Saltvandsbrug: Optimal vandkvalitet giver fiske-succes - Erhvervsnyheder - FiskerForum.dk\nUdgivet af FiskerForum den 13-08-2018 · info@fiskerforum.dk\nSaltvandsbrug: Optimal vandkvalitet giver fiske-succes. Foto: King-Fish Hanstholm\nHelt her ude på den jyske vestkyst ligger Sashimi Royal Hanstholm, der har overvældende succes med landbaseret saltvandsbrug til opdræt af Yellotail Kingfish.\nSashimi Royal A/S beskriver på deres hjemmeside, at de producerer Yellowtail Kingfish i et af verdens mest moderne landbaserede saltvandsfiskeanlæg med fokus på en skånsom håndtering, miljøvenlig produktion samt bæredygtigt i forhold til omgivelserne. Kingfish er et højkvalitetsprodukt, som hovedsageligt anvendes til Sushi og Sashimi.\nAnlægget i Hanstholm, har stor succes med produktionen, som til forskel fra andre danske havbrug til vands, istedet har valgt et saltvandsanlæg placeret på land. Det giver en fordel, da man fuldstændig har kontrol over vandets kvalitet til anlægget, der kan renses for plastikrester og parasitter, som der ellers findes til rigelighed i åben sø.\nFisken motioneres også i de store runde og lukkede kar, som for anlæggets vedkommende i Hanstholm, består af to ringe i produktionshallen hvor fisken står i stimer opstrøms, som de naturligt er vant til fra naturens side. Foderet kontrolleres også og der fodres fast hver anden time, hvilket sammenholdt med det øvrige giver et fuldt kontrolleret og sporbart slutprodukt.\nEt fiskeprodukt der fuldstændigt flugter Sashimi Royals filosofi om dyrevelfærd, bæredygtighed og sporbarhed, da man kender og 100 procent styre fiskens livscyklus i omgivelser, der også er kendetegnende for firmaets miljøbeviste holdning. Her sendes ca. 7.000 m3 saltvand gennem rensningsanlægget hver time, for at fjerne partikler og kvælstof og kuldioxid, hvorefter det atter tilføres H2O (ilt) inden det igen cirkulerer videre i anlæggets runde tanke.\nGod slagteværdi giver god økonomi\nYellowtale Kingfish, der fortrinsvis bruges til sushi og sashimi, er en fisk der sælges for mellem 80 og 100 kroner kiloet. Opdrætstiden ligger på omkring 12 måneder, før Yellowtale Kingfishen når den ønskede slagtevægt på ca. 4 kilo. Efterspørgslen efter denne kvalitetsfisk er nærmest uudtømmelig og udsigterne for denne produktion, loves da også godt for en stor fremgang. Hvilket er vand på firmaets fremtidsplaner, der netop nu lægger sidste hånd på færdiggørelsen af det igangværende byggeri i Hanstholm, der skal gøre Sashimi Royal til verdens største landbaseret anlæg for Yellowtail Kingfish..\nEndnu er saltvandssanlægget i Hanstholm kun oppe på halv produktion, men målet er på sigt, at kunne levere fisk til ca. 6.000 slagtninger om ugen.\nAdm. direktør Claus Rom fra Sashimi Royal understreger overfor Food-Supply, at virksomheden stadig er i en opstartsfase, men han er ikke i tvivl om, at der er store perspektiver i denne produktion, netop fordi den er bæredygtig, og fordi fremstillingen af fisken er fuldstændig sporbar.\nDu kan læse hele artiklen i Food-Supply.dk her\nKilde. Sashimi Royal og Food-Supply.dk


Den lille - genmodificerede - havfrue\nTurister og indfødte københavnere får nyt udflugtsmål, når en ny plads ser dagens lys i sommeren 2006. Ved Dahlerups Pakhus på Langelinie, få hundrede meter fra Den lille havfrue, vil billedhuggeren Bjørn Nørgaards skulpturgruppe Det Genmodificerede Paradis blive det kunstneriske omdrejningspunkt på en granitbelagt plads med et 400 kvm. vandbassin på midten.\nSkulpturen blev oprindelig skabt til verdensudstillingen EXPO 2000 i Hannover, og fortæller den vestlige verdens kulturhistorie set gennem moderne genteknologisk briller.\nDen rummer flere forskellige figurer heriblandt en genmodificeret udgave af Den lille havfrue.\nHalvvejs ude i bassinet skal også stå en 40 tons stor triumfbue hældende med det ene ben på land og det andet nedsænket i bassinet.\nPå toppen af triumfbuen står en 9 meter høj, genmodificeret madonnafigur med guldhoved, og rundt omkring i bassinet står 6 andre figurer med titler som Adam, Kristus, Maria Magdalene, Eva, Den tredelte Kapital og Den gravide Mand.\n- Det har været naturligt for mig at tage genteknologien op som et af vores tids store problemkomplekser. Med menneskekroppen som udgangspunkt har jeg ønsket at sætte et tableau i gang, der i et skulpturelt formsprog diskuterer civilisationens grænser, fortæller Bjørn Nørgaard om sit kunstværk.\nArbejdet med at anlægge pladsen og opstille skulpturen bliver påbegyndt i foråret 2006, og indvielsen er planlagt til eftersommeren 2006. ATP Ejendomme stiller arealet til rådighed, og NCC står for den opførelsen.


Strandlodssund (tidl. Strandlodsvej) | KAB\nStrandlodssund (tidl. Strandlodsvej)\nBoligforeningen 3B opfører 40 almene boliger på Amager fordelt på 32 ungdomsboliger og 8 små familieboliger.\n3B's nye boligafdeling ligger på Strandlodsvej i Sundbyøster og udgør en del af Amager Øst industrikvarter. Her bor beboerne tæt på Øresund med blot 750 meter til Amager Strandpark med strandliv og sejlsport. I umiddelbar nærhed er der adgang til større grønne arealer som Kløvermarken, Lergravsparken og Amager Fælled. Metroen sikrer en nem forbindelse til den øvrige by.\nI bebyggelsens stueetage er der adgang til fælleslokaler og vaskeri. Der er fælles gårdrum med private rum til både legepladser og ophold. Mod Strandlodsvej er den store ”plads” i stueetagen omdrejningspunktet for fællesskabet på tværs af beboere, naboer og bydelen. Pladsen indrettes, så der er mulighed for at, beboerne kan forlænge fælleslokalerne ud i det fri på en varm sommerdag. Der er parkering til cykler i terræn. Biler parkeres i kælderen, hvor der også er pulterrum.\nDer er byggestart i maj 2022 og forventet indflytning den 1. december 2023.\nDer er 100 % kommunal anvisning til de små familieboliger. Ungdomsboligerne lejes ud via CIU.\nBoligtyper og størrelse\n32 ungdomsboliger (1-rums) og 8 små familieboliger (2-3 rums).\nUngdomsboligerne ligger på 44-49 m² og familieboligerne på 53-62 m².\n3B’s kommende byggeri ligger i et område med 335 private udlejningsboliger – Green Square Garden – fordelt på 6 bygninger. De almene boliger er den 7. bygning i grundejerforeningsfællesskabet.\nOmrådet har fået sit navn efter den tidligere bygning på ejendommen – Green Square – der i mere en 40 år har solgt antikviteter på stedet.\nStrandlodsvej er et særegent område, hvor bygninger, stier, veje, træer og buske indgår i en smuk, gennemtænkt plan, som skaber hyggelige gårdrum og små oaser. Boligafdelingen kommer til at ligge 200 m. fra Holmbladsgade og 1,5 km. fra Amager Strandpark og den populære Helgoland Badeanstalt.\nEn stor del af Strandlodsvej har gennem de seneste år gennemgået en stor udvikling fra tidligere industrikvarter til i dag, hvor mange nye boliger, butikker og cafeer er skudt op.\nDenne side opdateres løbende med information om Strandlodsvej. Tilmeld dig nyhedsbrevet for Strandlodsvej for at holde dig opdateret.\nNyhedsbrev for Strandlodsvej\nFå besked når der er nyt om byggeriet (eller lignende byggerier som fx ligger i samme område).


Søndag klokken 17 sluttede den første udgave af ”Feriehusmessen” i MESSE C Fredericia, og både udstillere og arrangører kunne se tilbage på to gode dage. Rundt om på standene blev der kigget på produkter og services indenfor wellnessudstyr, nybyggeri, aktivitetsudstyr, møbler/indretning, udlejningsbureauer og meget andet, og på scenen var der masser af information om gevinsten ved udlejning, tips til indretning, viden om skatteregler, energiforbedring etc.\n- Vi har fået rigtig gode tilbagemeldinger fra både udstillere og besøgende. Det er altid en både spændende og udfordrende proces at løbe en helt ny messe i gang, og vi er meget tilfredse med premieren. Nu har vi en stærk platform, som vi kan bruge til at bygge ovenpå og udvikle messen de kommende år, konstaterer messechef Lars Søndergaard, MESSE C.\nHos WellMore var der blandt andet stor interesse for en udespa-model, som i forhold til rengøring, betjening og robusthed er specielt velegnet til udlejning – og også firmaets vildmarksspa blev grundigt studeret, fortæller Charlotte Pedersen.\n- Vi har haft mange gode samtaler med besøgende om, hvordan den rigtige udespa-løsning kan løfte deres sommerhus og løfte udlejningen, siger Charlotte Pedersen.\nHun oplevede, at der var ”gods” i besøgsmålgruppen, og WellMore har på messen truffet mange aftaler om besøg i virksomhedens 1400 kvadratmeter store showroom i Egtved.\nDet rigtige segment\nFor Feriepartner Danmark var hovedmissionen at få flere huse i ”stalden” til udlejning, og det ser ud til at lykkes, fortæller Mette Jersild fra Feriepartner Fyn.\n- Vi har indgået aftaler, der lige skal konfirmeres, og så har vi en række lovende kontakter, vi skal have fulgt op på den kommende tid. Desuden har vi haft gode snakke med eksisterende kunder, som er glade for, at vi er med og viser flaget på messen, siger Mette Jersild. Hun tilføjer, at det er det helt rigtige segment, der har besøgt messen.\nOgså hos Medland Spain, som er specialister i salg af nybyggede ferieboliger i det sydøstlige Spanien, skal der følges op på en række gode kontakter.\n- Det giver et helt andet udgangspunkt for processen, at man har mødt hinanden face to face, så vi er godt tilfredse og er med igen næste år, siger boligvejleder Bettina Sloth.


