Guanyar Alcoi sol·licita al govern local que s’abstinga d’aprofitar la crisi del coronavirus de forma partidista - TU PORTAVOZ\nAlcoi Coronavirus Partidisme\nGuanyar Alcoi sol·licita al govern local que s’abstinga d’aprofitar la crisi del coronavirus de forma partidista\nabril 4, 2020 LaVeudelPoble\t0 comentarios\nSandra Obiol: “Estem parlant d’una crisi molt greu i cruel, i no puc entendre que el PSOE l’utilitze políticament”\nLa portaveu de Guanyar Alcoi, Sandra Obiol, sol·licita al govern local que en uns moments com els actuals s’abstinga d’aprofitar la seua gestió de forma partidista, abandone la defensa de les sigles del PSOE i centre els seus esforços en contribuir a mitigar els efectes de la crisi sanitària i econòmica, “obrint-se a acceptar les aportacions dels grups de l’oposició que acaben revelant-se com a útils i convenients per a la ciutadania. Estem parlant d’una crisi molt greu i cruel, i no puc entendre que el PSOE l’utilitze políticament”.\nObiol ha volgut recordar que a començaments de la crisi va instar a l’alcalde a sol·licitar més informació a Conselleria sobre l’afecció del Covid-19 a la ciutat, rebent una negativa acompanyada de desqualificacions per resposta. I ahir mateix l’alcalde reconeixia als mitjans que havia sol·licitat a Conselleria més informació: “Des que va començar aquesta crisi Guanyar Alcoi ha sol·licitat al govern algunes qüestions, totes elles amb l’únic objectiu de millorar la situació de les persones que pateixen o estan exposades al coronavirus. I el procediment és sempre el mateix: traslladem l’aportació al govern, el govern no ho veu convenient, i dies després ho duu a terme mentre públicament ens desqualifica”.\nAixí, la portaveu de Guanyar Alcoi enumera aquestes aportacions: “La sol·licitud d’informació a Conselleria va ser una d’aquestes propostes que pensem fonamental. També vam instar a que demanara la presència de la Unitat Militar d’Emergència per desinfectar zones de la ciutat, i el portaveu del PSOE ens va dir que no era necessari perquè l’empresa encarregada del servei local redoblaria l’esforç, i poc després l’UME estava desinfectant Oliver i altres punts d’Alcoi. I també vam reclamar la medicalització del propi geriàtric, primer contactant personalment amb Jordi Martínez i després amb l’alcalde; Martínez no va respondre i l’alcalde ens va dir que no era possible. I cinc dies després apareix una nota de premsa del PSOE dient que ja està medicalitzat”.\nPer a Sandra Obiol, el govern local hauria d’estar obert a qualsevol aportació que ajude a millorar les condicions que ha de patir la ciutadania, i fer-ho des del respecte doncs això és la base de la vida democràtica. I anuncia que, amb aquest objectiu, Guanyar Alcoi seguirà formulant els seus suggeriments i plantejant iniciatives. “No m’agraden els insults personals que des del primer moment em dirigeixen constantment des del govern, tot i que els podria assumir si acaben fent-se efectius els nostres suggeriments per millorar la vida de les alcoianes i els alcoians. Però crec també que estem en una situació en què la ciutadania el que menys ens reclama són enfrontaments polítics, i no genera precisament confiança entre la gent escoltar una i altra vegada com aquells que en teoria han de contribuir a superar la crisi gasten les seues energies en picabaralles polítiques. Quan tot açò passe, ja tindrem temps de debatre políticament, però ara el govern no pot dedicar-se a contaminar una situació ja de per si complicada amb constants retrets a qui, simplement, volem ajudar”.\n← LA POLICÍA DE MASSAMAGRELL DETIENE A UN INDIVIDUO CON DIVERSAS SUSTANCIAS PSICOTRÓPICAS Y 720 EUROS EN EFECTIVO.\nGuanyar Alcoi proposa un pla per reimpulsar la ciutat →


rba salut i gestió: Segona part de la conversa amb Alba Brugués presidenta de l’AIFiC\nSegona part de la conversa amb Alba Brugués presidenta de l’AIFiC\n"L'ENAPISC, si es pot dur a terme, és una molt bona proposta per millorar l'assistència primària, tot i que avui és només un recull de bones intencions".\n“L’especialitat d’infermera familiar i comunitària ha de ser la base de l’èxit del que pot ser la segona reforma de l'assistència primària”.\n“Per això es necessiten més unitats docents per formar totes les infermeres que faran falta”.\n“Les infermeres necessitem més visibilitat en els àmbits on es prenen les decisions”.\n“Metges i infermeres ens hem de posar els uns al costat dels altres; ningú és superior a ningú”.\n“A la primària una bona part del pes de l’assistència recau sobre la infermera i l'ENAPISC no ho transmet amb prou claredat”.\nA més d’aspirar a un decret de prescripció infermera que respongui satisfactòriament a les expectatives de la infermeria catalana, Alba Brugués des de la presidència del’AIFiC es planteja altres reptes: enfortir el lideratge de la infermera també a nivell del departament de Salut i consolidar l’especialitat d’infermeria familiar i comunitària com un autèntic element de canvi en el que es pot considerar com la segona reforma de l’atenció primària de salut. Per això la conversa va virar cap a la presentació de l’ENAPISC que Alba Brugués en general valora positivament tot i que pel moment no deixa de ser un recull de bones intencions.\nD’entrada Alba Brugués em va aclarir un dubte que el dia de la presentació no em va quedar gens clar. Es tracta dels anomenats “equips de referència” que en realitat es pot resumir dient que un ciutadà passarà a tenir com a professionals de referència a dos metges i dues infermeres. És a dir, fins ara cada metge tenia assignat un determinat “cupo” de malalts i a partir del moment en que entri en vigor la reforma anunciada, els metges i les infermeres assignades compartiran dos “cupos”. D’aquesta manera s’assegura que cada ciutadà pugui ser vist indistintament per dos metges i dues infermeres. A aquests equips s’hi afegirà a més un administratiu sanitari i un treballador social. En la meva opinió els ciutadans que es senten còmodes amb el metge que tenen assignat i la i infermera de suport, continuaran anant al seu metge habitual, i només quan aquest estigui de vacances o de baixa laboral acudiran a l’altre metge o infermera que els correspondrà. La situació serà per tant la mateixa d’ara, perquè el malalt es trobarà amb una persona al davant que tot i ser el seu “metge de referència” no hauran tingut cap contacte abans com succeeix ara amb els substituts.\nUn tema que Alba Brugués troba insuficient és el de l’autonomia de gestió que en el límit hauria de permetre que els equips d’atenció primària poguessin organitzar la seva feina de la manera que entenguessin més adequada i gestionar el seu pressupost a canvi d’aportar uns bons resultats en salut que fossin eficients des del punt de vista de la seva sostenibilitat. Tanmateix caldrà introduir modificacions en el contracte entre el CatSalut i els equips d’atenció primària i entre elles caldrà revisar els objectius de la part variable. Alba Brugués posa un exemple clar per il·lustrar-ho. Explica que entre els objectius n’hi ha un que estableix que un determinat tant per cent de malalts terminals no oncològics han de ser vistos per el PADES. On queda davant d’aquest objectiu l’autonomia de gestió?\nInfermeres amb l'especialitat d'infermera familiar i comunitària formades\nen les 14 unitats docents que existeixen avui en dia\nL’ENAPISC aporta també bones notícies com per exemple que totes les infermeres que treballin a la primària hauran de tenir l’especialitat de infermeria familiar i comunitària. Tot i això considerant que aquest any a Catalunya, les 14 unitats docents existents posaran a disposició del sistema sanitari 44 noves infermeres amb l’especialitat d’infermeria familiar i comunitària, caldrà que per aconseguir que les quasi 5.000 infermeres que treballen actualment a l’assistència primària a Catalunya tinguin el títol de l’especialitat, es continuïn fent les proves de competència a les infermeres que actualment treballen a la primària i acreditar així a qui les superi com a especialistes d’infermeria familiar i comunitària. També és necessàri augmentar el nombre d’unitats docents de l’especialitat.\nAlba Brugués recorda que “quan als anys 80 es va fer la reforma de la primària aquesta es va fonamentar en posar metges de família en el sistema i això va ser un gran encert i va estar en la base de la reforma; ara cal aprofitar que ja tenim l’especialitat d’infermera familiar i comunitària per fer que aquestes representin l’autèntica segona reforma de la primària, i que sigui tan exitosa com ho va ser la primera”.\nRespecta a l’ENAPISC a Alba Brugués li agradaria que es reconegués un major pes de la infermeria en l’assistència primària, i això aquest pla fins avui no ha transmès. “L’assistència primària ha de ser molt de la infermera atès que el nostre paper és el de cuidar a la gent” afegeix.\nMica en mica en la conversa anem transitant cap a l’altre tema que forma part dels objectius de la presidenta d’AIFiC, que no és altre que fomentar el lideratge de la infermeria, en condicions d’igualtat amb el metges i colze a colze amb ells. “Ens hem de posar els uns al costat dels altres; tots som importants i ningú està per sobre de ningú”. Comenta que recentment s’ha presentat en el congrés internacional d’infermeria un estudi que demostra que la mortalitat disminueix en aquells llocs on hi ha una major dotació d’infermeres, i que quan aquestes són substituïdes per auxiliars de clínica, la mortalitat augmenta. Això es produeix perquè en aquests cassos les infermeres han de revisar la feina que fan les auxiliars i per tant no poden fer íntegrament la seva pròpia feina.\nRati infermeria/metges a l'any 2009, segons el professor Vicenç\nOrtún publicat a l'article "la enfermeria en el mundo que viene"\nde la revista Enfermeria Clínica\nAlba Brugués reivindica més infermeres no tan sols a l’assistència primària i ho justifica dient que a Catalunya la dotació d’infermeres presenta un dels ràtios més baixos a Europa, mentre que la ràtio infermera/metge és de les més baixes. Ha vist amb satisfacció que el Pla Estratègic de Recerca i Innovació en Salut (PERIS) hagi tingut en consideració el paper de la infermeria en aquest àmbit, tot i que reclama una major presència en els òrgans de decisió del departament de Salut.\nPublicat per Ricard Bosch a 13:05\nAnònim 14 de juny de 2017 a les 19:54\nvaig assistir a la presentació del ENASPIC. Vaig rebre un bany de realisme polític quan el conseller va explicitar que el Pla es desenvoluparia segons els recursos econòmics existents." Real como la vida misma" però poca credibilitat política. Quins han de prendre les decisions prioritzades d'on es gasten els diners públics??? Els polítics. Per tant, si un fa una estratègia nacional sense l'assignació de recursos i el seu calendari d'implementació, de que serveix tot plegat??. No us recorda a la Ley de la Prevención i promoción de la autonomia Personal d'en Zapatero??. Siguem seriosos. Amb república o sense, els governs estan per prendre decisions i una d'elles és invertir els diners públics en aquesta estratègia nacional. La resta són excuses!!\nRicard Bosch 14 de juny de 2017 a les 23:25\nDe moment, no hi ha dubte: l'ENAPISC és una carta al reis de l'orient. Si es pot dur a terme, segur que la sanitat catalana en sortirà guanyant. El tema és saber si l'increment de costos que pot significar la seva aplicació en el podrem pagar, i com la seva aplicació afectarà a la sostenibilitat del sistema sanitari públic.\nPersonalment opino que si no hi ha més diners per a la sanitat pública, l'ENAPISC no es podrà aplicar.


