tale om, at de store industriforetagender »i princippet« er socialistiske, så kan det samme ikke siges om kolkhoserne. De bygger ikke på staten, men på gruppeejendom. Dette er et stort skridt fremad i sammenligning med spredt særeje, men om de kollektive foretagender vil føre til socialisme afhænger af en hel række omstændigheder, som dels ligger indenfor kollektiverne, dels udenfor dem i sovjetsystemets almindelige betingelser, og endelig, en ikke ringe del, på verdenssituationen.\nStriden mellem bønderne og staten er langt fra endt. Den nuværende stadig meget ustabile organisering af landbruget er ikke andet end et foreløbigt kompromis mellem de kæmpende lejre, en udløber af den forfærdelige borgerkrigstilstand.\nGanske vist er 90 % af bøndergårdene kollektiviserede og 94 % af hele landbrugsproduktionen fås fra kolkhoserne og selv om man må regne med en vis procent maskerede kollektiver, hvorunder der skjuler sig selvejende bønder, må man indrømme, at sejren over den individuelle økonomi er vundet i det mindste for de 9/10 deles vedkommende. Imidlertid er den virkelige kamp mellem kræfter og tendenser indenfor landdistrikterne langt fra begrænset til modsætningerne mellem selvejende og kollektive bønder.\nMed det formål at pacificere bønderne har staten fundet sig tvunget til at gøre meget store indrømmelser til ejendomsfølelsen og til individualisttendenser i landsbyen, begyndende med den højtidelige overdragelse til kollektivet af deres jordlodder til »evig«-brug, - hvad i virkeligheden betyder at slå en streg over socialiseringen af jorden.\nMon det er en juridisk fiktion? Som hvilende på kræfternes samspil kunne det nemt vise sig at være en realitet og i en meget nær fremtid frembyde umådelige vanskeligheder for en planøkonomi på et højt statsniveau. Det er imidlertid langt mere vigtigt, at staten blev tvunget til at genoprette individuelle bondelandbrug med småparceller med deres egne køer, grise, får, småkræ osv. Som erstatning for dette brud på socialiseringen og begrænsningen af kollektiviseringen, er bonden, skønt uden større oplagthed, gået ind på at arbejde i kolkhoserne, der giver ham lejlighed til at opfylde sine forpligtelser overfor staten og samtidig at få noget i sine egne hænder. De nye forhold antager stadig så umodne former, at det ville være vanskeligt at måle dem i tal, selv om de sovjetiske statistiker bar mere ærlige. Der er imidlertid mange ting der tillader den slutning; at i bondens personlige tilværelse har hans egen småbedrift ikke ringere betydning end kollektivet. Det betyder, at kampen mellem de individualistiske og de kollektive strømninger stadig er fremherskende hos den samlede masse i landsbyerne, og at resultatet endnu ikke er gjort op. Hvilken vej vil bønderne gå? Selv ved de det endnu ikke nøje.\nLandbrugsministeren sagde ved slutningen af 1935: »Lige til det sidste har vi mødt stor modstand fra kulakelementernes side med hensyn til opfyldelsen af statsplanen for kornforsyning.« Dette betyder med andre ord, at flertallet af kollektivbønder »lige til det sidste« (og også i dag?) betragtede aflevering af korn til staten som ufordelagtig for dem og stræbte efter privathandel. Det samme bekræftes på en anden måde ved drakoniske love til beskyttelse af kollektivejet imod plyndring fra selve kolkhosbøndernes side. Det er meget lærerigt, at kollektivernes ejendele er forsikret hos staten for 20 milliarder rubler, og kollektivbøndernes private ejendele for 21 milliarder. Dette betyder ikke nødvendigvis, at bønderne som individer er rigere end kolkhoserne, men det betyder i hvert fald, at de forsikrer deres private ejendele mere omhyggeligt end deres fælleseje.\nIkke mindre betegnende ud fra vort synspunkt er udviklingen af kreaturopdrættet. Mens hesteantallet vedblev at falde indtil 1935, og kun som følge af en række administrationsindgreb i det sidste år er begyndt at stige en smule, er forøgelsen af hornkvæg. i forrige år allerede steget med 4 millioner stykker. Planen for, heste blev i det gunstige år 1935 kun opfyldt med 94 %, mens det for hornkvæget blev betydelig overskredet. Betydningen af disse tal bliver klar, når man erindrer, at heste eksisterer kun som kollektivejendom, mens køer nu er blandt flertallet af kolkhosbøndernes personlige ejendele. Det skal lige tilføjes, at i steppeegnene, hvor kolkhosbønderne som en undtagelse har fået lov til at eje en hest, der går forøgelsen af hestene betydelig hurtigere for sig. end på kolkhoserne, som til gengæld er forud for statsbrugene. Af alt dette kan man ikke slutte, at privatbedrifterne er de socialiserede bedrifter overlegen, men at overgangen fra den ene til den anden, fra barbari til civilisation, rummer mange vanskeligheder, der ikke kan fjernes alene ved administrativ tvang.\n»Loven kan aldrig nå højere end den økonomiske struktur og den kulturelle udvikling, der er betinget heraf.« Skønt bortforpagtning af jord er forbudt ved lov, praktiseres det alligevel viden om, og tilmed i sin mest skadelige form, ved betaling med andele af afgrøden. Jord bortforpagtes fra den ene kolkhos til den anden og undertiden til en der står udenfor kollektivet, og endelig undertiden til en af dets egne medlemmer. Og så utroligt det end kan lyde tager sovkhoserne, det er selve de »socialistiske« bedrifter, del i jordforpagtningen. Og hvad der er særlig bemærkelsesværdigt, det praktiseres af selve G.P.U.s egne sovkhoser! Under beskyttelse af denne høje institution, der står som lovens vogter, fastsætter lederen af sovkhosen forpagtningsafgifter, der så at sige er kopieret efter de gamle godsejeres daglejerkontrakter. Vi har på denne måde tilfælde med udbytning af bønderne fra bureaukratiets side, der ikke mere optræder som statens agenter, men som halvlegale godsejere.\nUden i mindste måde at overdrive virkningerne af sådanne uhyggelige fænomener, der naturligvis ikke kan gøres til genstand for statistiske beregninger, kan man ikke undgå at se deres uhyre symptomatiske betydning. De vidner umiskendelig om styrken i de borgerlige strømninger i denne yderst tilbagestående del af økonomien, der omfatter det overvældende flertal af befolkningen. Og alt imens øger markedsforholdene de individualistiske tendenser og uddyber de sociale forskelle i landsbyen, trods den nye struktur af ejendomsforholdene.\nGennemsnitlig er indtægten for hver kolkhoshusstand omkring 4000 rubler. Men hvad bønderne angår, er tallene endnu mere fejlagtige end angående arbejderne. Det blev Lex. i Kremt meddelt, at de kollektive fiskere i 1935 tjente dobbelt så meget som i 1934, eller hver 1919 rubler og det bifald der fulgte efter dette tal viste hvor betydeligt det hæver sig over flertallet af kolkhosernes fortjenester. På den anden side er der kolkhoser, hvor indkomsten når op til 30.000 rubler til hver husstand, deri ikke medregnet indtægt i penge og naturalier fra den private bedrift eller indtægt i naturalier fra hele virksomheden. I almindelighed er indkomsten hos hver eneste af disse store kolkhosbønder 10-15 gange så stor som lønnen hos en »gennemsnits«arbejder eller en almindelig kolkhosbonde.\nIndtægtsgraderne er kun delvis bestemt af dygtighed og driftighed i arbejdet. Både kolkhoserne og bøndernes personlige jordlodder må nødvendigvis være placeret under meget ulige betingelser, afhængig af klima, jordbund, afgrøder og også afstand fra byer og industricentrer. Modsætningen mellem byen og landsbyen er slet ikke bleven mildnet under femårsplanen, men tværtimod i høj grad skærpet som resultat af den feberagtige vækst af byer og industriegne. Denne fundamentale modsætning indenfor Sovjetsamfundet skaber uundgåeligt tilsvarende modsætninger imellem kolkhoserne og indenfor kolkhoserne, væsentlig takket være varierende afgifter.\nBureaukratiets ubegrænsede magt er også et vigtigt tvangsmiddel i den sociale differentieringsproces. Den har i sin hånd sådanne løftestænger som lønninger, priser, skatter, budget og kredit. Den uforholdsmæssigt store indtægt i en række centralasiatiske bomuldskolkhoser afhænger langt mere af priser, der er fastsat af regeringen end af kollektivmedlemmernes arbejde. Udbytningen af visse samfundslag til fordel for andre er ikke forsvundet, men er bleven tilsløret. De første titusinder af »velhavende« kolkhoser er bleven begunstiget på bekostning af de tilbageblivende masser af kolkhoser og industriarbejdere. At hæve alle kolkhoser til et velstående niveau er et uforholdsmæssigt mere vanskeligt arbejde end at give privilegier til et mindretal på et flertals bekostning. I 1927 erklærede venstreoppositionen at »kulakkens indtægt er øget umådeligt meget mere end arbejdernes,« og dette forhold står stadig ved, magt, om end i ændret form. Indtægterne hos kolkhosernes overklasse er vokset umådeligt mere end den jævne bondes og arbejdermassernes. Forskellen i de materielle levevilkår er nu måske.endnu mere betydelig end lige før af-kulakkiseringen.\nDe forskelle, der finder sted indenfor kolkhoserne ytrer sig dels på det personlige forbrugs område, dels på selve de enkeltbrug, der er knyttet til kolkhoserne, eftersom selve kolkhosens produktionsmidler jo er socialiseret. Forskellene mellem kolkhoserne har allerede fået dybere følger, eftersom de rige kolkhoser har mulighed for at anvende mere gødning og flere maskiner og derved for hurtigere at blive rige. De heldige kolkhoser lejer ofte arbejdskraft fra de fattige, og autoriteterne lukker øjnene for det. Når der tilskødes jordlodder af ulige værdi til kolkhoserne fremmer det en videre differentiering mellem dem, og følgelig udkrystalliseres der en slags bourgeoisikolkhoser eller »millionærkolkhoser«, som de i den sidste tid bliver kaldt.