LinkedIn er som at tage på Crazy Daisy | Djøfbladet\nLinkedIn er som at tage på Crazy Daisy\nKradser man bare en anelse i overfladen, minder LinkedIn om en fredag på et diskotek, hvor vi er varer af forskellig værdi, skriver Mette Kirstine Goddiksen.\nHomo sapiens fik verdensherredømmet via evnen til at forestille sig ting, der ikke findes konkret, fx religion, virksomhedsstrategi og papirpenge, samt evnen til at netværke, sladre og indgå alliancer for at fremme fælles interesser. Det står der i den fremragende ’Sapiens – A Brief History of Humankind’, som jeg p.t. læser.\nDerfor kunne man tro, at LinkedIn er toppen af civilisation. Men kradser man lidt i overfladen, så minder LinkedIn også om en fredag på Crazy Daisy, hvor vi er varer af forskellig værdi. Det hele er i hvert fald et godt stykke fra Aristoteles tanker om den gode handling for den gode handlings egen skyld, eller at mennesket har værdi i sig selv, ikke qua præstationer. Kom med mig ind på LinkedIn-baren:\nDer er de dyre og ekstra attraktive med meget magt, alfamenneskerne. Alle vil have en luns af deres jagtbytte. Alfaerne slipper af sted med at sige noget forholdsvist banalt eller endda viklet så meget ind i tidens buzz-words, at ingen rigtig forstår meningen. Alligevel vælter det ind med kudos, likes og delinger fra hele kødranden af os almindeligt dødelige bargæster omkring dem: Hørte I lige, hvad han sagde om at vækste, være innovativ og proaktiv på den lange bane, droppe silotænkning og det dér andet groundbreaking? Wow!\nAlfaerne danser med præcis dem, de lyster. Og fortæller de en joke, nyder de godt af flokledereffekten, der som bekendt giver minimum 10 sekunders ekstra latter fra de omkringstående i forhold til, hvis en tilfældig account manager crackede samme munterhed.\nNå, ja. Og så er der os andre: Den store grå masse med FOMO, der har hørt, vi går glip af en masse muligheder og netværk, hvis vi ikke dukker op. Og så står jeg pludselig dér og koncentrerer mig om at se vigtig og målrettet, men positiv og energisk ud på en mindre loose måde end ovre på Facebook selvfølgelig. Jeg er sminket med en særlig LinkedIn-makeup, nemlig den autooversatte, engelske profiltekst, hvori jeg klart lyder mere attraktiv, end jeg er i virkeligheden: Føj, en opvågning det kunne give en stakkels arbejdsgiver efter en vild nat i byen, tænker jeg både lidt skamfuld og lidt stolt over at kende barens uskrevne regler. En foundation dækker desuden de værste huller i cv’et, og mine erfaringer har fået et ekstra pift kindrødt. Jeg overbeviser mit nordjyske jantelovs-selv om, at det er fair med makeup, eftersom alle andre også gør det. Jeg kaster mig ind i festen, hvor jeg for det meste bare smuglytter til de andres kommentarer.\nFx går den kendte ”Det er ikke dig. Det er mig”-sætning igen på LinkedIn, bare modereret. Dén, hvor man i parforholdsregi i virkeligheden klandrer den nu tidligere partner for at være kedelig eller uengageret. Eller man har fundet sig en langt mere cool type. På LinkedIn lyder sætningen blot: ”Tak for en fantastisk rejse. Jeg har været utrolig glad for at arbejde i XXX, men jeg trængte til nye udfordringer.” Man holder ligesom kattelemmen åben til det gamle job. Man har brug for at have en professionel booty call-liste, hvis den bedre scoring kikser.\nEn liste, andre bargæster ville give en hel dåse Dax Wax for at have, nemlig dem, der er ”på jagt efter nye udfordringer.” Dem, der styrter rundt i et forsøg på at charme, for de ved udmærket, at jo tættere på klokken fem vi kommer, jo sværere er det at lande en rimelig aftale. Med vandkæmmet hår og tiltagende mismod skyder de stadig mere tilfældigt med løfter om, at de er robuste og omstillingsparate.\nBrr. Det ser ikke rart ud. Godt det ikke er mig. Man nikker påtaget selvsikkert til alfaerne, klapper udvalgte andre på ryggen med en klar forventning om, at de returnerer venligheden senere.\nJeg vil bare sig tak for at smøre et kæmpe smil på mine læber og gøre min fredag morgen god :)\nElsker sådanne klummer.\nOg skynder sig ud af det dér kødmarked, for man har det jo i grunden rarere derhjemme. I hvert fald indtil den røde notifikationslygte tændes igen.\n30.08.2019 kl. 08.06\n23.02.2019 kl. 01.08\nVidunderligt indlæg :)\nOg du har helt ret: Indlæg på linkedin bringes altid enten for at:\n1. promovere sig selv.\n2. promovere sig selv gennem en succeshistorie for sit arbejde.\n3. Knytte/søge-optimere sit navn til kompetencer man gerne vil have (men ergo endnu ikke har).\nAltså ikke noget at stresse over, men smile af :)


Køb Uld + Mohair Halstørklæde 'Linear stripy green', 50 x 212 cm, af Kelpman Textile, Estland til den bedste pris med levering | online butik Treasure Box\nUld + Mohair Halstørklæde 'Lineær stribet grøn', 50 x 212 cm, af Kelpman Textile, Estland\nStandardtitel - € 130\nHarmonisk gentagelse af geometriske linjer forstærkes af attraktive farveveje. Tørklædet er designet i et stribet mønster i forskellige farvekombinationer.\nTekstil er vævet af bæredygtigt produceret mohairgarn. Der anvendes ingen kemikalier i processen.\nFarver: grønne toner, grå, sort\nSammensætning: uld, mohair\nMål: 50cm x 212cm\nFremstillet i Finland og i Estland


Finansielle virksomheders rådgivningsansvar. The Professional Liability of Financial Institutions - PDF\nFinansielle virksomheders rådgivningsansvar. The Professional Liability of Financial Institutions\nDownload "Finansielle virksomheders rådgivningsansvar. The Professional Liability of Financial Institutions"\n1 Finansielle virksomheders rådgivningsansvar The Professional Liability of Financial Institutions af MICHAEL SKJØTT ANDERSEN Afhandlingen undersøger, hvorvidt rådgivningsansvaret for finansielle virksomheder pengeinstitutter, realkreditinstitutter og til dels forsikringsselskaber afviger fra det rådgivningsansvar, der kendes fra advokater, revisorer, ejendomsmæglere, mv. Dette rådgivningsansvar, der også er kendt som professionsansvaret, er omfattende behandlet i litteratur og retspraksis, og det kan derfor passende betegnes som dansk rets almindelige rådgivningsansvar. Disse rådgivergrupper er kendetegnet ved, at selve rådgivningen er deres ydelse, og den er derfor principielt fritstående. Finansielle virksomheder har derimod den finansielle ydelse investering, låneoptagelse, mv. som sit produkt, og rådgivningen er derfor kun af accessorisk karakter. Det er derfor ikke givet, at ansvaret for mangelfuld rådgivning skal bedømmes ens for uafhængige rådgiver set i forhold til finansielle virksomheder. Afhandlingen beskæftiger sig udelukkende med ansvaret som et ansvar i kontrakt. Sammenligningen baserer sig både på de særlige retsregler, der gælder for den finansielle sektor, f.eks. MiFID og god skik-bekendtgørelsen, og ligeledes på en gennemgang af rets- og ankenævnspraksis. Analysen af praksis har fokus på tre typesager, hvor der hyppigt opstår konflikter mellem kunde og finansvirksomhed: Investeringsrådgivning, låneoptagelse og aftaler om swaps. Det konkluderes, at finansielle virksomheders rådgivningsansvar grundlæggende er det samme som for øvrige rådgivere, men at der alligevel er visse forskelle. Traditionelt har især advokater og revisorer haft stærke branchenormer og fagstandarder, som de skulle leve op til i deres rådgivning. Denne tradition har ikke været til stede i samme omfang i den finansielle sektor, men det er dog ved at ændre sig. Ligeledes er det finansielle rådgivningsansvar præget af, at mange sager er ensartede, f.eks. sagerne om Jyske Invest. Kunden må heller ikke glemme, at rådgiveren i virkeligheden er sælger der er ikke tale om fuldstændig uvildig rådgivning. Til sidst problematiseres den traditionelle erstatningsopgørelse med sondringen mellem negativ kontraktsinteresse og positiv opfyldelsesinteresse i forbindelse med tabsopgørelsen i sager om mangelfuld investeringsrådgivning. Der gives konkrete anvisninger til, hvordan finansielle virksomheder kan undgå at ifalde ansvar over for kunden. Indholdsfortegnelse 1. Indledning Problemstillingen Emneafgrænsning Metode... 5 RETTID 2015/Specialeafhandling 6 1\n2 1.4. Disposition for det følgende Det almindelige rådgivningsansvar professionsansvaret Ansvarsgrundlaget Mulige modifikationer af ansvaret Opdragets betydning Ansvarsfraskrivelser og -begrænsninger Vederlagets størrelse Klientens egen sagkundskab Bevisbyrden Tabet kan man få godtgørelse for skuffede forventninger? Særregler på det finansielle område MiFID MiFID II Lov om finansiel virksomhed God skik-bekendtgørelsen Investorbeskyttelsesbekendtgørelsen Risikomærkningsbekendtgørelsen Offentligretlig eller civilretlig regulering? Værdipapirhandelslovens Analyse af praksis Investeringsrådgivning Låneoptagelse Swaps Vurdering af finansielle virksomheders rådgivningsansvar Ansvaret Mulige modifikationer af ansvaret Ekspeditionsopgave eller rådgivning af egen drift? Kundens forhold Betydning af aftalen Særligt vedrørende tab på investeringer accept af risiko Bevisbyrden Tabsopgørelsen Hvordan undgår den finansielle virksomhed at ifalde ansvar? RETTID 2015/Specialeafhandling 6 2\n3 Anvendte forkortelser... Litteraturfortegnelse... Domme og afgørelser Indledning 1.1. Problemstillingen Finansielle virksomheder 1 lever af at sælge finansielle produkter og tjenesteydelser, og som enhver anden virksomhed, der ønsker at afsætte sit produkt, må en finansiel virksomhed gøre kunden opmærksom på produktets eksistens og dets fortræffeligheder. En traditionel virksomhed ansætter sælgere til at afsætte produktet. Finansvirksomheder ansætter derimod rådgivere bankrådgivere, pensionsrådgivere, forsikringsrådgivere, med meget mere. Der kan for så vidt ikke være nogen tvivl om, at disse personer uanset titel i høj grad er ansat for at sælge finansvirksomhedens produkter. Samtidig må man erkende, at eksempelvis bankrådgiveren indtager en særlig stilling for i hvert fald mange privatpersoner: Der findes et hav af produkter, gerne med mere eller mindre opfindsomme navne, og den enkelte kan have svært ved at overskue, hvad der passer bedst til vedkommende. Bankrådgiveren får her den rolle, at han skal gøre det uoverskuelige overskueligt, og gerne inden for hele paletten af produkter, lige fra pensionsprodukter over daglig økonomi til realkreditlån, så man ikke skal gå til møde mere end én gang. Det kan derfor forekomme stødende for kunderne, at rådgiveren reelt er mindre rådgiver end sælger, og at han er firmaets mand. Én ting er dog, at en sælger kun sjældent anbefaler, at man handler hos konkurrenten Nordeas rådgivere fortæller ikke kunderne, at de kan få et bedre tilbud hos Sydbank men mere problematisk bliver det, hvis kunden lader sin kritiske sans blive hjemme, mens han er til møde. De senere års finanskrise har vist, hvor galt det kan gå, hvis man har været lidt for risikovillig eller slet og ret ikke har forstået det produkt, man har købt. Som eksempler kan nævnes Aktiv BoligInvest, hvor friværdien bruges til at investere i værdipapirer, og renteswaps, der har voldt hovedpine for en del andelsboligforeninger og landmænd over de senere år. Begge eksempler behandles i senere afsnit af denne fremstilling. Kritikken af de finansielle virksomheders rådgivning eller mangel på samme er ikke ny. Inden for juridiske kredse kan følgende fremhæves: Lennart Lynge Andersen i Juristen 1995 s , Lennart Lynge Andersen i U 1999 B s og Lennart Lynge Andersen og Møgelvang-Hansen: Finansiel rådgivning. Også i økonomiske kredse har der været kritiske røster, jf. eksempelvis Grosen og Tanggaard i Finans/Invest nr. 4/2009 s. 2-4 og 16 (der betegner finansiel rådgivning som et forbrugerpolitisk rædselskabinet ). Fra lovgivers side har der også været opmærksomhed om spørgsmålet. Efter en debat i Folketinget blev der i efteråret 1995 nedsat et udvalg, der skulle undersøge ansvarsforholdene i forbindelse med finansiel rådgivning. Udvalget afgav sin betænkning tre år senere i form af bet. nr. 1362/1998, der, på trods af mindretalsforslag om det modsatte, ikke førte til lovgivning. Senere er der blevet indarbejdet offentligretlige regler om rådgivningen, jf. afsnit 3, og med lovforslag nr. 73 af 14. november 2014 er de samme regler på vej til at finde direkte anvendelse i det civilretlige forhold mellem virksomhed og kunde. Meget bygger dog endnu på regler, der ikke direkte kan udledes af love og bekendtgørelser, men som i stedet må udledes af doms- og ankenævnspraksis, og en gennemgang af praksis har derfor stadig relevans. 