De Cristhian Stuani no se'n pot dubtar mai (3-3)\nL’uruguaià lidera la reacció amb un doblet en els minuts finals contra el Mirandés\nCristhian Stuani, jugador del Girona. LALIGA\nGIRONADe Cristhian Stuani no se'n pot dubtar mai. Pot estar millor o pitjor. Pot marcar més o menys gols. Pot brillar molt o poc. Però és un dels futbolistes més especials que ha tingut, té i tindrà mai el Girona. Aquest curs només havia marcat dos gols i tots dos en un mateix partit. Se l’havia criticat perquè l’aposta econòmica del club gira al seu voltant. Doncs contra el Mirandés, com tantes tardes ha fet, va ser capaç d’arreglar un partit que feia pujada, amb un 2-0 en contra abans de la mitja hora, per empatar a tres en el temps de descompte.\nUn punt que valdrà molt si l’equip manté el caràcter del tram final, quan es va veure amb l’aigua al coll, i no repeteix el primer terç de partit. Si veus que les coses no surten i sempre fas el mateix, la solució és fàcil: canviar, provar camins diferents, arriscar. Això és el que va detectar Francisco, que va estripar el sistema per modificar alguns continguts. Però el que mai hauria de poder passar, i malauradament passa sovint, és sortir adormit, sense tensió. La posada en escena va ser indigna d’un conjunt professional.\nL’aposta va ser el 4-3-3, mantenint Sylla a la banda i aïllant Stuani a dalt, una fórmula que tampoc acaba de convèncer, i dibuixant un trivot al mig del camp que alguns dies havia funcionat. L’equip, amagat en atac –un defecte que arrossega durant tot l’any però que ha multiplicat en les últimes setmanes– necessita recuperar la capacitat de sorpresa. Curiosament es va quedar fora Samu Saiz, l’únic futbolista capaç de fer coses diferents. Amb alts i baixos, d’acord, però com a mínim no és previsible. Com tampoc ho va ser un inici impropi en què el Mirandés, instal·lat en una dinàmica ascendent, va marcar en la primera ocasió que va tenir. En un regal evitable per una pèrdua de Terrats, una de les novetats a l’alineació, la va aprofitar Djouahra per enviar la pilota al fons de la xarxa. Quan no és un all és una ceba.\nBé, de fet, no en va ser un, sinó que en van ser dos. Perquè, sense temps per reaccionar, Bernardo va cometre un penal per arribar tard al tall i Vivian va ampliar les diferències. Si el Girona no espavilava, podia patir una golejada de les grosses. Ho va fer, encara que fos mínimament, perquè empitjorar-ho era un suïcidi. Sylla va agafar les regnes, Monchu va llegir bé què demanava el partit i Franquesa va retallar les diferències. Era el minut 32. Potser hi havia poques opcions, però encara n’hi havia. I tant si n’hi havia.\nPer a un conjunt que gairebé no marca gols, fer-ne tres per capgirar un resultat en un mateix partit és gairebé impossible. No quan s’ho creu i té fe. Aquí es palpa la mà de Francisco, un tècnic que ha evitat que l’equip caigués en un desastre de dimensions incalculables. No se li pot demanar res més a l’andalús, que no té prou recursos. Les queixes, a la planificació esportiva.\nMentre el Girona buscava l’empat a qualsevol preu, Meseguer ho va posar encara més complicat amb el 3-1. Però faltava l’aparició de Stuani, que primer va topar amb la fusta per tot seguit va marcar un doblet. L’èpica no podia ser més gran, l’empat el va fer al minut 94. Ni la rialla de l’uruguaià, a qui tothom s’agafa per seguir creient. El dia que deixi aquest club faltaran llàgrimes per agrair-li l'existència.


Carnet de la biblioteca - Ajuntament de Terrassa\nEl carnet de la biblioteca és la targeta que us identificarà com a usuaris de la Xarxa de Biblioteques Municipals de la província de Barcelona.\nAmb el carnet podreu fer ús dels diversos serveis que us oferim: préstec, préstec interbibliotecari, accés a Internet amb els ordinadors de la biblioteca o a través de la xarxa Wi-Fi, ofimàtica, participació als clubs de lectura i als tallers d'escriptura, així com de les accions formatives que es programin.\nTambé podreu consultar recursos electrònics (enciclopèdies, bases de dades i eines diverses d'informació), descarregar-vos audiollibres, consultar la selecció de webs que us preparem dia a dia, proposar una compra, entre d'altres.\nEl carnet és gratuït i el poden sol·licitar tots els ciutadans. És personal i instransferible, i el seu ús suposa l'acceptació de la "Normativa reguladora per a l'obtenció del carnet d'usuari de la Xarxa de Biblioteques Municipals de la Diputació de Barcelona i l'ús dels serveis bibliotecaris vinculats".\nÉs vàlid per a totes les biblioteques públiques de Catalunya i també us permet gaudir d'importants avantatges en el món de la cultura.\nSol·licitud per a persones usuàries\nPodeu sol·licitar el carnet a través d'Internet. Haureu d'indicar a quina biblioteca us va bé recollir-lo i presentar algun d'aquests documents: DNI/NIE, passaport, carnet de conduir o permís de residència per acreditar la vostra identitat. Fer-me el carnet per Internet.\nSol·licitud per a entitats\nSi sou una entitat i necessiteu els nostres serveis, caldrà que us feu el carnet d'entitat. Podeu tramitar per Internet o emplenar el formulari i portar-lo a la biblioteca que tingueu més a prop. Amb el carnet us podreu endur en préstec lots de llibres, utilitzar les sales de treball o les sales polivalents, i les aules d'informàtica i internet.\nPreguntes més freqüents sobre l'accés a la biblioteca\nProposar la compra d'algun document\nConsulta els nous avantatges i descomptes en museus, teatres, cinemes i llibreries de la província de Barcelona.\nDescarrega't l'aplicació de les biblioteques\nI porta el carnet sempre a sobre!\nSol·licitud per obtenir el carnet de la biblioteca pública per a entitats


Llorer a la llengua catalana. – laveujovetv.cat\nNosaltres els catalans som victimistes quan sens apunta la influència que el idioma castellà ha tingut sobre el nostre.\nEls termes “imposició i “obligació” s’airegen només iniciar-se la conversa, i no sense raó. Però cal mirar també la cara bonica de la inversa i aleshores serem una mica més optimistes en comprovar, que, si bé, nosaltres fem servir un manat de paraules vingudes del castellà, com també en fem servir del francès, l’italià, i no diguem de l’anglès, –especialment del món de la informàtica–, també es veritat que els castellans n’usen un grapat de les nostres. I sense rubor. A Madrid, per exemple, hom demana a l’administració de dona Manolita un capicúa, -un cap i cua-, i potsr ho diuen sense saber que el vocable es català; el que entra a una tasca i reclama un absenta, ho demana en català, mentre que els formularis de molts comerços d’Espanya hi va un rengló amb el grafiat dqie diu detall. I l’alioli es present en minutes de restaurants de més enllà de l’Ebre; i atenció!, alioli és: all i oli.\nPer tant, no ens estripem massa les vestidures quan els “light” reclamen als “heavy” de la llengua catalana, inclusió en el diccionari, –tal com ho ha fet el Diccionari de la Llengua Cata-lana, de l’Institut d’Estudis Catalans–, termes com caldo, marfil, plata, curar, per l’impacte que tenen en la parla corrent, ambiental i comercial. Al.legen amb sorna els “ligts”, que per defensar la seva teoria, els “heavy” s’aplegarien dir-li “pilota a la cistella” al l’esport del basket.\nEn fi, com sia que no hem sortit amb ànims de polemitzar sinó ressaltar la participació del català sobre altres idiomes, sent aqueix el nostre objectiu, intentarem al mateix temps apaivagar els malastrucs dels dos enfrontats, per allò de: calma, calma.\nLa recerca d’aqueixos mots ens ha portat hores escodrinyant diccionaris i llibres del tema, i una vegada trobats, constatar-los i obtenir una garantia de legitimat. L’il·lustre Corominas, el gran patrici de les dues llengües n’ha estat el diferit orientador i avalador.\nHem trobat ni més ni menys que quatre-centes paraules que el castellà a adoptat del català, moltes d’elles del llenguatge naval de l’edat mitja, quan la marina catalana era la senyera de la Mediterrània (recordeu l’adagi: fins els peixos de la mediterrània portaven les quatre barres incrustades al llom)\nPer no allargar-nos, dels 400 termes trobats exposem els que ens han semblat més comuns:\nAgafat del catala:\nBarretina (de barret)\nCap i alt\nSal i nitre\nJaia/ Jaio (iaio/a)\nObertura en un mur\nFabrica de rajoles\nÚtil de joieria\nBudell de carn de porc\nCapsa per guardar\nVeu de 1’arquitectura\nVehicle de tracció\nCàlcul de cost\nMassa de terra i aigua\nA la menudalla\nDel llenguatge tèxtil\nHome del camp\nCànon de pas\nÚtil del pintor\nPer comptar el temps\nTros de roba\nSeient de cerimònies\nMonument de pedra.\nGuia de la nau\nA la present relació no hi hem inclòs els mots típicament catalans, que l’idioma castellà ha absorbit sense ni tants sols variar-los la grafia, com: sardana, veguer, mas, cobla, escamot, cantimplora, molsa i alguns altres més, de no tant populars. Vers la pesseta (la ex moneda nacional), .hi ha controvèrsia sobre el seu origen. Se sosté que el mot ve del clàssic peso iberoamericà disminuït El que si clar, és que les primeres pessetes s’encunyaren a Barcelona l’any 1808 .\nPer tant, podem vanagloriar-nos de tenir una llengua preciosa i robusta, que ha influenciat en més de 400 termes a altra filla de llatí, mots que a la fi són un feix de llorer per a la Llengua Catalana.\nActualitat Local-Comarcal, Cultura, El Foradot, Entitats, General, Josep Mª Contijoch, Montblanc, Municipis de la Conca, Opinió, Podcast


Treballa amb Avancar | Avancar\nTreballa amb Avancar\nT'agradaria contribuir al carsharing i fer-lo avançar encara més?\nEstem ampliant l'equip d' Avancar. Centenars de milers de socis d'socis d'Avancar de tot el món confien en nosaltres per promoure un estil de vida urbà senzill i responsable. I nosaltres busquem gent com tu, que ens ajudi a fer créixer i difondre a tot el món el manifest del carsharing.\nSi vols contribuir a canviar el concepte que tenim sobre el transport, segur que Avancar està fet per a tu. I si ets una persona amb les idees clares, tens talent i ets innovador i incansable, segur que Avancar està fet per a tu. Si tens idees per millorar la mobilitat als campus universitaris, als parcs empresarials o a la ciutat, volem ajudar-te a fer-les realitat. Plegats.\nEstem buscant persones intel·ligents i conscienciades per treballar en un entorn divers i gratificant. Un apunt: algú que és tan divertit com la nostra marca no és un 10, és una matrícula d'honor.\nPer consultar les oportunitats laborals als Estats Units, fes click aquí.\nPer consultar les oportunitats laborals al Canadà, fes click aquí.\nPer consultar les oportunitats laborals al Regne Unit, fes click aquí.


Neymar inicia les vacances aquest dijous\nMartino acaba satisfet amb la predisposició dels seus jugadors contra el Cartagena tot i no estar precisos\nARA Barcelona 18/12/2013 00:28\n651x366 Neymar Neymar\nAquest dijous Neymar marxa al Brasil de vacances. El fet que no pugui jugar el partit contra el Getafe ha fet que l'entrenador Gerardo Martino hagi decidit donar-li festa abans. "Sempre que hi hagi un jugador que pugui tenir més descans, i més, en el seu cas, amb la quantitat de partits que ha disputat, si li puc donar més dies de descans, ho faré", ha dit el de Rosario, que ha explicat que era "oportú" que Neymar marxés "amb 90 minuts jugats".\nEl tècnic s'ha mostrat satisfet amb el rendiment dels seus jugadors en el partit contra el Cartagena, amb "la predisposició" que han mostrat tots els seus futbolistes tot i no estar precisos, i ha dit que no ha donat oportunitat als joves del planter perquè era una bona ocasió per donar minuts a futbolistes menys habituals. "Hi havia molts jugadors que necessitaven jugar", ha reconegut Martino, que ha citat els noms de Tello, Pedro o Song.\nMartino ha detallat el plàning de després de vacances. El dia 30 es reincorporaran els jugadors espanyols −menys els que juguin amb Catalunya− i també Adriano, mentre els estrangers i Pedro ho faran el dia 2 de gener. Sobre Messi, Martino ha dit que encara hi ha "molt marge per seguir creixent", en referència a la seva recuperació.\nL'argentí ha lloat el Cartagena. "Ha jugat molt bé, ha jugat el partit que havia de jugar", ha dit el de Rosario.


