SALES - Asian Film Festival Barcelona\nAll 98 /CaixaForum 11 /Cinemes Girona 81 /Filmoteca de Catalunya 5 /MhiC 4\nKearen Pang - 2017\nSarita Khurana, Smriti Mundhra - 2017\nLEE Kwang-kuk - 2017\nHirokazu kore-eda - 2016\nHirokazu kore-eda - 2009\nDevashish Makhija - 2017\nLam Can-zhao - 2017\nHosein Namazi - 2017\nEdmond Yeo - 2017\nJia Zhang- Ke - 2018\nMohammad Hamzei - 2017\nNattawut Poonpiriya - 2017\nBALADA BALA SINEMA\nYuda Kurniawan - 2017\nZhang Wei - 2017\nFakhrul Arefeen Khan - 2017\nTarique Qayumi - 2017\nAnocha Suwichakornpong - 2016\nYuzuru Tachikawa - 2018\nXiaomei Espiro - 2018\nPalatpol Mingpornpichit - 2017\nKim Joong-hyun - 2017\nDevesh Pratap Singh - 2016\nSadegh Sadegh Daghighi - 2017\nEda Yuka - 2018\nShio Chuan Quek - 2011\nDo Nam - 2018\nTemluun Erdenebileg - 2017\nHIGH NOON STORY\nMohammad Hossein Mahdavian - 2017\nNic Gorman - 2017\nDjenar Maesa Ayu, Kan Lume - 2016\nTeddy Chin - 2018\nTam Wai-ching - 2017\nKazuhiro Sosa - 2018\nJimmy Henderson - 2017\nAka Reza Ghalib - 2017\nKIA & COSMOS\nSudipto Roy - 2018\nKUCHH BHEGE ALFAAZ (KBA)\nOnir - 2017\nShin Dong-Seok - 2017\nEbrahim Mokhtari - 2017\nHirokazu Kore-Eda - 2013\nHarvan Agustriansyah, Lola Amaria, Adriyanto Dewo, Tika Pramesti, Shalahuddin Siregar, Agha Fahriansyah - 2018\nRamin Rasuli - 2017\nAlankrita Shrivatsava - 2016\nJiang Jiachen - 2018\nSylvia Chang - 2017\nFei HO - 2017\nAnucha Boonyawatana - 2017\nMari Okada - 2018\nAdrià Guxens - 2017\nAmit Dubey - 2016\nRoqiye Tavakoli - 2017\nMuhiddin Muzaffar - 2018\nDejenar Maesa Ayu - 2015\nShireen Seno - 2018\nTemir Birnazarov - 2017\nMostofa Sarwar Farooki - 2017\nVandana Kataria - 2018\nHirokazu Kore-Eda - 2004\nBegars Elubai - 2018\nJay Chern - 2018\nTusi Tamasese - 2017\nHirokazu Kore-Eda - 2015\nAnn Hui - 2017\nWilson Yip - 2017\nChan Ka Keong - 2017\nDerick Cabrido - 2016\nSang Chanvisal - 2018\nAhmed Jamal - 2016\nBongkod Khongmalai - 2017\nKore-eda Hirokazu - 2018\nTan Seng Kiat - 2017\nRahat Kazmi - 2018\nJennifer Reeder - 2017\nTracy Choi - 2017\nSTILL WALKING (CAMINANT)\nElizaveta Stishova - 2017\nRam - 2017\nGregory Erdstein - 2016\nMin Byung-hun, Lee Sang-hun - 2017\nKIM Dae-hwan Stishova - 2017\nHuang Hsin- yao - 2017\nDoug kin-tak CHAN - 2016\nArun Bhattarai - 2017\nTony Prescott - 2017\nHirokazu Kore-Eda - 2017\nAsh Mayfair - 2018\nYuya Ishii - 2017\nJohn Clang - 2018\nChand R.C - 2017\nChan Tai-lee - 2017\nMonir Gheydi - 2017\nBriar Grace-Smith, Casey Kaa, Ainsley Gardiner, Katie Wolfe, Renae Maihi, Chelsea Cohen, Paula Jones, Awanui Simich-Pene - 2017\nBenny Lau - 2018\nDaryl Wein - 2018\nSheron Dayoc - 2017\nTomoko Takahashi - 2016\nFeng Xiaogang - 2017\nAquesta és una història d’2005. Christy Lam (Chrissie Chau) és una noia de ciutat, nascuda i criada a Hong Kong. Ha passat un mes des de que va complir 30 anys, i comença a lluitar amb les mateixes dificultats amb què topen la majoria de dones de la seva mateixa edat: l’estrès gairebé insuportable a la feina, els pares que s’han fet grans, i la seva relació aparentment estable però estancada. Tot això només fa que augmenti la seva por davant el que pugui succeir en la propera etapa de la seva vida.\nWong Tin-Lok (Joyce Cheng), d’altra banda, també complirà aviat els 30, però porta una vida molt diferent. Ella mai ha estat enamorada, i el seu treball no la porta enlloc. I, però, sempre ha mantingut una actitud optimista cap a la vida. A la vora de la seva propera etapa, pren una decisió audaç en la qual simplement recull les seves maletes i compleix un somni de la infància.\nMai s’han conegut, i les seves personalitats són com el dia i la nit. Però com si el destí ho decidís, Christy es muda temporalment a l’apartament de Wong. Quan Christy va veure el diari de Wong, no només descobreix que comparteixen el mateix dia d’aniversari, sinó que també s’assabenta d’altres coses de la seva vida. A mesura que s’estreny el vincle, Christy comença a apreciar l’enfocament alternatiu de la vida de Wong, tant que esdevé una part integral de la pròpia Christy. Qui ha entrat en quin món?\nKearen Pang és l’actriu de teatre experimental més carismàtica de Hong Kong en els últims anys. És una productora multimèdia i artista diversificada que combina el treball d’escriptora, directora, actriu i tutora de drama. Els seus reconeguts espectacles, influïts per les masses, li van atorgar el premi a la millor actriu de HK Drama Award en 2007 i a més del teatre, el primer guió de Kearen, “Isabella”, va guanyar el premi Ós de Plata al Festival de Cinema de Berlín. Escrivint columnes i sent també tutora d’actors de cinema, Pang es torna molt activa en el sector dels mitjans de comunicació a Hong Kong gràcies a la seva imatge d’intel·lectual femenina independent. A causa de que “els seus guions estan plens d’un drama i d’un sentimentalisme furtiu que llisca en els cors de l’audiència”, el 2009 va ser nomenada per CNNGO.com a “The Hong Kong Hot List: 20 people to watch”, llista que inclou a celebritats, empresaris i artistes de tots els àmbits que pel seu impacte han estat decisius en la ciutat que avui dia defineix a Hong Kong. El 2011, Kearen és triada com la “actriu més impressionant” al teatre de Hong Kong a 20 anys.\nHong Kong Film Awards 2018 | Best New Director and Best Screenplay\nDivendres 9 Nov\nDirector: Sarita Khurana, Smriti Mundhra\nA “A Suitable Girl” es segueix a tres dones joves índies, Ritu, Dipti i Amrita, que lluiten per mantenir la seva identitat i seguir els seus somnis sota la forta pressió que s’exerceix sobre elles perquè es casin. La pel·lícula examina les relacions complexes de les dones amb la institució del matrimoni i les múltiples formes en què la societat les modela perquè mantinguin la seva condició i exerceixin els rols tradicionals que se suposa han de seguir consumant, per mantenir una estructura social de la qual resulta impossible escapar.\nSarita Khurana, és directora, productora i educadora amb seu a Brooklyn, Nova York. El seu debut en el documental de “A Suitable Girl”, és una selecció oficial del TriBeCa Film Festival 2017. El treball de Khurana aclamat per la crítica a la pel·lícula, documental i experimental s’ha projectat i exhibit internacionalment. El seu treball sovint se centra en històries del sud d’Àsia i explora les subjectivitats femenines. La migració, la memòria, la marginalitat, la comunitat, el territori i la sexualitat són temes comuns en el seu treball.