1 Afhandlingen anvender begreberne finansielle virksomheder og finansvirksomheder synonymt. RETTID 2015/Specialeafhandling 6 3\n4 1.2. Emneafgrænsning For at sikre en tilstrækkeligt fokuseret behandling af emnet er det nødvendigt at foretage visse afgrænsninger, så ikke alle tangenter forfølges. Begrebet finansielle virksomheder skal her forstås således, som det er defineret i lov om finansielle virksomheder (FIL) 5, stk. 1, nr. 1, og omfatter derfor pengeinstitutter, realkreditinstitutter, fondsmæglerselskaber, investeringsforvaltere samt forsikringsselskaber. Dette er ikke ensbetydende med, at alle finansielle virksomheder behandles lige indgående. For visse af de finansielle virksomheder pengeinstitutter, realkreditinstitutter og forsikringsselskaber findes der private klagenævn, der er godkendt i medfør af forbrugerklageloven. 2 Tilsvarende klagenævn findes ikke for fondsmæglerselskaber og investeringsforvalteres vedkommende. 3 Dette sætter en naturlig begrænsning på, hvor mange afgørelser der findes om lige netop denne slags virksomheder, og fokus er derfor rettet mod de andre former for finansiel virksomhed, hvor praksis er mere omfattende. Det bemærkes, at investeringsforeninger ikke er finansielle virksomheder omfattet af FIL. Af de tre former for finansiel virksomhed, der er i fokus pengeinstitutter, realkreditinstitutter og forsikringsselskaber vil hovedvægten ligge på pengeinstitutter, da praksis er mest omfattende for disse. 4 Idet afhandlingens emne er finansielle virksomheders rådgivningsansvar, betyder det, at uafhængige finansrådgivere, jf. lov om finansielle rådgivere 1, ikke vil blive nærmere behandlet. Da der kun er ganske få rådgivere, der er omfattet af loven i skrivende stund har seks virksomheder tilladelse af Finanstilsynet antages det, at lov om finansielle rådgivere har en ganske underordnet betydning i praksis. For at kunne sige noget fornuftigt om rådgivningsansvaret, må man først og fremmest gøre sig klart, hvad der rådgives om. Der er tale om finansielle virksomheders rådgivningsansvar for finansielle ydelser og produkter, forstået som pengelån, investering i værdipapirer, finansielle kontrakter, pensionsprodukter, mv. Der er ikke tale om rådgivningsansvar for misvisende prospekter, kaution, forsikringsydelser (bortset fra pensionsordninger), mv. Pensionsprodukter kan være baseret på enten indlån og dermed pengeinstitutvirksomhed eller på en forsikringsbegivenhed, f.eks. en vis opnået alder, død, osv., hvilket i sidstnævnte tilfælde vil henhøre under forsikringsvirksomhed. Produkterne er derfor i vidt omfang ens og kan behandles under ét. 5 Skatterådgivning vil ikke blive behandlet nærmere, men det bemærkes, at god skik-bekendtgørelsens 12, stk. 1, pålægger finansvirksomheden at inddrage de skattemæssige konsekvenser i rådgivningen. Ansvar skal i denne sammenhæng forstås bredt, men med hovedvægten på de erstatningsretlige problemstillinger som emnet giver anledning til. Der er tale om ansvaret inden for den ramme, der udgør kundeforholdet. Det vil ikke blive behandlet, hvorvidt tredjemand kan gøre et deliktsansvar gældende mod finansvirksomheden. Der sigtes heller ikke til et evt. ansvar over for offentlige myndigheder, f.eks. forholdet mellem finansvirksomheden og Finanstilsynet i tilfælde af overtrædelse af reglerne om god skik (men en sådan overtrædelse kan udmærket tænkes at have indvirkning på forholdet til kunden). Rådgivningen retter sig naturligvis mod bestemte kunder og kundegrupper. I denne fremstilling vil fokus være på privatkunder og erhvervsdrivende, der kan sidestilles med privatkunder. 6 Begrundelsen for dette skal findes i, at de tre ankenævn kun har kompetence til at behandle klager vedrørende private kundeforhold, samt klager fra erhvervsdrivende der ikke 2 Henholdsvis Pengeinstitutankenævnet (PIA), Realkreditankenævnet (RKA) og Ankenævnet for Forsikring (AF). 3 En undtagelse gælder, hvis et fondsmæglerselskab eller en investeringsforvalter er datterselskab af et pengeinstitut, da Pengeinstitutankenævnet i så fald er kompetent til at behandle klager over dem. 4 Ankenævnet for Forsikring har en omfattende praksis, men da afhandlingen er afgrænset væk fra andre forsikringsydelser end pension, vil afgørelser fra dette ankenævn kun blive inddraget i mindre omfang. 5 Om fordelingen af pensionsprodukter mellem hhv. pengeinstitutter og forsikringsselskaber, jf. Mads Bryde Andersen: Dansk Pensionsret, s. 58 ff. 6 Andelsboligforeninger må anses for privatkunder, jf. RKA af 22. juli 2012 ( ) (dissens). RETTID 2015/Specialeafhandling 6 4\n5 adskiller sig væsentligt fra klager vedrørende private kundeforhold. Dermed er omfanget af (ankenævns)praksis størst f.s.v.a. private, ligesom rådgivningsforpligtelsen er mest aktuel i denne sammenhæng Metode Afhandlingens formål er at afdække, hvordan finansielle virksomheders ufuldstændige eller fejlagtige rådgivning vurderes efter gældende dansk ret. Metoden er derfor traditionelt retsdogmatisk og baserer sig på en gennemgang af de relevante regelsæt hvad end de er skrevne, f.eks. FIL 43, eller uskrevne, som tilfældet er for det almindelige erstatningsansvar og af relevant praksis fra både domstole og ankenævn. Denne gennemgang af regler og praksis skal ikke blot være rent beskrivende men skal også forsøge at påpege de steder, hvor rådgivningsansvaret for lige netop finansielle virksomheder adskiller sig fra rådgivningsansvaret for revisorer, advokater, ejendomsmæglere, osv. hvis der da overhovedet er forskel. Idet fokus er på dansk ret, og idet pladshensyn tilsiger det, vil fremmed ret kun blive inddraget i yderst sparsomt omfang. Et særligt spørgsmål er hvilken retskildeværdi, der kan tillægges ankenævnsafgørelserne. Det er et fællestræk for ankenævnene, at de er sammensat af repræsentanter for både forbrugere og finanssektoren, med et formandskab bestående af en eller flere (højesterets)dommere. Derimod er det ikke et krav for branche- og forbrugerrepræsentanterne, at de skal være jurister. Mange af sagerne afgøres med dissens, hvor repræsentanterne deler sig efter egne tilhørsforhold, og det bliver dermed den enlige dommer, der gør udfaldet. Det svækker retskildeværdien, når så mange afgørelser er med dissens, men omvendt styrker det også værdien af de afgørelser, der er enstemmige. En anden betænkelighed over for ankenævnene er, at de alle i henhold til egne vedtægter har mulighed for at afvise sager, der på grund af deres principielle juridiske karakter, omfattende bevisførelse eller anden kompleksitet gør dem uegnede til behandling af ankenævnet. Ligeledes har enhver af parterne mulighed for at indbringe afgørelsen for domstolene, og domstolen, der behandler tvisten, vil ikke være bundet af ankenævnets vurdering, når den selv skal træffe afgørelse. Ankenævnsafgørelserne kan derfor til enhver tid underkendes af domstolene, og i praksis bliver de ofte underkendt. 7 Omvendt er der intet til hinder for, at domstolene inddrager ankenævnets ræsonnementer og pointer i deres efterfølgende afgørelse. 8 Efter omstændighederne kan en domstolsbehandling være en decideret nødvendighed for klageren, selv om han har fået medhold i ankenævnet, idet det følger af vedtægterne for alle ankenævn, at den indklagede finansvirksomhed kan meddele, at den ikke ønsker at være bundet af afgørelsen. På trods af de anførte forbehold og overvejelser må man alligevel konstatere, at ankenævnene har en praktisk vigtig funktion i at gøre det lettilgængeligt (og billigt) for kunderne at klage over finansvirksomheden. Der behandles derfor også langt flere sager om finansiel rådgivning, end det er tilfældet i domstolssystemet. Det giver alt andet lige et bredere grundlag at analysere ud fra og konkludere på baggrund af. En anden metodemæssig overvejelse går på, om man kan inddrage offentligretlige normer eksempelvis god skik for finansielle virksomheder, jf. FIL 43 i en formueretlig tvist mellem kunde og rådgiver. Dette vil imidlertid blive behandlet særskilt nedenfor i afsnit 3, og er derfor ikke nærmere diskuteret i dette afsnit. 7 Jf. Henrik Juul: Pris og kvalitet på pengeinstitutområdet, s. 318 ff., der kalder Pengeinstitutankenævnet en spinkel retskilde. Det må formodes, at en del afgørelser ændres på baggrund af bevisførelsen, der som nævnt er mere omfattende for domstolene. 8 Jf. eksempelvis landsrettens udtrykkelige henvisning i U V og især domstolenes blåstempling af Pengeinstitutankenævnets praksis for tilbagekøb af værdipapirer, jf. U H omtalt i afsnit 5.4. RETTID 2015/Specialeafhandling 6 5\n6 1.4. Disposition for det følgende Først vil der blive redegjort for det almindelige rådgivningsansvar, også kaldet professionsansvaret, efter dansk ret, jf. afsnit 2. Formålet er at give det nødvendige overblik over ansvaret for rådgivere i al almindelighed, 9 således at ansvaret for finansielle virksomheder, og omfanget af dette ansvar, kan vurderes i forhold til andre rådgivergrupper. Afsnittet er derfor ikke en udtømmende behandling af det almindelige rådgiveransvar. I afsnit 3 behandles de særregler, der gælder for finanssektoren navnlig god skik-standarder efter FIL 43 og værdipapirhandelslovens (VPH) 3, og de dele af den EU-retlige investorbeskyttelse (MiFID) der har relevans for rådgivningsansvaret. I afsnit 4 foretages en analyse af den praksis, ankenævns- såvel som domstols-, der kan bruges til at belyse emnet. I afsnit 5 bindes de forudgående afsnit sammen i form af en vurdering af finansielle virksomheders rådgivningsansvar, både aftale- og erstatningsretligt, og eventuelle modifikationer af ansvaret der kan udledes af praksis. Afsnittet sætter fokus på de steder, hvor finanssektoren er særegen, når man sammenligner den med andre rådgivergrupper. Der er ligeledes tale om en praktisk orienteret analyse af, hvilke risici finansvirksomheder udsætter sig for i forbindelse med deres rådgivning, og hvordan de undgår at ifalde ansvar. 2. Det almindelige rådgivningsansvar professionsansvaret Ofte omtales ansvaret for rådgivere som et professionsansvar, uagtet at udtrykket ikke nødvendigvis er det heldigste. Nogle anvender begrebet som synonym for rådgivningsansvar, 10 mens andre lader begrebet omfatte andre erhvervsgrupper end blot rådgiverne 11 hvis begrebet da overhovedet har noget selvstændigt indhold. 12 Især advokater og revisorer har været omfattende behandlet i litteraturen og retspraksis, 13 og det samme gør sig til dels gældende for ejendomsmæglere. Sidstnævnte erhverv indtager dog en vis særstilling, da rådgivningsydelsen i vidt omfang er detailreguleret ved lov om omsætning af fast ejendom (LOFE). 14 Dette betyder, at hvad man kan kalde rådgivningsansvarets almindelige del, som det udtrykker sig i teori og praksis, er under stærk indflydelse af den fritstående, uafhængige rådgivning, med intern faglig justits i form af lovhjemlede disciplinærnævn. Over for dette står rådgivningen i den finansielle sektor, der er kendetegnet ved netop ikke at være fritstående: Fritstående skal her forstås således, at det er selve rådgivningen, der er kundens hovedobjekt, i modsætning til at være en accessorisk ydelse i forbindelse med et andet produkt, eksempelvis et realkreditlån. 15 Som nævnt i afsnit 1.1 vil et pengeinstitut ikke råde kunden til at optage lån hos konkurrenten, fordi han dér kan få en bedre rente. Rådgivningen får derfor mere karakter af en vejledning til de produkter, der er på hylden, end en egentlig rådgivning i det mest fordelagtige for kunden set som helhed i hvert fald som udgangspunkt. I modsætning hertil vil en advokat eller revisor efter traditionel opfattelse ikke 9 Primært revisorer, advokater og ejendomsmæglere. 10 Jf. eksempelvis A. Vinding Kruse: Erstatningsretten, s. 105 ff., samt Paul Krüger Andersen i Langsted m.fl.: Revisoransvar, s. 305 f. 11 Jf. Bo von Eyben og Isager: Lærebog i erstatningsret, s. 113, der foruden liberale erhverv omtaler håndværksmæssige fag. 12 Kritisk over for begrebet, specielt risikoen for grundløse deduktioner ud fra det, se Langsted: Rådgivning I, s. 171 ff., særligt 242 ff., og samme i Fenger m.fl. (red.): Festskrift til Erik Werlauff, s. 251 ff. 13 Se f.eks. Langsted m.fl.: Revisoransvar, Halling-Overgaard: Revisors erstatnings- & disciplinæransvar, samme: Advokaters erstatningsansvar, A. Vinding Kruse: Advokatansvaret, og fra retspraksis U H, U H og U Ø m.fl. 14 LOFE gælder også advokater, der agerer som ejendomsformidlere. Revisorloven vedrører derimod revision, ikke rådgivning. 