El concurs de relats breus de Sant Jordi de Valls compta amb una setantena de participants\nEls relats guanyadors es donaran a conèixer en l'acte d'entrega de premis que tindrà lloc el dissabte 27 d'abril al jardí de la Biblioteca Popular de Valls\nLliurament dels premis d'una edició anterior del concurs als jardins de la Biblioteca Popular de Valls | Ajuntament de Valls / Pere Toda\nEl Concurs de relats breus Sant Jordi 2019 arriba a la seva dotzena edició. Aquest any s'hi han presentat un total de 75 treballs, repartits entre les quatre categories convocades.\nPer franges d'edat, són les categories destinades a la gent jove d'entre 15 i 25 anys on es recull més participació. Des de la Regidoria de Joventut i Acció Cívica de l'Ajuntament de Valls s'està treballant en l'organització de l'acte d'entrega de premis del concurs que tindrà lloc el dissabte 27 d'abril, a les 11.00 hores, al jardí de la Biblioteca Popular de Valls (en cas de pluja, es faria a l'interior de l'edifici). En aquest acte es donarà a conèixer al públic el veredicte del jurat.\nUn jurat que està integrat per dotze persones provinents del teixit associatiu sociocultural i de diversos serveis públics de la ciutat, principalment, relacionats amb la cultura, la joventut i els serveis lingüístics de català.\nConcretament, enguany, els membres del jurat han estat: Albert Oliva (UAF), Àngel Gasol (IEV), Carme Leiva (Oficina de Català de Valls), Gerard Caballero (Llibreria Tram), Ivette Queralt (Valls Jove), Jordi de Bofarull (URV), Leila Zamarra (Suite Cor), Marc Ayala (regidor de Cultura), Maria Teresa Tasias (Club de Lectura), Miquel París (GTP), Montse Montané (Biblioteca Carles Cardó) i Teresa Guasch (Servei Comarcal de Català).\nEntrega de premis el 27 d’abril\nL'acte d'entrega de premis serà presentat per l'actriu vallenca Mònica Rius i comptarà amb la col·laboració de dos joves músics, alumnes de l'Escola Municipal de Música Robert Gerhard. La literatura serà la protagonista i es podran escoltar petits fragments de les obres guanyadores dels primers premis, llegides pels seus autors i autores.\nCom a fil conductor, també es llegiran alguns fragments de la novel·la Pilar Prim de Narcís Oller, ja que amb aquest nom de dona s'ha batejat, recentment, l'espai urbà de davant de la Biblioteca Carles Cardó, de la qual es commemoren els 5 anys de la nova ubicació al cor del barri antic de Valls. En acabar el lliurament dels premis, s'oferirà un petit refrigeri.\nArriba una nova edició del concurs de relats breus per Sant Jordi de Valls


El vaixell 'Alan Kurdi' torna al port de Palma a causa del mal temps i espera anar al Mediterrani Central en 10 dies\nPublicado 6/3/2019 13:39:51CET\nEl vaixell de rescat 'Alan Kurdi', de l'ONG alemanya Sea-Eye, ha tornat aquest dimecres a les 08.00 hores al Dic de l'Oest del port Palma a causa del mal temps en les aigües del Mediterrani Central i han avançat que esperen poder tornar a la zona de cerca i rescat (Zona SAR) a la recerca de 'dinguis' (embarcacions de migrants) "en deu dies", aproximadament.\nAixí han informat fonts de la tripulació del buc en declaracions a Europa Press, els qui han detallat que la tripulació, integrada per 20 persones entre professionals i voluntaris, han registrat tres tempestes fortes durant la seva missió en aigües internacionals del Mediterrani Central.\nEl 15 de febrer la tripulació de l''Alan Kurdi' va salpar del port de Palma cap a la zona SAR, situada unes 24 milles nàutiques de les costes de Líbia, lloc al qual va arribar després de 6 dies d'intensa travessia. El vaixell va estar treballant en tasques de cerca i rescat de 'dinguis' durant dos dies fins que una forta tempesta va obligar la tripulació a protegir-se durant tres dies en la costa de Tunísia.\nQuan les condicions meteorològiques ho van permetre, el vaixell de rescat va tornar a la zona TSAR sent conscient que hi havia mala mar per continuar les tasques de salvament durant un dia i mig sense observar cap embarcació en perill.\nA causa de les dures condicions meteorològiques registrades en el Mediterrani durant els mesos d'hivern, la tripulació va decidir tornar novament al port de Palma, en el qual han atracat aquest dimecres a primera hora del matí.\nDes de ProEmAid, una de les organitzacions sense ànim de lucre (ONG) participants en la missió de rescat del buc 'Alan Kurdi', han assegurat que la intenció és tornar a la zona SAR del Mediterrani Central en "uns deu dies", aproximadament, amb una nova tripulació.\n"En el Mediterrani Central hi ha milles i milles d'aigua en les quals no hi ha embarcacions de rescat", han destacat membres de la tripulació, qui han recordat que el buc de rescat Sea Watch, bloquejat des de fa més d'un mes a Itàlia, ha solucionat la seva situació i podrà sumar-se, en aproximadament un mes, a les tasques de cerca i rescat de migrants en aigües del Mediterrani.


Fa un parell de setmanes vaig anar a fer un curs a Miranda de Ebro. Anava en tren, el viatge era llarg i vaig agafar un llibre de la meva biblioteca que m’havien cedit feia anys i que mai havia obert.\nTinc una bona col·lecció de llibres de lactància, en tinc altres de criança que parlen en algun capítol de lactància i també tinc una col·lecció de llibres d’embaràs i part que en algun punt toquen el tema de l’alletament de manera col·lateral.\nBé, aquest llibre en qüestió no l’havia obert mai i no l’havia ni fullejat. No recordo qui em va regalar aquest llibre i un parell més, entre ells el del Sr. Malson.El del senyor Malson ja sabia que era infumable però esperava quelcom millor dels altres. De fet un d’ells és una joia, un altre ni fred ni calor però aquest en concret no el tenia classificat. El llibre del que us parlo l’escriu un periodista i una metgessa, no us penseu que l’escriu qualsevol!\nAixí que al començar al viatge emvaig posar a llegir, tenia cinc hores per endavant però com que sóc una mica tafanera em vaig saltar la primera part on parla de gestació i part per anar directament a la de lactància que era el tema que més m’interessava. Portava un llapis i mentes llegiaanava subratllant tot allò que em feia mal als ulls, tot el que estava fora de lloc, els mites, les mentides, les imprecisions…. Vaig deixar el capítol de lactància fet un mapa! No m’ho podia creure!\nUna vegada acabada la part de lactància vaig començar el llibre des del principi i tot i ser conscient que degestació i de part no en sé massa hi havia mil coses que llegia i em feien mal als ulls! Us serè sincera em vaig indignar molt amb la part de lactància però més em vaig indignar quan vaig llegir la primera part. La visió del llibre no pot ser més reduccionista i t’acaba portant per un únic camí, el part hospitalari dirigit i medicalitzat. Sembla que per les autores només hi ha un camí vàlid per fer les coses, no sé si sabenque hi ha més camins o directament eviten parlar-ne...\nI de la indignació vaig passar a la tristesa al pensar que aquest llibre pot arribar, de fet suposo que arriba perquè veig que s’ha reeditat, a mans de moltes mares i de moltes parelles que poden creure que el què diu aquest llibre és cert i poden seguir aquestes instruccions absurdes al peu de la lletra. Quanta desinformació venuda! I el més important, com a mare: com pots destriar la informació certa dels mites i les mentides si no tens ni idea d'un tema?\nEntenc que quan sobrevoles i aterres al planeta mare estàs més perduda que un pop en un garatge, però també sé que per altres temes podem fer un màster: si et cal comprar un cotxe no compraras el primer que t’ofereixin, si vols comprar un pis no acceptaras el primer que vegis… voldràs veure'ls "tots", valorar amb cura el que s'ofereix i sempre pensaràs que et volen prendre el pèl. Però en temes de criança i lactància sovint ens quedem amb la primera valoració i no dubtem, no pensem si allò que ens diuen és veritat o mentida, ho acceptem com a dogma de fe: si ho diu el pediatra, si ho diu el llibre, si ho diu aquella web…. Aquesta incapacitat pervalorar, investigar i triar és la queno ens deixa ser conscients de tots els mites i mentides que ens colen, de tota la informació no contrastada que ens empassem. Hi ha qui diu que les mares volen les coses clares, que volen que els diguin punt per punt el que han de fer (el que s'han de deixar fer) o simplement hi ha qui diu que hi ha mares queno volen prendre certes decisions i les deixen en mans d’altres suposadament "més preparats". Em nego a pensar que això sigui cert!!\nI entenc que és complicat destriar el gra de palla i que és difícil saber a qui podem escoltar/llegir… Ens cal ser crítics, dubtar, investigar... Gent, dubteu! El dubte no és dolent, el dubte ens permet créixer i poder escollir el camí que volem prendre, dubtant aprenem i dubtant ens informem. Dubteu de tot i de tothom, de mi inclosa :-)\nNo hi ha problema!


El Cabàs – Pàgina 21\nbusco raons perquè valgui la pena el 2008 i tot el que ha de venir!\nPublicat el 2 gener 2008 Autor Estel Armengol GinestíCategories GeneralDeixa un comentari a\nahir va ser un dia d’aquells que cal conservar. I per què? Doncs perque vam aprofitar d’allò més l’espai de la casa, el\nPublicat el 31 desembre 2007 Autor Estel Armengol GinestíCategories GeneralDeixa un comentari a\ns’acosta el final de l’any…. i caldria fer balanç d’aquest 2007.\nI curiosament han passat coses meravelloses, i coses desastroses. Una mica de cada, per no avorrir-nos, ni pensar que la cosa és fàcil.\nposarem a una balança les coses bones i en l’altre les dolentes i a veure qui pesa més………….\nPublicat el 27 desembre 2007 Autor Estel Armengol GinestíCategories General1 comentari a balanç\nd’avellana i de torró\net donaré fort cop de bastó\nFOTO: l’Hug i la Bruna fa un any cantant el caga Tió!\nPublicat el 24 desembre 2007 Autor Estel Armengol GinestíCategories General1 comentari a tió tió\ni avui toca treballar… perquè la febre consumista arriba a tots els racons del món… i a El Cabàs també!\nCal aprofitar l’empenta de la gent, les ganes de fer regals, per estar allà i posar-ho ben fàcil per vendre\ni de fet si avui obrim, al menys que serveixi per alguna cosa, no?\nPublicat el 23 desembre 2007 Autor Estel Armengol GinestíCategories GeneralDeixa un comentari a toca treballar\navui sóc millonaria?\nAvui sorteig de la grossa de Nadal.\nAquest any tinc algun número, de fet qui els té és el cabàs. Hem comprat números perquè confiem amb la sort de la nostra empresa que vagi endavant sense ajuda de ningú!!!! jijiji!!!\nperò sóc millonaria jo? tinc diners, cotxes i xalets a la costa?\ntinc un noi que m’estima, tinc una família amb qui tinc ganes d’estar (ara per Nadal i sempre), tinc uns amics que són un sol (els de més enllà i els que estan més aprop) perquè hi són quan els necessites (i ho han demostrat!), perquè visc allà on vull i amb qui vull, perquè el somni es fa realitat cada dia que ens aixequem…. i cada dia quan anem a dormir sabem que és possible, tinc motius per seguir endavant: en Marçal, l’Hug, els meus pares, els meus germans, la sòcia, l’empresa, els amics, els passaltpaseros, la petita Maria (per ella val la pena deixar-li un món bonic per viure ara que ha arribat) i molta gent més i moltes coses més que fan que tot plegat valgui la pena!\nCreieu que no sóc prou rica??????\nPublicat el 22 desembre 2007 Autor Estel Armengol GinestíCategories GeneralDeixa un comentari a avui sóc millonaria?\nnadal ara i aquí\nara si que el tenim a tocar…. i tots els que que facin tard ja no hi arribaran… perquè avui és un dia de bojos… i intentar anar a Barcelona a repartir lots és un suïcidi!\nen fi, però tot s’acaba fent… i sinó qui dia passa any empeny!!! que el Nadal és a la cantonada i toca reflexionar, pensar en els bons moments, la gent que estimes, i quan arribi les preses d’aquests dies, l’estrès i tot plegat serà passat ningú s’en recordarà!!!!\nPublicat el 21 desembre 2007 Autor Estel Armengol GinestíCategories GeneralDeixa un comentari a nadal ara i aquí\nel Mestre en la immensitat del moment, reflexionant qualsevol frase cèlebre…. o no!\nPublicat el 19 desembre 2007 21 abril 2013 Autor Estel Armengol GinestíCategories PERSONAL1 comentari a EL MESTRE\nuna trobada matinal sota el sol que escalfava una mica (pewrquè feia un fred!!!) per anar de visita a veure la Maria.\nTota la colla que hi vam anar!!!\nPublicat el 19 desembre 2007 Autor Estel Armengol GinestíCategories GeneralDeixa un comentari a trobada\nMica en mica estic acabant de treure tots els trastos, papers i paperots que han omplert la meva habitació durant 30 anys a casa els meus pares, i que ara han de passar a viure amb mi i amb en Marçal a casa nostra.\nÉs el moment ideal per a fer neteja, balanç de la pila de “merda” que vas acumulant amb el temps, i que allò que et feia gràcia fa uns anys ara va directe a la paperera.\nPerò m’encanta fer aquests reciclatges de material útil-inútil. Jo sóc la senyora dels papers, i ho guardo tot, però els anys, la “saviesa” o la consciència que l’espai és car, em fa ser més realista i “fotre a mar” tot allò que no és realment important.\nPerquè durant anys, i sobretot els anys de la universitat ho guardava tot!!!!! Qualsevol article, qualsevol fotografia que tingues una mínima relació amb l’art i la cultura anava a parar al calaix de l’habitació.\nA més a més guardo els treballs, exàmens, apunts, de la universitat i de més enllà!!!*\nI ara saben que la meitat de les coses que vaig guardar no les miraré mai més, cal fer un replantejament estricte amb tot aquesta paperassa i tirar a reciclar!!!!!\n*fa gràcia que els meus apunts d’EGB de català, ara els fa servir la meva mare per donar classes amb els Amics de l’Àfrica. I em fa pensar que haver-ho guardat tot aquest temps tampoc ha estat una mala idea.\nPublicat el 14 desembre 2007 Autor Estel Armengol GinestíCategories General1 comentari a recollir-reciclar-guardar\nPàgina anterior Pàgina 1 … Pàgina 20 Pàgina 21 Pàgina 22 Pàgina 23 Pàgina següent