\nSmriti Mundhra, ha treballat en la indústria del cinema i la televisió durant més de deu anys. Amb el seu soci Ben Rekhi, va produir “Bomb the System”, una nominada al premi Independent Spirit 2004 a la millor pel·lícula principal, i la guardonada pel·lícula “Waterborne”. També va coproduir “Punching at the Sun”, una selecció oficial del Sundance Film Festival de 2006, així com més d’una dotzena de curtmetratges guardonats, inclosa la selecció oficial del Festival de Cinema de Sundance el 2010 i la guanyadora del premi New In Film de Women In Film.\nUn dia d’hivern, un tigre s’escapa del zoològic. Gyeong-yu, que ha estat vivint de la seva parella, de sobte és abandonat per ella sense saber per què. Així que, Gyeong-yu es trova al carrer amb una maleta sense saber a on anar. En desconeixèr-se el parador desconegut del tigre, s’estén la por entre la gent. Geong-yu treballa per a un servei de conductors i es trova amb la seva exnòvia Yoo-jung. Aquesta, s’ha convertit en novel·lista, tot el que alguna vegada va somiar amb ser el mateix Geong-yu. Sembla que comencen de nou. Tot i així, sentint que cau en picat, Yoo-jung no pot escriure i fa a Gyeong-yu una estranya oferta.\nNascut en 1975, LEE Kwang-kuk es va llicenciar en cinema a l’Institut d’Arts de Seul. Va treballar com a assistent del cineasta coreà HONG Sang-soo en pel·lícules como Tale of Cinema, Woman on the Beach, Like You Know It All i Hahaha. Lee va fer el seu debut cinematogràfic amb Romance Joe.\n2018: Mündchen Festival, Germany.\n2018: London Korean Film Festival, London.\nDijous 8 Nov\nRetrospectiva Hirokazu Kore-Eda\nRyota viu al passat dels seus moments de glòria com a autor molt premiat. Després de divorciar-se, es gasa tots els diners que guanya com a detectiu privat apostant en curses I, per aquest motiu, no pot pagar la pensió alimentària del seu fill. Després de la mort del seu pare, intent reconduir la seva vida i fer-se un lloc a la del seu fill. Un inesperat tifó obligarà a tota la família a passar la nit junts a casa de l’àvia i així tindrán l’oportunitat de retrobar-se.\nHirokazu Kore-Eda va néixer al 1962 a Tòquio. Després de llicenciar-se a la facultat de Literatura de la Universitat de Waseda, va començar a treballar per TV Man Union, una important productora de televisió, on va dirigir nombrosos documentals premiats internacionalment. El seu primer llarg, “Maboroshi no hikari”, va guanyar el Osella d’Or en el Festival de Venècia (1995). La seva segona pel·lícula, “Wandafuru raifu” (Després de la vida) (1999), es va estrenar en més de 30 països. La seva tercera pel·lícula, “Distance”, va ser seleccionada a concurs pel Festival de Cannes (2001). “Ningú sap” va guanyar el Premi al Millor Actor (Yagira Yuuya) al Festival de Cannes (2004) i va ser molt aclamada a tot el món. Al 2006 va escriure i va dirigir “Hana”, la seva primera pel·lícula d’època, en la qual explorava el món dels samuráis i de la revenja durant el període Edo. Al 2008, “Still Walking”, basada en una experiència personal, es va estrenar al Festival de Toronto i va obtenir el Premi al Millor Director en els Asian Film Awards i el Premi Astor d’Or en el Festival Internacional de Mar de Plata. Aquest mateix any, va dirigir el seu primer documental en format llargmetratge, “Daijobu de aruyo ni: Coccoowaranai tabi”, en el qual segueix al cantautor japonès Cocco durant una gira.\n2017, Mejor Película Extranjera del Año por la Sociedad de Críticos de EE. UU. 2017\n2017, Asian Film Awards (Nominada a Mejor Fotografía).\n2016, Festival de Cannes (Nominada a Mejor Película).\nDivendres 23 Nov\n“Air Doll” està basada en la sèrie de manga “Kuuki Ningyo” de Yoshiie Gōda, que va ser publicada a la revista de manga Big Comic Original. Tracta sobre una nina inflable que desenvolupa una consciència i s’enamora. La pel·lícula va debutar a la secció Un Certain Regard en el 62 Festival de Cinema de Cannes. El director Koreeda ha declarat que la pel·lícula tracta sobre la solitud de la vida urbana i sobre què significa ésser humà.\nKore-eda Hirokazu va néixer al 1962 a Tòquio. Després de llicenciar-se a la facultat de Literatura de la Universitat de Waseda, va començar a treballar per TV Man Union, una important productora de televisió, on va dirigir nombrosos documentals premiats internacionalment. El seu primer llarg, “Maboroshi no hikari”, va guanyar el Osella d’Or en el Festival de Venècia (1995). La seva segona pel·lícula, “Wandafuru raifu” (Després de la vida) (1999), es va estrenar en més de 30 països. La seva tercera pel·lícula, “Distance”, va ser seleccionada a concurs pel Festival de Cannes (2001). “Ningú sap” va guanyar el Premi al Millor Actor (Yagira Yuuya) al Festival de Cannes (2004) i va ser molt aclamada a tot el món. Al 2006 va escriure i va dirigir “Hana”, la seva primera pel·lícula d’època, en la qual explorava el món dels samuráis i de la revenja durant el període Edo. Al 2008, “Still Walking”, basada en una experiència personal, es va estrenar al Festival de Toronto i va obtenir el Premi al Millor Director en els Asian Film Awards i el Premi Astor d’Or en el Festival Internacional de Mar de Plata. Aquest mateix any, va dirigir el seu primer documental en format llargmetratge, “Daijobu de aruyo ni: Coccoowaranai tabi”, en el qual segueix al cantautor japonès Cocco durant una gira.\n2009, 19th Japan Film Professional Awards. (Ganadora Mejor actriz: Bae Doona).\n2009, Festival de Cannes ( Sección Un Certain Regard).\nLa petita Manda és trobada violada i tirada en un munt d’escombraries al seu barri. Els seus pares estan més preocupats per la seva supervivència que per la seva dignitat, prefereixen oblidar i seguir endavant. La policia se sent impotent ja que el violador és el fill d’un polític local. Però l’àvia de Mana, Ajji, es nega a acceptar aquesta injustícia. Pot una dona gran, fràgil, artrítica i impotent combatre el llop dolent? Hi ha encara esperança de justícia en un món tan cruel? Com es pot dissuadir un violador? “Ajji” és una paràbola dels nostres temps. No hi ha respostes fàcils.\nDevashish Makhija és un cineasta, guionista, artista gràfic i poeta indi, conegut per escriure i dirigir el llargmetratge “Oonga”, el qual es va estrenar mundialment al Festival de Cinema Indi de Nova York al 2013. Va ajudar a Anurag Kashyap a “Black Friday” i va escriure nombrosos guions, en particular “Bhoomi” de Avik Mukherjee (2009).\n2019: International Film Festival Rotterdam\n2018: Festival International du Film Policier du Beaune\nDirector: Lam Can-zhao\nGènere: Comèdia – Drama\nEn la primavera de 2017, després d’acabar el documental “Animal World”, el cineasta independent Ouyang Dong enfoca la càmera cap a una dona estrangera, Mary, interpretada per una nina inflable que gairebé s’ofega. No obstant això, en el procés de filmació de Mary, Ouyang dong ensopega amb diverses dificultats: moments d’ira, impotència… Mentrestant, la policía ha estès la seva xarxa àmpliament. Un clímax sorprenent espera a Ouyang Dong… La pel·lícula s’infiltra amb una mica d’humor sec en una clara forma narrativa que sens dubte capturarà els ulls del públic a través de la peculiar mirada d’aquest cineasta independent xinès.