15 Om sondringen mellem fritstående og ikke-fritstående rådgivning, se Langsted: Rådgivning I, s. 20 ff. RETTID 2015/Specialeafhandling 6 6\n7 have en særlig interesse i, om klienten vælger den ene eller den anden løsning på den problemstilling, der fik ham til at opsøge rådgiveren. 16 Hvorvidt det anførte om arten af rådgivning medfører nogen materiel forskel på retsstillingen for finansvirksomheder kontra fritstående rådgivere vil blive behandlet andetsteds. Først er det nødvendigt at danne sig et overblik over, hvad der efter dansk ret almindeligvis lægges i begrebet rådgivningsansvar. Det bemærkes, at kunden/klienten naturligvis ud over det nedenfor anførte kan have aftaleretlige krav mod rådgiveren, f.eks. krav på tilbagebetaling af salær, hvis rådgivningsydelsen reelt har været værdiløs Ansvarsgrundlaget Det naturlige udgangspunkt for en undersøgelse af den målestok, som rådgiverne holdes op imod, er dansk rets almindelig regel: culpa. Hvor ansvaret ikke er skærpet gennem lov eller retspraksis, falder man tilbage på, at skadevolderen skal have handlet uagtsomt eller forsætligt, culpøst, for at ifalde ansvar. Dette er hovedreglen både i og uden for kontrakt. 17 Hvorvidt rådgivningsansvaret er et ansvar i eller uden for kontrakt er omtvistet, jf. eksempelvis Langsted: Rådgivning I, s. 129 ff. med henvisninger, og Ulfbeck: Erstatningsretlige grænseområder, s. 28 f., der begge undgår at tage stilling helt generelt. A. Vinding Kruse: Erstatningsretten, s. 107, argumenterer for kontraktsmomentet, hvorimod Gomard: Erstatningsregler, s. 365, (med visse forbehold, jf. s. 367) helt vil se bort fra aftalen. Mads Bryde Andersen og Lookofsky: Lærebog i obligationsret I, s. 246, placerer uden nærmere diskussion indsatsforpligtelser som et culpaansvar i kontraktsforhold. I denne afhandling, der som nævnt i afsnit 1.2 kun beskæftiger sig med det direkte forhold mellem rådgiver og kunde, opfattes rådgivningsansvaret som et kontraktsansvar. Rådgivningen ydes efter forudgående aftale, udtrykkelig eller stiltiende, og aftalegrundlaget har betydning for ansvarsbedømmelsen, jf. nærmere herom i afsnit Kategoriseringen af rådgivningsansvaret som et kontraktsansvar udelukker ikke, at momenter uden for kontrakten tillægges vægt, og eksterne momenter vil da også i høj grad supplere og evt. fortrænge kontrakten, jf. nærmere herom nedenfor. Det er ikke givet, at kategoriseringen gør nogen forskel i det enkelte tilfælde, og retspraksis anvender heller ikke sondringen i videre omfang, jf. Langsted: Rådgivning I, s. 129 f. Det er visse steder i litteraturen blevet anført, at professionsansvaret er særegent at der er tale om et strengere ansvar, end hvad der normalt gælder: Et skærpet eller endog objektiveret culpaansvar. 18 Det skærpede culpaansvar begrundes med, at der gælder særlige adfærdsnormer og fagstandarder for de liberale erhverv: god advokatskik, god revisorskik, osv. Disse fagstandarder er ligeledes årsagen til, at rådgiverudvalget i bet. nr. 1362/1998 om rådgiveransvar tilsyneladende uden at have gjort sig større overvejelser eller udredninger antager, at der gælder et skærpet culpaansvar, og at tilsidesættelse af faglige normer som udgangspunkt er nok til at statuere culpa, jf. betænkningens pkt Der er da heller ingen tvivl om, at det i retssager om rådgiveransvar ofte påberåbes, at den sagsøgte rådgiver er underlagt et strengt ansvar; jf. eksempelvis U H (advokat). Dette er naturligvis ikke i sig selv ensbetydende med, at domstolene er enige i anbringendet. Så vidt ses er der kun en enkelt landsrets- eller højesteretsdom, der rent faktisk anvender den nævnte terminologi Man bør dog være opmærksom på, at advokaten eller revisoren ikke er helt fri for egeninteresse i løsningen det fremtidige salær kan blive ganske stort, alt afhængig af den valgte løsning. 17 Jf. Gomard: Obligationsret II, s. 180, og Mads Bryde Andersen og Lookofsky: Lærebog i obligationsret I, s Jf. eksempelvis Stig Jørgensen og Wanscher i Juristen 1967 s , Stig Jørgensen og Nørgaard: Erstatningsret, s. 46, Halling-Overgaard og Mehl: Ejendomsformidlerens erstatningsansvar, s. 44, og Gomard: Moderne erstatningsret, s. 60 f. 19 Jf. også Langsted i Fenger m.fl. (red.): Festskrift til Erik Werlauff, s. 254 med note 7. Byretten anvender begrebet i U V, der omtales nedenfor i afsnit 4.1. RETTID 2015/Specialeafhandling 6 7\n8 I FED Ø anfører retten således i sin begrundelse: Landsretten finder, at det beskrevne forhold i betragtning af det strenge professionsansvar, som en advokat er undergivet, må anses som ansvarspådragende for.. sagsøgte. Advokaten havde ikke tilvejebragt et tilstrækkelig klart aftalegrundlag for så vidt angik forudbetalinger til nogle underentreprenører. Rådgiverens ansvar adskiller sig fra andre aktørers ansvar, når det gælder den nærmere fastlæggelse af fagnormer og -standarder. Som nævnt ovenfor er det kendetegnende for de såkaldte professioner, at der er stærk tradition for selvjustits og høje krav til branchemedlemmernes faglighed. Responsumudvalg for de enkelte brancher har ofte haft lejlighed til at udtale sig om, hvordan branchen selv opfatter sit ansvar. 20 Dette gør det alt andet lige lettere at få et præcist svar på, om f.eks. en advokat har handlet pligtstridigt: Parterne kan rette henvendelse til Advokatrådets Responsumudvalg, der herefter i kraft af det afgivne responsum vil yde domstolene væsentlig vejledning i, hvad branchen selv anser for den forsvarlige handlemåde i en given situation. Responsa er ikke bindende for domstolene, men de vil som regel blive lagt til grund. 21 Det er ikke i sig selv således, at en overtrædelse af branchens god skik-regler er tilstrækkeligt til at statuere culpa. 22 Hvorvidt der foreligger culpa er en juridisk vurdering, som det tilkommer domstolene at foretage, og som en del af denne vurdering vil en evt. overtrædelse af god skik-reglerne indgå. I U H udtalte et flertal på ni dommere indledningsvis, at: Det må være en betingelse for at pålægge revisor erstatningsansvar, at han i udførelsen af sit arbejde har handlet i strid med god revisionsskik. Sagen omhandlede revision, ikke rådgivning. For så vidt angår advokatbranchen specifikt gælder det, at en tilsidesættelse af god advokatskik, jf. retsplejelovens 126, stk. 1, ikke automatisk medfører erstatningsansvar, men at der omvendt også kan pålægges erstatningsansvar uden en tilsidesættelse af god advokatskik. 23 Når det således af og til påstås, at rådgivningsansvaret er strengt, jf. ovenfor, kan det formentlig forklares med de veludviklede normer og fagstandarder, der traditionelt har været herskende inden for i hvert fald advokat- og revisionsbrancherne. Hvis branchen selv stiller høje krav til sine udøvere, vil det uvægerligt få indflydelse på, hvad der må betegnes som sædvanlig og forsvarlig rådgivning. Desuden må det erindres, at klienten jo netop henvender sig til rådgiveren for at kunne trække på den særlige viden, vedkommende er i besiddelse af klienten må kunne sætte sin lid til, at rådgiveren, i medfør af sin sagkundskab og erfaring, tager hånd om det, der har betydning. Dette er ikke udtryk for, at rådgiveren pålægges et objektivt eller skærpet ansvar det er stadig en absolut forudsætning, at en pligt rent faktisk er blevet tilsidesat. Der er blot tale om en pligt, der er veldefineret. 24 Dette viser sig da også ved, at f.eks. en advokat ikke vil ifalde erstatningsansvar for juridiske spørgsmål, der er tvivlsom- 20 FSR s responsumudvalg havde i perioden afgivet knap responsa, heraf ¾ i perioden , jf. forordet til FSRs Responsumudvalg , og FRR havde i 2005 afgivet ca responsa, jf. forordet til Mogens Christensen: Responsumsamling Jf. Mads Bryde Andersen: Advokatretten, s. 177 f. Sml. den nedenfor under nævnte U H, hvor Højesteret ikke fulgte FRR s udtalelse. 22 Jf. Halling-Overgaard: Revisors erstatnings- & disciplinæransvar, s. 136, samt Paul Krüger Andersen i Langsted m.fl.: Revisoransvar, s. 313, men sml. Samuelsson og Søgaard: Rådgiveransvaret, s Mads Bryde Andersen anfører i Advokatretten, s. 751, at handlinger i talrige tilfælde er erstatningspådragende, uden at de nødvendigvis er i strid med god advokatskik. 24 En mulig undtagelse til de veldefinerede pligter er spørgsmålet om skatterådgivning, herunder undladt skattetænkning; se hertil A. Vinding Kruse og Letts indlæg på det 31. nordiske juristmøde (1987), s , og særligt de lege ferenda-betragtningerne s RETTID 2015/Specialeafhandling 6 8\n9 me; altså hvor svaret på spørgsmålet ikke klart fremgår af retskilderne, jf. U H, og der derfor reelt er behov for en domstolsafgørelse for at fastlægge gældende ret. 25 En anden grund, til at der tales om et strengt ansvar, kan være domstolenes ret snævre accept af subjektive ansvarslempelsesgrunde. U H: Køberne K af et parcelhus skulle som led i købesummens berigtigelse overtage et kreditforeningslån, der i salgsopstillingen var angivet som et obligations- og annuitetslån med en rente på 11 %. Da K senere ønskede at omprioritere lånet, fik de at vide, at lånet var inkonvertibelt. Inkonvertibilitet var et særligt indfrielsesvilkår, der i henhold til ejendomsmæglerlovgivningen skulle have været oplyst om i salgsopstilling og slutseddel. Den medvirkende ejendomsmægler M fandtes at have handlet ansvarspådragende ved ikke at oplyse om vilkåret, selv om det hverken fremgik af tingbogen eller af kreditforeningens edb-system faktisk oplyste edb-systemet, at der ingen særlige indfrielsesvilkår var. Allerede fordi oplysningen fremgik af pantebrevet, var det ikke godtgjort, at oplysningspligten ikke kunne have været opfyldt. U Ø: En advokat A havde i starten af 1986 medvirket ved en ejendomshandel som skødeberigtigende advokat. A blev først involveret efter, at slutsedlen var underskrevet. Der var ikke advokatforbehold. Køber skulle overtage indestående kreditforeningslån, der var inkonvertibelt. Da køberen i 1994 ville sælge ejendommen sagsøgte han A og ejendomsmægleren for sit tab ved, at lånet var inkonvertibelt. Under retssagen blev spørgsmålet om god advokatskik forelagt for Advokatrådet, der udtalte, at advokater generelt måtte have pligt til at kontrollere pantebrevenes ordlyd, men at inkonvertibilitet blev betragtet som irrelevant af både advokater og klienter i Det kunne derfor ikke anses for generelt at have været i strid med god advokatskik, at man ikke rådgav om konsekvenserne af et inkonvertibelt lån. Landsretten fandt til trods for Advokatrådets responsum, og til trods for at A først var blevet involveret efter slutsedlens underskrivelse at A havde handlet ansvarspådragende ved ikke at rådgive om det inkonvertible lån. Ejendomsmægleren blev dømt in solidum. Som det fremgår af ovennævnte domme, levnes der ikke meget plads til subjektive undskyldninger hos den enkelte rådgiver. I den første sag fik M positivt urigtige oplysninger fra edbsystemet, uden at det blev tillagt nogen vægt. I den anden sag er det bemærkelsesværdigt, at A først blev involveret på et tidspunkt, hvor køberen allerede var bundet af aftalen. Det er derfor tvivlsomt, hvilken forskel det ville have gjort for køberen, hvis A havde oplyst ham om inkonvertibiliteten. Dommen må læses som en konstatering af, at en advokat altid har pligt til at rådgive om forhold af generel betydning, uanset den konkrete situation. Hvis man med skærpet culpa sigter til, at kravene til rådgiveren er rigide, er dette korrekt. 26 Det giver sig selv, at hvor et juridisk spørgsmål kun fremstår tvivlsomt for den enkelte advokat, men ikke for en almindeligt kompetent jurist, er ansvaret uindskrænket. 27 I den situation er den culpøse handling det at give råd om noget, man ikke har sat sig ordentligt ind i. Sammenfattende må det konkluderes, at rådgiveren skal have handlet pligtstridigt der er ikke tale om et objektivt ansvar, der pålægges helt uden skyld, blot er der relativt veludviklede normer for, hvad der udgør sædvanlig og omhyggelig faglighed. Formuleringen i FED Ø må ses som undtagelsen, der bekræfter reglen. Kravene til den professionelle rådgiver er ikke i sig selv udtryk for, at rådgiveransvaret er strengere end andre former for culpaansvar: Der skal udvises den omhu og faglige dygtighed, som man med rimelighed kan forlanges af den pågældende professions udøvere. 