Sobre la revista | ÀÁF Àmbits de Psicopedagogia i Orientació\nLa revista Àmbits de Psicopedagogia i Orientació publica articles de teoria i pràctica professional sobre assessorament, intervenció i orientació psicològica, pedagògica, psicopedagògica i social vinculats als contextos educatius i de creixement de la infància i adolescència, des d’una perspectiva educativa, social i sanitària.\nLa revista accepta manuscrits originals en català i castellà.\nÀmbits de Psicopedagogia i Orientació edita també monogràfics especialitzats, reunits en la col·lecció “Monografies de Psicopedagogia i Orientació”.\nEDITORIAL Trameses obertes / Indexat\nOPINIÓ Trameses obertes / Indexat /\nPSICOPEDAGOGIA I ORIENTACIÓ Trameses obertes / Indexat / Revisat per parelles\nPRÀCTICA PROFESSIONAL Trameses obertes / Indexat / Revisat per parelles\nRESSENYES Trameses obertes / Indexat\nPolítiques de revisió\nEls articles presentats a la revista seran avaluats per dos revisors experts del Consell de Redacció independents de l’autor o per professionals externs experts en la matèria de l’article, no vinculats institucionalment a l’autor.\nEls autors seran informats puntualment de la recepció de l’article mitjançant la plataforma OJS. L’Editor fa la primera revisió per tal de valorar si la temàtica i els aspectes formals compleixen amb els requisits mínims establerts per la revista.\nUn cop acceptat, el text es remet a dos revisors experts per a la seva avaluació en un termini establert dins del qual han de notificar a l’editor si és apte o no per a la seva publicació. En el cas que no sigui acceptat el text, es comunicarà als autors els motius o, si fes al cas, es faran suggeriments i propostes de modificació que optimitzin la seva publicació d’acord amb els criteris editorials. La instància final responsable de la publicació és el director de la revista.\nLes comunicacions amb els autors es realitzaran a través de la plataforma OJS i els terminis seran , com a màxim, de tres mesos en el procés de revisió i de sis mesos, entre la tramesa i la publicació del manuscrit.\nEn la publicació de l’article es farà constar les dates de recepció i acceptació d’aquest.\nDeclaració de principis ètics\nLa revista Àmbits de Psicopedagogia i Orientació es compromet a seguir i mantenir els següents criteris ètics en totes les etapes de publicació:\nResponsabilitats de l’equip editor i de la publicació\nAcceptar només articles originals i que no s’hagin publicat prèviament ni estiguin sotmesos a consideració per cap altra revista.\nEstablir criteris clars per a l'acceptació i avaluació dels articles.\nEvitar conflictes d'interessos entre editors i revisors en relació als textos que presenten els autors.\nFer ús dels textos i de les dades que aporta l’autor només per a les finalitats declarades per la revista i per a la seva publicació.\nResponsabilitats dels revisors i revisores\nFer una revisió justa i objectiva dels manuscrits.\nExposar amb claredat els punts de vista i els arguments de la valoració als autors, per tal de facilitar de manera constructiva les possibles modificacions que siguin necessàries per millorar el text.\nNo acceptar articles per revisar en els quals pugui haver-hi algun conflicte d'interessos que limitin la seva objectivitat.\nNo acceptar aquells articles en els quals es detecti plagi o autoplagi. En cas de necessitat, es revisaran amb eines digitals específiques de detecció de plagi.\nResponsabilitats dels autors i autores\nAssegurar l'originalitat dels treballs i que no hagin estat publicats ni estiguin en valoració en una altra revista.\nAssegurar que els manuscrits són originals i en el cas que s’hagin utilitzat treballs, fragments o paraules, taules o figures d’altres autors, aquestes fonts d’informació siguin citades i referenciades de manera adequada.\nRespectar els terminis establerts per l’editor per fer les modificacions que s’hagin proposat per a la publicació del treball.\nLa revista Àmbits de Psicopedagogia i Orientació dóna accés obert i lliure a tots els seus continguts de manera gratuïta i amb els textos complets. La publicació de manuscrits en qualsevol de les seccions de la revista, no dona dret a cap remuneració.\nLa publicació de la revista és semestral: maig i novembre.\nLa Xarxa de Preservació de PKP proporciona serveis gratuïts de preservació dels articles per a qualsevol revista OJS que compleixi amb els criteris bàsics. En aquest sentit, i per tal de garantir la seva preservació digital de manera segura i permanent, els articles de la revista Àmbits de Psicopedagogia I Orientació són arxivats en LOCKSS (Lots of Copies Keep Stuff Safe) y CLOCKSS (Controlled Lots of Copies Keep Stuff Safe).\nAixí mateix, la revista està inclosa i en accés obert en els repositoris DIALNET I RACO, i tots els articles tenen assignat l’identificador DOI.\nLa Revista Àmbits de Psicopedagogia i Orientació proporciona una interfície OAI-PMH (Open Archives Initiative - Protocol for Metadata Harvesting) que permet que altres portals i serveis d'informació puguin accedir a les metadades dels continguts publicats.\nRuta per als recol·lectors: http://ambitsaaf.cat/oai


26 de mayo de 2020, 23:44:05\nGerhard Grenzing: 40 anys capturant l’ànima dels orgues des del Papiol\nEl mestre alemany va arribar a la península encisat per la “llum i color” dels orgues ibèrics. Des del seu taller al Baix fabrica aquests instruments per a ciutats de tot el món\nDiu que la primera vegada que va sentir l’orgue del Palau Reial de Madrid es va quedar amb la boca oberta “i amb les orelles encara més”. Ho va fer a través d’un disc, al nord de la seva Alemanya natal, però així i tot va sentir-lo molt a dins seu. Es va sentir fascinat i va decidir venir a la península. “Els orgues ibèrics tenen caràcter, color, llum”, descriu el mestre orguener Gerhard Grenzing. “Com el vi, tenen solera”, diu sorneguer, picant l’ullet. Servidor, autèntic profà en matèria d’orgues, ‘desafia’ Grenzing a definir què vol dir que un orgue tingui llum. “Igualment que algunes persones en desprenen, un orgue ho pot fer també, té ànima”, explica amb tota naturalitat el mestre, instal·lat des de fa més de quaranta anys al Papiol, on té el seu taller d’orgues, “l’instrument més gran que la humanitat ha estat capaç de construir”, recorda amb orgull.\nDel seu taller han sortit orgues cap a Astúries, Portugal, França, Dinamarca, Brasil i la mateixa basílica de la Mercè de Barcelona, i n’ha restaurat molts més a tantes altres ciutats del món. Ara mateix acaba d’enviar-ne un cap a Iserlohn, a prop de Düsseldorf, i està fent proves al seu taller a un altre que coronarà la catedral de Praga. Parlem amb ell i la seva filla, la Natalie, que treballa conjuntament amb el seu pare. Hem d’aixecar la veu o apropar-nos en diverses ocasions per sentir-nos, atès que l’equip està afinant l’obra magna que viatjarà en uns mesos cap a Praga. “L’estem harmonitzant”, corregeix amablement Grenzing, mentre tronen els tubs a la nau de prop de 20 metres d’alçada. “Cada nota ha d’estar equilibrada, res d’estridències”. El seu taller fa olor de fusta, i la magnitud de l’orgue i de la tasca que allà s’hi fa espanta. Espanta en el bon sentit, fent referència a la complexitat i transcendència d’aquest ofici, atès que el mestre Grenzing, lluny d’espantar, és un home de gestos pausats, subtils i gràcils. Explica que es va instal·lar al Papiol per qüestions de connectivitat, proximitat a Barcelona i serveis, tot i que destil·la estima cap al poble baixllobregatí. De fet, abans d’enviar els orgues que fabrica, ofereix un concert al seu taller per a tots aquells que vulguin estremir-se amb la música d’aquest enorme instrument de 2.200 anys d’història.\nEl domini de la tècnica\nL’equip del taller, format per 18 persones de set nacionalitats diferents -que enraonen amb Grenzing en català, idioma en el qual s’expressa perfectament-, és l’encarregat de produir el que pensa el mestre. Res no es deixa a la improvisació. “S’ha de dominar la tècnica, ha d’estar tot calculat abans de començar”, diu Grenzing. A l’hora de fer un orgue nou, viatgen a l’indret on descansarà per veure’n les característiques. Un cop recopilada aquesta informació, el pensen, el dissenyen i, un cop tenen cada detall controlat, s’hi posen. Aquesta última és la part tècnica, però fabricar orgues té un vessant artístic important. Així ho assevera la Natalie Grenzing i ho certifica el seu pare. “Un orgue té ànima, perquè si no és així, per què ens emociona?”. És una pregunta retòrica i Grenzing té molt clara la resposta.\nUn procés meticulós\nQuan tenen les peces, que van molt més enllà dels característics tubs -”Hi ha centenars de peces al darrere que han de funcionar com un rellotge”, recorda el mestre-, el munten al mateix taller. Una nau on van aterrar l’any 2000 amb motiu de la construcció de l’orgue de la catedral de Brussel·les, que porta la seva marca. “És una obra d’enginyeria”, emfatitza la Natalie mentre mostra una fotografia de la seva instal·lació amb grues a la capital belga. Per fabricar-lo necessitaven arribar als 17 metres d’alçada, i l’antic cinema del Papiol, on hi eren abans, se’ls hi va quedar petit.\nUn cop que s’ha certificat que tot funciona correctament, desmunten l’orgue i un equip de l’empresa s’encarrega de portar-lo al seu destí i muntar-lo in situ. L’orgue d’Iserlohn, de fet, ja l’estan muntant allà, una feina que pot trigar fins a quatre mesos, entre el muntatge pròpiament dit i l’harmonització sobre el terreny. Grenzing remarca la importància de muntar i provar primer l’orgue al Papiol, ja que, com reitera en diverses ocasions, res no es pot confiar a l’atzar. I és que enviar un orgue a l’altra punta del món sense saber com funciona és “absurd” i una despesa descomunal.\nLa tradició orguenera\nEl de Praga compta amb 5.700 tubs i pesa prop de 33 tones, en les quals no es compta el pes del vidre de Bohèmia que completarà l’instrument. Encara està en fase de proves al Papiol, on rebrà la visita del cardenal de la capital txeca el pròxim 14 d’octubre, acompanyat d’una comitiva de cent persones. Grenzing es mostra satisfet amb la implicació del prelat txec i la rebuda que està tenint a Praga el projecte, que ja té 50.000 espònsors i ha estat objecte de maratons televisius per recaptar-ne fons.\nPreguntem si aquesta passió orguenera té parangó a Catalunya. Grenzing arrufa el nas i viatja segles enrere. “Catalunya havia estat un país d’orgues, molts mestres i aprenents venien aquí, però amb la Setmana Tràgica i la Guerra Civil tot s’estronca, perquè se’n destrueixen molts”, lamenta. D’aquells antics orgues en van quedar alguns, els quals van servir a Grenzing, tant en els seus primers anys a Mallorca com al Papiol més tard, per aprendre’n més sobre la sonoritat i esperit. “Són peces que no havien estat mai restaurades i guarden l’essència antiga”, descriu el mestre, que assegura que cada país té la seva tipologia d’orgues, en funció de factors com la llengua. Unes conclusions que, després de dècades de dedicació a aquest projecte de vida, ha plasmat en un estudi. “Els orgues són com els països”, explica Grenzing, que diu que així com està demostrat que un nadó sent la veu de la seva mare al ventre i l’emmagatzema al seu cervell, cada orgue sona diferent segons el país o la llengua materna del seu fabricant. En aquest sentit, el mestre papiolenc destaca que els orgues catalans i portuguesos s’assemblen, però que són diferents dels que es fan al centre de la península. “I no és cap tema polític”, s’afanya a afegir.\nI és que Grenzing, a més de mestre orguener, és un estudiós del tema. Quan enceta un projecte de restauració fa d’arqueòleg, s’endinsa en la història, els materials que es van fer servir i l’estil de l’època, tot plegat per guardar-ne l’essència i no espatllar la feina, el segell, d’algun orguener del passat. “Has d’entendre l’orgue”, ressumeix Grenzing mentre posa per a la foto d’aquesta entrevista. Mira amunt, al sostre, al cel, com ho ha fet tota la seva vida de mestre orguener. Una vida que li ha reportat èxits i el reconeixement del sector com a membre de la Reial Acadèmia de les Belles Arts de Sevilla, de la Reial Acadèmia de les Ciències i les Arts de Barcelona i president de la International Society of Organbuilders, entre altres mèrits d’una inacabable llista.\nTota una feina que requereix molt esforç i hores de dedicació, però que “val la pena”. Però més enllà dels premis, hom se n’adona de la transcendència de l’obra quan trona la primera nota de l’orgue en la inauguració i palpa l’emoció a l’ambient. “És un privilegi fer aquesta feina, un ofici excepcional”, conclou Grenzing. III\nDel Papiol a Praga\nEl mestre Grenzing reconeix que un dels reptes més difícils serà aconseguir que l’orgue que està construint ompli sonorament la catedral de Praga. Ara estan ultimant l’instrument, que compta amb 5.700 tubs, 13 metres d’alçada i 33 tones de pes. A més, oferirà una façana de vidre de Bohèmia, el disseny del qual anirà a càrrec dels especialistes artesans de Lasvit, vinculats a la marca de cotxes Skoda. A més, hi haurà tubs de corda inspirats en sons romàntics txecs i alemanys.\nCalculen que el muntatge a la catedral es portarà a terme entre el desembre i el març del 2020. Durant tres o quatre mesos s’harmonitzarà cada tub a l’acústica del recinte -una tasca que es farà en silenci, a les nits-, i es preveu que el juny de l’any que ve s’inauguri.