\nLam Can-zhao</strong, nascut al sur de Xina, és un cineasta, productor, director, escriptor i editor. El seu debut va ser a l’edat de 20 anys amb “The Dog”. També és conegut pel seu curtmetratge documental “El Dia Abans De L’any Nou Xinès” fet amb un iPhone. Les seves obres s’han projectat al Festival de Cinema de Cannes, al Festival Internacional de cinema de Shangai, al Festival Internacional de Cinema de Hanoi, al Festival Internacional de Cinema d’Àfrica, al Festival Internacional de Cinema de Bogotá, al Festival de Cinema d’Àsia Pacífic de Los Ángeles, entre d’altres.\nDiumenge 11 Nov\nDirector: Alankrita Shrivatsava\nAmbientada als carrers concorreguts d’una petita ciutat de l’Índia, una noia universitària vestida amb burka lluita contra els problemes d’identitat cultural, aspirant a ser una cantant pop. Una jove esteticista intenta escapar de la claustrofòbia del seu petit poble. Una mestressa de casa oprimida i mare de tres fills viu la vida alternativa d’una venedora emprenedora. I una vídua de 55 anys redescobreix la seva sexualitat a través d’un romanç telefònic. Atrapades als seus mons, totes elles reclamen els seus desitjos a través d’actes secrets de rebel·lió que succeeixen en aquesta pel·lícula coral.\nAlankrita Shrivastava és una guardonada cineasta i guionista de Mumbai amb tendència a explicar històries de dones. Alankrita ha escrit i dirigit dos llargmetratges: Turning 30 (2011) i Lipstick UnderMy Burkha (2016).\n2016: Tokyo International Film Festival, -winning Spirit of Asia Prize-.\n2016: Mumbai Film Festival, -winning Oxfam Award for Best Film on gender equality.\n2017: Films des Femmes Cretell, -winning best Feature Film.\nDirector: Edmond Yeo\nLa vida d’Hui Ling comença tan aviat com arriba a Taiwan. O això es pensa ella. Quan arriba a la frontera entre Tailàndia i Malàisia, es posa a treballar de qualsevol cosa per estalviar. Tanmateix, ho perd tot. Llavors Hui Ling accepta una oferta del seu cap per guanyar diners ràpid com a traficant humana. Mentre descendeix a la foscor d’aquest sòrdid ofici, és testimoni de les atrocitats perpetrades contra els immigrants de Rohingya. La seva esperança en tot això és Wei, un jove que treballa a un hospital i creu que ella és una dona del seu passat. Aqerat és una història captivadora de desplaçament i moralitat en la Malàisia contemporània.\nEdmund Yeo és un cineasta malaisi que viu i treballa entre Kuala Lumpur i Tòquio. Els seus curtmetratges Kingyo (Venècia, 2009) i Inhalation (Premi Sonje a Busan, 2010) li van donar la seva reputació com a cineasta. La presentació de River Of Exploding Durians (2014) es va estrenar al IFF de Tòquio. El seu segon llargmetratge Aqerat (Tòquio, 2017) va guanyar el premi al Millor Director a Tòquio. Actualment està treballant en la seva última pel·lícula, Ashamed (2018).\n2017: Jogja- NETPAC Asian Film Festival – Best Film\n2017: Tokyo International Film Festival – Best Director\nDirector: Jia Zhang- Ke\nLa jove Qiao s’ha enamorat bojament d’en Bin, el líder del hampa local. La parella protagonista viu als marges de la societat i sobreviu desafiant a diari l’ordre establert. Qiao és testimoni de l’atac que pateix en Bin per part d’una banda rival i dispara contra ells amb el fi de defendre’l. Per no delatar-l’hi, Qiao és condemnada a cinc anys de presó. Després de complir amb la seva pena, Qiao busca a en Bin però aquest es nega a acceptar-la de nou a la seva vida. És una historia d’amor violenta i punyent, que es desenvolupa en el transcurs de més de quinze anys, entre 2001 i 2017. Aquest melodrama prolonga aquesta narrativa èpica tan característica del seu cinema, i del seu registre de la ràpida transformació de la xina actual.\nJia Zhang-Ke (1970) és un director de cinema xinés que es va llicenciar a l’Acadèmia de Cinema de Pekín i va debutar com a realitzador amb la pel·lícula “Xiao Wu” al 1998. Al 2006, va dirigir “Still life”, guanyadora del Lleó d’Or al Festival de Venècia, i al 2013, va aconseguir la Palma al Millor Guió al Festival de Cannes per “A Touch of Sin”. Al 2015, va se galardonat amb el Premi Carrossa d’Or a la cerimònia de inauguració del Festival de Cannes, on va presentar a concurs “Mountains May Depart”. Actualment, Zhang-Ke està molt implicat amb la nova generació de realitzadors xinesos.\n2018: Festival de Cannes.\n2018: Festival de San Sebastián.\n2018: Toronto International Film Festival.\nDirector: Mohammad Hamzei\nL’Azar no és la típica dona i mare iraniana tradicional. Juntament amb el seu marit Amir, regenta un restaurant de pizzas i participara a carreres de motos. L’Azar haurà de prendre una estranya decisió enmig de la difícil i complexa situació que viu quan, de sobte, es produeix un succés catastròfic.\nMohammad Hamzei va néixer en Arak al 1979 i es va llicenciar en direcció cinematogràfica. Hamzei ha dirigit un gran número de curts com “As Always, Near of Far” i “According to a Habit” o obres videogràfiques com “Scratch”, “The Sound of Raining” i “Habib Agha”. Al 2017, Hamzei va dirigir el seu primer llargmetratge amb “Azar”.\n2017: 15th Dubai International Film Festival\n2018: CineIrean Festival\nDissabte 3 Nov\n| FORA DE COMPETICIÓ\nLynn, una estudiante sobresaliente, se le ocurre la idea de hacer negocio haciendo trampa en los exámenes después de ayudar a sus amigos, Grace y Pat. El negocio de Lynn va creciendo a medida que más estudiantes le ofrecen dinero en efectivo a cambio de las respuestas a los exámenes. Un día, se le presenta la oportunidad de ganar millones cuando Pat y Grace diseñan un plan para que ella se haga con el STIC, un examen internacional y estandarizado para estudiantes que desean inscribirse en las universidades más importantes del mundo y que se realizará en muchos países en la misma fecha y hora. Su plan es que Lynn viaje a algún país con una zona horaria adelantada a la de Tailandia y envíe las respuestas a sus clientes. Sin embargo, necesitan la ayuda de otro genio académico, y la única persona que se ajusta al perfil es Bank, el rival de Lynn en los estudios. Pero él detesta cualquier tipo de trampas. ¿Cómo se convertirá este genio en un estafador?