\nNaturligvis er statsmagten i stand til at optræde som en regulator i denne proces med forskelsudvikling indenfor bondestanden. Men i hvilken retning og indenfor hvilke grænser? At angribe kulakkolkhoserne og kolkhoskulakerne ville være at åbne en ny konflikt med de mere »progressive« lag af bondestanden, som lige nu, efter en pinefuld afbrydelse, begynder at føle en ualmindelig grådighed efter et »lykkeligt liv«. Men tilmed, og det er det vigtigste, bliver stats-magten selv mindre og mindre i stand til socialistisk kontrol.\nI landbruget som i industrien søger den hjælp og venskab hos de stærke, de heldige, hos »stakhanoviter i arbejdsmarken«, hos kolkhosmillionærerne. Den starter med at bekymre sig om udviklingen af produktivkræfterne og ender ufravigelig med at bekymre sig om sig selv. Det er særlig i landbruget, hvor forbruget er så nøje knyttet til produktionen, at kollektiviseringen har åbnet de videste muligheder for bureaukratiets snyltervæsen og dermed for dets sammenvoksen med kolkhosernes spidser. Alle de lykønsknings»gaver« som kolkhosbønder præsenterer lederne for ved højtidelige sammenkomster i Kreml, er kun symbolske udtryk for en ikke-symbolsk ydelse, som de stiller til rådighed for magtens lokale repræsentanter.\nPå den måde kommer i landbruget, umådelig mere end i industrien, de lavere trin i produktionen i stadig konflikt med den socialistiske og endog med den kooperative kolkhosens ejendomsform. Det bureaukrati, som ifølge de sidste analyser er vokset frem af denne modsigelse, uddyber tilmed denne.\n4. Det herskende lags sociale ansigt.\nI den sovjetiske politiske litteratur møder man ofte bebrejdelser for »bureaukratisme« som en dårlig tankevane eller arbejdsmetode. (Bebrejdelsen rettes altid ovenfra nedad og er en metode til selvforsvar fra de øverste kredses side). Men hvad man ingen steder møder, det er en undersøgelse af bureaukratiet som herskende lag, dets antal og struktur, dets kød og blod, dets privilegier og begær, og den andel af den nationale indkomst, det opsluger. Ikke desto mindre eksisterer det. Og den kendsgerning at det så omhyggelig skjuler sit ansigt, beviser at det ejer den specielle bevidsthed hos en herskende klasse, deri hvert fald er langt fra at stole på sin ret til at herske.\nDet er absolut umuligt at beskrive sovjetbureaukratiet med nøjagtige tal, og det af to grunde. For det første er det i et land, hvor staten næsten er den eneste arbejdsgiver, svært at sige, hvor embedsapparatet ender. For det andet bevarer de sovjetiske statistikere, økonomer og journalister, som vi allerede har sagt, en særlig kompakt tavshed angående dette spørgsmål. Og de efterlignes af deres »venner«. Vi kan i forbigående bemærke, at indenfor alle de 1200 sider af deres samleværk, har ægteparret Webb ikke en eneste omtale af sovjetbureaukratiet som en social klasse. Og ikke noget under, for de skrev, ifølge sagens natur, efter dets diktat!\nDen centrale statsadministration talte den 1. november 1933, ifølge officielle tal, omkring 55.000 ledende personer. Men i dette tal, der er forøget overordentligt i de sidste år, er, på den ene side, ikke indbefattet de militære departementer, både til lands og til søs og G.P.U. og på den anden side, de kooperative centraler og hele rækken af såkaldte organisationer som Ossoviokhim (selskabet til forsvar af Sovjetunionen og til udvikling af dets flyveindustri og de kemiske industrier). Enhver af republikkerne har tilmed sit eget regeringsapparat.\nSideløbende med staten, fagforeningerne, kooperativerne og andre generalstabe, og til dels vævet sammen med dem, står den mægtige partistab. Man overdriver næppe ved at regne de kommanderende øverste kredse i Sovjetunionen og de enkelte republikker til 400.000 personer. Det er muligt, at dette antal på nærværende tidspunkt allerede er steget til den halve million. Deri er ikke indbefattet jævne funktionærer, men om vi må sige »rangspersoner«, »førere«, en herskende kaste i ordets egentlige betydning, men tillige på gejstlig-fyrstelig vis inddelt med meget vigtige horisontale afgrænsninger.\nDenne halve million øverste kaste bæres af en tung administrationspyramide med et bredt og mangefacetteret fundament. Eksekutivkomiteerne i provinsbyen og distriktssovjetterne, tilligemed partiets ligeløbende organer, fagforeningerne, kommunistisk ungdom, de lokale transportorganer, hærens og flådens officerskorps og G.P.U.s agenturer, skal nok give et antal nærved 2 millioner. Og vi må ikke glemme formændene for sovjetterne i 600.000 byer og landsbyer. Den umiddelbare administration af industriforetagenderne var i 1933 (der findes ingen senere opgivelser) koncentreret i hænderne på 17.000 direktører og underdirektører. Hele det administrative og tekniske personale i butikker, fabriker og miner, medregnet lavere ned til og indbefattet formænd, beløb sig til 250.000 personer (endskønt. heraf var 54.000 specialister uden administrative funktioner i ordets egentlige betydning). Hertil må vi regne parti- og fagforeningsapparatet i fabrikkerne, hvor den egentlige administration som bekendt udføres af »trekanten«, (partiet, direktionen og fagforeningen).\nEt tal på benved en halv million til administrationen af industriforetagender af national betydning vil næppe på nærværende tidspunkt være overdrevet. Og hertil må vi lægge administrationspersonalet fra foretagender i de særlige republikker og i de lokale sovjetter.\nI en anden opstilling optegner de officielle statistiker for 1933 mere end 860.000 administratorer og specialister i hele sovjetøkonomien - i industrien over 480.000, ved transporten over 100.000, ved landbruget 93.000, ved handelen 25.000.. Heri er ganske vist indbefattet specialister uden administrativ magt, men på den anden side er hverken kolkhoser eller andelsforetagender medregnet. Tilmed er disse tal blevet Iangt overskredet i løbet af de sidste 2½ år.\nTil 250.000 kolkhoser er der en halv million administratorer, hvis man kun regner formændene og partiorganisatorerne med. I virkeligheden er antallet meget, meget større. Hvis man så tilføjer sovkhoserne og traktor- og maskinstationerne overstiger det hele antal af ledere på det socialiserede landbrug en million.\nStaten ejede i 1935 113.000 handelsafdelinger, andelsforetagenderne 200.000. Lederne af dem begge er i virkeligheden ikke handelsfagfolk, men statsfunktionærer, og tilmed fra statsmonopolerne. Selv sovjetpressen klager fra tid til anden over, »at andelslederne er ophørt med at betragte kolkhosmedlemmerne som deres vælgere«, som om mekanismen i andelsforetagender kvalitativt kunne adskille sig fra fagforeningerne, sovjetterne og partiet selv! Hele dette lag, der ikke direkte deltager i produktionsarbejdet, men administrerer, kommanderer, ordner, undskylder og straffer – lærere og studenter taler vi ikke om – kan anslås til 5-6 millioner. Dette totale tal, foregiver, ligeså lidt som enkelthederne, at være nøjagtigt, men det er tilstrækkeligt som en første tilnærmelse. Det er tilstrækkeligt til at overbevise om, at lederstabens »generallinje« ikke er ånd, løst fra sit legemlige hylster.\nI de forskellige trin eller etager i dette kompleks af ledelser, fra neden af og opad, indtager kommunisterne fra 20 til 90 %. I hele den bureaukratiske masse danner kommunisterne sammen med den kommunistiske ungdom en blok på 1½ til 2 millioner – for tiden snarere mindre end mere, på grund af de fortsatte udrensninger. Og det er statsmagtens rygrad. Men de samme kommunistiske administratorer er partiets og den kommunistiske ungdoms rygrad. Det tidligere bolsjevikparti er ikke længere proletariatets fortrop, men bureaukratiets politiske organisation. De udenforstående medlemsmasser tjener alene som en kilde til dannelsen af dette »aktiv« – det vil sige en reserve for tilgang til bureaukratiet. Ikke-parti-»aktivitet« tjener samme formål. Tilnærmelsesvis vil vi antage, at arbejder- og kolkhosbondearistokratiet, stakhanoviterne, de aktive udenfor partiet, personer der er vist tillid, deres slægtninge og besvogrede nærmer sig det samme tal, som vi antog for bureaukratiet, nemlig 5-6 millioner. Med deres familier andrager disse to med hinanden infiltrende samfundslag lige så meget som 20-25 millioner. Vi regner med forholdsvis få medlemmer pr. familie, fordi ofte både mand og kone og undertiden også en søn og datter indtager en plads i apparatet. Og tilmed har den herskende gruppes kvinder lettere ved at begrænse familiens størrelse end arbejderkvinder og frem or alt bondekvinder. Den nuværende lovgivning imod kunstig abort' blev sat i gang af bureaukratiet, men anvendes ikke indenfor dette. 12 %, eller måske 15 % af befolkningen, det er den faktiske sociale basis for de selvherskende kredse.