28 Dette er der ikke noget overraskende i. Culpanormen er ikke statisk, men dynamisk, og en erhvervsdrivende skal bedømmes som sådan, ikke ud fra en sammenligning med en lægmand heller ikke i den situation, hvor den pågældende blot gav indtryk af at være professionel, uagtet at han ikke var det Jf. også A. Vinding Kruse: Advokatansvaret, s Jf. Langsted: Rådgivning I, s. 276 ff., med en længere gennemgang af U H. Inkompetence og uvidenhed disculperer heller ikke i vore nabolande, jf. Korling: Rådgivningsansvar, s Jf. A. Vinding Kruse: Advokatansvaret, s. 53, og Ussing: Alm. del, s Jf. A. Vinding Kruse: Erstatningsretten, s Jf. FED V. RETTID 2015/Specialeafhandling 6 9\n10 2.2. Mulige modifikationer af ansvaret Opdragets betydning Et væsentligt udgangspunkt for bedømmelsen af rådgivers ydelse er opdraget fra klientens side. Opdraget fastlægger den ramme, som rådgiveren skal bevæge sig inden for, og dermed hvad der skal rådgives om og hvad der ikke skal rådgives om. Det er ikke altid sikkert, at klienten har et sådant overblik, at han kan tage stilling til, hvad der er relevant, og hvad der er irrelevant. Det må derfor påhvile rådgiveren at spørge ind til eventuelle uklarheder og sikre sig, at klienten afgrænser opgaven på et oplyst grundlag også af hensyn til at spare klienten for unødigt høje salærer. 30 Omvendt er det for vidtgående at antage, at rådgiveren indtager en magtposition over for alle klienter, og derfor altid har en omfattende vejledningspligt. 31 Der er forskel på klienter, og en privatperson eller en mindre erhvervsdrivende har givetvis større behov for vejledning end en kapitalfond, der ofte anvender eksterne rådgivere, har. 32 Noget andet er, at selve karakteren af opdraget kan have indflydelse på ansvarsbedømmelsen. Hvis klienten ønsker at bevæge sig i gråzoner, må han også leve med, at udfaldet muligvis ikke bliver som ønsket. Det mest oplagte eksempel herpå er skattetænkning, hvor skattemyndighederne pålægger skattepligt eller tilsidesætter en disposition, og klienten derfor ikke opnår den stilling, han havde håbet på. I dette tilfælde må man være tilbageholdende med at statuere erstatningsansvar for rådgiveren, i hvert fald når dispositionen alene er båret af skattehensyn og ikke i øvrigt har karakter af en normal forretningsmæssig disposition, jf. U H Ansvarsfraskrivelser og -begrænsninger Ansvarsfraskrivelser, forstået som en fraskrivelse af det ansvar, rådgiveren ellers ville ifalde over for klienten, er ikke velsete i dansk ret. Dette gælder i hvert fald for revisorer og advokater. 33 Efter omstændighederne kan en ansvarsfraskrivelse tilsidesættes af domstolene i medfør af aftalelovens 36, og såfremt ansvarsfraskrivelsen måtte stride mod f.eks. retsplejelovens 126 (god advokatskik), kan det ligeledes tænkes, at klausulen vil blive tilsidesat i medfør af Danske Lov om lov og ærbarhed. Advokatnævnet har tidligere givet udtryk for, at ansvarsfraskrivelser ikke bør anvendes for så vidt angår almindelige advokatmæssige ekspeditioner og handlinger, jf. ADV 1985K I den pågældende sag havde de indklagede advokater bedt klienten om at skrive under på, at han ved nærværende fraskriver [sig] retten til efterfølgende at rejse kritik imod advokaternes dispositioner (eller at gøre erstatningsansvar gældende.). Det er vigtigt at skelne mellem ansvarsfraskrivelser og ansvarsbegrænsninger. Hvor fraskrivelser har til formål at afskære et krav, klienten ellers ville have mod rådgiveren, har begrænsninger karakter af indskrænkninger i omfanget eller arten af et evt. krav. Sidstnævnte kan ikke generelt frakendes betydning de må bedømmes konkret og accepteres inden for rimelighedens grænser. Eksempelvis må en begrænsning af ansvaret, således at dette ikke kan overstige ansvarsforsikringens maksimum, accepteres, hvis forsikringens maksimum i øvrigt er forsvarligt. 35 Det er en betingelse, at klienten har tiltrådt vilkåret på et oplyst grundlag, og derfor har fået forklaret, hvad det har af konsekvenser for ham. 30 Jf. Langsted m.fl.: Revisoransvar, s. 360, og Mads Bryde Andersen: Advokatretten, s. 763 f. 31 Sml. Gomard: Erstatningsregler, s Se også afsnit nedenfor. 33 Jf. Mads Bryde Andersen: Advokatretten, s. 758 f., Samuelsson og Søgaard: Rådgiveransvaret, s. 27 f., Langsted: Rådgivning I, s. 151 ff., og A. Vinding Kruse: Advokatansvaret, s. 123 f. 34 Citeret efter Langsted: Rådgivning I, s. 155 f. 35 Jf. Mads Bryde Andersen: Advokatretten, s. 803, og Munk-Hansen i U 2011 B s (s. 28). RETTID 2015/Specialeafhandling 6 10\n11 Vederlagets størrelse I de fleste sammenhænge vil man kunne sætte et vist lighedstegn mellem en ydelses kvalitet, og den pris man har betalt for pågældende ydelse. Alt andet lige: Jo højere pris, jo mere må man kunne forvente og omvendt ved en lav pris. Dette er ikke helt rammende for rådgivningssituationen. En kunde, der har henvendt sig til en ingeniør om beregninger til et nybyggeri, skal ikke nøjes med ingeniørens nedskriblede hovedregninger og estimater, blot fordi salæret var det halve af konkurrentens. Hvis beregningerne ikke kan gøres korrekt til den nævnte pris, skal ingeniøren ikke begive sig ud i det. Dette er dog ikke ensbetydende med, at man helt kan frakende vederlaget betydning. 36 Hvis en klient ønsker at maksimere advokatens salær til to timers arbejde, kan det ikke forventes, at retspraksis er gennemgået helt tilbage til 1867, og at hver en sten i litteraturen er vendt. Rådgivningen skal naturligvis være korrekt, men det er også i klientens interesse, at opdraget kan indskrænkes til kernen i problemstillingen, jf. også de to forudgående afsnit Klientens egen sagkundskab Hvis klienten selv er i besiddelse af viden eller sagkundskab, vil det ofte blive tillagt vægt ved bedømmelsen af, om rådgiveren har handlet ansvarspådragende. Det gør således en forskel, om modtageren af rådgivningen er en privatperson eller en erhvervsdrivende. I U H skulle advokat A berigtige en ejendomshandel mellem to sælgere S og køberen E, et ejendomsselskab. A var eneste advokat, der deltog i handlen, og var antaget af en af sælgerne. Der var tinglyst meget gamle servitutter på ejendommen, der muligvis ville komme i vejen for bebyggelse, hvilket A fik fortalt af E. A skrev til E, at han gik ud fra, at E selv havde undersøgt en servitut fra Under en senere telefonsamtale spurgte A, om købesummen skulle holdes tilbage som følge af servitutten, men dette sagde E s direktør nej til. Landsretten kom frem til, at A som eneste medvirkende advokat havde haft pligt til at undersøge servitutten nærmere, herunder at rekvirere en genpart. Han skulle derefter på en klar og tydelig måde have meddelt S og E, hvad resultatet af undersøgelsen var. Da han havde undladt dette, blev han fundet erstatningsansvarlig over for E. Højesteret frifandt derimod A, både med henvisning til A s skrivelse og telefonsamtalen med E, samt at: [A] vidste, at [E] opførte og solgte ejendomme, og at det havde fået foretaget landinspektørundersøgelse vedrørende tinglyste servitutter m.v. på grunden. Under disse omstændigheder kunne E ikke bebrejde A, at han ikke havde undersøgt servitutten nærmere. Højesterets fremhævning af at E opførte og solgte ejendomme, hvilket A var klar over, viser, at en rådgiver med føje kan gå ud fra, at f.eks. en professionel bygherre vil undersøge forhold, der har betydning for hans mulighed for at opføre bebyggelse på grunden i hvert fald hvis advokaten har givet udtryk for sin antagelse over for bygherren. I modsætning hertil står U H, hvor en långiver (FIH) havde fremsat lånetilbud betinget af en erklæring om, at driftsmidlerne i låntagers fabriksejendom var ubehæftede, således at FIH kunne få pant i disse. Låntagers revisor, R, afgav erklæring om, at driftsmidlerne var ubehæftede. Dette var imidlertid ikke tilfældet, da driftsmidlerne var omfattet af pant i den faste ejendom iht. tinglysningslovens 37. R gjorde gældende, at FIH som professionel kreditgiver havde den fornødne juridiske sagkundskab til selv at vide, at driftsmidlerne var behæftede med 37-pant. Dette var ligeledes holdningen i et responsum fra Foreningen af Registrerede Revisorers Responsumudvalg. Disse egen skyld-betragtninger afviste Højesteret med henvisning til, at det var et meget klart formuleret krav i lånetilbuddet, at låntager skulle fremskaffe en erklæring om, at driftsmidlerne var ubehæftede. Langsted kritiserer i Rådgivning I, s. 245, landsretten for formuleringen i den forudgående sag, U Ø, hvor det nævnes i begrundelsen, at FIH som professionel kreditgiver ikke havde været forpligtet til at efterprøve oplysningerne fra R. Langsted har vanskeligt ved at se, hvorfor det fremhæves, at også FIH er professionel, og om der skal lægges noget i den valgte formulering. Kritikken virker forfejlet. Landsrettens bemærkning bør læses som en direkte stillingtagen til R s anbringende om, at FIH som professionel kreditgiver havde udvist egen skyld. Dette afviser landsretten med henvisning til, at FIH havde været berettiget til at lægge oplysningerne til grund, da de var afgivet af R som professionel rådgiver. Det kunne dermed ikke føre til andet resultat, at FIH selv var i besiddelse af sagkundskab, hvilket da også understøttes af Højesterets senere afgørelse. 36 Sml. Gomard: Erstatningsregler, s RETTID 2015/Specialeafhandling 6 11\n12 2.3. Bevisbyrden Erstatningsansvaret i kontrakt er normalt et ansvar med omvendt bevisbyrde, jf. eksempelvis princippet i købelovens 23. Det er derfor skadevolderen, der skal bevise, at han ikke er ansvarlig for skaden. Reglen om omvendt bevisbyrde er imidlertid ikke absolut, og for rådgivningsansvaret påhviler bevisbyrden som hovedregel skadelidte, jf. (for ejendomsformidlere) LOFE 24, stk. 1, 1. pkt. 37 Som det nævnes i afsnit 2.1, vil klienten typisk lade en branchesammenslutning afgive responsum med henblik på at fastslå, om der er handlet ansvarspådragende. Hvis klienten undlader at indhente et sådant responsum, kan det tillægges processuel skadesvirkning, jf. U V. Det er ligeledes op til klienten at påvise eller i hvert fald sandsynliggøre det tab, han har lidt som følge af den ansvarspådragende rådgivning. Hvor det påhviler klienten at føre bevis for culpa og tab, er det derimod rådgiverens ansvar at føre bevis for de omstændigheder, som det ligger ham nærmest at kunne (mod)bevise. Dette kunne eksempelvis være, at rådgiveren har taget forbehold for visse aspekter af rådgivningen, så som skat, eller at han har rådgivet om nogle konkrete forhold. 38 Som et eksempel på en lovbestemmelse, der vender bevisbyrden, kan nævnes LOFE 24, stk. 1, 2. pkt. Efter denne bestemmelse er det op til ejendomsformidleren at godtgøre, at han ikke har tilsidesat sine pligter iht. loven og aftalen, såfremt han har haft en særlig interesse i det givne råd. Denne ændring af bevisbyrden er begrundet i, at ejendomsformidleren selv har valgt at placere sig i en dobbeltrolle ved at agere som betalt rådgiver for forbrugeren, samtidig med at der modtages provision fra en finansiel virksomhed, jf. lovforslag nr. 225 af 17. marts 1993, spec. bemærkninger til Tabet kan man få godtgørelse for skuffede forventninger? Det er et grundprincip i dansk erstatningsret, at man ikke kan tilkendes erstatning, såfremt man ikke har lidt noget egentligt tab. Hvis der ikke er lidt et tab, er der tale om en godtgørelse, ikke en erstatning, og godtgørelser har undtagelsens karakter. 39 En sådan undtagelse findes i LOFE 24, stk. 2, der hjemler godtgørelse af skuffede forventninger i tre forskellige situationer: Forkert beregning af provenu, jf. 1. pkt., forkert beregning af ejerudgift eller finansiering, jf. 2. pkt., og forkert værdiansættelse, jf. 3. pkt. I det første tilfælde har forbrugeren krav på at få godtgjort forskellen mellem den forkerte og en korrekt beregning, hvorimod forbrugeren i de to sidste tilfælde kun har krav på en rimelig godtgørelse. Bestemmelsen finder, ligesom loven i øvrigt, kun anvendelse på ejendomsformidlere, og dermed ikke på andre rådgivere. Gennem en længere årrække havde Pengeinstitutankenævnet en praksis, hvorefter man tilkendte kunden en godtgørelse, hvis pengeinstituttet havde begået en fejl, der førte til skuffede forventninger for kunden. 40 Der var således ikke tale om et egentlig tab, men typisk en forkert beregning af et låns løbetid eller af et omprioriteringsprovenu. Denne praksis blev tilsidesat ved U /2 H, der omhandlede netop en forkert opgjort løbetid: Sagsøgerne var kunder i Bikuben og henvendte sig i 1988 til Den Danske Bank med henblik på at flytte engagement til denne bank. Den Danske Bank tilbød at etablere et lån på kr. med afvikling på kr. per måned, dog skulle juni og december være ydelsesfri. Løbetiden blev oplyst til ca. 6 år, dvs. ultimo To år senere fandt sagsøgerne ud af ved forespørgsel til banken at lånet først ville være tilbagebetalt i januar Den oprindeligt oplyste løbetid på 6 år var således baseret på, at der betaltes kr. i ydelse hele året, hvor- 37 Jf. Ussing: Alm. del, s. 112, og Mads Bryde Andersen og Lookofsky: Lærebog i obligationsret I, s. 246 f. 38 Jf. Mads Bryde Andersen: Advokatretten, s. 753, og Langsted i Bønsing m.fl.: Erstatning en antologi, s. 125 ff. (med kritik af Mads Bryde Andersen i note 142). 