\nDespués de licenciarse en la maestría de dirección de escena, Nattawut Poonpiriya comenzó como asistente de dirección en una agencia de publicidad y luego como director, dirigiendo algunos comerciales de televisión durante tres años. Más tarde se fue a Nueva York para continuar su educación en diseño gráfico en el Pratt Institute. Nattawut pasó cuatro años en Nueva York, estudiando y haciendo varios cortometrajes con sus amigos antes de regresar a su casa en 2011. Comenzó a trabajar como director de videos musicales para muchos artistas famosos de Tailandia antes de hacer su debut cinematográfico con el thriller Countdown. Después, su pasión por la narración se expande a un área más comercial. Nattawut y sus socios de Nueva York crearon su propia empresa de producción, a la que llamaron SuperUber film, cuyo objetivo era producir comerciales creativos y conmovedores. Los trabajos de Nattawut fusionan perspectivas y experiencias tailandesas y neoyorquinas, consiguiendo así una combinación única, que es completamente actual y, a su vez, universal.\n2018: Suphannahong National Film Awards – Best Suuporting Actor – Best Screenplay – Best Cinematography – Best Film Editing – Best Director – Best Picture – Best Actor – Best Actress\n2017: New York Asian Film Festival – Risin Star Award – Jury Award\n2017: Fantasia International Film Festival – Cheval Noir – Best Director – Séquences Award – Best Film – Audience Award – Best Asian Feature – Most Innovate Feature Film\n2017: Fukuoka International Film Festival – Audience Award\n2017: Fantastic Festival – Best Picture – Thriller Features\nCinema Lovers Community (CLC) Purbalingga, creada per Bowo Leksono el 2006, ha produït fins ara nombroses pel·lícules de joves cineastes amb molts èxits a nivell nacional. A més, CLC Purbalingga celebra de forma sistemàtica i independent al Festival de Cinema de Purbalingga, presentant un Festival de Cinema que vol mantenir el cinema a l’aire lliure en molts pobles. La seva aposta queda lluny dels luxosos teatres d’avantguarda i de la frenètica indústria cinematogràfica de la capital d’Indonèsia. No obstant això, l’emplaçament del festival manté l’entusiasme local pel millor cinema indonesi, alhora que l’interès internacional per les seves produccions s’ha incrementat visiblement de festival en festival. Aquesta pel·lícula és un documental i alhora un homenatge al cinema i als seus seguidors.\nYuda Kurniawan va néixer a Ruteng (Indonèsia) un petit poble de muntanya. Es va llicenciar en Ciències de la Informació a la Universitat Muhammadiyah de Yogyakarta. Ha realitzat nombrosos documentals sobre qüestions ambientals, polítiques, socials, culturals i educatives en diverses regions d’Indonèsia. El 2012, va crear Rekam Docs, amb un grup d’entusiastes realitzadors. Actualment, està finalitzant un documental, “Nyanyian Akar Rumput”, que s’estrenarà el proper any.\n11th Purbalingga Film Festival (2017) | Official Selection, Indonèsian Premiere\n37th Indonèsian Film Festival (2017) | Best documentary feature nominee\n28th Singapore International Film Festival (2017) | Official Selection\n12th Jogja NETPAC Asian Film Festival (2017) | Official Selection\n16th Yogyakarta Documentary Film Festival (2017) | Official Selection\n2nd Solo Documentary Film Festival (2017) | Official Selection\nDivendres 2 Nov\nDirector: Zhang Wei\n“Ballad From Tibet” és la història d’un grup de nens tibetans que s’embarquen en una odissea per diferents raons. Thumpten, amb la visió parcial d’un ull i l’altre ull completament disfuncional, vol veure el món abans que la seva vida es torni completament fosca. Droma, una preciosa noia teixidora, vol demostrar-li a la seva àvia que és alguna cosa més que una simple teixidora presentant-se en un programa de televisió. Sonam, un massatgista cec, està fart de la seva avorrida feina. Kalsang, el menor d’ells, segueix els altres perquè sona terriblement divertit. Amb l’ajuda d’una família nòmada, una flota de motoristes i un productor de televisió, el grup es dirigeix a la metròpoli de Shenzhen. La seva meta és cantar a la televisió per a aconseguir una gran audiència.\nZhang Weiva néixer a Hunan (Xina) i va estudiar direcció a l’Acadèmia de Cinema de Pequín i Cinema a l’Acadèmia Nacional Xina d’Art. Zhang Wei ha dirigit cinc llargmetratges incloent “Beiijing Dream” (2010) i “Shadow Puppet Show of one Person” (2011). “Ballad from Tibet” és el seu cinquè llargmetratge, amb el qual ha guanyat el premi Best Children ‘s Feature al China International Children’ s Film Festival al novembre de 2017. El treball de Zhang Wei és conegut per representar les condicions de vida dels grups marginals de la societat xinesa i pel realisme de les seves pel·lícules. Les pel·lícules de Zhang Wei són reconeixibles pel seu toc humà innat, llançant llum sobre temes ignorats per la societat a través de la narració de històries de persones aparentment quotidianes, buscant la reacció del públic davant de problemes emergents però que solen passar inadvertits a causa del ràpid desenvolupament de la Xina.\nDirector: Fakhrul Arefeen Khan\nLa història es basa en un fet real, el protagonista del qual lluita per la llibertat, però no vol anar a la guerra. La història s’inicia en 1970 al Pakistan Oriental i acaba a Bangla Desh l’any 2013, uns dies abans de les històriques eleccions del Pakistan Oriental en 1970. Quan Nahir estudiava a Kushtia (la ciutat més propera del districte), aflorava el moviment nacional per a la independència i les eleccions (les quals no semblaven interesar-lo). El que veritablement li importava era el teatre i sobretot, Farida Begum, una amiga del seu cosí pertanyent a una familia de la clase política. Farida, commoguda per la victòria en les eleccions, poc a poc farà que Nahir comenci a sentir el mateix. Per això, Nahir no podrá mantenir-se al marge del crit a la independencia davant la falta de voluntat dels pakistanesos per lliurar el poder als guanyador. Nahir serà atacat per les forces ocupacionals pakistaneses el 25 de març. Així que, decidirà unir-se a l’entrenament per al primer grup de Freedom Fighters i, conseqüentment, se li assignarà matar a l’infame criminal de guerra Aslam Pragpur. Però, en veure a Aslam al costat del seu fill innocent no serà capaç de llançar la bomba. Com a conseqüència, Nahir resultarà ferit i el líder del seu equip assassinat. Sense motivació per continuar la guerra, Nahir descobrirà que Farida va ser violada i torturada pel propi Aslam, la qual cosa alimentarà la lluita del rebel i ho portarà a capturar els guardaespatlles d’Aslam i a matar l’Aslam amb una bala, donant lloc a l’ascens del Freedom Fighter Nahir.\nFakhrul Arefeen Khan és un visionari del cinema independent. Va estudiar Relacions internacionals a la Universitat de Jahangirnagar però guanyar el Premi Nacional al millor documental amb Al Badrli el va fer endinsar a la indústria cinematogràfica.\n2017: National Film Grant from the Ministry of Information, Bangladesh.\n2018: Rainbow Film Festival.