\nNår eget værelse, tilstrækkelig føde og ordentlige klæder kun er opnåelig for et lille mindretal, så vil millioner af bureaukrater, store og små, først og fremmest søge at bruge deres magt til at sikre sig deres eget velvære. Derfra stammer dette samfundslags uhyre egoisme, dets faste indre solidaritet, dets frygt for massernes misfornøjelse, dets sygelige krav om at kvæle al kritik, og endelig dets skinhellige religiøse knæfald for »føreren«, som i sig legemliggør og forsvarer disse nye herrers magt og privilegier.\nBureaukratiet selv er langt mindre ensartet end proletariatet eller bondestanden. Det er et svælg mellem formanden for landsbysovjetten og herskeren i Kreml. De lavere funktionærer indenfor de forskellige kategorier lever stadig på en meget primitiv levefod, lavere end levefoden hos vestens faglærte arbejdere. Men alting er relativt, og levefoden hos den befolkning, de omgives af, er endnu lavere. Den skæbne der kan vente formanden for kolkhosen, eller en partiorganisator eller enhver på kooperationens lavere trin, ganske som pamperne højere oppe, afhænger ikke i mindste måde af de såkaldte »vælgere«. Enhver af disse funktionærer kan blive ofret hvad øjeblik det skal være af pampere, der er lidt over dem, bare for at få kvalt lidt misfornøjelse. Men på den anden side kan hver af dem ved given lejlighed hæve sig et trin højere. De er alle, i det mindste indtil de får deres første alvorlige chok, ved gensidige sikkerhedsgarantier knyttet sammen med Kreml.\nI sine livsbetingelser omfatter det herskende lag alle grader, fra provinsens småbourgeoisi til hovedstædernes storbourgeoisi. Til disse materielle betingelser svarer vaner, interesser og tænkemåder. De nuværende ledere af Sovjets fagforeninger er som psykologisk type ikke meget, forskellig fra folk som Citrine, Jouhaux og Green. En anden tradition, et andet frasesprog, men den samme nedladende, beskyttende optræden overfor masserne, den samme samvittighedsløse snuhed i andenrangs manøvrer, den samme konservatisme, den samme indsnævrede horisont, den samme stærke omhu for deres egen fred, og endelig den samme dyrkelse af de mest banale former for bourgeoisikultur. Sovjets oberster og generaler er for flertallets vedkommende meget lidt forskellige fra oberster og generaler i den øvrige verden, og på alle måder gør de deres bedste for at ligne dem. Sovjets diplomater har fra Vestens diplomater tilegnet sig, ikke bare deres smokinger, men deres måde at tænke på. Sovjets journalister fordummer deres læsere ikke mindre end deres fremmede kolleger gør, om end på en særlig maner.\nHvis det er vanskeligt at udregne antallet af personer i bureaukratiet, så er det endnu sværere at bestemme deres indtægter. Så tidligt som i 1927 protesterede venstreoppositionen imod »at det oppustede og privilegerede regeringsapparat opsluger en meget betydelig del af merværdien.« Indenfor oppositionen regnede man med, at alene handelsapparatet »opsluger en uhyre andel af nationalindtægten, mere end en tiendedel af hele produktionen.« Hvorefter autoriteterne tog nødvendige skridt til at gøre sådanne beregninger umulige. Men netop af selve den grund er udgifterne ikke bleven skåret ned, men er vokset.\nDet står ikke bedre til på fagenes område end på handelens. Det bevirkede, som Rakovskij skrev i 1930, en stående strid mellem partiet og fagforeningsbureaukratierne, som medførte, at befolkningen gennem pressen kunne finde frem til, at af fagforeningernes budget på 400 millioner rubler gik de 80 millioner til underhold af personalet. Og hertil må bemærkes, at her drejer det sig om det kontrollerede budget. Men udenfor dette modtager fagforeningsbureaukratiet fra industribureaukratiet som venskabstegn umådelige gaver i penge, lejligheder, transportmidler etc. »Hvor meget går der til underhold af parti, kooperativer, kolkhoser, sovkhoser, industri- og embedsapparat med alle deres forgreninger?« spurgte Rakovskij. Og han svarede: »vi besidder ikke engang en antydning af information.«\nFritagelse for kontrol medfører uundgåeligt embedsmisbrug, indbefattet pengeberigelse. Den 29. september 1935 nødtes regeringen til igen at rejse spørgsmålet om dårligt arbejde i andelsforetagerne, og det med Molotovs og Stalins underskrifter, og det var ikke første gang, at der noteredes»storstilede tyverier, ødselhed og arbejdstab i mange af de landlige forbrugerselskaber.« På et møde i centraleksekutivkomiteen i januar 1936 beklagede finansministeren sig over, at lokale eksekutivkomiteer tillod fuldstændig vilkårlige udbetalinger af statsmidlerne. Når ministeren tav stille om de centrale institutioner var det kun, fordi han selv hører til deres kreds.\nDer er ingen mulighed for at beregne hvor stor en andel af nationalindtægten, bureaukratiet tilegner sig. Det er ikke bare fordi det omhyggelig hemmeligholder endog sine lovlige indkomster. Det er heller ikke fordi det gør en udstrakt brug af ukontrollable indkomster, når det befinder sig lige på grænsen til misbrug eller oftere er gået over den. Det er hovedsagelig fordi den hele fremgang i samfundslivet, de kommunale goder, almindelige bekvemmeligheder, kultur og kunst, fortrinsvis, om end ikke udelukkende, kommer denne privilegerede kreds til gode.\nMed hensyn til bureaukratiet som forbruger kan vi, med visse korrektiver, gentage hvad vi har sagt om bourgeoisiet. Der er ingen grund til eller mening i at overdrive dets appetit på sager til personlig brug.\nMen situationen ændres skarpt, så snart vi skal betragte dets næsten monopolistiske tilegnelse af civilisationens både gamle og nye erobringer. Formelt er disse goder naturligvis tilgængelige for hele befolkningen, eller i det mindste for bybefolkningen. Men i virkeligheden er de kun opnåelige i undtagelsestilfælde. Bureaukratiet derimod gør sig dem til nytte, når og i den udstrækning det ønsker det, som om det var dets personlige ejendom. Regner man ikke bare med lønninger og alle former af naturalydelser og enhver slags halvlegal supplerende indtægtskilde, men også medregner den andel, som bureaukratiet og sovjetaristokratiet råder over i teatre, hvilepaladser, hospitaler, sanatorier, sommerkursteder, museer, klubber, sportsinstitutioner osv. måtte man sandsynligt slutte, at 15 % eller lad os sige 20 % af befolkningen nyder hverken mere eller mindre af rigdommen end de resterende 80-85 % tilsammen.\nMon »vennerne« vil kunne betvivle vore tal? Lad dem i så fald give os andre, der er mere nøjagtige. Lad dem overtale bureaukratiet til at offentliggøre sovjetsamfundets indtægts- og udgiftsbog. Indtil de gør det, vil vi beholde vor mening. Fordelingen af denne jordens goder i Sovjetunionen er uden tvivl sammenligningsvis mere demokratisk, end den var i zarens Rusland, og selv i de mest demokratiske lande i Vesten. Men det har endnu ikke meget til fælles med socialisme.


Pas på parfumen: 8 produkter, du (måske) ikke vidste kan give allergi | Samvirke\nParfume gemmer sig ikke kun i hudplejeprodukter, som er den største årsag til parfumeallergi herhjemme. F.eks. kan både rengøringsmiddel, makeup, legetøj og hygiejnebind også bidrage til risikoen for at udvikle allergi.\nAf Christian Garde 17. oktober 2018\nEr der parfume i makeup? Ja, rigtig mange kosmetikprodukter er faktisk tilsat duft. De seneste år har der været en stigning i tilfælde af parfumeallergi udløst af makeup, og næst efter hudplejeprodukter er det den kategori, der oftest fører til allergi over for parfume.\nRengøringsmiddel indtager tredjepladsen efter hudplejeprodukter og kosmetik på listen over, hvilke produkter der oftest udløser parfumeallergi. Ved at benytte handsker kan du undgå, at hænderne kommer i kontakt med parfumestofferne og andre potentielt allergifremkaldende stoffer i rengøringsmidlet.\nHygiejnebind og trusseindlæg fås med parfumestoffer. Risikoen for en allergisk reaktion stiger, hvis man lukker den berørte hud inde, som det er tilfældet her. Det fugtige og varme miljø øger mængden af de potentielt allergifremkaldende stoffer, der trænger igennem huden.\nLigesom med hygiejnebind lukker bleer parfumen inde, hvilket kan være med til at øge mængden af parfumestoffer, der trænger gennem huden.\n»Parfume i bleer og hygiejnebind er ikke så stort et problem i Danmark og Skandinavien, hvor der stor fokus på det her. Men sydpå kan det omvendt være svært at finde produkter, der ikke er parfumeret,« siger læge og ph.d.-studerende ved Videnscenter for Allergi Niels Højsager Bennike.\nUanset om du bruger vådservietter til dit barn eller dig selv, vil de udgøre en potentiel risiko for allergiske reaktioner, hvis de indeholder parfumestoffer.\nJa, den er god nok, også i legetøj kan man støde på parfume.\n»Det er beskrevet adskillige tilfælde hvor man har fundet endda meget høje koncentrationer af allergifremkaldende parfumestoffer i legetøj og andre produkter markedsført til børn,« siger Niels Højsager Bennike.\nBruger du vaskepulver eller vaskemiddel tilsat parfume, vil der være rester af parfumestoffer i tøjet efter vask. Da man er i kontakt med sit tøj hele dagen, vil det kunne bidrage til den samlede risiko for at udvikle allergi.\nÆteriske olier beskrives ofte som økologiske og naturlige og er blevet meget populære til massage, saunagus og lignende. Men på trods af deres image indeholder produkterne stort set altid allergifremkaldende parfumestoffer.