Arxius de General - Pàgina 2 de 6 - Universitat Progressista d’Estiu de Catalunya\n9 de febrer de 2021, Categoria:\tGeneral\nTots comencem a estar una mica tocats amb aquests dies tan estranys que ens han tocat viure. Qui més qui menys es busca entreteniments per suportar tanta introspecció. Ara bé, una cosa que m'enerva són aquells derrotistes que, a més, fan tot el possible per desanimar-nos encara més. Són aquells que diuen que el nostre [...]\n1 de febrer de 2021, Categoria:\tGeneral\nEl TSJC ha decidit que seran ells qui diran quan es fan les eleccions. Es van perdre la lliçó a la facultat on deia que els representants del poble fan les lleis i ells només les apliquen. De fet portem més de deu anys on els jutges li han agafat gust a la política i [...]\n15 de desembre de 2020, Categoria:\tGeneral\n«Las Trece Rosas» i Manuel Marchena\nTretze noies de les Joventuts Socialistes Unificades van ser assassinades pels feixistes l´any 1939. Tenien entre 18 i 29 anys, nou d´elles eren, doncs, menors d´edat per l´època. La majoria d´edat era llavors als 23 anys. Un individu execrable, Javier Ortega Smith de Vox, va dir: «Sabe usted cómo se ha mentido en la Historia [...]


Exercici treball defensiu, i ofensiu sobre línia de passi i servei de fons. - Territori Bàsquet Colomenc\nPublicat 13 de novembre de 2017. 11.04 hores\nArticle publicat per Alex Senra a la pàgina web jgbasket\nEn categories de formació, Quants problemes ens trobem a l'hora de treballar amb els nostres jugadors aspectes relacionats amb la sacada de fons?. I no només parlem de detalls en el pla defensiu, sinó també en l'ofensiu. És complicat de vegades llegir bé les situacions, i prendre una bona decisió, a través d'un esquema simple d'exercici, podrem centrar-nos en aquests detalls que tenim a la nostra planificació, i que volem transmetre als nostres jugadors.\nPodem fer l'exercici mitjançant trios, un jugador se situarà en línia de fons, mentre que els altres dos han d'assumir el paper de atacant, i defensor. Com a idea general, demanarem a l'atacant que la seva recepció sigui a l'interior de la zona delimitada pels cons, i un cop completada aquesta recepció, tracti d'arribar a la línia de mig camp mitjançant pot. També a manera general, indicarem al defensor l'obligació que té de dificultar al màxim l'entrada de pilota en joc, i una vegada que això es produeixi s'haurà de realitzar una forta defensa sobre pilota fins a mig camp.\nJa de per si, pot resultar un exercici interessant, però la nostra tasca com a entrenadors és aportar una sèrie de detalls que enriqueixin més aquest treball. Aquestes indicacions hauran sempre d'estar d'acord a la nostra planificació, i relacionades amb el nivell dels nostres jugadors. Millor anar pas a pas, amb pocs detalls, que saturar i que al final la feina sigui improductiu.\nPer l'atacant, (al treballar en quart de camp mostrarem diferents anotacions en el mateix diagrama) molts jugadors tenen el mal costum de realitzar talls per rebre en zones molt properes a línia de fons, i en els cantons del camp. És un error que en la majoria de les ocasions incita a la defensa a realitzar bones situacions de 2 × 1, generalment amb èxit. Demanarem al jugador que eviti aquestes zones, l'ideal seria poder realitzar la recepció prop de l'altura de la prolongació de tirs lliures, més espai = més visió.\nUn altre detall interessant seria el d'evitar que l'atacant de mogui amunt i avall sense un sentit clar, i al mateix ritme. Economitzar esforços és important, i sempre que la defensa ho permeti (defensor a la mateixa altura que l'atacant) és més efectiu portar al defensor a l'altura de la perpendicular amb la pilota fixant la seva posició per des d'aquesta posició realitzar un canvi de ritme, ja amb l'avantatge d'haver aconseguit guanyar la posició, i millorar línies de passada.\nLes dues últimes idees que anem aportar són referents a la recepció, i és que sempre que es pugui és recomanable que es produeixi en situacions de moviment, i de cara al cèrcol on anem atacar, evitant rebre d'esquena, i en estàtic. És una bona forma de llançar ja a l'atac, i podem evitar algun tipus de sorpresa que ens plantegi la defensa. La primera i clàssica idea serà la de treure de la perpendicular de pilota al defensor, fixar-lo en banda, per a continuació canviar de ritme tallant davant seu i envaint de nou aquesta perpendicular amb la posició guanyada, i alliberats de mans que dificultin la línia de passi. Podem trobar-nos amb la defensa per davant, en aquest cas, paciència, cercar la perpendicular, i fixar al defensor portant cap línia de fons per després canviar de ritme i buscar passi bombejat que permeti aquesta recepció en moviment.\nPer a la defensa, aquí podem jugar amb el mateix exercici en si, que exigeix la recepció en una zona delimitada. Des orientar la recepció cap a banda, negant talls al centre, fins a una defensa espatlla a espatlla, que no tres quarts, l'objectiu serà el de tractar d'anticipar-se la línia de passada. Finalment, podem col·locar-nos per davant si és que la nostra pressió exigeix aquest tipus de defensa, sempre que la nostra activitat de braços sigui alta, encara que sigui per fer dubtar al passador. O podem optar per una col·locació per darrere, obligant a l'atacant a una recepció per sota de prolongació de tirs lliures, en estàtic i d'esquena, per un cop ficat pilota en joc realitzar una agressiva pressió sobre pot.\nOpcions com veiem hi ha moltes per enriquir aquest exercici, ara bé, hem d'exigir a tots dos jugadors el 100% d'intensitat en l'execució de l'exercici, i és que si una de les parts baixa el seu nivell, probablement tots dos no facin un bon treball. Hem de forçar situacions, i nivells d'intensitat semblants a les dels partits.


Office 14 s'integrar? en el "n - YCOM\nOffice 14 s'integrar? en el "n\nOffice 14 s’integrar? en el “n\nMés facilitats per treballar amb documents des d’un navegador web, la principal novetat de la presentació de la versió pre-beta de la futura versió del paquet ofimàtic de Microsoft.\nGuillem Alsina (guillem@imatica.org) – En el marc de la conferència per a desenvolupadors PDC 2008 en la qual s’estan presentant una gran quantitat de novetats entre les que han brillat amb llum pròpia Windows Azure, la pre-beta de Windows 7 i Office 14, el paquet ofimàtic de Microsoft. La principal característica distintiva d’aquest darrer serà la seva integració amb el concepte de núvol (Cloud), quelcom que estan mostrant de mica en mica tots els productes de la companyia de Redmond, i que a més es mou d’acord amb el gir de programari com a servei (software as a service) que està duent a terme la companyia de Steve Ballmer.\nLes Office Web Applications es mouen en tres direccions: poder executar les diferents aplicacions del paquet ofimàtic en un navegador web, que siguin accessibles des de qualsevol dispositiu, i fomentar l’entorn col·laboratiu.\nEn primer lloc, i pel què fa a l’execució des del navegador, les Office Web Applications seran compatibles amb tres dels principals browsers existents actualment al mercat: Internet Explorer -naturalment-, Safari i Firefox. Si, aquest darrer pot ser una sorpresa relativa, doncs Microsoft està mostrant una tímida obertura cap al programari lliure que es va demostrar amb la inclusió d’eines per a què els dissenyadors que treballen amb Silverlight 2 poguessin desenvolupar amb l’entorn lliure Eclipse sota GNU/Linux. Tot i això, ens queda la incògnita de si les aplicacions web d’Office necessitaran que s’executi un Windows o un Mac OS X sota el navegador, o la compatibilitat amb Firefox també es mourà en Linux.\nLa funcionalitat serà màxima en qualsevol dispositiu, pel que podrem editar un document des d’un ordinador personal o un smartphone amb Windows Mobile, a més de poder col·laborar d’una manera molt fàcil i còmoda, editant un document en línia simultàniament des de diversos llocs diferents. Per exemple, podríem editar un full de càlcul en el nostre ordinador des d’un Windows amb Safari, mentre un col·lega de feina fa el mateix amb el mateix document des d’una altra ciutat a través del seu telèfon mòbil.\nLes aplicacions del cèlebre paquet ofimàtic que estaran disponibles en versions lleugeres per a la web són el processador de textos Word, el full de càlcul Excel, el programa de presentacions PowerPoint, i el programari de col·laboració en grup OneNote.\nProbablement les Office Web Applications siguin unes de les primeres en gaudir de Windows Azure com a capa de sistema operatiu sobre el qual ser executades.


Bachelet anuncia l'alliberament de 22 detinguts a Veneçuela, inclosa la jutgessa Afiuni\nPublicat 5/7/2019 17:17:13CET\nEl Govern veneçolà va alliberar aquest dijous 22 detinguts, entre els quals figuren la jutgessa María Lourdes Afiuni, detinguda el 2009 quan era Hugo Chávez qui estava en el poder, així com el periodista Braulio Jatar, segons ha anunciat la cap de Drets Humans de l'ONU, Michelle Bachelet.\nDurant la seva intervenció d'aquest divendres davant del Consell de Drets Humans de l'ONU a Ginebra, l'expresidenta xilena havia informat de l'alliberament de 22 detinguts. "Donem la benvinguda a aquests alliberaments i animem les autoritats a alliberar altres detinguts per l'exercici dels seus drets humans", ha assenyalat.\nEn declaracions posteriors a la premsa, Bachelet ha donat els noms d'Afiuni i Jatar. Els altres 20, segons ha indicat una portaveu de la seva oficina a Reuters, són estudiants.\nAfiuni, detinguda el 2009 per ordre de Chávez després d'ordenar la posada en llibertat d'un empresari corrupte, es trobava sota arrest domiciliari des del 2011. Finalment, un tribunal la va condemnar a cinc anys de presó el passat mes de març per "corrupció espiritual".\nPel que fa a Jatar, va ser detingut el 2016 després de cobrir una protesta contra l'actual president, Nicolás Maduro, i des del 2017 es trobava en règim de "casa per presó".