\nArian estima els estels, però un Afganistan canviant s’interposa en el seu camí. Quan els talibans prenen el poder i prohibeixen volar estels, gairebé abandona la seva passió. No obstant això, per donar-li a la seva filla Seema una sensació d’infància que un cop ell va tenir, Arian arrisca la seva vida per trobar i volar estels.\nTarique Qayumi va néixer a l’Afganistan i va anar a Canadà com a refugiat en 1983. Es va llicenciar en UCLA, on va completar el seu màster com a guionista. Mentre va estar a l’Afganistan (2011-2015) va escriure, va dirigir i va produir “Truth Unveiled”, la primera sèrie de docudrama de l’Afganistan; “The Defenders”, una minisèrie de drama, així com el “Barri Sèsam” afganès. El seu primer llargmetratge, “Targeting” va ser dirigit a Los Angeles: un thriller psicològic sobre una dona soldat nord-americà que torna a casa de la guerra. “Black Kite” és el seu segon llargmetratge: va escriure, dirigir, editar i filmar la pel·lícula. Va rebre una beca del Consell de les Arts de Canadà i del Consell de les Arts de Columbia Britànica. “Black Kite” es va estrenar a TIFF el 2017.\n2017: Toronto International Film Festival.\n2018: Filmfest München.\nDues dones arriben a una casa aïllada, envoltada de camps i muntanyes. La més jove dirigirà una pel·lícula sobre la més gran; una escriptora que va liderar el moviment estudiantil en els anys 70. Les dues dones sopen juntes en un café proper i mantenen una maldestre conversació amb la cambrera que les serveix. Després d’aquest capítol, es veu a la directora aventurar-se sola per una granja de fongs.\nAnocha Suwichakornpong va néixer al 1976, a Tailàndia i actualment és directora i productora. La seva primera producció; “Mundane History”, va guanyar el premi Tiger Award a Rotterdam.\n2017: Thailand Film Association Award for Best Screenplay\n2016: Gold Leopard; Locarno International Film Festival: Special Jury Prize; Leopard for Best Direction\nPrince Claus Fund from CineMart\nDiumenge 4 Nov\nGènere: Animació, Thriller\nA la badia de Tòquio, el recent inaugurat complex turístic i centre de convencions “Edge of Ocean” prepara la propera fira. L’1 de maig, abans de la cerimònia d’obertura, més de 22,000 agents de policia estan vigilant l’edifici quan per sorpresa es produeix una explosió a gran escala. Durant l’explosió es troba Tooru Amuro, cap de la policia nacional de Seguretat Pública. El detectiu més famós de Japó, el detectiu Conan, haurà de resoldre un altre nou cas i trobar al culpable.\nYuzuru Tachikawa és un guionista i director d’anime japonès. Ha dirigit episodis de “Atac als titans” (2013), “Death parade” (2015), “Kiru ra kiru: KILL la KILL” (2013) i “Zankyou No Terror” (2014). També ha treballat com a guionista de la mini-sèrie d’anime “Death Parade” (2015).\n2018: Festival Internacional de cinema fantastic de Catalunya, Sitges.\n2018: The Italian Film Festival.\nCoproducció Xina i Espanya\nDirector: Xiaomei Espiro\n“El Hilo Rojo” ofereix un retrat íntim de la comunitat xinesa resident a Catalunya a través de les experiències de quatre joves xinesos de l’anomenada segona generació. El focus d’atenció es centra en la noció de la identitat cultural i, alhora, en el sentiment de comunitat i de familia. Això s’aplica també al contrast entre la voluntat de conservar els valors tradicionals y al redescobriment d’un mateix a partir de la hibridació de la identitat resultant.\nGabriela Xiaomei Espiro Rosselló va estudiar Comunicació Audiovisual a la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona i va estudiar Direcció de Fotografia a l’Escola de Cinema de Barcelona (ECIB). Ha realitzat funcions de script per al curtmetratge “RIP”, estrenat al Festival de Cinema de Terror de Sitges 2017. També ha participat a la producció de llargmetratges com “Mil coses que faria per tu” i “Matar a Dios”.\n2017: Festival FICU Lanterna de México\n2017: SOM CINEMA de Lleida\n2017: Evolution! Mallorca International Film Festival\nPROJECCIÓ abans de LOOKING FOR LUCKY\nIdioma: Versió Original subtitulada en anglès\nPhoon i Yuke, en parella des de fa 13 anys, crien al seu fill adoptiu, Butr, des que és un nadó en un entorn ple de desafiaments legals i socials. Quan Butr i els seus companys de classe celebren el Dia de la Mare a l’escola, els altres nens de la clase es burlen d’aquest per tenir dos pares i el noi comença a preguntar per la seva mare. Les tensions entre Phoon i Yuke amenacen la seva relació quan s’enfronten a la directora d’una agència de protecció infantil, Rattiya, que no sembla molt comprensiva. La seva investigación sobre l’entorn de Butr agrega més pressió sobre la parella, que no té més remei que triar el que sembla ser el millor per al seu fill, encara que els trenqui el cor. A un país com Tailàndia, on el matrimoni gai no està reconegut i on imperen encara les creences tradicionals sobre la família, “Fathers” destaca com un tendre retrat de la paternitat entre homes i fa una defensa sincera de les famílies arc de Sant Martí.\nPalatpol Mingpornpichit és un director de cinema tailandés de 26 anys, llicenciat a la Facultat d’Arts de la Comunicació a la Universitat de Bangkok. Desde que era un nen ha somiat amb coonvertir-se en un gran director. No obstant això, no és fàcil tenir una oportunitat a la indústria cinematográfica tailandesa. En veure que els seus millors amics, especialitzats en cinema, no arribaven a tenir l’oportunitat de crear les seves propies pel·lícules, tal com ho pretenien, va canviar d’opinió. No obstant això, cada vegada que veía una pel·lícula al cinema, sentía que estaba veient els somnis d’altres persones. I això realment li dóna forces per a lluitar pel seu i recuperar el guió que una vegada va tractar de desenvolupar. Quan acaba el guió, anomenat “Present Perfecte Temps Continu”, l’envia a moltes companyies per demanar un patrocini. Finalment, Honda Tailàndia i Bank of Ayudhya PCL li proporcionen una oportunitat. L’any següent (2014), Palatpol va ser nominat al Millor Nou Cineasta amb el premi de l’Assamblea dels Crítics de Bangkok. Actualment, treballa com a vicepresident Assistent a Marcom Communications, GMM Grammy PCL.\nQCinema International Film Festival 2017 | Nominee Pylon Award | Best Picture-Best Picture – RainbowQC Competition\nFree entrance / Limited capacity\nDirector: Kim Joong-hyun\nColant-se a les classes, la Minkyung es prepara per l’examen del servici civil. Amb prou feines arriba a final de mes treballant a temps parcial i rebent diners d’en Jinkyu, com a ajuda o com a propina pels seus serveis. Sense un pla preconcebut, fuig de la seva casa i termina a casa d’un antic company d’habitació de la universitat, en Yeojin. Encara que l’hi molesta el feliç que és en Yeojin ara, la Minkyung es sent alleujada al saber que pot quedar-se a casa seva. Tot i això, el seu alleujament acaba amb sobtada visita d’en Eunjin. Per això decideix anar-se’n d’allà, però cau a un bassal i en Jinkyu decideix portar-la a casa seva. Esperant que la Minkyung fos la seva mare, el fill d’en Jinkuy, intenta apropar-se a ella i, encara que tracta d’allunyar-se, finalment s’enamora i comença a somiar amb tenir felicitat amb ells.