\n4 procent lider af parfumeallergi\nOmkring 4 procent af danskerne er plaget af parfumeallergi, som i langt de fleste tilfælde bliver udløst af deodoranter, cremer, shampoo, conditioner, sæbe og andre hudplejeprodukter, der smøres direkte på kroppen. Men parfume findes også i en lang række andre produkter, som mange måske ikke forestiller sig udgør en risiko. Med hjælp fra læge og ph.d.-studerende ved Videnscenter for Allergi Niels Højsager Bennike har vi herover listet 8 eksempler på produkter, der umiddelbart virker harmløse, men alligevel kan bringe parfume i nærkontakt med din eller dit barns hud.\nSkån dit barn for parfume\n»Jo tidligere i livet man bliver udsat for parfumestoffer, jo større er risikoen for at få allergi. Derfor bør man undgå at eksponere sine børns hud for potentielle allergifremkaldende parfumestoffer,« siger Niels Højsager Bennike.\nJo mere parfume jo højere risiko\nRisikoen for parfumeallergi stiger i takt med, hvor meget parfume man udsætter huden for. Det siger funktionsleder i Miljøstyrelsens kemikalieafdeling Elisabeth Paludan.\n»Al udsættelse af huden for parfume tæller med i det daglige parfumeregnskab, og derfor bør man også være opmærksom på parfume i andre produkter end de personlige plejeprodukter,« siger hun.\nHvis du allerede har fået allergi overfor et parfumestof, kan selv små mængder give en allergisk reaktion, tilføjer hun.\nSe, hvad vi ellers skriver om: #allergi, #sundhed og #kroppen\nTal med din teenager om parfumeallergi: 5 gode råd\nBrug din næsespray rigtigt\nHvor tit skal man vaske sit hår?\nDet skal du vide om fugtighedscreme\nMenstruation: Det store røde tabu - 10 ting du ikke vidste...\n9 symptomer på prostatakræft, du bør holde øje med\nHvorfor er sved pinligt?\nFørstehjælp: Hold takten med Bee Gees\nVi ved ikke, hvilket blæk vi bliver tatoveret med\nDerfor kan du ikke vinde over tissetrangen, når du drikker alkohol\nSådan får du sagt: Du lugter!\nFår nogle mennesker nemmere blå mærker end andre?\nHjælper det at slappe af i kroppen, når man fryser?\nFår du en flad bagdel af at sidde ned?\n10 ting du (måske) ikke vidste om dit åndedræt\nCorona: Sådan holder du gang i kroppen derhjemme, mens du er lukket inde på grund af coronavirus\nGuide: Sådan tjekker du brysterne for knuder\nSådan bliver du bedre til at holde dig\nSådan får du nok D-vitamin\n6 ting, du måske ikke vidste om blod


Sentura - Lene Henningsen: Havfruefonografen/Fonogrammer\nStemmer og digte\n72 sider/68 sider\nUdkommet 3. maj 2006\nLene Henningsens bog består af to bøger, der begynder fra hver sin ende og mødes på midten. Før musen henover billedet for at se begge omslag.\nEr født 1967. Debuterede i 1991 med digtsamlingen Jeg siger dig [Borgen] og har siden udgivet en lang række digtsamlinger. Har gået på Forfatterskolen.\nBesøg Lene Henningsens side på Forfatternet – "At pege på en yndlingslæsning er svært, der er så meget der stråler"...\nLæs Senturas anmeldelse af Lene Henningsens foregående digtsamling Bølgen tegner præcist [Borgen, 2004] – "én af de mest originale og talentfulde digtere, vi har herhjemme"...\nSe et par fotos af Lene Henningsen hos inkinc.dk – bl.a. et stemningsfuldt ét i sne...\nKolos på seerfødder\nLene Henningsen imponerer med sit digteriske sprog og sine visionære, drømmende sekvenser. Men vor anmelder er samtidig i tvivl, om de er til gavn for en jordisk skabning som ham...\nANMELDELSE: Lene Henningsens nye bog er en "tête-bêche", dvs. to bøger der begynder fra hver sin ende og mødes på midten. Fonogrammer, som den ene bog hedder, med undertitlen Fra blæstens datter består af 54 digte, som vi kender dem fra Henningsens side: Visionære, drømmende, metafysiske, ja ofte mystiske i deres famlen efter verden og sprog. Den anden bog, Havfruefonografen, består af 58 korte prosastykker med hver sin stemme tilknyttet, en slags indre monolog fra personer rundt omkring i europæiske storbyer, inspireret af fotografen Krass Clements sort/hvide fotografier.\nMellem poesi og prosa\nMåske er denne bog en naturlig udvikling ovenpå den forrige bog, Bølgen tegner præcist fra 2004, der med sin blanding af prosa og poesi og filosofi og lyrik ofte endte ud i halsbrækkende tekstmanøvrer: Henningsens forsøgte ligesom at surfe på en bølge, der enten var hverken-eller eller både-og, dvs. hverken filosofi eller lyrik, både prosa og poesi.\nMed den nye bog lader Henningsen så sine tekster brække halsen, eller hun skiller i hvert fald prosa og poesi ad i to bøger.\nJeg er ikke helt sikker på, at det er en god idé, for hvor der måske kan siges at være lidt for meget stemme i prosastykkerne i Havfruefonografen, der mangler der stemme i Fonogrammer. Henningsen imponerer naturligvis gevaldigt med sit digteriske sprog og sine visionære, drømmende sekvenser, men for at være helt ærlig, så er jeg ikke helt sikker på, hvad digtbogen egentlig handler om, og hvor den vil hen.\nUndertitlen Fra blæstens datter gør ikke tingene nemmere eller mere konkrete. Man savner en eller anden form for virkelighedsforankring, digtene svæver som flotte balloner uden hverken at eksplodere eller være til gavn for en jordisk skabning som mig.\nMere Antonio Banderas\nNogle gange så kan det visionære, det drømmende og de store eksistentielle temaer: liv og død, kærlighed og skabelse, krig og flugt (som der står, at bogen handler om på den vedlagte seddel fra forlaget) være et skjold i forhold til virkeligheden, en slags digterisk firewall. Fx synes jeg, at teksten om den person, der ligner Antonio Banderas i Havfruefonografen, er én af de mest vellykkede, og den er tilmed morsom. Virkelighedens virus sniger sig ind i Henningsens sprog. Her får læseren foræret en snor til ballonen og paradoksalt nok via Banderas-kopien.\nMen ellers har man indtryk af, at teksterne svæver uden for ethvert genkendeligt og aktuelt tidsrum. De kunne være skrevet for 30 år siden eller i går. Og det er ærgerligt, for Henningsen er stadigvæk en fantastisk god digter, men hun mangler, tror jeg, et konkret traume at skrive om, en konkret krig, en konkret kærlighed.\nHun skriver som den tysk-rumænske digter Paul Celan, men uden det virkelighedens vandmærke, der kan overbevise os læsere om, at dette er "for real". Formentlig er det en bevidst taktik at lade den ene bog være stemmernes bog (en slags fonogrammer af forskellige personers tanker), imens den anden handler om et jeg, der "nægter at optage/ de visne stemmer", et jeg hvis træk udviskes og forsvinder i skrift. Det er et stort og flot anlagt digterisk projekt, men der er for mig at se tale om en kolos på lerfødder... eller måske snarere på seerfødder.\nUddrag fra Fonogrammer\nTrækfuglene hen over eftermiddagen\noverlegne som jegets træk til side tilbage til\net du og vinden nedlægger blade træer rum\nsender ubegrænsede ideer mod horisonten\nløbeilden og din hvisken:\nvær hos mig byg hos mig i min indre aften\nhvor et lærred efterårsfarvet flænser sig selv\nsplittet mellem liv og død\ngår jeg med et lys og vælger\nsom uskyldige sange\ndet var ikke let at nå frem\ndet skal blive sværere endnu\nat blive her\ntime for time vendes\ni blodrøde toner\nøjnene svæver som knive\njeg kan næsten ikke se\nmen mærker hvor hjertet slår\nog smider en luns af mit eget\nog smukt efterladt\nmed det lille lys brændende\nmellem håb og\nUddrag fra Havfruefonografen\nKVINDEN VED BILEN (OSLO):\nKendte jeg hende? Jeg gik jo bare forbi. Hun så mig ikke.\nKiggede ikke. Kendte jeg hende? Hvorfor synes jeg, jeg\nkendte hende? Jeg har glemt det, og hun kiggede jo ikke.\nMen jeg er sikker på, jeg kendte hende. Helt sikker.\nHun kiggede ikke op. Jeg kiggede op, med fare for at\nfalde over en trappesten. Jeg plejer at hilse, når jeg kender\nnogen. Men nu er det for sent, nu er det i hvert fald for\nsent. Måske en anden gang. Måske mødes vi en anden\ngang, og så ser hun mig måske. Så bliver sagen opklaret.\nKendte jeg eller kendte jeg hende ikke? Nu er det for sent.\nMANDEN MED OPADVENDT BLIK (PARIS):\nJeg ligner Antonio Banderas, og det er en forbandelse! Jeg\ner franskmand, jeg ser meget tv, mange serier, jeg drøm-\nmer om at blive skuespiller, og så ligner jeg Antonio Ban-\nderas! Det kan man bare ikke, de vil ikke ha' mig, der er\nikke noget værre end at ligne en kopi! Hvad skal jeg gøre?\nSpare sammen til noget plastikkirurgi og ændre udseende?\nHåbe, at en instruktør om femten år vil lave en film om\nAntonio Banderas? – Så er jeg for gammel. Hvad skal jeg\ngøre? Jeg har tænkt meget over problemet. Jeg koncentre-\nrer mig faktisk om mine tanker og deres aftegning i min\nmimik, mine ansigtsudtryk. Tankerne er da for pokker\nmine egne, ikke Antonio Banderas', og bare jeg tænker\nnok af dem, så skulle de da nok kunne gøre mit udtryk\ntil MIT udtryk. Det er en kamp, men det virker. En lille\ntrækning ved øjet, en lille rynke, et drag om munden,\nikke Antonio Banderas, en sejr for mig! Det virker. Jeg\nsatser på i løbet af et par år at have formet noget andet\nend en Antonio Banderas-kopi, og så kan jeg blive succes-\nfuld skuespiller, ja, måske i hele verden.\nNår jeg henter dig i aften, og vi går ud og danser, så\nvurderer jeg lynhurtigt, om det er Antonio eller mig, den\nvoksende mig, du danser med. Det er vigtigt, at du kan\nstøtte mig i min karriere og ikke i min forbandelse. I mit\nnye tøj og med det tilbagestrøgne hår er ligheden stadig\n[NB! Digtene er fra s. 43 og 60 i Fonogrammer. Stemmerne er fra s. 38 og s. 44 i Havfruefonografen.]