I les Irenes Polos d'avui en dia? - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nI les Irenes Polos d’avui en dia?\n“On són les Irenes Polos d’avui en dia?”. La pregunta se la formulava fa uns dies una assistent a la tertúlia sobre Irene Polo que va organitzar el Col·legi de Periodistes de Catalunya. El dubte sorgia en constatar les dificultats que hi ha a la premsa actual perquè els i les periodistes puguin sortir al carrer a investigar, a preguntar, a recollir denúncies, a conèixer en primera persona sobre el que estan informant.\nI per què reivindicaven la feina d’aquella periodista? El 1930, amb 21 anys, Irene Polo va començar a exercir l’ofici. La carrera li va durar poc, ja que el 1936 deixava la professió per acompanyar la companyia teatral de Margarida Xirgu per Amèrica, però va ser intensa. Imatges, La Humanitat, La Rambla, L’Opinió, L’Instant o Última Hora van ser les capçaleres on va anar publicant els seus reportatges i entrevistes (bona part dels quals podeu llegir a La fascinació del periodisme). Ben aviat va adoptar una pràctica i un estil marcats per les ganes d’apropar-se a allò que estava explicant, de narrar-ho en primera persona, de desplaçar-se fins on fos per informar de la realitat social del seu temps. I això barrejat amb bones dosis d’ironia, que li permetien parlar amb desimboltura de la darrera moda de les modistes de Barcelona, del vot femení, de la FAI, d’una difícil entrevista a Cambó, de l’atur o dels canvis que els turistes ja estaven provocant a Eivissa.\nAixí que la pregunta a la tertúlia es qüestionava les possibilitats actuals per exercir un periodisme de carrer com el que feia Irene Polo. I la majoria d’assistents van coincidir que és molt difícil. Tenien raó. Possiblement, periodistes que puguin anar fins a un conflicte laboral com va fer la Polo amb els miners de Sallent i denunciar les condicions en què vivien les famílies dels treballadors, o que es facin passar per una jove seguidora de les feixistes Juventudes de Acción Nacional i els acompanyi fins a una manifestació a Madrid, són molt difícils de trobar a les redaccions. I és que els que formen part de les plantilles sovint estan atrapats per la pressió d’omplir pàgines en paper i pàgines web diàriament, i pels interessos dels propietaris, que sovint tenen poc a veure amb el periodisme.\nSi voleu llegir-les, però, no és una tasca impossible. Les Irenes Polos d’avui en dia les trobareu signant com a free-lance en diaris i revistes, o en blocs, o escrivint en mitjans alternatius, o a través de documentals que hauran pagat en bona part de la seva butxaca.\nD’Irenes Polos avui dia n’hi ha moltes. El problema és que ja no obren portades de diari com feia aquella magnífica reportera (i que sovint tenen poc retribuïda la seva feina). Ara haureu d’esforçar-vos una mica més per trobar les seves cròniques. Però no us serà difícil si teniu ganes de saber el que massa sovint no expliquen els grans mitjans.\nEls diaris es fan ressò de l’escorcoll d’un empresa que va presidir Urdangarín, però ‘La Vanguardia’ se n’oblida al paper


Receptes d’èxit en models de negoci que funcionen, nova càpsula formativa al CEEILleida – Xarxa de Centres d'Empreses Innovadores de Lleida\nReceptes d’èxit en models de negoci que funcionen, nova càpsula formativa al CEEILleida\nEl CEEILleida oferirà dimarts 12 de desembre la càpsula formativa Receptes d’èxit en models de negoci que funcionen. Com adaptar-les al teu projecte o empresa, que serà impartida per Jordi Puigdellívol, sherpa empresarial, que té com a objectiu donar a conèixer patrons d’èxit en models de negoci que funcionen en empreses reals per identificar-ne bones pràctiques. Cal tenir en compte que la innovació en emprendre és cada vegada més imprescindible, però no cal reinventar la roda contínuament. Hi ha moltes empreses que han ideat amb èxit models de negoci innovadors.\nLa formació tindrà lloc de 16:00 a 20:00 hores a l’aula de formació del CEEILleida.\nInscripcions: Envieu el DNI escanejat al correu ceei@ceeilleida.cat


Filloy assegura que “no hi ha cap situació estranya” al departament de Joventut i Voluntariat - Altaveu el diari digital d'Andorra\nDos ministres, una secretària d’Estat i un director ministerial es reuneixen amb una trentena llarga de voluntaris per conèixer de primera mà el seu neguit\n18/02/2020 (20:15 CET)\nEl ministre Víctor Filloy es dirigeix als presents a la reunió.\nEl ministre d’Afers Socials, Joventut i Habitatge, Víctor Filloy, ha assegurat aquest vespre a l’Espai Actua que “no hi ha cap situació estranya” al departament de Joventut i Voluntariat, ni per la suposada polèmica selecció del cap de l’àrea ni per l’enrariment que aquest fet hauria suposat, amb una notable davallada de baixes que el titular ministerial també ha negat. Les manifestacions les ha fet just abans d’iniciar-se amb una trobada amb voluntaris. N’hi havia una trentena llarga.\nFilloy ha acudit a la trobada amb el voluntariat, únicament per esvair dubtes i neguits sobre el funcionament del departament, no pas per afrontar o exposar projectes de futur, acompanyat de la secretària d’Estat, Teresa Milà; del director d’Afers Socials, Joan Carles Villaverde; i també per la ministra de Funció Pública, Judith Pallarés, que ha volgut acudir a la reunió per exposar els possibles dubtes sobre el procés de selecció del cap d’àrea. “Es donaran les explicacions que calgui”, ha dit Filloy, que ha assegurat que s’ha posat a disposició de qui ho vulgui consultar l’expedient sobre el procés de selecció del cap d’àrea.\nMés encara, ha assegurat que l’expedient se li ha també facilitat al candidat que més temps feia que estava al departament i la no elecció del qual, suposadament, hauria comportat l’enuig d’una part dels voluntaris, alguns dels quals van voler fer una carta de repulsa i en no trobar prou suport van decidir donar-se de baixa. Segons Filloy, qui semblava que hauria hagut d’haver agafat el comandament de l’àrea, una vegada consultat l’expedient, no hauria mostrat objeccions. Altres fonts han assegurat que l’únic que ha pogut veure aquesta persona és el seu expedient, perquè no li podien negar.\nEl titular d’Afers Socials ha assegurat que mai ningú no els ha adreçat cap queixa als responsables ministerials -una situació que algunes fonts han desmentit, tot i que està per veure si el que reflecteixen realment és un malestar amb el funcionament del departament i, per tant, amb afectació entre el voluntariat o el que evidencien només és un malestar laboral per algunes prerrogatives adquirides- i que esperaven que fossin traslladats tots els neguits durant la reunió. El grup parlamentari socialdemòcrata també ha fet una bateria de preguntes sobre la qüestió que haurà d’ajudar a treure l’entrellat de la situació.


Ajuntament de Súria/Itinerari pel Samuntà\nData i hora oficials: 20/01/2021 05:12\nAquest itinerari de 9,5 quilòmetres transcorre al llarg de la riera d’Hortons des del riu Cardener, on aboca les seves aigües, fins al capdamunt del municipi de Súria. El seu desnivell acumulat és de 318 metres, amb un desnivell màxim de 150 metres. Es pot fer fàcilment a peu.\nÉs una ruta tancada que té inici i final al Poble Vell (zona Era del Castell). El seu recorregut permet entendre el passat i el present agrícola de Súria, coneixent alhora el seu patrimoni paisatgístic i cultural (barraques de vinya, molins, necròpolis medievals, balmes sepulcrals, etcètera).\nL’itinerari es troba completament senyalitzat com a sender local amb els colors blanc i verd, propis d’aquest tipus de senders, i senyals i plafons informatius al llarg del seu recorregut.


Mor als 80 anys Francesc Betriu, director de films com «La plaça del diamant» - Diari de Girona\nMor als 80 anys Francesc Betriu, director de films com «La plaça del diamant»\nMor als 80 anys Francesc Betriu, director de films com «La plaça del diamant» Diari de Girona\nEl guionista, productor, distribuïdor i crític de cinema Francesc Betriu (Organyà, 1940) va morir dimecres als 80 anys. El cineasta va ser reconegut el novembre passat amb el Premi Gaudí d'Honor-Miquel Porter 2020, màxim reconeixement del cinema català. L'acadèmia el va distingir per la trajectòria «consistent i dilatada», pel compromís social «ferm» i per la diversitat de la producció, amb títols com Furia española o La plaça del Diamant.\nLa formació acadèmica del lleidatà inclou estudis en Ciències Econòmiques i Ciències Polítiques i la diplomatura en Sociologia, així com estudis especialitzats en direcció a l'Escuela Oficial de Cinematografía de Madrid. Allà va poder aprendre de personatges com Luís García Berlanga, Carlos Saura o José Luís Sáenz de Heredia. Betriu va patir la censura franquista en films com La viuda andaluza (1976), Los fieles sirvientes (1980) o Furia española (1975), amb el rècord de talls: 22 en 11 minuts.\nEl Papa defensa el dret dels homosexuals a estar «coberts legalment» i a tenir una família.\nLas Vegas de Figueres reobre les portes divendres després de tres mesos tancat.


Detingut un presumpte piròman per provocar varis incendis de matinada | Andreuenc\nAgents dels Mossos d’Esquadra han detingut, poc després de les 3:00 hores, un presumpte piròman acusat d’haver provocat un total de set incendis durant la matinada del divendres en diferents punts del districte de Sant Andreu. La policia catalana ha estat alertada a les 2:40 hores quan ja s’havien produït els primers focs i aquests han continuat fins a la detenció del sospitós.\nA causa dels fets s’han hagut de mobilitzar 13 dotacions dels Bombers de Barcelona, que han estat extingint els diferents incendis entre les 2:25 i les 3:05 de la matinada. Segons ha avançat Tot Barcelona, els focs haurien estat provocats al carrer de Bartrina, a l’avinguda Meridiana, al carrer Gran de Sant Andreu i al passeig de Santa Coloma, entre d’altres indrets.\nEls focs han cremat 8 motos, 5 cotxes, 2 contenidors i 2 rètols de comerç, a més d’afectar la superfície d’algunes façanes. A part dels danys materials, afortunadament no hi ha hagut ferits. Com a conseqüència de la potent combustió i la intensitat de les flames alguns dels vehicles afectats han quedat totalment calcinats.\nLa detenció del sospitós, un home de 37 anys, s’ha produït quan estava a punt de causar un nou foc al carrer del Pare Manyanet, a la Sagrera. A hores les investigacions policials apunten a què el detingut hauria estat l’autor de tots els incendis d’aquesta matinada. Segons fonts dels Mossos d’Esquadra, es tracta d’una persona amb antecedents policials.\nFotografies: Cotxes i motos calcinats a la via pública | Teresa Berni\nEtiquetes: detencióincendiincivismeMossos d'Esquadrapiròmansuccessos