\nVaig escoltar que algú trucava a la porta. Vaig preguntar qui era. Vaig escoltar la veu d’una dona estranya. “Es aquesta la casa d’en P” Vaig dir que no. “¿No és la casa d’en P? Vaig dir que no. Vaig escoltar a la dona sospirar. “¿Quan et vas mudar?” Me estava molestant. “Fa set anys”. Va sospirar de nou. Ella no es va moure ni una polzada, parada davant la porta. Estava una mica espantat. Vaig revisar cuidadosament el pany de la porta per assegurar-me de que estava tancada. Uns minuts que van semblar hores. Ella va començar a allunyar-se. El so dels seus passos sonava pesat. Vaig obrir la finestra amb cura. La vaig veure sortir de la porta principal. Ella es va trontollar mentre portava una gran bossa d’equipatge a la espatlla. Després, va ajustar la bossa a la seva espatlla. Per alguna raó, les llàgrimes van començar a brollar dels meus ulls. No tinc n’idea perquè. A on anava? Encara estarà anant pel seu camí? Sóc un hipòcrita per desitjar-l’hi que sigui feliç?\n43th Seoul Independent Film Festival (2017) [Gran Premio]\n22th Busan International Film Festival (2017) [Mejor Director] [Premio NETPEC]\n6th Muju Film Festival (2018) [Premio de la audiencia]\nDiscoveries by Cathay Pacific\nDirector: Devesh Pratap Singh\nIdioma: VO Anglès\nGènere: Comèdia, Thriller\nTres grans amics; en Nick, en Josh i en Hrry, es reuneixen en un bar i mentre parlen de coses que els hi passa, en Nick reb una trucada del seu millor amic, Raj. Per la seva sorpresa; Raj, que és un noi aprensiu i viu constantment atemorit per el que el seu pare poguí fer, fa una bogeria i els invinta a passar unes vacances èpiques a les Illes Fiji. El que no s’esperen és que la seva sort es veigi canviada, quan en Jack, el pare d’en Raj, es disposi a actuar i veigin qui el hi brinda la seva amistat.\nDevesh Pratap va néixer a Uttar Pradesh, India. Va créixer amb la cultura “Bollywood”. Es va llicenciar en Belles Arts a la India. Es conegut sobre tot, pel curs intensiu en producció de pel·lícules i televisió, en el Institute of (FTI -NCBT) de Nova Zelanda. Regularment realitza tallers per tot el món sobre com actuar en la pantalla, preparant els actors per a la gran pantalla. Els temes de les seves pel·lícules solen fer pensar al públic, ja que plantegen el drama intercultural, mitjançant el cinema d’acció, la intriga i les històries d’amor. Actualment, en Davesh viu a Auckland, Nova Zelanda, on va immigrar des de la India al 1995.\nA causa d’unes intenses pluges roman tallat l’únic pont que conecta el poble amb la ciutat, la qual cosa provoca problemes als habitants del poble. Un d’ells pateix una malaltia i necessita urgentment un medicament. El pont tallat causarà un greu problema a la família del malalt.\nSadeq Sadeq Daqiqi és un director de cinema. No només ha fet curtmetratges i documentals, també té experiència en enregistrament de so, edició i efectes especials. La seva primera pel·lícula, “Hero Boy” (2012) va guanyar quinze premis del Festival de Cinema Fajr i del Festival Internacional de Cinema per a Nens i Joves Adults.\n2018: Zlin Film festival for Children and Youth in the Czech Republic.\nDirector: Eda Yuka\nMiyuri Obara perd la veu després d’haver estat assetjada i intimidada. No pot parlar i no sap com comunicar el que li ha passat i tampoc el xoc traumàtic que experimenta. No sap defensar-se, ni té el coratge de tallar-se les venes. L’únic amic de Miyuri és un cuc de seda que va trobar un dia a les muntanyes. Es diu “Tsumugi” i el cuida molt bé. Però un dia, el assetjador de Shimizu ho descobreix i ho fa desaparèixer. La maldat infantil pot arribar a ser molt cruel amb les seves víctimes com és el cas de Miyuri, que només aconseguirà superar a poc a poc el que li passa amb l’arribada d’una nova alumna a l’escola, “Tsumugi”.\nEda Yuka nascuda a Takasaki, localitat de la prefectura de Gunma, ha dirigit la pel·lícula “Sayonara Spica”, que va guanyar el premi del públic i el especial del jurat en el 26è Festival de Cinema de Waseda el 2013. Actualment, participa en diverses produccions, com la filmació de les imatges addicionals per a la pel·lícula “Over Fence” i, entre bastidors, escenes per a la pel·lícula “Taiyou wo Tsukame”.\nDirector: Shio Chuan Quek\nUn simple record de la infància fa que un jove autista emprengui un viatge per recollir articles de vidre amb una finalitat específica. En fer-ho, posa en perill la seva relació amb el seu germà menor i el que ambdós fan. Poc saben que aquesta recerca podria donar respostes a la seva complicada situació.\nShio Chuan Quek va estudiar Comunicació a la Universitat Tunku Abdul Rahman. Als 26 anys, es va comprometre amb Reservoir Production SDN BHD, una productora de vídeos publicitaris. Ha guanyat múltiples premis de curtmetratges. Posteriorment, a Shio Chuan se li va donar l’oportunitat d’escalar en la seva carrera com a publicista audiovisual, treballant amb marques conegudes com Petronas, Samsung i Nissan. Desde fa ja un temps, Shio Chuan se està centrant en la seva carrera com a director de cinema.\nShangai International Film Festival 2018 (Nominations: Best Film, Best Director, Best Actor, Best Actress)\nDirector: Do Nam\nEn Tung Nhan viu amb la seva possessiva novia la Phuong Thuy, quan un matí, una dona truca a la porta amb un nen de 8 anys, en Phan Nhan / Bin. La dona l’hi entrega una carta a en Tung Nhan, on es revela que el nen és en realitat un fill que va tenir amb la Mai Chi, la seva exnòvia. La Mai Chi diu a la carta que ha sigut detinguda i l’hi demana que cuidi del nen perquè ella no pot fer-ho amb la seva circumstància. Ell es nega, però va a visitar a Mai Chi a la presó. Ella admet que només s’ha posat en contacte amb ell perquè està desesperada i no té a ningú que pugui cuidar del seu fill. En Tung Nhan simpatitza amb el nen i decideix anar a la seva cerca. Al cap d’un temps, en Tung Nhan acaba responsabilitzar-se. Però en Phuong Thuy no pot acceptar-ho i provoca que l’acabin invitant a anar-se’n de casa. Mai Chi admet després que el nen podria ser fill d’en Phan Quang i ambdós decideixen que en Bin tindrà una millor vida si se l’emporta amb ell a França. Però, en Phan Quang al veure la complicitat d’en Bin amb en Thun Nhan decideix que el millor es que romanguin junts.