Et skridt tættere på forbud mod dyresex - Ridehesten.com\nI går førstebehandlede Folketinget fødevare- og landbrugsminister Dan Jørgensens lovforslag om en ændring af dyreværnsloven, således at dyresex bliver strafbart.\n"Et dyr kan i sagens natur ikke sige nej. Et dyr har i sagens natur også ret svært ved at bevise, at dyret har taget skade efter en eventuel seksuel akt," sagde Dan Jørgensen under behandlingen og tilføjede: ”Derfor er der behov for en ny lovgivning, som sikrer, at hensynet til dyret kommer først.”\nSkal kunne straffes med fængsel\nI ministerens lovændringsforslag lægges der op til, at dyresex i første omgang kan straffes med op til et års fængsel. Ved gentagne tilfælde skal staffen ifølge forslaget kunne give op til to år bag tremmer. De Radikale, SF, Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti støtter op om et forbud mod dyresex, hvorimod Enhedslisten og Liberal Alliance er imod forbuddet.\nForbud mod salg af hunde på markeder\nFødevareministerens lovforslag indeholder desuden et forbud mod sag af hunde på markeder. Hensigten med dette forbud er at nedsætte frekvensen af uovervejede impulskøb af hunde. Sådanne impulskøb ender desværre ofte med, at de handlede hunde får et dårligt liv hos en ejer, der ikke har sat sig ind i, hvad det vil sige at have hund og ikke formår at tage sig ordentligt at hunden og tilbyde den et fornuftigt liv.\nLæs også: Sverige vil forbyde dyresex


Gratis glæder - Debatten\nDato og tid er 22. maj 2018, 19:23\nIndlægaf Hunkat » 12. jan 2016, 14:45\nJeg tænkte på om vi ikke skulle have en tråd om alle de gratis glæder der findes rundt omkring. Måske ikke så meget de faste, som f.eks. en tur i Dyrehaven, men dem som opstår undervejs og som man hurtigt kan glemme eller aldrig opdage.\nFor mit eget vedkommende er det mest i Københavnsområdet jeg holder øje med den slags men det må jo også findes andre steder i landet.\nRe: Gratis glæder\nSom start kan jeg nævne gratis take-away i dag hos Madsvinet på Enghavevej kl. 18 https://www.facebook.com/events/1199912703372087/\nog gratis mad og vin hos Peder Oxe på gråbrødre torv på torsdag fra kl. 16 https://www.facebook.com/events/1695673864013263/


Living Coral, Pantone-farven fra 2019 - Andre - 2022\nLiving Coral, Pantone-farven fra 2019\nSom hvert år har Pantone, benchmarket for farvekort i verden, annonceret, hvad der bliver årets flagskibsfarve 2019. Og prisen går til den levende koral, der efterfølger Ultra Violet i 2018. Vi burde se det overalt for de næste 12 måneder i verdenen af mode og dekoration. Vi forklarer alt for dig!\nHvorfor den levende koral farve?\nSiden 1999 har Pantone valgt årets farve. Pantone er kendt af designere over hele verden for sine farvekort og følges nøje af stylister og indretningsarkitekter. Og i år er det Living Coral-skyggen, der er konge. Dette valg er resultatet af en masse forskning udført af eksperter i Pantone-farve. Nye kromatiske påvirkninger, kunsten at rejse, mode, aktuelle turistdestinationer, socioøkonomiske forhold, sociale netværk og endda teknologiske fremskridt er alle påvirkninger, der gjorde det muligt for disse eksperter at tage en beslutning. Ifølge Pantone er Living Coral-farven forfriskende, varm og betryggende. Sikkert, du allerede har set korallrevene under havet med deres fængslende farver? Nå, den levende koral var designet til at minde os om disse rev, deres varme og deres beskyttende ånd. Ved at vælge denne farve er det også en tilbagevenden til kilderne og en tilnærmelse af naturen, som samfundet går ind for.\nHvad ændrer det for dig?\nDette valg af Pantone er ikke uden konsekvens, da det har en stærk indflydelse på de valg, der er truffet for udvikling af dekorative genstande og købsbeslutninger inden for især sektorer inden for mode eller interiørdekoration. Konsekvensen? Dine næste besøg i dekorationsbutikker kan ikke finde sted, uden at du er i stand til at lægge øjnene på denne smukke Living Coral-skygge. Du kan forvente at se det overalt hurtigt!\nValg af den levende koralskygge til dens dekoration\nAt opbygge din indretning med denne farve, der er både blød og levende, giver både mulighed for at bringe optimisme og lethed i interiøret. Vil du give et hvidt rum energi? Mal en væg eller en dør i Living Coral, eller vælg et møbel i denne farve ... og hvorfor ikke sofaen? Hvis du ikke ønsker at have et så stort stykke farve derhjemme, skal du vælge tilbehør som puder, en blomsterpotte, et tæppe eller endda små køkkenmaskiner. Brugt i små berøringer fremhæver Living Coral-farven perfekt al din dekoration, uanset hvad det drejer sig om. Du forstår, Living Coral genopligner neutrale farver som hvid eller grå. Du kan også kombinere denne smukke nuance med khakigrøn, skovgrøn eller enhver anden grøn skygge for at give en behagelig kontrast til øjet.\nCopyright 2022 \_ Living Coral, Pantone-farven fra 2019...


Interview med Scorpions - BLASTBEAST\naf Weiss den 7 jul, 2016 • 2:53 pm Ingen kommentarer\nMatthias jabs fra Scorpions & Søren Weiss fra Blastbeast\nTo timer før bandets koncert på Copenhell mødtes jeg med bandets guitarist Matthias Jabs, over et glas whiskey, til en snak om fortid, nutid og fremtid. For hvad pokker spørg man et band om, som har spillet i over 50 år?!\nHej Matthias. Først og fremmest velkommen tilbage til Danmark!\nAh jo tak, jo tak. Det har jo simpelthen været alt, alt for længe siden vi sidst har været her. Så vi er meget glade for at være tilbage.\nDette er Scorpions imponerende 50 års jubilæums tour. Tillykke med det! Hvis du ser tilbage på de 50 år, hvad er du så mest stolt over, at have opnået i løbet af din karriere?\nUha. Først og fremmest har vi opnået en masse. Vi har arbejdet hårdt for at opnå vores succes, som er blevet spredt verden over. Ikke mange bands kan prale med, at have spillet i f.eks. Alaska eller i Vietnam. Fra Kina til Argentina, uden overhoved at nævne de klassiske markeder som Europa og USA. Men det har vi gjort. Det har vi opnået samtidig med at vi har et fantastisk publikum over alt i hele verden.\nOg særligt i løbet af de sidste 10 år, har vi opdaget, at vi har et meget ungt publikum. De løber alle op til den forreste del af scenen, når vi spiller og vi kan se det på de sociale medier også. Ud af over 6 mio følgere på Facebook er 80 % af dem mellem 18-20 år gamle. Det betyder at de er langt yngre end de sange vi spiller. Ha ha. Du ved vi har naturligvis fans fra de første år af bandet, så har vi den næste generation af fans, der hjalp os med at blive populære i midten af 80’erne og nu har vi også de unge fans, som jeg snakkede om lige før. Så endelig har vi 3 generationer af fans. Og det er fandme sejt.\nEfter alle disse år hvordan får man adrenalinen kørende inden et show?\nJeg bliver ikke nervøs længere når jeg går op på en scene. Efter alle disse år ved jeg hvad jeg laver. Haha. Men adrenalinen skal altid være der ja. Nu sidder vi her og snakker. Så skal jeg altid varme op inden showet efterfølgende kommer tourmanageren og siger “30 minutter til showtime gutter” og så begynder jeg at tage scenetøj på og så begynder adrenalinen langsomt at bygges op. Vi har det her store forhæng og en masse podier på scenen som vi står bag inden showtime og boom så står man på scenen foran et stort publikum. Det er altid en fantastisk følelse.\nOg når snakken falder på liveshows, så har I fået den nu tidligere Motörhead og King Diamond trommeslager Mikey Dee med på tour. Hvordan kom det i stand?\nVores tidligere trommeslager gennem 20 år, James Kottak, havde nogle få problemer i forbindelse med alkohol, som gjorde at han gav os problemer i forbindelse med nogle enkelte shows og det kunne vi i sagens natur ikke arbejde med. Vi blev derfor enige om, at han havde brug for noget professionelt hjælp for at vi alle kunne komme videre. Så han er stadig med os, men er på afvænning netop nu og klarer det vidst nok rigtig, rigtig godt.\nSå jeg er rigtig glad for at Mikey ville hjælpe os. Han er en fantastisk trommeslager og en fantastisk ven. Jeg har kendt ham igennem 20 år. Så da vi satte os ned ved bordet og snakkede tingene igennem og spurgte om han ville være med på denne tour, så føltes det som om vi havde kendt hinanden altid. Det er en fed fornemmelse. Nu må vi se hvad fremtiden bringer. Vi skylder vores fans og os selv, at være så professionelle som muligt og ikke tage chancer. Særligt når vores trommepodie er så ekstremt høj, så går det simpelthen ikke at have påvirkede folk deroppe. Men Mikey er hvad bandet har brug for og med den tragiske hændelse i Motörhead, så vidste jeg, at han var uden arbejde.\nHvis du ser på festivaler som eksempelvis Copenhell, Hellfest eller Wacken, så er det hovednavne som jer, Twisted Sisters og Black Sabbath, der står øverst på plakaten år efter år. Når du ser på sådanne plakater tænker du så over, at der måske synes at være en mangel på yngre hovednavne?\nDe fleste af disse festivaler har bands som jeg ikke engang kender. Haha. Men generelt vil jeg sige, at de bands der fylder de store arenaer og stadions er bands som AC/DC, Iron Maiden, Scorpions, Aerosmith, Metallica og bands i den stil. Disse er de ældre bands og på et eller andet tidspunkt vil disse være væk. Det er kun et spørgsmål om tid. Jeg tror helt bestemt at der vil komme et stort hul. Jeg ser en masse gode bands i dag, men jeg tror ikke de har hvad der skal til for at fylde et kæmpe stadion. Men det er ikke deres skyld.\nDa vi voksede og da vi opbyggede vores karriere var der to ting for unge mennesker: musik og sport. I dag sker der en masse andre ting og i dag har vi også et hav af andre musikalske stilarter. Vi havde måske 5 forskellige typer af musik. Pop, rock, jazz, blues og klassisk. I dag har vi 50 forskellige subgenrer indenfor heavy og 700 forskellige genre indenfor elektronisk musik osv. Det er så svært at følge med og jeg er egentlig heller så interesseret i at følge alt det.