39 Jf. Torsten Iversen i Festskrift til Juridisk Klub , s. 56 f. 40 For en gennemgang af den daværende praksis, se Blok i Lennart Lynge Andersen og Møgelvang-Hansen (red.): Festskrift til Børge Dahl, s. 40 ff., samt Wegener i Juristen 1995 s RETTID 2015/Specialeafhandling 6 12\n13 imod den faktiske afvikling var sket på grundlag af sagsøgernes ønske om at holde juni og december ydelsesfri. Der manglede derfor 14 ydelser à kr. for at lånet var indfriet fuldt ud. Både Pengeinstitutankenævnet (sag 467/1990) og byretten gav sagsøgerne medhold begrundet i en berettiget forventning om, at lånet ville være tilbagebetalt ultimo 1994, og at de dermed skulle stilles, som om dette rent faktisk var tilfældet. Landsretten gav imidlertid banken medhold, da der ikke var lidt et tab. I Højesteret delte man sig i et flertal på fem dommere og et mindretal på to. Flertallet stemte for at stadfæste landsrettens dom, da sagsøgerne nok havde været udsat for skuffede forventninger, men denne skuffelse havde ikke medført noget økonomisk tab. Bankens fejlagtige angivelse af lånets løbetid kunne ikke føre til, at sagsøgerne blev delvist frigjort for deres grundlæggende forpligtelse til at tilbagebetale lånet med renter. Herudover tilsidesatte flertallet eksplicit Pengeinstitutankenævnets praksis og udtalte, at det må være op til lovgivningsmagten, hvis der skal tilvejebringes en hjemmel til godtgørelse for skuffede forventninger. Mindretallet stemte for at stadfæste byretsdommen, ikke ud fra forventningssynspunkter, men baseret på de indbyrdes modstridende aftalevilkår i lånetilbuddet (10 årlige ydelser à kr. og afvikling senest 30. oktober 1994), som banken måtte være nærmest til at bære risikoen for i kraft af sin rolle som professionel part samt aftalekoncipist. Afgørelsen er kommenteret af Walsøe i U 1996 B s og af Blok i Pengeinstitutankenævnets Årsberetning 1995, s. 5 ff. Der kan herefter ikke herske tvivl om, at det kræver særskilt hjemmel, f.eks. den ovennævnte LOFE 24, stk. 2, hvis en kunde eller klient skal have godtgørelse alene for skuffede forventninger, når der i øvrigt ikke er lidt noget tab. 41 Det er imidlertid vigtigt at holde sig in mente, at situationen er en anden, når et bestemt resultat må anses for tilsikret, f.eks. hvis en pensionsprognose har karakter af et tilsagn, jf. AF og AF Særregler på det finansielle område 3.1. MiFID Den grundlæggende EU-regulering af den finansielle sektor har i det seneste årti været direktiv 2004/39/EF, også kendt som MiFID (Markets in Financial Instruments Directive). Direktivet regulerer en flerhed af problemstillinger, heriblandt tilladelse til at drive investeringsvirksomhed, men af særlig interesse for dette emne er art. 19, der indeholder regler om god forretningsskik ved ydelse af investeringsservice til kunder, og som udgør grundlaget for investorbeskyttelsesbekendtgørelsen, der omtales nedenfor. Det grundlæggende krav er, jf. art. 19, stk. 1, at investeringsselskabet, dvs. finansvirksomheden, handler ærligt, redeligt og professionelt i sine kunders bedste interesse, når det yder investeringsservice eller accessoriske tjenesteydelser hertil. Dette betyder ifølge stk. 3, at kunderne skal have de relevante oplysninger og den relevante vejledning, således at de kan træffe investeringsbeslutningen på kvalificeret grundlag. Vejledningspligten strækker sig så vidt, at finansvirksomheden aktivt skal advare kunden om, at den påtænkte disposition ikke er hensigtsmæssig for vedkommende, jf. stk. 5, 2. afsnit. Det er dog værd at bemærke, at pligten til at advare kunden om uhensigtsmæssige dispositioner kun gælder, hvis der ikke er tale om investeringsrådgivning eller porteføljepleje, jf. stk. 4, der ikke nævner samme forpligtelse som stk. 5. Ligeledes er rene ekspeditionsforretninger undtaget fra kravene om investorbeskyttelse, hvis der er tale om handel med noterede aktier, obligationer eller pengemarkedsinstrumenter, og handlen foregår på kundens initiativ, jf. stk. 6. Frarådningspligten er dermed reelt indskrænket til at gælde et meget lille område, og af interesse for denne fremstilling er primært, at der gælder en frarådningspligt vedrørende investering for lånte midler (gearing), jf. art. 19, stk. 4, jf. bilag I, afsnit B, nr. 2, samt ekspedition af kundeordrer med andre instrumenter end de førnævnte, jf. bilag I, afsnit A, nr Sml. dog Ulfbeck i U 1997 B s. 6-11, der kun forkaster muligheden for godtgørelse baseret på rene billighedsbetragtninger (s. 7). RETTID 2015/Specialeafhandling 6 13\n14 MiFID II I maj 2014 blev efterfølgeren til MiFID vedtaget med ikrafttræden senest 3. januar Mi- FID II, der består af en pakkeløsning i form af både et direktiv (2014/65/EU) og en forordning (2014/600/EU MiFIR), kommer som en reaktion på de senere års finanskrise og på de erfaringer, der er gjort med MiFID I. Med hele 170 betragtninger i præamblen til direktivet er der er tale om en omfattende pakkeløsning. Af relevans for denne fremstilling er især de ændringer, der følger af det nye direktivs art. 24, stk. 10 og 11. Efter stk. 10 skal investeringsselskabet, når det yder investeringsservice til kunder, sikre medarbejdernes uafhængighed, således at de ikke står i en interessekonflikt mellem kunden og deres arbejdsgiver. Dette betyder navnlig, at der ikke må indføres aflønningsordninger mv., der tilskynder den ansatte til at anbefale et bestemt finansielt produkt over for kunden, hvis et andet produkt ville være mere velegnet til at dække vedkommendes behov. Det er heller ikke længere tilladt at vurdere den ansattes indsats på grundlag af personlige salgsmål. Dermed er provisionsaflønning og salgskonkurrencer blandt de ansatte ikke længere en mulighed, og performancemåling på grundlag af direkte salg er også udelukket. Det er ikke sikkert, at tiltaget i stk. 10 har særlig stor indflydelse på den danske finanssektor, da man i forvejen ikke benytter sig af provisionsaflønning. Personlige salgsmål er derimod særdeles udbredte. 42 Hvorvidt det reelt er muligt at komme performancemåling til livs ad lovgivningsvejen er ligeledes tvivlsomt hvordan skal Finanstilsynet afgøre, om en bank de facto vurderer de ansatte på deres salg, så længe at banken ikke benytter sig af systematiske salgsmålinger, der kan afsløres ved en gennemgang? I stk. 11 bestemmes det, at hvis en investeringsservice tilbydes sammen med en anden tjenesteydelse eller et andet produkt som en del af en pakke, eller som en betingelse for aftalen/pakken, skal kunden have at vide, om de forskellige komponenter kan købes separat. Derudover skal hver komponent have en særskilt opgørelse over de omkostninger og afgifter, der er forbundet med komponenten. Dette bør fremme gennemsigtigheden i forbindelse med samlede pakkeløsninger. Hvilken effekt MiFID II ender med at få på området for finansiel rådgivning må indtil videre afventes. Meget kommer an på, hvordan den endelig implementering kommer til at se ud, og hvordan branchen reagerer på den nye regulering Lov om finansiel virksomhed 43 Det fremgår af FIL 43, stk. 1, at finansielle virksomheder skal drives i overensstemmelse med redelig forretningsskik og god praksis inden for virksomhedsområdet dvs. at pengeinstitutter skal leve op til god pengeinstitutpraksis, forsikringsvirksomheder skal leve op til god forsikringsvirksomhedspraksis, og så fremdeles. 43 er uddybet i en række bekendtgørelser, der er udstedt af erhvervs- og vækstministeren, og reglernes indhold vil derfor blive behandlet nedenfor for hver enkelt bekendtgørelse. Bekendtgørelserne implementerer mange af bestemmelserne fra MiFID, jf. afsnit 3.1 ovenfor God skik-bekendtgørelsen God skik-bekendtgørelsen, bkg. nr. 928 af 28. juni 2013, er udstedt i medfør af FIL 43, stk. 2. Af relevans for denne fremstilling er navnlig bekendtgørelsens 3, der kan angives som bekendtgørelsens generalklausul, samt kapitel 3, der har overskriften Rådgivning. Bekendtgørelsen suppleres af vejledning nr af 13. februar Vejledningen kan stadig anvendes, selv om den blev udgivet på tidspunktet for den tidligere god skik-bekendtgørelse. Ifølge bekendtgørelsens 7, stk. 3, skal rådgivning, her forstået som anbefalinger, vejledninger og oplysninger, jf. stk. 1, give kunden et godt grundlag for træffe sin beslutning. 42 Jf. Finansforbundets pressemeddelelse af 16. september 2014, tilgængelig på RETTID 2015/Specialeafhandling 6 14\n15 Der skal ydes rådgivning, hvis kunden anmoder herom, eller af egen drift hvis omstændighederne tilsiger det, jf. stk. 2. Det er muligt at udbyde produkter med standardinformation og dermed uden egentlig rådgivning, jf. stk. 4. Denne undtagelse til kravet om rådgivning gælder ikke ved lån med sikkerhed i fast ejendom. Rådgivningen skal i det hele tage udgangspunkt i kundens situation og forhold, jf. 9, stk. 1, og finansvirksomheden har pligt til at indhente de nødvendige oplysninger fra kunden, jf. 8, stk. 1. Det er særskilt reguleret, at der skal ydes rådgivning om skattemæssige konsekvenser, hvor det er relevant, jf. 12, stk. 1, eller i det mindste henvises til en anden rådgiver, der kan yde skatterådgivningen Investorbeskyttelsesbekendtgørelsen 43 Bekendtgørelsen om investorbeskyttelse ved værdipapirhandel, bkg. nr af 18. december 2013, udstedt i medfør af FIL 43, stk. 2, er den praktiske gennemførelse af mange af Mi- FID s bestemmelser. Den finder anvendelse på værdipapirhandleres aktiviteter i Danmark, jf. bekendtgørelsens 1, stk. 1. Bekendtgørelsen pålægger bl.a. værdipapirhandlerne at kategorisere kunderne i kundegrupper (godkendt modpart, professionel kunde eller detailkunde), jf. 4. Herudover er der forskellige former for oplysningspligter, f.eks. om vilkår og risici, og det såkaldte kend din kunde-princip, jf Kend din kunde-princippet bygger på, at værdipapirhandleren skal indhente de nødvendige oplysninger om kunden, således at erfaringsniveau, investeringsformål og risikovillighed kan afdækkes, når der udøves investeringsrådgivning eller porteføljepleje, jf. 16. Hvis de nødvendige oplysninger ikke kan indhentes, må værdipapirhandleren ikke rådgive kunden om disse emner, jf. 16, stk. 4. Når der udføres ordrer for kunden, uden at der er tale om investeringsrådgivning eller porteføljepleje, skal der udføres en mindre omfattende hensigtsmæssighedstest, jf. 17. Hvis det ønskede produkt ikke findes hensigtsmæssigt for kunden, f.eks. fordi kunden ikke har den nødvendige erfaring til at forstå de mulige risici, skal han gøres opmærksom herpå, jf. 17, stk. 2. Det er dog muligt at fravige kend din kunde-princippet ved de såkaldte execution only -ordrer, jf. 19, hvor værdipapirhandleren udfører en ordre på kundens initiativ. Execution only omfatter kun såkaldt ikke-komplekse finansielle instrumenter. 