«La cultura és una inversió com podria ser-ho qualsevol obra municipal» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n«La cultura és una inversió com podria ser-ho qualsevol obra municipal»\nVall aposta per una cultura a un preu popular, innovadora i compromesa amb el patrimoni\nEl regidor de Cultura de Gironella, Lluís Vall, a l'ajuntament andrea izquierdo\nEl regidor de Cultura de Gironella, Lluís Vall, a l'ajuntament\nVa estudiar Publicitat i Màrqueting. També és ballarí i emprenedor nat. Ara inicia el seu segon mandat a Gironella per Junts per Catalunya\nGironella ha fet una reconversió cultural durant l'últim mandat de Junts per Catalunya per mitjà del regidor de Cultura, Lluís Vall. Amb la revalidació del càrrec, Vall estrena el segon mandat al consistori amb nous reptes culturals.\nQuè creu que ha pogut aportar la seva tasca de regidor de Cultura a Gironella?\nEm vaig trobar un llegat molt positiu. S'havia fet una restricció econòmica abans d'entrar nosaltres, i em va permetre poder invertir en cultura un cop vaig assolir la regidoria. Un aspecte sobre el qual he volgut treballar molt ha estat el Culturitza't, estava molt pensat per als artistes locals. El primer que vam fer va ser dotar-lo de més pressupost i obrir-lo. El vam convertir en un festival que no para en tot l'any, quan abans durava només dos mesos.\nQuin creu que és el canvi més important que han aconseguit durant el mandat anterior?\nUn dels canvis dels quals em sento molt orgullós és d'haver canviat la data del Carnestoltes. Abans se celebrava els mateixos dies que a la resta de Catalunya. A Berga hi havia una festa molt potent, i a Sallent també. A causa d'això, la nostra festa es reduïa solament a la gent de la localitat. Ens trobàvem que invertíem molts recursos econòmics però no rebíem cap retorn al municipi. És per això que vam decidir desplaçar-lo una setmana. D'aquesta manera, la gent de la comarca i rodalia podia venir.\nPer què és necessari fer créixer esdeveniments d'aquest tipus?\nPerquè d'aquesta forma arriben a tothom. Per fer-ho, hem començat a aplicar el format 3 en 1. Ampliem l'agenda de les festes, i d'aquesta manera podem incloure-hi tots els públics. Això ho hem començat a aplicar a la festa major. Hem inclòs als plans sobretot els infants i els joves. Fins ara la festa major estava destinada a la gent més adulta i volem que qualsevol persona, independentment de l'edat, senti la festa com a seva.\nEstan donant molta importància a la celebració d'esdeveniments en espais amb rellevància històrica del municipi. Què busquen aconseguir?\nHem introduït el concepte de patrimoni dins de la regidoria de Cultura. Crec que és important saber què tenim i realçar-ho. Volem donar vida a espais que són part del paisatge per dinamitzar-los. Són la nostra herència històrica, tenim el patrimoni i, com que som conscients que no crida gaire l'atenció per si sol, busquem fer activitats i que, com a efecte col·lateral, la gent conegui espais que no visitaria per iniciativa pròpia. Hem aconseguit conscienciar la població sobre el fet que l'Ajuntament s'encarrega del patrimoni local i el posa en relleu.\nI com ho fan perquè la gent hi vagi?\nPreus populars. A hores d'ara, crec que som l'únic municipi del Berguedà que ofereix cultura a preus populars. Els preus dels nostres espectacles mai superen els 7 euros i no depenen del preu que demani l'artista per venir a tocar a la vila. Per tant, hem pogut fer una conjuntura, per una banda, de poder oferir una àmplia varietat cultural, i, per l'altra banda, oferir-la a preus accessibles.\nHan tingut artistes de renom com Manu Guix al Culturitza't. Els preus populars amb artistes de renom no els acaben causant pèrdues importants?\nNo ens aporten beneficis, però no és important. El que fem és una inversió. No arribem a cobrir els caixets pràcticament mai. Però per a nosaltres la cultura és una inversió com podria ser-ho qualsevol obra en la millora de les infraestructures municipals. El que volem és el que la gent hi pugui accedir. Una vegada vaig escoltar la frase «contra la crisi, cultura», i és una frase que m'agrada perquè té raó. Si aconseguim que la gent surti de casa, els distraurem de la rutina. És el que volem.\nEls artistes de renom no poden acabar apropant Gironella a la cultura de masses?\nEl que intentem és oferir grans artistes a uns preus econòmics. Això ho podria massificar, però el component que ho evita és l'espai. Els portem a llocs amb capacitat reduïda com pot ser la Torre de l'Amo. Tenim clar que volem concerts de petit format, d'aquesta manera el públic pot sentir l'artista més a prop i, a més, ho fa en espais singulars, ja que busquem llocs amb patrimoni darrere. Volem sortir fora del teatre i oferir un espectacle que s'allunyi de la cultura de grans masses.\nQuè suposa per a la població el fet d'haver potenciat les festes locals i haver-les reinventat?\nHa despertat el sentiment de pertinença. Ara som reconeguts per ser un municipi actiu. Jo sempre dic que els vilatans paguen els seus impostos, però que els volen veure reflectits d'alguna manera. Si oferim cultura a la població, evitem que la gent hagi de marxar a Manresa o a Vic a gaudir de la cultura. Es poden quedar a Gironella, on trobaran també oferta cultural. Som reconeguts i la gent està orgullosa del fet que les entitats són generadores d'identitat.\nPerò, per què l'Ajuntament de Gironella prioritza potenciar la cultura?\nRevertir en cultura és una de les últimes premisses dels consistoris. Per a nosaltres, és al contrari. La cultura afecta tots els membres de la família, per tant, té una afectació molt directa sobre l'estat del benestar. La cultura genera una adrenalina que és molt positiva per als ciutadans.\nEl municipi necessitava aquesta reconversió cultural?\nNo és que la necessités estrictament, hem tingut uns bons antecessors. Tanmateix, penso que és una cosa que es porta en els gens, jo tenia moltes ganes de treballar sobre nous projectes i creia que havíem d'oferir coses noves a la comarca i al municipi. Abans no existia la necessitat, però ara que els hi hem acostumat, sí.\nHi ha tradició cultural a la comarca?\nÉs cert que no hi ha un gran espai de referència cultural reconegut a la comarca. Tanmateix sí que hi ha alguns consistoris petits que fan apostes per la cultura. Manca la tradició de sortir a consumir cultura amb freqüència. Per això a Gironella hem tractat de facilitar que la gent surti a consumir-ne. El cap de setmana és per excel·lència el moment de consum cultural, però entenem que la gent de la comarca no vulgui desplaçar-se expressament per consumir cultura. És per això que nosaltres estem tractant d'oferir un catàleg variat perquè la gent pugui tenir-la més a l'abast.\nI quin és el tret que diferencia la cultura de Gironella de la de qualsevol altra localitat?\nLa innovació. Som conscients de les fetes que tenim i tractem de buscar-ne de noves. A algunes, també els hem donat un altre aire. Busquem aportar coses noves que puguin buscar nous públics. La novetat és la nostra premissa clau. Hem aconseguit que la gent vingui a Gironella a veure què hi ha de nou.\nInicia el seu segon mandat. Què és el que vol haver fet quan l'acabi?\nM'agradaria haver consolidat totes les novetats sobre les quals estem treballant actualment. També desitjaria que el Culturitza't fos un festival reconegut o que s'hagin instaurat noves tradicions com l'encesa de llums de l'arbre de Nadal. Però sobretot, vull que tot el treball no quedi en l'oblit. No m'agradaria que tot quedés en una feina d'un regidor durant vuit anys, sinó que les noves festes i tots els canvis que estem fent s'acabessin convertint en tradicions de Gironella.\nFent autocrítica, quin ha estat el canvi més fluix que ha fet durant la seva primera etapa política a Gironella?\nCrec que no comuniquem prou bé tot el que fem. Ens acaba generant efectes negatius sobre el que fem. A vegades no omplim tots els concerts perquè no hem trobat la fórmula de fer-ho arribar al públic corresponent. A causa d'això, part del públic potencial no ha sabut que es feia aquell espectacle. El problema és que encara no hem sabut trobar les eines suficients per arribar a tot el públic pel qual nosaltres estem interessats. També ens hem trobat que a vegades hem generat sobreactivitat. Hem après que és millor fer poques activitats però fer-les bé, que no pas fer-ne moltes i no dedicar-hi el temps que requereixen. A vegades hem programat massa, i ens han contraprogramat des d'altres municipis. Hem de coordinar-nos més.


Xavier Carrasco guanya el Primer Trofeu Masriera, 19 Octubre 2013 – Club Mar i Vent Canet\nXavier Carrasco guanya el Primer Trofeu Masriera, 19 Octubre 2013\nPublicat el 23/10/2013 09/05/2014 per clubmarivent\nGRAN DIADA: homenatge al gran Josep M. Masriera i dia de germanor, en el més pur estil Mar i Vent (vessant gastronòmic). El matí es presentava poc prometedor, almenys pel que fa a la regata: tapat i sense vent. El consol era que els cuiners anaven fent la seva feina i les paelles prometien. Quan ja especulàvem si esperàvem que es fes l’arròs tot prenent una cervesa i ens lamentàvem de la mala sort perquè érem molts amb ganes de sortir, va arribar el crack del Ferran Gubern amb el patí carregat al remolc des de Badalona i va sentenciar: “quan marxi aquest nuvolot que hi ha sobre el port d’Arenys entrarà el vent. Anem per feina, a l’aigua!” Tal dit, tal fet: el núvol va marxar, va entrar un garbinet més que suficient i 23 patinaires sortim amb ganes de fer la festa gran i amb ganes de guanyar. Línia de sortida una mica curta tenint en compte la gran participació, muntada de manera que afavoreix sortir a sotavent, per la boia. Malgrat això, molts dels patinaires prefereixen buscar lloc a prop de la barca, seguint el costum. Correm la línia i sortim bé el Gubern, l’Oriol, els dos Sainz (crec), el Capicua Sr. i algun més que no recordo. Després, en terra, s’afirmarà que hi ha hagut sortides prematures, però el Comitè dóna la sortida per bona i sempre quedarà el dubte. Els que he esmentat abans opten per fer el bordo per dalt i naveguen a bon ritme rumb a l’horitzó. La majoria prefereixen fer el bordo per terra o van virant a mesura que cauen a l’estela dels primers. Els tres que han anat més amunt són els que acaben muntant primers la boia; per aquest ordre, el Ferran, el Capicua (que anava per davant però ha allargat massa el bordo i arriba passat) i el David Sainz. Darrera, l’Oriol, l’Oliver, el Sergi Sainz, el Xavi Vila (demano que ho corregiu i amplieu…). Lamento molt no poder donar notícies del que passava més enrera, la veritat és que hi havia molts patins i que jo només tenia ulls pel clatell del Gubern i la popa del Trol. Ja fareu comentaris. Intento atacar el líder alternant les orsadetes i caigudes durant els llargs, però el paio aguanta bé. Tampoc s’escapa i tanquem el triangle bastant junts. En els perseguidors diria que no hi ha canvis de posicions. Destaca per la bona posició i velocitat el David, que manté un bon avantatge respecte el quart i cinquè (llocs que es disputen l’Oriol i l’Oliver). Comença la segona cenyida i l’emoció creix: el Capicua Sr. vira immediatament per fer el bordo per dalt i el Gubern passa olímpicament de marcar, continua per baix i fa un bordo extrem. Està clar qui té crèdit entre la flota: absolutament tots els patrons que van tancant el triangle segueixen el crack badaloní fent la típica cuca de llum. Jo vaig pujant ben sol i penso que em posaré primer o bé m’enfonsaré… però no passa ni una cosa ni l’altra i pràcticament quedo igual. El D. Sainz, que està fent una regata impressionant, potser s’acosta una mica, i més que s’acostarà després durant la popa. Darrera, veig que l’Oriol perd pistonada, està clar que avui no se sent còmode amb el Perepops (de tota manera, moltes gràcies Carles!!), i sembla que l’Oliver l’ha passat, i “l’atre Sainz” es manté molt ben col·locat. Identifico el Remy i el Vila una mica més enrera. Però matem-ho, que això s’allarga massa i avui cal parlar d’altres coses més importants encara que la regata (és possible això?): a la popa les posicions de davant es mantenen i comença la cenyida decisiva. El Ferran ha manat durant tota la regata amb autoritat però es despista un segon (només un segon!) i el Capicua vira amunt després d’haver fet mig tram per baix l’un darrere l’altre amurats a babord. Ara sí que el Ferran el marca, però aquest segon de més que ha trigat a virar serà decisiu: El Capicua troba una mica més de vent abans que el seu rival i obre una mica de forat, dóna camí per córrer i se separa una mica. Quan vira per enfilar la línia d’arribada respira fondo: sembla que podrà passar el Trol, que puja a estribord, per la proa. I així és! Creua la línia i es proclama guanyador del primer trofeu Masriera! El Ferran entra segon al cap de pocs segons i el David tercer després de fer una gran regata. A continuació l’ Oliver que ha lluitat aferrissadament a l’empopada i a la darrera cenyida amb l’Oriol per conseguir la quarta posició, però el Carrasco jr. no li corria el Perepops ( cedit per en Carles Martinez) i es va veure superat per en Sergi Sainz que ha fet una gran regata quedant en cinquena posició i seguit d’en Remy. Una regata divertida, amb canvis en les posicions del mig i el més important: amb una molta bona participació; tots volem participar en l’homenatge a l’amic Josep Mª Masriera, merescudíssim i unànim. Després el festival dels arrossos (quin era més bo?), els musclos, el vi, el gelat, els esperits… Enhorabona i moltes gràcies a tots els que ho van fer possible: Remy, Conxi, Visiers (bon viatge i fins a la tornada!), etc., etc., i a la Junta que ho va voler organitzar. Quina alegria també poder tenir el Fredy presidint l’acte, fent un parlament molt emotiu i mantenint-se ferm amb una verticalitat perfecta! El trofeu, preciós (donar bons trofeus és possible, només t’ho has de currar!), i el campió, feliç de saber que constarà per sempre com el primer guanyador d’aquest trofeu, Gran Slam indiscutible! L’amic Lilu és una excepció a aquella afirmació que va fer el Felipe González: “Los expresidentes somos como un jarrón chino: un objeto valioso pero que nadie sabe qué hacer con él”. Amb el Lilu sí que sabem què fer-ne: organitzar-li homenatges en terra i fotre’l en marc! Mar i Vent, el millor club patinaire del món! Crònica: Xavier Carrasco Nualart & Xavier Oliver Classificació 1.- Xavier Carrasco (3009) 2.- Ferran Gubern (3066) 3.- David Sainz (2451) 4.- Xavier Oliver (68) 5.- Sergi Sainz (25) 6.- Remy Rondeau (2611) 7.- Oriol Carrasco (393) 8.- Xavier Vila (20) 9.- Jordi Cirera ( 1104) 10.- Alex Chopo (17) 11.- Joan Sunyer (2772) 12.- Josep Mª Masriera (3056) 13.- Bernat Coll (2065) 14.- Dani Wirth (2820) 15.- Mercè Donadeu (2716) 16.- Joan Xapelli (5) 17.- Quim Nadal (2925) 18.- Jaume Vivó (3035) 19.- Carles Albertí (2685) 20.- 2743 ? 21.- Robert Soler (2804) 22.- Xavier MIracle (2447) 23.- 2492 ?\nCategories: Comissió esportiva\n4 thoughts on “Xavier Carrasco guanya el Primer Trofeu Masriera, 19 Octubre 2013”\nFredy ha dit:\n23/10/2013 a les 8:18 AM\nImpresionant aquesta crònica!!\nGracies Xavi C. I enhorabona a tots: participants i colaboradors de terra. L’any que bé encare millor.\n24/10/2013 a les 6:38 AM\nLlegir aquestes cròniques es un veritable plaer. Va ser una diada perfecta, el vent va arribar en el just moment, els companys, la regata, el dinar la sobretaula …..\nGràcies novament a tots, des de la organització passant per la intendència i la cuina i per tota la gent que vam compartir la festa.\nJosep Mª Masriera.\n24/10/2013 a les 6:37 PM\nEs un honor pertanyer a aquest club, fer-me soci del Marivent ha sigut un dels grans acerts de la vida, aficio al pati, companyerisme, esprit competitiu i una platja impresionant a l’estiu i a l’hivern. Gracies Lilu per haber entregat el teu temps per deixar-nos aquesta joia.\n25/10/2013 a les 10:06 AM\nTotalment d’acord amb el David! No es pot resumir millor! Espero ser digne algun dia de formar part d’aquest club, mentrestant compartiré aquest somni amb vosaltres gràcies a la vostra generositat i hospitalitat.\nAquest diumenge no podré venir, però enviaré el monstru a deixar les coses al seu lloc…\nAnteriorJordi Cirera guanya la regata social 20/10/2013 Club Mar i Vent Canet\nSegüentImatges Travessa 25 d’Agost 2013 – Carrasco i Formiguera