\nDet er simpelthen bare blevet anderledes og derfor har bands i dag ikke samme mulighed, som vi havde, pga internet og moderne kommunikation. I dag kan man blive populær bare ved at lave en sej bevægelse eller en dum musikvideo. Bliver det lagt på internettet så kender alle dig. I vores tid tog det en evighed om at nå dertil. Men nej, jeg ser ikke nogen bands i dag, som kan fylde de store sko ud fra de gamle bands.\nDet er interessant! Du var faktisk selv lidt inde på det omkring nye bands, der kommer frem i dag. Navne som Ghost, og det tyske band Kadavar, som jo i bund og grund er inspireret af jeres musik fra 70’erne. Lytter du eller kan du i virkeligheden selv blive inspireret af nye bands der kommer frem i dag?\nÅh det er spændende. Men nej desværre. Jeg må erkende, at jeg slet ikke får lyttet til ny musik. Jeg har simpelthen ikke tid til det. Vi er konstant på turné, men det vil måske ændres, når vi holder en pause til næste år. Når man spiller selv, så rejser man også meget og laver interviews etc.etc og efter showet gider man ikke lytte til andet musik fordi ørene ringer og man er træt og før koncerten vil man fokusere på sit eget. Hjemme er du glad for at have andet at lave end musik. Men jeg elsker at lytte til ny musik og særligt lytte til noget, som ikke er hørt endnu. Der må simpelthen være en måde at finde en ny stil på. Fordi indtil videre er alt blevet bygget op på noget, der er blevet lavet før. Vi har simpelthen ikke de nye The Beatles, vi har ikke de nye Zeppelin og vi har ikke de nye Stones. I dag er alt en kopi af en kopi etc. Naturligvis med få ændringer.\nHar du stadig drømme med Scorpions, som ikke er blevet opfyldt endnu?\nJa. Det er et godt spørgsmål. hmm (kort tænkepause). Ja, 10 # 1 sange i rækkefølge. haha. Nej men mere seriøst. Men mit ønske er faktisk meget relateret til det forrige. Jeg tænker mere og mere over hvad der kan være det nye musik. Det behøver ikke at være, at jeg skal skabe det. Men overordnet set, hvad kunne være det ny musik. Hvem kunne være den næste der ændre alt og som rent faktisk holder ved og ikke bare er en døgnflue? Det er en tanke jeg længe har haft. Og ja, det er nok mere en tanke end en egentlig drøm.\nHvad er det næste for Scorpions?\nVed du hvad? For første gang i mange, mange år har vi faktisk ikke lagt nogle planer for det nye år. Det er blevet tid til en pause, men hvad der sker efter det ved jeg ikke endnu. Fremtiden er lys og det bliver i hvert fald spændende!\nSpændende bliver det i hvert fald. Jeg siger mange, mange tak til Matthias jabs og holdet bag Scorpions for dette interview.\nTags: Copenhell, Hard Rock, Interview, Scorpions\nForrige indl&aeliggFokus på... Metal Magic Festival 2016: De danske bands N&aeligste indl&aeliggAnthrax // Pumpehuset 11/7 2016


SOLVIDENSKAB - COOLA® Suncare | Danmark\nHvad er UV-stråling?\nDet sollys der når herned på jorden består af to forskellige typer af skadelige stråler: langbølget ultraviolet A (UVA) stråling og kortbølget ultraviolet B (UVB) stråling. UVA trænger dybt ind i hudens tykkeste lag (Dermis).\nUbeskyttet stråling kan medføre tidlig ældning og rynker (photoaging), og kan sætte immunsystemet under hårdt pres.\nUbeskyttet UVB-stråling vil medføre afbrænding af hudens yderste lag. Det er en af de væsentligste årsager til hudkræft. Koncentrationen af UVB stråler varierer alt efter årstid, geografi og tidspunkt på dagen, med tidsrummet 10-16 som peak-perioden. Det er ikke blot ubehageligt og smertefuldt at blive forbrændt, det kan også medføre permanente skader.\nSPF står for “Sun Protection Factor”. Solcremer er inddelt med et SPF nummer hvilket indikerer cremens evne til at beskytte mod UVB stråling. SPF tallet beregnes ved at sammenholde den tid det vil tage dig at blive forbrændt med beskyttelsescreme kontra uden beskyttelsescreme.\nBrug en bredspektret SPF på 15 eller derover til at beskytte dig selv, ikke blot mod at blive forbrændt, men også mod hudkræft og for tidlig ældning.\nClassic kontra Mineral: Hvad er hvad?\nKlassiske og mineralske solcremer er forskellige når det gælder deres aktive beskyttelsesfiltre. De klassiske solcremer bruger kemiske aktivfiltre (ofte kaldet ikke-mineralske eller traditionelle filtre), der er designet til at opsuge og nedbryde UVA-/UVB-stråling, mens mineralske solcremer bruger mineralske/fysiske filtre til aktiv UVA- og UVB-beskyttelse. Det kan eksempelvis være Titanium Dioxid og Zink Oxid.\nAlle vores produkter - både de klassiske og de mineralske - garanterer dig bredspektret beskyttelse mod både UVA- og UVB-stråling!\nFDA’s In-Vitro Broad Spectrum Test\nDet amerikanske FDA har lavet en standardtest som kan købes i detailhandlen og som hurtigt indikerer hvilke produkter der kan kaldes bredspektret.\nDe produkter der består testen yder beskyttelse mod både UVB og UVA. En vis procentdel af en bredspektret solcreme yder beskyttelse mod UVA.\nVores COOLA Mineral Face SPF30 målte en beskyttelses bølgelængde på 374nm, og opfylder således kriterierne for at blive kaldt bredspektret. Minimumskravet er 370nm.\nIn-Vito Water Resistance Test\nEn test udført på minimum 10 forsøgspersoner. Solcremen skal testes på personer der nedsænkes i vand. Baseret på resultaterne skal et godkendt produkt kunne overholde enten Water Resistant (40 minutter) eller Water Resistant (80 minutter) for at kunne reklamere med et sådant løfte.


Se denne mappe som reference til følgende.\nDropbox-logoet er en universel signatur, som vi bruger i al vores kommunikation. Vi ønsker, at vi bliver genkendt med det samme, så det er vigtigt med ensartet brug. Undlad at redigere, ændre, forvrænge, farve eller omkonfigurere logoet.\nGlyf og ordmærke\nVores logo omfatter både en glyf og et ordmærke Sørg for, at der er den korrekte afstand mellem dem.\nBrug så vidt muligt det tofarvede logo. Farven på vores glyf kan ændres i særlige tilfælde, men hold ordmærket i hvid eller sort.\nHvis du opretter en komposition, skal du placere Dropbox-logoet eller glyffen i et af de fire hjørner eller centreret på siden.\nVi har to versioner af Paper-glyffen, som vi har omdesignet, så de matcher geometrien og proportionerne i den nye Dropbox-glyf.\nPaper-glyffen er lavere end Dropbox-glyffen – 1/6 af højden på romben lavere for at være helt præcis.\nGlyffen må ikke roteres\nGlyffen må ikke dekonstrueres\nGlyffen må ikke strækkes\nGlyffen må ikke udfyldes\nBrug ikke forkerte farver\nBrug ikke farveforløb\nCentrer ikke låst indhold\nBrug ikke kontur til glyf eller ordmærke\nRediger ikke logofarven\nBrug vores ikoner, når du nævner specifikke programmer.\nVi bruger produktskærmbilleder, når vi omtaler vores aktuelle produkttilbud. Vi mener, at det giver mest mening at referere til det fysiske produkt i uddannelsessituationer.\nDet er i orden at bruge uændrede skærmbilleder til vejledningsformål. Undgå at lade grafik dække over og/eller ændre vores produkters udseende eller inkludere brugeroplysninger i dine skærmbilleder. Du kan skrive kommentarer, så længe kommentarerne klart adskiller sig fra det oprindelige skærmbillede. Du kan finde vores skærmbilleder i vores pressemateriale.\nBrug af vores brandmateriale\nUndgå at bruge vores navn, logoer eller skærmbilleder ("brandmateriale") på måder, der kan være forvirrende, vildledende eller antyde vores sponsorat, godkendelse eller tilhørsforhold. F.eks. bør dit navn og logo være mere fremtrædende end Dropbox' navn eller logo. Og lad være med at redigere eller ændre Dropbox' logo – vi kan lide det, som det er.\nReklamer, markedsføring og salgsmateriale\nSpørg os venligst, inden du bruger vores logo på websites, produkter, emballage, manualer eller til andre kommercielle formål. Det er okay at skrive "fungerer med Dropbox" eller "kompatibel med Dropbox" i en tekst (hvis det er sandt).\nUddannelse og vejledning (bøger, håndbøger, udgivelser og konferencer)\nDu må gerne bruge vores brandingmateriale til undervisnings- og vejledningsformål, men husk, at det ikke må være forvirrende eller vildledende eller antyde et sponsorat fra vores side. Normalt tillader vi for eksempel ikke brug af vores logoer eller skærmbilleder på forsider af bøger.\nHusk også at medtage denne erklæring (eller noget tilsvarende) i dit trykte materiale: "(Titel) er ikke tilknyttet eller på anden måde sponsoreret af Dropbox, Inc."\nProdukter, websites, navne og logoer\nVores navn må ikke bruges som en del af dit firma- eller tjenestenavn, websitenavn, handelsnavn eller produktnavn. Vores logo må ikke bruges eller inkorporeres i dit logo. Undgå at bruge et domænenavn, som indeholder "dropbox" eller lignende ord, der kan skabe forvirring.\nFunktionel brug (brugergrænseflader/knapper)\nUdviklere af vores API må benytte brandmateriale i henhold til vores brandingretningslinjer for udviklere.\nHvis du bruger Dropbox og gerne vil anvende vores logo som link til vores website, kan du bruge vores logo, hvis det opfylder de øvrige retningslinjer. F.eks., "vi bruger Dropbox! [logo med link eller link nær logo]" eller "her er en billedserie (hostet af Dropbox!)".\nVi laver masser af T-shirts med vores eget logo, men generelt tillader vi ikke tredjeparter at producere, sælge eller forære noget væk med vores navn eller logo på.\nVed at bruge Dropbox' brandmateriale accepterer du Dropbox' servicebetingelser, disse retningslinjer for branding samt alle Dropbox' regler og politikker, som kan blive opdateret fra tid til anden. Du anerkender også, at Dropbox er eneejer af Dropbox-varemærker, lover ikke at blande dig i Dropbox' rettigheder til dem og anerkender, at den goodwill, der er afledt af brugen af dem, kun tilfalder Dropbox. Dropbox kan til hver en tid gennemgå brugen af brandingmateriale og forbeholder sig retten til at ophæve eller ændre enhver brug.