44 Værdipapirhandleren skal altid handle redeligt og professionelt, jf. 5 (generalklausulen) Risikomærkningsbekendtgørelsen Bekendtgørelse nr. 345 af 15. april 2011 om risikomærkning af investeringsprodukter er en særegen dansk regulering af investeringsprodukter udstedt i medfør af FIL 43, stk. 3 (dvs. med anden hjemmel end de to forudgående bekendtgørelser). Formålet med bekendtgørelsen er at gøre det lettere for kunderne at vurdere, hvor kompliceret et finansielt produkt er, og hvilke risici der er forbundet med det. Dette gøres ved at inddele produkterne i kategorierne grøn, gul og rød, jf. 4, stk. 1. Finansvirksomheden skal oplyse kunden om risikomærkningen af det påtænkte produkt, jf. 3, stk. 1. Den grønne kategori anvendes, hvor risikoen for at tabe hele det investerede beløb må betragtes som meget lille, og produkttypen ikke er vanskelig at gennemskue, jf. 4, stk. 2. Eksempler på grønne produkter er, ifølge bilaget til bekendtgørelsen, statsobligationer udstedt i danske kroner eller euro, 45 danske realkreditobligationer, osv. Den gule kategori anvendes, hvor der er risiko for, at det investerede beløb kan tabes helt eller delvist, men hvor produkttypen stadig ikke er vanskelig at gennemskue, jf. 4, stk. 3. Eksempler er børsnoterede aktier, investeringsforeningsbeviser, børsnoterede erhvervsobligationer 43 For en mere detaljeret gennemgang af bekendtgørelsen, se Paul Krüger Andersen og Nis Jul Clausen: Børsretten, s. 163 ff. 44 Dvs. at ordren skal vedrøre aktier, pengemarkedsinstrumenter, gældsinstrumenter uden afledte instrumenter, andele i investeringsforeninger eller andre ikke-komplekse instrumenter, jf. 19, nr. 1, litra a-e. 45 Dermed får f.eks. spanske og græske statsobligationer automatisk grøn risikomærkning på trods af den økonomiske situation i begge lande. RETTID 2015/Specialeafhandling 6 15\n16 og statsobligationer i andre valutaer end danske kroner og euro. Den røde kategori dækker over de produkter, hvor der er risiko for at tabe mere end det investerede beløb, eller hvor produkttypen er vanskelig at gennemskue. Eksempler herpå er forskellige former for swaps, unoterede aktier, skibsanparter, hedgefondbeviser og forskellige former for finansielle kontrakter Offentligretlig eller civilretlig regulering? Offentligretligt er overtrædelse af bekendtgørelserne sanktioneret ved, at Finanstilsynet kan give påbud til finansvirksomheden, jf. FIL 348, stk. 2. Hvis påbuddet ikke efterkommes, kan det medføre bødestraf, jf. god skik-bekendtgørelsens 36, investorbeskyttelsesbekendtgørelsens 32 og risikomærkningsbekendtgørelsens 5. Reglernes civilretlige status er derimod mere omstridt. Det fremgår af forarbejderne, at den civilretlige vurdering af forholdet mellem finansvirksomhed og kunde ligger uden for det lovmæssige tilsynsområde for Finanstilsynet, og at en overtrædelse af de offentligretlige regler om god skik ikke uden videre indebærer, at den konkrete aftale mellem den finansielle virksomhed og kunden er ugyldig eller uvirksom, jf. lovforslag nr. 176 af 12. marts 2003, spec. bemærkninger til 43. Ligeledes fremgår det af vejl. nr. 9055, at manglende overholdelse af god skik-bekendtgørelsen ikke i sig selv har civilretlige konsekvenser. Det forudsættes dog, at manglende overholdelse vil kunne have afsmittende virkning på visse civilretlige spørgsmål, og at det vil kunne indgå i vurderingen af, om finansvirksomheden har handlet ansvarspådragende efter dansk rets almindelige erstatningsregler, eller om en aftale helt eller delvist skal ændres efter aftalelovens regler. Disse udtalelser, der ikke er helt entydige, har været udsat for kritik. 46 I retspraksis har spørgsmålet været behandlet enkelte gange. U H: DiBa Bank havde i kraft af en formueplejeaftale investeret i virksomhedsobligationer (Scandi- Notes) på vegne af en kunde. Kunden ønskede så risikofri en investering som muligt, men på trods heraf opkøbte banken virksomhedsobligationer svarende til 68 % af kundens værdipapirbeholdning. Obligationerne var udstedt med sikkerhed i ansvarlige lån i en række mindre og mellemstore banker, heriblandt DiBa Bank. Højesteret fandt, at banken havde haft pligt til at gøre opmærksom på interessekonflikten qua sin stilling som udsteder og henviste til reglerne i den dagældende god skik-bekendtgørelse. Da sagen konkret blev afgjort på andet grundlag, var der ikke anledning til at tage stilling til følgerne af denne tilsidesættelse. Dommen er mere udførligt refereret i afsnit 4.1. I FM V, om et finansieringsselskabs udlæg hos en kautionist, der ikke havde modtaget vejledning om konsekvenserne af kautionsforpligtelsen, udtalte landsretten, at det i øvrigt bemærkes, at en manglende overholdelse af Bekendtgørelse om god skik for finansielle virksomheder ikke i sig selv har civilretlige konsekvenser. Tvisten måtte derfor afgøres efter aftalelovens regler i stedet. (FIL 48 fandt efter sin ordlyd kun anvendelse på pengeinstitutter). I U V havde en bank opsagt et engagement med en kunde på grund af bankens forveksling af denne kunde og en anden, der havde et lignende navn. Opsigelsen medførte udgifter ved at skulle skifte pengeinstitut. Kunden klagede til Tilsynet med banker og sparekasser, der udtalte, at banken ikke havde handlet i overensstemmelse med god pengeinstitutpraksis ved opsigelsen af engagementet. I retssagen fandt landsretten, at banken måtte erstatte kundens udgifter ved skiftet, bl.a. under hensyn til udtalelsen fra Tilsynet med banker og sparekasser. Byretten havde frifundet banken, selv om opsigelsen var i strid med god bankpraksis. I ankenævnene har man tidligere været tilbageholdende med udtrykkeligt at anvende de offentligretlige regler i afgørelser. 47 Denne tendens synes dog at være vendt i Pengeinstitutankenævnet Jf. Lennart Lynge Andersen og Legind i U 2005 B s (s. 344). 47 Jf. angående pengeinstitutter Hagenau: Pengeinstitutternes rådgivningsansvar, s. 86 f. 48 Jf. også Rønne i Pengeinstitutankenævnets Årsberetning 2010 og sammes tilkendegivelser over for Udvalget om erstatningsansvar ved rådgivning om finansielle produkter, jf. erstatningsansvarsrapporten, s. 91. PIA 498/2012, omtalt nedenfor i afsnit 4.2, er endnu et eksempel, der indikerer en øget anvendelse af offentligretlige forskrifter. RETTID 2015/Specialeafhandling 6 16\n17 PIA 1056/2009 (Jyske Invest Hedge Markedsneutral): Et ægtepar havde efter møde med Jyske Bank fået omlagt midlerne i deres pensionsdepoter med henblik på at opnå en reduceret risiko på investeringerne. Omlægningen medførte, at investeringerne gik fra at være tæt på 100 % aktier til en fordeling på ca. 40 % aktier og 60 % obligationer. En del af disse obligationer var imidlertid i form af investeringsbeviser i en hedgeforening, der var forbundet med gearing, og da kurserne på investeringsbeviserne faldt, medførte det et tab på ca kr. Finanstilsynet havde afgivet påtale over for Jyske Bank for ikke at have givet en afbalanceret beskrivelse af produktets risici, hvilket var en overtrædelse af 18 i lov om investeringsforeninger mv. 49 Som følge af Finanstilsynets påtale vendte Ankenævnet bevisbyrden, således at Jyske Bank måtte godtgøre, at klagerne havde modtaget fyldestgørende rådgivning. Dette kunne banken ikke godtgøre, og de blev derfor pålagt at købe investeringsbeviserne tilbage til anskaffelsessummen. Afgørelsen og de tilsvarende afgørelser i andre sager vedr. Jyske Invest Hedge er ikke fulgt af Jyske Bank, jf. nærmere herom i afsnit 4.1. PIA 571/2008 (ScandiNotes): Klager, en pensionist, havde efter opfordring fra sin bank, Aarhus Lokalbank, investeret i ScandiNotes og Kalvebod-obligationer. Ordren var udført som execution only, jf. 19 i investorbeskyttelsesbekendtgørelsen. Ankenævnet fandt ikke, at det var muligt at gennemføre ordren som execution only, da produktet ikke var omfattet af disse regler. Der skulle derfor have været udført en hensigtsmæssighedstest, jf. 17, med henblik på at fastslå erfarings- og vidensniveau. Under disse omstændigheder påhvilede det banken at godtgøre, at den manglende rådgivning havde været uden betydning. Ankenævnet fandt, at banken havde handlet ansvarspådragende over for kunden. Afgørelsen er ikke fulgt af banken, jf. ligeledes afsnit 4.1. Som det fremgår af praksis, indgår de offentligretlige regler ved bedømmelsen af, om en finansiel virksomhed har handlet ansvarspådragende over for kunden, klarest i nyere praksis fra Pengeinstitutankenævnet samt i U H. 50 Har Finanstilsynet afgivet en påtale, vil denne indgå i også den civilretlige bedømmelse, evt. således at bevisbyrden vendes om, som det f.eks. var tilfældet i PIA 1056/2009 og tilsvarende sager. 51 Retstilstanden har været uklar i mange år og er først for nylig begyndt at klare op. Meget tvivl kunne have været undgået, hvis ikke forarbejderne til FIL 43 havde gjort så meget ud af reglens offentligretlige karakter, og det samme gælder vejledningen. Det havde ligeledes været belejligt, om Højesteret i sit obiter dictum i U H havde fulgt tanken til ende og havde påpeget de civilretlige konsekvenser af en overtrædelse af investorbeskyttelsesbekendtgørelsen. Usikkerheden om den civilretlige anvendelse af FIL 43 er på vej til at blive fortid. Erstatningsansvarsudvalget foreslog, at man fjerner den passus fra vejledningen, som ellers giver anledning til tvivl, og at der indføres en 43a i FIL med følgende ordlyd: Handlinger i strid med regler udstedt i medfør af 43, stk. 2, pådrager erstatningsansvar i overensstemmelse med dansk rets almindelige regler. Det præciseres dermed, at en overtrædelse af reglerne om god skik eller investorbeskyttelse men ikke reglerne om risikomærkning, da disse ikke er udstedt i medfør af 43, stk. 2 kan medføre erstatningsansvar, hvis de øvrige erstatningsbetingelser er opfyldt. Det er en forudsætning, at den overtrådte regel har private interesser som beskyttelsesformål. Reglen tager ikke sigte på de aftalemæssige konsekvenser af mangelfuld rådgivning. 52 I overensstemmelse med Erstatningsudvalgets overvejelser er der fremsat lovforslag om 43a. 53 Det fremgår af lovforslagets almindelige bemærkninger, at et påbud eller en påtale fra Finanstilsynet kan støtte vurderingen af, om der ifaldes erstatningsansvar, men ankenævn og domstole er ikke forpligtet til at afvente en evt. tilsynsafgørelse. 49 Nu 29 i investeringsforeningsloven. 50 Fra Realkreditankenævnets praksis antyder RKA af 8. januar 2014 ( ), at hensigtsmæssighedstesten iht. MiFID ville have haft betydning, hvis den var trådt i kraft på tidspunktet for rådgivningen. 51 I alt var der 55 sager vedrørende Jyske Invest med omvendt bevisbyrde, jf. erstatningsansvarsrapporten s Jf. i det hele erstatningsansvarsrapporten, s. 92 ff. 53 Lovforslag nr. 73 af 14. november RETTID 2015/Specialeafhandling 6 17\n18 3.3. Værdipapirhandelslovens 3 Sideløbende med de regler, der er udstedt i medfør af FIL 43, skal de finansielle virksomheder også leve op til kravet om god værdipapirhandelsskik, når de udøver værdipapirhandel, jf. værdipapirhandelslovens (VPH) 3, stk. 1. Ved værdipapirhandel forstås ikke alene handel med aktier, obligationer, osv., men også finansielle instrumenter vedrørende eksempelvis valuta, renter, råvarer, mv., jf. VPH 2, stk. 1. Ligesom ved FIL 43 har ministeren hjemmel til at udstede regler, jf. 3, stk. 2, og denne hjemmel er udnyttet ved bkg. nr. 811 af 30. juni 2011 om værdipapirhandleres udførelse af ordrer ( best execution ). Bekendtgørelsen gennemfører dele af MiFID, og har til formål at stille kunden bedst muligt, når værdipapirhandleren foretager dispositioner på vegne af vedkommende. Generalklausulen i VPH 3 inddrages i ansvarsbedømmelsen, når en finansiel virksomhed handler med værdipapirer på vegne af kunden, jf. lovforslag nr. 71 af 9. november 1995, spec. bemærkninger til Som eksempel herpå kan nævnes den interessekonflikt, der vil opstå, hvis værdipapirhandleren både er rådgiver for kunden som køber, og samtidig selv er udsteder af værdipapiret. Dette vil som udgangspunkt være i strid med både VPH 3 og FIL Analyse af praksis I de følgende underafsnit gennemgås et udvalg af praksis fra både ankenævn og domstole. Afgørelserne er således systematiseret, at hvert underafsnit repræsenterer en rådgivningskategori, eksempelvis investeringsrådgivning. Dette er gjort med henblik på at kunne fremhæve eventuelle ligheder og forskelle mellem afgørelserne, især mellem de enkelte ankenævn og domstolene. Flere af afgørelserne kan indplaceres i mere end én kategori, men det er tilstræbt, at afgørelserne så vidt muligt kun anvendes der, hvor afgørelsens hovedvægt ligger. Rådgivning om valutaspekulation og -risici kunne have sit eget underafsnit men er i stedet undladt. Dette skyldes dels pladshensyn, dels at de rådgivningssituationer, der involverer valuta, typisk kan indplaceres under de eksisterende afsnit: På samme måde som aktier eller obligationer kan valuta være et investeringsobjekt, og denne rådgivning falder derfor sammen med de øvrige betragtninger i afsnit 4.1. Et lån, optaget i en fremmed valuta (med dertilhørende kursrisiko), behandles i afsnit 4.2. Kunden kan gardere sig mod de nævnte valutakursrisici ved at indgå en swapaftale, hvilket behandles i afsnit Investeringsrådgivning Et vigtigt forretningsområde for finansvirksomheder er investeringsrådgivning. Rådgivningen kan vedrøre noget så enkelt som køb eller salg af en aktiepost eller en obligationsbeholdning, men den kan også vedrøre mere avancerede produkter, f.eks. investeringer i forskellige former for investerings- eller hedgeforeninger, eller lånefinansieret investering. Herudover kan der være tale om rådgivning i forbindelse med indgåelse af en rammeaftale, eksempelvis en formueplejeaftale eller en pensionsaftale, hvor kundens pensionsindbetalinger investeres (hvad end pensionsinstituttet eller kunden selv foretager investeringerne). 