L'Alcora finalitza el divendres el termini de presentació d'ofertes per a l'habilitació d'un quiosc en el paratge de Sant Vicent | Castelló Extra\nEl paratge de Sant Vicent és un dels llocs més visitats de la capital de l’Alcalatén, un pulmó verd a un quilòmetre escàs del nucli urbà en el qual veïns i visitants aprofiten per a desconnectar de l’estrés i gaudir de la naturalesa. Amb la finalitat de fer l’experiència encara més atractiva, l’Ajuntament va traure a licitació a la fi del mes d’abril una concessió administrativa d’ús privatiu d’un bé de domini públic amb la finalitat d’habilitar un quiosc-cafeteria amb terrassa per a donar un servei de menjars i begudes en el paratge.\nDivendres que ve, dia 10 de juny, finalitzarà el termini per a la presentació d’ofertes. La concessió es planteja sobre una superfície de 150 m², situada a l’esplanada on es troben els paellers, sobre la qual s’instal·larà el quiosc, una caseta prefabricada amb dimensions aproximades de 6 metres de llarg per 2,45 metres d’ample i per 2,60 metres d’alt. L’Ajuntament ha fixat el termini de duració de la concessió en 10 anys.\nCal recordar que, als voltants de l’ermita i dins del mateix paratge natural, es concentren altres serveis com a zona d’acampada, berenadors, instal·lacions d’esplai, paellers, serveis públics, etc. el que brinda a l’espai d’una gran quantitat de possibilitats per a focalitzar-se com a punt de referència turística i d’esplai per al municipi.\nQuant a altres millores recents en la zona, el regidor de Promoció Econòmica, Robert Tena, ha recordat que el consistori ha recuperat la piscina del paratge, que es posarà en funcionament aquest estiu. A més, ha indicat que en aquests moments hi ha dues noves actuacions en marxa, d’una banda, l’adequació de l’emplaçament del quiosc i dels serveis per a millorar la seua accessibilitat i, per un altre, la reforma dels vestuaris de la piscina.\n“Tots aquests projectes serviran per a millorar considerablement l’experiència de les persones que vagen a gaudir d’aquest emblemàtic enclavament de l’Alcora”, ha manifestat el regidor.\nTena ha destacat l'”aposta decidida” del Govern municipal per potenciar el paratge alcorí i ha assenyalat que l’estratègia europea de l’Alcora, amb la qual el consistori persegueix captar fons de la UE, inclou accions que s’emmarquen dins d’aquest objectiu. Entre altres, el document contempla l’adequació de la zona d’acampada lliure i el condicionament d’un espai per a furgonetes camperitzades i autocaravanes.


Ton Koopam i Ute Lemper a la VI temporada de Grans Concerts Vic 2016 - Revista Musical Catalana\nTon Koopam i Ute Lemper a la VI temporada de Grans Concerts Vic 2016\nTon Koopman. © Eva Guillamet\nDilluns passat, 11 de juliol, es va presentar la sisena temporada de Grans Concerts Vic 2016, un cicle plenament consolidat que cada any porta a L’Atlàntida de Vic algunes de les figures més destacades de la música clàssica, com és el cas de Ton Koopman, que inaugurarà el cicle el 12 d’octubre. Juntament amb l’Amsterdam Baroque Orchestra, Koopman presentarà la integral dels Concerts de Brandenburg de J. S. Bach. La temporada consta de quatre concerts més un d’extraordinari, protagonitzat per Ute Lemper.\nEn el segon concert es podrà escoltar Bartek Niziol, considerat un dels violinistes més brillants de Polònia –en un concert emmarcat en el Festival de Música Polonesa de Catalunya–, que amb l’Spyros Ensemble oferirà dos quintets de piano i corda de Brahms i Zarebski (23 d’octubre).\nEl 12 de novembre (concert extraordinari), la cantant alemanya Ute Lemper presentarà Last tango in Berlin, actuació en què combina la cançó de cabaret alemanya amb la cançó francesa i el tango, i obres de Weill, Piazzolla, Brel i Ferré, entre d’altres.\nL’Orquestra Simfònica i el Cor del Gran Teatre del Liceu, amb Josep Pons al capdavant, oferiran el 18 de novembre un programa dedicat a Mozart, amb la Música per a un funeral maçònic, el Concert per a piano i orquestra núm. 23, amb Ignasi Cambra de solista, i el Requiem, que tindrà com a veus solistes la soprano Elena Copons, la mezzo Gemma Coma-Alabert, el tenor David Alegret i el baríton José Antonio López.\nEl cicle acabarà amb el jove violinista vigatà Joel Bardolet (18 de desembre), que abans d’iniciar el concert presentarà el seu primer treball discogràfic com a solista. En el concert oferirà un programa amb obres de Schubert, Oliu, Brahms i Xostakóvitx; l’acompanyarà el pianista Marco Sciliorini.\nAmb l’objectiu de continuar apropant la música clàssica a nous públics, Grans Concerts Vic 2016 oferirà xerrades una hora abans de cada sessió. A més, amb la col·laboració dels instituts de secundària de Vic es dissenyaran diferents projectes educatius relacionats amb aquesta programació, perquè els adolescents de la ciutat hi puguin portar a terme treballs relacionats.


La Fiscalia demana que Millet i Montull ampliïn la fiança dipositada al jutjat\nLa Fiscalia ha demanat que l'expresident del Palau de la Música, Fèlix Millet, i la seva mà dreta, Jordi Montull, ampliïn la fiança dipositada al jutjat per assegurar una futura responsabilitat civil, ja que consideren que "no reflecteix adequadament el monumental perjudici econòmic" derivat del saqueig de la institució.\nEl fiscal d'Anticorrupció, que ara s'encarrega del cas, assegura en un escrit presentat al jutjat, que la xifra de 3.361.377 euros, intervinguts a la caixa de seguretat de Millet, sumats als consignats pels dos processats en un compte del jutjat-- ha d'adaptar-se a la xifra suposadament defraudada que, segons els perits judicials, supera els 23 milions d'euros.\nAquesta quantia podria veure's augmentada per les operacions immobiliàries a les quals feia referència l'informe pericial i després de l'anàlisi de determinades operacions que va detectar l'auditoria de Deloitte i que no es preveuen en el dictamen dels perits judicials.\nA més demana que s'exigeixi una garantia a una altra de les imputades, l'exdirectora financera del Palau, Gemma Montull, tenint en compte "la seva decisiva participació en els fets", ja que entre d'altres, va fer efectius diversos xecs de l'Orfeó que no van ser destinats a activitats del Palau i va fer obres a casa seva amb fons del Palau.\nEl fiscal demana al jutge que també exigeix que una garantia de responsabilitat civil a les dones dels saquejadors confessos, les imputades Marta Vallés i Mercedes Mir, tot i que la seva quota "com partícips criminals" es limitarà als fons que van desviar mitjançant les societats instrumentals que elles administraven --Bonoima, Aysen Producciones i Aurea Rusula.\nLes dues dones també haurien de respondre com a responsables civils a títol lucratiu com a mínim dels imports corresponents a les obres dels domicilis, viatges, etc.


Folguera i Bernal tornen a entrenar junts un any després de l'or\nFolguera i Bernal tornen a entrenar junts un any després de l'or de Montenegro\nEsports » Vòlei 25 de maig, 2020\nAra fa gairebé un any Xavi Folguera i Abel Bernal guanyaven l'or en vòlei platja als Jocs dels Petits Estats de Montenegro. Tots dos han tornat a entrenar junts aquests dies, però en un escenari molt diferent. Preparen la propera temporada de pista, amb un calendari encara incert, tot i que no descarten tornar a formar parella de vòlei platja aquest estiu en els circuits català i espanyol.\nA Xavi Folguera i Abel Bernal de moment els toca entrenar al gimnàs. Ho fan al Poliesportiu, seguint els protocols marcats per Salut. La pilota encara haurà d'esperar, tot i que no descarten formar parella a la sorra aquest estiu en alguna prova del circuit català o espanyol.\nL'objectiu és anar recuperant el to físic després de més de dos mesos d'aturada, abans de fer les maletes per començar la propera temporada. Folguera tornarà a Sòria, després de tancar etapa a Bèlgica, i Bernal espera continuar jugant a Palma.\nFa poc menys d'un any es coronaven com la millor parella dels Petits Estats a Montenegro. Amb els Jocs d'Andorra 2021 cancel·lats, hauran d'esperar fins a Malta 2023 per defensar l'or.\nReconeixen que d'aquí a tres anys seran una parella veterana, però no els falta il·lusió per seguir jugant. El seu entrenador en els darrers Jocs, l'incombustible Geni da Silva, és el millor exemple.\nXavi Folguera torna a Sòria


VAYA VALLA - Casa Amèrica Catalunya\nA Cuba no hi ha anuncis publicitaris. Ningú no reclama l’atenció per estimular el consum de cosmètics o de cotxes. Aquest àmbit és ocupat per missatges polítics, socials i culturals. Vaya Valla és un viatge per la Cuba revolucionària a través de les seves tanques. Per primer cop, s’exhibeixen fora del seu context –l’espai públic– per a reduir la seva mida i conviure en proximitat.\nLa mostra recull un centenar d’imatges seleccionades de l’arxiu documental d’Alfons González, professor de ciències de la comunicació de la Universitat Autònoma de Barcelona i co-comissari d’aquesta exposició produïda per Casa Amèrica Catalunya en col·laboració amb la Diputació de Barcelona.\nCasa Amèrica Catalunya té a disposició el catàleg de l'exposició, un llibre de 360 pàgines editat en versió trilingüe català – castellà–anglès per KM 13.774, segell editorial de Casa Amèrica Catalunya. Amb textos de Alfons González, la publicació es ven a un preu de 20 euros i descriu les característiques d'un centenar d'aquestes valles revolucionaries cubanes.\nDossier de l'exposició pdf (666.1kb)


Castelldefels constitueix el mandat 2021-2022 del seu Consell de la Infància - Llobregat Digital\nCastelldefels constitueix el mandat 2021-2022 del seu Consell de la Infància\nDivendres, 19 de novembre de 2021 - 15:00h\nEnguany es constitueix en el seu tercer mandat per al curs 2021-2022.\nEl Consell de la Infància, una escola de democràcia per nens i nenes de 10 a 12 anys, és escollit en diferents votacions celebrades a cada escola de Castelldefels.\nEl 1r tinent d'alcaldia de Participació Ciutadana i Educació, Jordi Maresma, ha comentat que "les persones vivim en comunitat. I dins d'aquestes comunitats expressem les nostres diferències: cadascun de nosaltres té interessos i prioritats diferents. És del diàleg entre aquests interessos, i de la nostra capacitat d'entendre'ns arribant a acords, quan progressem i ens fem millors col•lectivament."\nMaresma va afegir que "per ser millors com a grup, ens necessitem a tots. Us necessitem a vosaltres, perquè el futur es construeix des del present. Quan nosaltres ens vam començar a imaginar el Consell de la Infància, sabíem es convertiria en una escola de democràcia, però també sabíem que els qui més hi aprendríem seriem nosaltres, els adults.".\nEl republicà va concloure felicitant a "tots els consellers i conselleres que avui acabeu mandat, perquè heu construït un espai on tothom hi és benvingut. I també donar la benvinguda als qui el comenceu. Recordeu com heu entrat a formar part d'aquest Consell: els vostres companys i companyes van confiar en vosaltres i us van votar. La banda que us posaran durant aquest acte d'investidura, és el símbol d'aquesta confiança i del compromís i la responsabilitat que suposa."\nRecordem que el Consell el formen enguany consellers de les escoles Lluís Vives, Els Pins, Torre Barona, Antoni Gaudí, Margalló, Petit Món-Felisa Bastida, Edumar, Frangoal, Garigot, Sant Ferran i Jacint Verdaguer, així com una consellera representant de l'Handbol Esportiu Castelldefels i un conseller representant de l'Agrupament Escolta Boscaires.