Udendørs lysarmaturer - billige lys-amaturer til udendørs brug (IP65) ‒ WATTOO.DK\nEt lysrørs armatur til udendørs belysning er for mange den perfekte kombination af god belysning, nem montering og lang levetid. Er du på jagt efter moderne og kvalitetssikrede lysrørs armaturer til udendørs belysning, så kan vi hos WATTOO.DK hjælpe dig godt på vej. Her på siden har vi nemlig samlet vores brede udvalg af holdbare lysrørs armaturer i industrikvalitet fra de bedste producenter på markedet. Se blandt andet de mange holdbare armaturer fra Ledvance, Nordlux og SLV.\nLED-armatur, som giver en god arbejdsbelysning og har en høj beskyttelsesgrad, hvilket gør det velegnet i eksempelvis garagen, kælderen eller værkstedet. Lampen leveres inkl. LED-lyskilde med et lavt energiforbrug og en lang levetid på helt op til 15. timer.\nSLV Imperia CW udendørs LED armatur, IP65, grå\nDet funktionelle LED armatur. Imperva kan installeres på væg eller loft, men kan også monteres nedhængt. Lampen findes i 3 varianter, alt efter hvor mange lumen du ønsker.\nUanset om det er i boligen, lagerhallen eller på kontoret – så er den rigtige belysning meget vigtig. Og det er da også en stor prioritet blandt rigtigt mange, at både den indendørs og udendørs belysning er i orden. Hos WATTOO.DK forhandler vi altid et stort udvalg af lysrørs armaturer til udendørs brug, der egner sig særligt godt til montering ved garager, på parkeringspladser eller andet. Alle vores armaturer er nemlig produceret i et meget holdbare materialer, der kan holde til alt hvad det danske vejr har at komme med. Har du således brug for lysrørs armaturer, der kan modstå vand, vind og vejr – så finder du det her på siden. Vil du gerne vide lidt mere omkring lysarmaturer, så skal du blot læse med i det følgende afsnit.\nBillige lysarmaturer til udendørs belysning\nDet skal være nemt at komme hjem med de helt rigtige armaturer til den udendørs belysning, og derfor får du hos WATTOO.DK altid hurtig levering på dine lysrørsarmaturer. Men derudover, så skal det også være billigt at komme hjem med de rigtige armaturer. Det er således også derfor, at vi altid gør vores ypperste til, at du får de laveste priser på din belysning, når du handler med os. Her på siden søger vi hele tiden at skære de dyre mellemled væk, hvilket betyder, at du kan spare endnu mere.\nVed første øjekast kan lysarmaturer til udendørs belysning og lysarmaturer til indendørs belysning godt minde meget om hinanden, men der er selv sagt væsentligt forskelle. Den største forskel er typisk konstruktionen af armaturet, for armaturer til udendørs belysning skal kunne holde til hårdere miljøer; blandt andet vand, fugt og frost. Alle armaturer du finder her på siden er nøje udvalgt i forhold til at kunne modstå det danske vejr, således at du får glæde af dit armatur de næste mange år frem. De holdbare armaturer egner sig til mange forskellige typer montering som eksempelvis både nedhængt montering og påbygning. Det giver dig rig mulighed for at tilpasse armaturet til netop den placering, du havde i tankerne.\nHos WATTOO.DK har vi igennem flere år hjulpet tusindevis af danskere videre med deres køb af billig belysning, og det agter vi at blive ved med. Vi tror nemlig fuldt og fast på ideen om, at høj kvalitet ikke behøver koste en formue. Har du spørgsmål til vores udvalg af lysarmaturer til udendørs belysning eller andet, så er du altid velkommen til at kontakte vores kundeservice, der vil hjælpe dig sikkert videre.


Computer og IT Archives - Tilbud-Service.dk - Vi giver dig de gode tilbud på nettet\nSkrevet af Julie den feb 17, 2021\nDer er flere og flere danskere, der har fået øjnene op for at handle online. Det skyldes blandt andet coronatiden har gjort, at folk er nødsaget til at handle online. Er man en af dem, der før ikke har handlet så meget på nettet, og nu nærmest kun shopper online, uanset om det er tøj, elektronik eller dagligvare, så kan det være en god ide at se nærmere på de endnu bedre webshops, der findes, hvor man kan få endnu bedre priser, hurtigere levering og de bedste rabatter. Der er flere grunde til at folk shoppe online. En ting er corona. Men når landet åbner op igen, vil der fortsat værre mange, som handler online. Netop fordi priserne på nettet er langt mere fordelagtige. Derudover er kvaliteten også fornuftig. Man kan sikre sig god og hurtig levering, og så er det nemt at returnere en vare, hvis man ikke ønsker den alligevel. Det er ganske simpelt blevet nemt at handle...\nFind den rette internetforbindelse i dag\nSkrevet af Julie den feb 15, 2021\nØnsker man at finde en bedre internetforbindelse, så kan det være en god ide at se nærmere på det store og spændende udvalg, som findes indenfor forskellige internetudbydere. Lige nu er der mange forskellige firmaer at vælge imellem, og det kan være en god ide at klikke sig online og se, hvad de forskellige udbydere har at tilbyde en her og nu. Søger man efter hurtigere internt, eller internet der kan række længere, eller noget helt tredje, kan man være sikker på at finde de helt rette udvalg allerede i dag. Der er gode muligheder for at finde billig internet i dag, og derfor kan det være en god ide at undersøge om man netop kan få bedre og billigere internet, end det som man har i forvejen. Se derfor nærmere på det spændende sortiment i dag. Find den rette forhandler af internet i dag Ønsker man at finde den helt rette forhandler indenfor billigt internet i dag, så kan det være en god ide at se nærmere på dette link, som er lige her https://www.internetpriser.dk/. Herinde har man lige netop i dag alletiders mulighed for at finde forskellige løsninger indenfor gode internetforbindelser gode pakkeløsning med både internet, mobil og tv pakke. Så er det ved at være på tide at spare nogle kroner og øre, så har man gode muligheder for dette i dag. Billigt internet er der masser af muligheder for. Bestil internet i dag og de sørger for resten Det er uhyre nemt at bestille internet. Det eneste man skal gøre er blot at vælge den variant, som man ønsker, og herefter bliver det sendt hjem til en. man kan vælge at bestille med opsætning, eller man kan selv sætte det op. Det er nemt selv at sætte det op og der følger en manual med, således det ikke kan gå galt. Derudover kan man også få gode priser og rabatter online. Se derfor nærmere allerede i dag, og gør en god andel her og...\nPosted By Julie on feb 17, 2021\nDer er flere og flere danskere, der har fået øjnene op for at handle online. Det skyldes blandt andet coronatiden har gjort, at folk er nødsaget til at handle online. Er man en af dem, der før ikke har handlet så meget på nettet, og nu nærmest kun shopper online, uanset om det er tøj, elektronik eller dagligvare, så kan det være en god ide at se nærmere på de endnu bedre webshops, der findes, hvor man kan få endnu bedre priser,...\nPosted By Julie on feb 15, 2021\nØnsker man at finde en bedre internetforbindelse, så kan det være en god ide at se nærmere på det store og spændende udvalg, som findes indenfor forskellige internetudbydere. Lige nu er der mange forskellige firmaer at vælge imellem, og det kan være en god ide at klikke sig online og se, hvad de forskellige udbydere har at tilbyde en her og nu. Søger man efter hurtigere internt, eller internet der kan række længere, eller noget helt...\nPosted By Julie on nov 29, 2020\nEr man frisk på at komme ud og se noget ny kultur og opleve nogle nye ting, er der helt sikkert også en masse spændende steder og besøge, hvis det er man går på nettet for at finde ud af det. Her får man ofte også præsenteret en masse forskellige steder, som enten indeholder en eller flere af de ting man leder efter. Så det er også et spørgsmål om, at man lige får fastlagt sig på en ting, og så går man med det, og så kan man altid...\nPosted By Julie on nov 27, 2020\nHar man et behov for ny computer til skolen, kan et mærke som lenovo ofte også være et godt svar for en. Her kan man vælge modeller som notebooken, der gør det meget nemmere for en at tage noter, når man sidder til forelæsning og der bliver smidt en masse formler, ligninger, sætninger, udtryk og så videre op på tavlen. Der er mange skolestuderende såvel som ansatte, som leder efter gode værktøjer til at udføre arbejdet med. Er man...\nGlem juletravlhed, stress og jag ? shop julegaver online\nPosted By Julie on nov 4, 2020\nNår julen nærmer sig med raske fjed, er det nemt at blive grebet af stemningen og komme i et godt julehumør. Det er dog lige så nemt at blive nervøs over alt det, som det bringer med sig i forhold til alskens gøremål. Her er det som oftest julegaverne, der kan være det, der foranlediger mange til at ende med at blive alt for fortravlede og forjagede. Tanken om at skulle fare land og rige rundt, stå i kø i timevis og måske endda fryse...\nSpar penge på alt det smarte elektronik\nPosted By Julie on nov 2, 2020\nHer online er der altid mulighed for at spare penge på diverse produkter, og hvis man tager et kig på elektronikken, er der også nok at komme efter i dag. Om det er til privat forbrug i form af en computer, tablet eller om det er til virksomheder der står og mangler nogle servere til deres onlineforretning. Så er der mulighed for, at man kan støve nogle billige produkter op på nettet, som intet fejler men blot har måtte lidt et...