\nDo Nam va néixer al 1990, és un jove director de cinema vietnamita que va estudiar Cinema a la Universitat en Vietnam. Ha dirigit diversos curts i anuncis de televisió. “Here Comes The Sun” és el seu primer llargmetratge com a director.\nDe la misma compañía que “Here Comes the Sun” (Hong Hac Media – Production) – “Glorious time in Me Thao Hamlet”\n2006: Bergamo Film Festival\n2007: Vietnamese Film Festival in Poland\nDirector: Temluun Erdenebileg\nEl projecte “Hero” explora els problemes que enfronta la societat mongola oblidada pel govern sent víctimes de l’alcoholisme a través de la mirada real del D. Khurelbaatar, membre associat al reciclatge de residus. Aquest projecte és una idea del D. Byambasaikhan, cap de l’associació de reciclatge de residus. El doctor demostra com és posble que un alcoholic reconstrueixi la seva vida malgrat estar desemparat pel govern. El propòsit del project “Hero” és mostrar i animar a altres persones en la seva lluita per convetirse en herois ordinaris.\nTemluun Erdenebileg es va llicenciar en Gestió Econòmica. Ha estat la coordinadora principal del Fòrum Econòmic de Mongòlia. També ha estat periodista en “News.mn” i la Directora General en “Space Entertainment”. També va ser reconeguda com la periodista més jove en obtiener la major quantitat de lectors online durant tres anys consecutius. Al febrer de 2015 es va convertir en la primera periodista a assistir i preparar reportatges de televisió per als festivals de mèrits cinematogràfics de “A-ist”, “The Academy Awards”i “Motion Picture Editors Guild” en 100 anys.\n2015: The Academy Awards\n2015: Motion Picture Editors Guild\nDescobriments by Cathay Pacific\nÉs la narració oficial d’una època en la història de la República Islàmica que les autoritats encara consideren molt sensible. La pel·lícula retrata la violència perpetrada pels membres del Mujahedeen-i-Khalq (MEK), incloent els atemptats, assassinats i els esforços dels agents d’intel·ligència per identificar i arrestar els líders del grup, esdeveniments ocorreguts fins al 8 de febrer de 1982.\nMohammad Hossein Mahdavian, nascut el 1981 a Babol, es va llicenciar en producció de televisió a la Iran Broadcasting University. Va debutar amb el llargmetratge “Standing in Dust” que va ser molt ben rebut al país.\nCrystal Simorgh Best Film 34st Fajr Film Festival (2017)\nDijous 1 Nov\nDirector: Nic Gorman\n“Human Traces” narra la història d’un matrimoni que s’assenta a una illa llunyana. El matrimoni està involucrat en un equip d’investigació, però els dos cònjuges es veuran sorpresos per una persona estranya, que diu ser qui no és.\nNic Gorman és un escriptor i director de Nova Zelanda, conegut per “Here Be Monsters” (2013), “Human Traces” (2017) i “All We Evered Was Everything”. “Human Traces” va ser un dels seus llargmetratges de ficció, representat en el Toronto Film Festival.\nNew Zealand International Film Festival 2017\nIndonèsia / Singapur\nDirector: Djenar Maesa Ayu, Kan Lume\nGènere: Documental, Drama\nhUSh, protagonitzada per Cinta Ramlan, narra la història d’una aspirant a cantant de Bali que viatja a Jakarta per aconseguir el veritable èxit. Allà es troba amb els embolics característics del medi que freqüenta: nuvis ambiciosos i mentiders, impulsos materialistes, amistats passatgeres, trobades sexuals… Després d’haver patit un dolor extrem que li causa el final d’una relació, Cinta decideix tornar a casa per calmar la seva angoixa. El seu retorn es converteix en la base d’un debat sobre els temes relacionats amb els problemes de la dona.\nDjenar Maesa Ayu: Mare de dues filles, Banyu Enning i Bidari Maharai i àvia d’ Embun Kinnara, Djenar va néixer a Jakarta el 14 de gener de 1973. Ha publicat fins ara quatre col·leccions d’històries curtes: They Say I’m a A Monkey, Don’t Play Around (with your sex), Short Stories About Stories About Brief Love, One Woman 14 Men, T(w)ITIT!, SAI i una novel·la, Nayla. El seu relat curt, Suckling Father va guanyar el premi a la millor història curta de Jurnal Perempuan el 2003, i Nayla’s Time va guanyar el premi a la millor història curta de Kompas al mateix any. A més d’escriure, Djenar també ha escrit i dirigit They Say I’m a a Monkey! (2008) i Saia (2009). Ella i Indra Herlambang van guanyar el premi a la Millor Adaptació Cinematogràfica i van obtenir una menció especial per al Millor Nou Director del Festival de cinema d’Indonèsia el 2009. La tercera pel·lícula de Djenar, Nay, es va llançar al novembre de 2015. Va guanyar el premi a la Millor pel·lícula Asiàtica del Festival de Cinema Asiàtic Jogj a conegut per NETPAC al desembre de 2015. La seva quarta pel·lícula Hush és una col·laboració amb el cineasta singapurense Kan Lume, sota la producció de les reconegudes companyies Rumah Karya Sjuman i Chapter Free. Hush està nominada al millor llargmetratge asiàtic a Jogja-NETPAC Asian Film Festival 2016.\nKan Lume: El llargmetratge The Art of Flirting de Kan Lume va guanyar el premi al millor llargmetratge de la ASEAN vídeo Awards 2005 a Malàisia. La seva segona pel·lícula, Solos va guanyar el Premi Revelació al Festival de Cinema de Toronto GLBT. La seva tercera pel·lícula, Dreams from the Third World va rebre el premi MovieMax al Cinema Digital Seoul de 2008. Liberta va rebre menció especial al Cinema Digital Seoul de 2012 i el Premi NETPAC a Trípoli Film Festival de 2013. Amb The Naked DJ va guanyar el seu segon premi NETPAC a la Millor Pel·lícula Asiàtica al Jogja NETPAC Asian Film Festival de 2014. La seva novena pel·lícula hUSh, és una col·laboració amb la cineasta indonèsia, Djenar Maesa Ayu, sota la producció de les companyies Rumah Karya Sjuman i Chapter Free Production. hUSh està nominada al millor llargmetratge asiàtic a Jogja-NETPAC Asian Film Festival de 2016.\n2016: Best Asian Feature Film, Jogga –NETPAC Asian Film Festival 2016\nLanguage: Original Version – Spanish Subtitles\nAh Le and Ah Yuan are music-loving brothers. But an accident happened when they were trying to run away from the security. Since then, Ah Le feels guilty and he thinks he won’t play music anymore. Later, when he meets Monster and Mr. Car, he starts to realize that escape is not the right way to ask for forgiveness. Will he continue playing music? Will the flower blossom between him and Monster?\nTeddy Chinis a Malaysian director, actor and scriptwriter. In 2015, he co-directed the film “Girl’s Generation” with Ah Niu. In 2017, he directed the short film “Best Story – Mr. Almost” to participate in the “Short Film Corner” at the Cannes Film Festival. In 2016 and 2017, he directed the drama series “Unchained Fate” and “Dr. Chen’s Diary”. In 2018 he directed his first movie “In My Heart”.