55 Investeringsrådgivningen er ikke blot et centralt forretningsområde for især pengeinstitutterne; det er også et forretningsområde, der giver anledning til mange tvister. Fra januar 2008 til juni 2013 behandlede 54 Ligeledes Werlauff og Moalem: Værdipapirhandelsloven med kommentarer, s. 134, og Jesper Lau Hansen: Værdipapirhandelsloven Online, note 2 til En sådan pensionsordning kan enten være en ren investering i form af et pengeinstitutindlån eller en blanding af pensionsopsparing og forsikring, det såkaldte unit-link, jf. også ovenfor i afsnit 1.2. RETTID 2015/Specialeafhandling 6 18\n19 Pengeinstitutankenævnet 508 sager om investeringsrådgivning, svarende til 25 % af alle afgørelser truffet i perioden og 90 % af alle afgørelser om rådgivning. 56 For at man med mening kan tale om investeringsrådgivning, er det nødvendigt, at der ydes en egentlig rådgivning. Hvis kunden blot anmoder om en ren ekspedition, f.eks. salg af en beholdning børsnoterede aktier, vil han ikke efterfølgende kunne påstå, at finansvirksomheden har handlet ansvarspådragende ved ikke at rådgive ham i forbindelse med salget, jf. PIA 204/ Det er kendetegnende for den gennemgåede praksis, at de senere års sager i vidt omfang har haft samme omstændigheder. Mange kunder har fået de samme anbefalinger til køb af værdipapirer, og når én kunde lider tab, har mange andre kunder ofte oplevet det samme. 58 Der vil derfor i det følgende blive taget udgangspunkt i en række af typesagerne. 59 I Jyske Invest-sagerne havde Jyske Bank formidlet andele i en afdeling af Hedgeforeningen Jyske Invest 60 ved navn Jyske Invest Hedge Markedsneutral Obligationer. Investeringsstrategien var og er stadig at kombinere investeringer i rentebærende instrumenter på en sådan måde, at der skabes et positivt afkast, uanset om obligationsmarkedet stiger eller falder. Dette blev forsøgt opnået bl.a. gennem en kombination af korte og lange (gearede) positioner i obligationer og diverse former for ikke-noterede (OTC) produkter. Jyske Banks formidling af andelene i foreningen skete i vidt omfang ved fremsendelse af en salgsbrochure. Ved afgørelse af 8. juli 2009 påtalte Finanstilsynet over for Jyske Invest, at salgsbrochuren havde været for ensidig og ikke havde gjort nok ud af de risici, der var forbundet med foreningens investeringer. Der var dermed tale om en overtrædelse af god skik for investeringsforeninger mv., jf. daværende investeringsforeningslovs 18. PIA 931/2009: Som følge af Finanstilsynets påtale vendte Pengeinstitutankenævnet bevisbyrden. Da klageren bestred at have modtaget rådgivning, og da salgsbrochuren ikke gav tilstrækkelig information, havde Jyske Bank ikke godtgjort, at den fornødne rådgivning var ydet. Klageren skulle dermed stilles, som om at investeringen aldrig var foretaget, og det var uden betydning, at klageren ikke havde solgt sin beholdning af Jyske Investandele. Som nævnt i afsnit tilkendegav Jyske Bank, at man ikke ønskede at være bundet af ankenævnsafgørelsen, og dette er tilfældet i alle sagerne. En investorforening bestående af ca personer anlagde efterfølgende gruppesøgsmål 61 mod Jyske Bank, men sagen blev forligt inden den kunne blive realitetsbehandlet. Forliget indebar, at Jyske Bank betalte 80 % af den enkelte kundes tab, i alt ca. 230 mio. kr. PIA 252/2013: Klagerne, der var medlem af investorforeningen, indgik individuelt forlig med Jyske Bank den 16. maj 2012, hvorefter Jyske Bank tilbagekøbte andelene i Jyske Invest svarende til en erstatning på 50 % af klagernes tab. Det fremgik af forligsaftalen, at den var til fuld og endelig afgørelse af ethvert mellemværende. Den 10. september 2012 fremsatte banken det ovenfor nævnte forligstilbud på 80 % af tabet. Ankenævnets flertal fandt, at det måtte bero på klagernes egen beslutning, om de ønskede at indgå individuelt forlig eller afvente udfaldet af gruppesøgsmålet, og de kunne derfor ikke påberåbe sig bristende forudsætninger. Mindretallet (forbrugerrepræsentanterne) ville tilsidesætte forliget med henvisning til aftalelovens 36. Ikke alle investorer har været villige til at nøjes med 80 % i erstatning, og der verserer derfor i skrivende stund stadig et gruppesøgsmål om sagen. Mange andre kunder reagerede ikke i tide, og deres krav er derfor forældede. 56 Jf. erstatningsansvarsrapporten, s. 53 f. 57 I dag ville sagen falde ind under reglerne om execution only i investorbeskyttelsesbekendtgørelsens 19 (med samme resultat), jf. ligeledes afsnit og Det fremgår f.eks. af Pengeinstitutankenævnets Årsberetning for 2013, at der ved udgangen af 2013 verserede ca. 350 sager om Roskilde Banks salg af egne aktier. 59 Der er flere typesager end de nævnte, f.eks. strukturerede obligationer i form af Plus Invest, men de gennemgåede typesager vurderes at give et pænt udsnit af problemstillingerne ved investeringsrådgivning. 60 Nu Kapitalforeningen Jyske Invest. 61 Jyske Bank protesterede mod gruppesøgsmålet med den begrundelse, at kravene ikke var tilpas ensartede til at kunne behandles som gruppesøgsmål, jf. retsplejelovens 254a, stk. 1, men idet den udarbejdede salgsbrochure havde ligget til grund for rådgivningen af den enkelte kunde, var kravene grundlæggende ensartede, jf. U V. RETTID 2015/Specialeafhandling 6 19\n20 Aktiv BoligInvest var et investeringsprodukt, der blev udbudt af Roskilde Bank. Konceptet var, at kunden skulle belåne friværdien i den faste ejendom og anvende provenuet fra realkreditlånet til at købe investeringsbeviser i BankInvest Højrentelande. Investeringsforeningen investerede formuen i udenlandske højrenteobligationer. Der var derfor ikke kun tale om en ren investering, men mere specifikt en gearet investering med dertilhørende større risiko. Af salgsmaterialet fremgik bl.a., at friværdi i fast ejendom kunne sammenlignes med det at have penge i banken, der bare venter på at blive hævet, men at man ikke får renter af friværdien, medmindre man gør noget aktivt og får pengene til at yngle. Risikoen var anført som lav, og under overskriften God kreditsikkerhed var det beskrevet, hvordan investeringsforeningen kun investerede i obligationer med en rating over CC/Ca. 62 PIA 832/2009: Klageren havde i december 2006 optaget et afdragsfrit 30-årigt lån i sin faste ejendom til 5 % p.a. Hovedstolen var på kr. Provenuet fra lånet blev brugt på stk. BankInvest Højrentelandinvesteringsbeviser til kurs 108,50. Der blev efterfølgende tilkøbt flere investeringsbeviser. I oktober 2008, efter at Roskilde Bank var gået konkurs, skiftede klageren til Nordea og solgte investeringsbeviserne til kurs 52,70. Ankenævnet fandt, at det tilhørende materiale ikke gav fyldestgørende oplysninger om de risici, der var forbundet med Aktiv BoligInvest. Navnlig manglede der information om risikoen for, at investeringsbeviserne til sin tid ikke kunne realiseres til en kurs, der ville gøre kunden i stand til at indfri realkreditlånet. På denne baggrund vendte nævnet bevisbyrden, og da banken ikke kunne godtgøre at have rådgivet i tilstrækkeligt omfang, blev den pålagt at erstatte klagerens tab. Henset til den manglende rådgivning af klageren var det uden betydning for opgørelsen af hans tab, at han valgte at sælge investeringsbeviserne før udløb af investeringshorisonten. 63 PIA 379/2011: Klageren havde været privatkunderådgiver i Roskilde Bank. Ifølge banken var klageren investeringsansvarlig i sin filial, og rådgav bl.a. sine kunder om Aktiv BoligInvest. Ankenævnet afviste klagen med følgende begrundelse: Klageren var kunderådgiver i den daværende Roskilde Bank. Han har bl.a. modtaget undervisning i produktet Aktiv Boliginvest, som banken har rådgivet bankens kunder om. Ankenævnet finder, at klageren henset til sit arbejdsområde ikke kan have været uvidende om risikoen ved sin investering i Bank- Invest Højrentelande. ScandiNotes og Kalvebod var obligationsserier, udstedt på grundlag af ansvarlige lån til en række banker og sparekasser, fortrinsvis mindre og mellemstore, bl.a. ebh Bank, Roskilde Bank, Fionia Bank, Amagerbanken og DiBa Bank. ScandiNotes-serierne var opdelt i trancher, fra Junior over Mezzanine til Senior. Hvis en deltagende bank blev ude af stand til at betale, ville tabet i første omgang ramme Junior-tranchen, dernæst Mezzanine, og til sidst Senior. Som følge af finanskrisen gik flere af de nævnte banker og sparekasser konkurs, og der var derfor tab på helt op til 100 % af trancherne. Af prospekterne til udstedelserne fremgik det, at obligationerne kun var egnede til professionelle investorer. 64 U H: A, der var født i 1920, indgik i 1998 en formueplejeaftale med DiBa Bank (B). Investeringsstrategien var karakteriseret som størst mulig sikkerhed i investeringerne Da sikkerheden sættes i højsæde, opnår man ikke de store hurtige kursgevinster men et sikkert afkast. I 2005 blev der indgået en ny formueplejeaftale, der under hensyntagen til den valgte investeringsstrategi gik efter størst muligt afkast. Risikoprofilen var angivet til lav, og A havde i modsætning til B s standardmæssige aktivfordeling fravalgt aktier som investeringsobjekt til fordel for 100 % obligationer. I 2008 blev der indgået en tredje aftale, hvor A s risikoprofil blev angivet til 1-2 på en skala fra 1-10, med noten: Ønsker så risikofrie investeringer som muligt, også selv om afkastet af denne grund bliver minimalt. Ønsker minimalt værdiudsving i formuen. I løbet af formueplejeaftalerne købte B på A s vegne ScandiNotes- og Kalvebod-obligationer, og ligeledes investeringsbeviser i Bank- Invest Virksomhedsobligationer samt Højrentelande. BankInvest-beviserne blev senere afhændet. A modtog løbende salgsnotaer vedrørende B s dispositioner. I januar 2008 udgjorde ScandiNotes- og Kalvebod-obliga- 62 Hvorved bemærkes, at Ca er det næstlaveste trin hos Moody s, og CC er det tredje laveste trin hos Standard & Poor s. Ratingen Ca beskrives af Moody s som highly speculative and.. likely in, or very near, default. Barren var dermed ikke sat specielt højt. 63 Banken havde argumenteret for, at investeringshorisonten var på mindst 7-10 år, og at klageren selv måtte bære risikoen for tab ved at sælge investeringsbeviserne efter kun to år. 64 Foruden de nedenfor nævnte domme kan der henvises til FED V. RETTID 2015/Specialeafhandling 6 20


Hold skarpt øje med harddiskens helbred | Komputer.dk\nNår din computer er blevet langsom\nHold skarpt øje med harddiskens helbred\nMed programmet PassMark DiskCheckup kan overvåge din harddisks helbredstilstand.\nHarddiske er fyldt med mekaniske dele, der bevæger sig hele tiden. Derfor slides de ned, og det er faktisk kun et spørgsmål om tid, før din harddisk bryder sammen. Der er forskellige små tegn på, at din harddisk er på vej til at bryde sammen. Med programmet PassMark DiskCheckup får du en overskuelig rapport, der kan give dig et fingerpej om din harddisks helbred. > Hent programmet her\nSæt fart på din computer\nStor guide: Vi viser, hvad der gør din computer langsom og hvad du kan gøre for at den bliver hurtig igen.\nNemt overblik over din pc\nSe, hvor meget filer og mapper fylder på din pc med WizTree\nHvis du mangler ledig lagerplads, kan du med et smart program nemt finde frem til de største pladssnyltere.\nRod på computeren optager ikke kun dyrebar lagerplads – det kan også skade din pc. Komputer for alle har derfor sammensat en pakke med nyttige programmer, der rydder op på computeren for dig.\nIndbyggede værktøjer og programmer i Windows 10 kan du ikke altid bare slette. Det kan være irriterende, hvis du aldrig bruger dem. Vi har fundet en løsning.\nSådan rydder du op på pc'en - ganske enkelt\nDet bedste program til oprydning af din pc er programmet CCleaner. Vi forklarer hvorfor, og hvordan du kommer i gang med at bruge programmet effektivt.\nGiv din langsomme pc fart på igen\nFå din pc i absolut topform\nFuld knald på Windows 10\nFå fuld KNALD på Windows 10 med dette program. Du kan købe programmet med RABAT her.\nSådan optimerer du din pc\nStor test: Med et optimeringsprogram kan du med et par klik få en hurtigere og mere stabil pc, som da den var ny.\nDerfor er jeg vild med CCleaner\nCCleaner kan ikke bare rydde ud i dine skraldefiler, det kan også gøre din browser hurtigere.\nGør computeren forårsklar\nAshampoo har netop frigivet deres WinOptimizer 12, der er et fantastisk program til at rengøre og optimere din computer.\nMål din pc's kræfter\nFå Windows i topform\nDen bedste opdatering