Hotel White House, New Delhi, Indien: Book Nu!\nVi er beliggende i det største shopping arkade i Asien, Karol Bagh er en af de luksus i et budget kategori hotel i New Delhi! Læs mere\nOm Hotel White House\nHvide Hus vægt på kvalitet, underspillet elegance og komfort er tilsyneladende i fællesområderne kontrasterende kølig marmor gulve med varme, rig træpaneler. Kombineret med service, der er venlig og effektiv, er det hvide hus det perfekte tilflugtssted. White House er bekvemt placeret i hjertet af den præmie, erhvervsmæssige, økonomiske, finansielle og shopping-distriktet i New Delhi. De centrale offentlige kontorer, International messe - Pragati Maidan, Diplomatic Enclave, Ambassader og høj provision, Connaught Place, Parliament House, præsidentens Estate, statslige Emporiums og Railway Station ligger inden for en radius af 5 km fra hotellet. Den internationale lufthavn er en 18 km kørsel, mens Domestic Lufthavn ligger 14 km væk. Hotel Hvide Hus er ideelt placeret i Karol Bagh og meget vel trafikken fri imødekommende vejen fra hoved Pusa vej, da Karol Bagh er en af de største detailmarked i Delhi og bekvemt for turister med glitrende shoppingcentre og alléer. 22, Moderne design værelser omfatte interaktive tv med flersprogede internationale tv-kanaler, telefoner med data port, WI-FI internet, minibar med mineralvand, Safe Deposit Locker, Bed-side Kontrolpanel for komfort og bekvemmelighed, mobil ladestik , Aviser etc. Luksuriøse badeværelser med bruser og badekar med varmt vand facilitet moderne fuldautomatiske vandvarmere. 24 timers room service, tøjvask og kemisk rensning service, blomsterarrangementer, Valuta Changing, Lægevagt, backup generator, Travel Desk for alle relateret rejse og sightseeing krav. Der er et fuldt udstyret konferencecenter med alle faciliteter, der kan rumme 40 (40) personer på dette hotel i New Delhi. Anerkender de behovene hos nutidens rejsende, hvide hus i New Delhi tilbyder en sjælden kombination af komfort og enestående værdi for pengene. Superb indkvartering, konferencefaciliteter og en høflig, opmærksomt personale sørge for, at et ophold og konference er både en succes. Afrejse Tid: 12:00. Vi arrangerer for komplementær afhentning med bil / taxi fra lufthavnen. (Betingelser)Denne tekst er blevet oversat ved hjælp af Google Translator


Case – Styrket samarbejde og gruppedynamik (to-dags seminar) | Commitmentlab.dk\nStyrket samarbejde & gruppedynamik\n(Psykologisk & social kapital om effektiv målopfyldelse)\nTo temadage med Aktivitetscentret, Herlev Kommune\nved teamleder, Ulla Stensberg, 28. februar 2014\nAktivitetscentret, Herlev Kommune\nVi består af en blandet faggruppe, der varetager den vedligeholdende træning i Herlev Kommune.\nI forbindelse med tilførsel af nye opgaver til afdelingen havde vi i lang tid op til temadagene med Tine Nyholm arbejdet med planlægning af ændringer i strukturen og opgaveløsningen.\nVærdierne i den eksisterende kultur understøttede ikke længere indholdet i den nye opgave. Dette er en kompleks problemstilling at angribe sideløbende med den daglige drift.\nVi havde behov for at:\nmobilisere nye tanker om egen rolle\nfå mod på at definere vores kerneopgave på ny\nat se med nye øjne på muligheder i det tværfaglige samarbejde, samt\nat finde motivet for den enkeltes engagement, ud fra de krav opgaven nu stiller\nUd fra en erkendelse af, at det blandt andet er medarbejdernes tanker om opgaven, der bestemmer graden den oplevede arbejdsglæde og resultatet som helhed, blev samarbejdet med Tine Nyholm indledt.\nEfter et meget grundigt research arbejde fra Tine Nyholms side i, hvad vores opgave er og hvilke udfordringer vi har, blev der designet et program, der imødekom afdelingens problemstilling.\nTine Nyholm har på vores opfordring arbejdet med den kognitive del af en arbejdsproces: Samspil, kommunikation, at forholde sig observerende til egne tanker og deraf affødte handlinger i arbejdet.\nTine inviterer til at tænke nyt uden at det bliver kunstigt eller for pågående. Alt sammen i en faglig kontekst med høj etik. De nye redskaber der benyttes i arbejdet blev inddraget i undervisningen, sådan at sammenhængen til vores praktiske opgaver blev bevaret. Alle blev inddraget undervejs gennem bl.a. gruppeøvelser. Disse øvelser tjener som et redskab for os til at sikre implementeringen på sigt.\nTine har formået at samle gruppen omkring en fælles forståelse af opgaven. Der er nu fælles fodslag i forhold til retningen for afdelingens udvikling. Gruppen er præget af engagement og mod på den opgave vi har fået.\nDet er i skrivende stund 1½ måned siden temadagene blev afholdt og jeg kan bekræfte, at temadagene blev en ny start med fælles fokus og positive forventninger. Jeg er imponeret over effekten af 2 temadage.\nPå baggrund af min erfaring, kan jeg varmt anbefale Tine Nyholm til afdelinger, der arbejder med forandringsprocesser.\nAgenda for program og indhold – (for koblingen mellem psykologisk & social kapital):


Bliver du for hidsig og får dårlig samvittighed? - Psykolog Ditte Munch-Andersen\n08 mar '14 13:18\nJeg gør indimellem og bagefter får jeg dårlig samvittighed og ærgrer mig over, at jeg ikke formåede at gøre andet i situationen.\nJeg ser flere faktorer, både hos mig selv og mine klienter, når vi lader temperamentet løbe af med os.\nNår vi selv er i minus, er der ikke noget overskud at give af. Derfor er det vigtigt, at vi ikke dræner os selv yderligere med dårlig samvittighed og indre tordentaler, når vi har overreageret i en situation. For hvis vi reagerer med at skælde os selv ud, så dræner vi os selv for energi, og ender med at være endnu mere i minus, end vi var i første omgang. Ud over det, er der også den funktion ved skældud, at den får os til at føle os som dårlige mennesker, og hvad gør dårligere mennesker? - De opfører sig skidt og skælder bl.a. for meget ud. Så skældud kan hurtigt blive en ond cirkel- også selv om det er os selv vi skælder ud!\nDet vi kommer længst med, er en forståelse for, hvad der gjorde det svært at handle ansvarsbevidst i situationen. Det kan være en forståelse for, at vi var trætte, stressede eller fraværende. Med den viden, kan vi vælge at prøve at gøre noget andet næste gang. F.eks. drosle lidt ned på aftensmads-ambitionerne, når vi er trætte. Så vi ikke ender med at blive rasende, når børnene ikke vil spise den gode mad, vi har brugt vores absolut sidste kræfter på at lave. På den måde kan fejltrin bruges som læring og udvikling, i stedet for noget vi bruger til at trække os selv ned med, og derfor ikke udvikler os af.\n2. Vi føler, at kun vores dagsorden er vigtig\nEt andet område som jeg gang på gang ser driller er, at vi indimellem glemmer, at de andre mennesker omkring os også har deres dagsordener. Vi bliver så optagede af hvad vores eget projekt er, at vi glemmer, at det måske ikke passer ind i dagsordenen for dem omkring os. Det kunne være den omsorgsfulde mor, som ønsker en god og sikker fremtid for sin datter, og derfor synes det er svært ikke at blande sig, når datteren er ved at droppe ud af sin uddannelse. Eller moren til det lille barn, som bliver irriteret over, at hun har lavet en masse mad, som barnet nu ikke gider spise. Eller for den sags skyld den sundhedsbevidste kvinde, som har svært ved at forstå, at maden ikke er vigtigt for hendes kæreste.\nAlt efter hvor stærkt vi føler for vores dagsorden, kan sådanne mismatch tænde vores vrede i en grad, så vi bliver rasende. Vi bliver simpelthen så blinde for, at de andre omkring os gør det de gør af en god grund, at vi føler de gør det for at genere eller modarbejde os.\nDe to punkter hænger tæt sammen, da vi ofte har brug for overskud, for at kunne hæve os i helikopterperspektiv og se på egen andel i en konflikt\nSå mit råd til dig er; næste gang du bliver rasende og den dårlige samvittighed rammer. Så prøv at sætte dig ned, når du har ro, og besvar følgende spørgmål:\nMin dagsorden, beskriv alle de faktorer der påvirkede dig? (Hvad ville og følte du?)\nHvad tror jeg den andens dagsorden var (hvad ville og følte han/hun?)\nHvordan påvirkede deres dagsorden, det du ville/ skulle gøre?\nHvis du havde anerkendt den andens dagsorden, ville det have gjort en forskel?\nOfte sker der der ret fantastiske, at vores vrede fordamper, når vi forstår den anden parts dagsorden, og så kan vi langt bedre finde en løsning begge parter kan leve med!