\nDirector: Tam Wai-ching\nHeng és un estudiant de secundària. La seva mare els va abandonar fa vuit anys. You Mei és mestra i el seu marit li està sent infidel. Quan You Mei comença a treballar temporalment com a mestra a l’escola de Heng, les dues ànimes solitàries desenvolupen un vincle afectiu molt intens.\nTam Wai-ching és una guionista i directora de Hong Kong. Va començar a interessar-se per la direcció cinematogràfica durant els seus anys d’universitat. Va escriure guions per a “The White Storm” (2013, “Call of herois” (2016) i “Operation Mekong” (2016). Al 2012 el seu curtmetratge “The Little One” va guanyar el Fresh Wave short Film competition. “In your dreams” és el seu primer llargmetratge. Una pel·lícula romàntica inspirada en el complex d’Èdip.\nDimenge 1 de Novembre\nDirector: Kazuhiro Sosa\nWai-chan és un dels últims pescadors que queden a Ushimado, un petit poble al mar interior de Seto, Japó. Als seus 86 anys, encara pesca sol en un petit vaixell per guanyar-se la vida, somiant amb la jubilació. Kumi-san és una vilatana de 84 anys que passeja per la costa cada dia. Ella creu que un centre de benestar social va segrestar el seu fill discapacitat per així rebre un subsidi del govern. Una dona d’edat avançada, Koso-san, administra una petita botiga de mariscos que li va deixar el seu difunt marit. Ven peix als vilatans locals i proporciona sobres als gats de carrer. Abandonada a causa de l’era de la modernització del Japó de postguerra, Ushimado, una ciutat tan estimada pel director de cinema Shohei Imamura que va rodar dues de les seves pel·lícules allà (Black Rain i Dr. Akagi), està envellint i decaient ràpidament. Així com la seva rica i antiga cultura, la comunitat està també a punt de desaparèixer. Rodat en blanc i negre, aquest últim documental de Kazuhiro Soda (Campaign, Mental, Oyster Factory) descriu poèticament els dies de penombra d’un poble i la seva gent en un mar de somni.\nKazuhiro Soda practica un mètode d’observació per a un cinema documental basat en els seus propis “deu manaments”, els quals li prohibeixen fer una investigació prèvia a la sessió o escriure una sinopsi abans de filmar. S’imposa aquestes regles a si mateix per tal de minimitzar els prejudicis i poder fer descobriments inesperats mentre filma i edita. El seu primer llargmetratge documental Campaign (2007, la seva primera pel·lícula observacional) va ser convidat a molts festivals prestigiosos com la Berlinale i es va emetre en gairebé 200 països. Va guanyar el premi Peabody als Estats Units. Mental (2008, la seva segona pel·lícula observacional) va guanyar nombrosos premis, incloent el premi al Millor Documental al Festival Internacional de Busan i al Festival Internacional de Cinema de Dubai.\n2018: 68th Berlin International Film Festival\nA Cambodja, la policia arresta al gàngster Playboy creient que és el líder de la màfia Butterfly. No obstant això, Playboy només s’ha dedicat a blanquejar diners i ha comès altres delictes menors. Per això, accepta una declaració de culpabilitat per a divulgar el nom del veritable capo. Els oficials de la policia local, Dara, Tharoth i Sucheat, juntament amb un oficial francès (Jean-Paul), que està de visita a Cambodja, s’encarreguen d’escortar a Playboy a una presó de màxima seguretat. Mentrestant, la màfia lliura una recompensa a Playboy. Però, quan els agents lliuren a Playboy, es produeix un motí i els presos escapen de les seves cel·les. Ara, la nova missió pels oficials i el guàrdia de seguretat serà lluitar per sobreviure.\nJimmy Henderson és un cineasta autodidacta italià que ha estat treballant a Londres i a Cambodja durant els últims 10 anys. Ha fet de productor, director i editor. Es va instal·lar a Cambodja en 2011 i va començar a treballar en dues pel·lícules dramàtiques locals i en un programa de televisió.\n2017: Sitges Film Festival, Spain.\n2018: Fantastic fest, Austin, Texas.\n2018: Singapore International film festival, Singapore.\nDilluns 5 Nov\nDirector: Aka Reza Ghalib\nDeu aparents desconeguts arriben a una remota vila. En lloc de ser rebuts per l’amfitrió durant el dinar, el grup trobarà un estrany missatge en el qual se’ls acusa a tots i cada un d’ells de ser uns assassins. Alguns dels convidats semblen reconèixer la premissa, ja que s’assembla a la trama d’una novel·la de misteri molt famosa. Creient que es tracta d’una elaborada broma, el grup decideix abandonar. Però, l’única via per sortir del complex ha estat destruïda. El pànic, la sospita i les acusacions s’apoderen d’ells. Indagar en el passat de cada convidat no ajuda. Tampoc la familiaritat amb la trama de la novel·la, ja que els esdeveniments reals no semblen seguir la seqüència de la ficció. Algú sobreviurà? o acabarà igual que la narració original: sense que ningú sobrevisqui?\nAka Reza Ghali es considera a si mateix com a activista cinematogràfic. A més de treballar professionalment amb televisions conegudes com la BBC o TV Ekeushey. S’ha involucrat activament en defensa del curtmetratge, el cinema alternatiu i el moviment de la societat cinematogràfica del país des de principis dels noranta. Actualment, és el vicepresident del Bangladesh Short Film Forum.\n2018: Dhaka International film festival, Dhaka.\n2018: Bangladesh film festival, Bangladesh.\nLa Kia és una nena autista de 15 anys que viu amb la seva mare Diya, en el sud de Calcuta, ja que el seu pare va morir fa alguns anys a causa d’un infart. Un dia Cosmos, un gat del veïnat, mor sobtadament una cosa que desperta la curiositat de la Kia per saber quina va ser la causa. La Diya intenta persuadir a la seva filla perquè oblidi la mort d’en Cosmos sense èxit. Durant una investigació a la seva pròpia casa, la Kia troba unes cartes en les que figura el seu nom escrit. Eren del seu pare i la Diya havia estat ocultant la veritat a la seva filla durant tots aquests anys. El seu pare està viu i la Kia està decidida a buscar-lo. Així que es disposa a superar tots els obstacles per desvetllar el misteri que hi ha darrera de la desaparició del seu pare. Una direcció postal és tot el que té. Per què les va deixar el seu pare? Trobarà al seu pare?\nSudipto Roy és un escriptor i director indi que, durant més d’una dècada, va treballar com a periodista especialitzat en viatges internacionals. Pren les ciutats més famoses i pintoresques del món com muses. La seva gran passió és crear històries i pel·lícules. Compte amb dos curts de gran èxit i una experiència envejable en el treball amb veterans del cinema indi. “Kia & Cosmos” és el seu primer llargmetratge.\n2018: Cannes Film Market\nKoichi, de 12 anys, necessita un miracle per fer realitat un somni obsessiu. El seu germà petit viu lluny i ell vol que tornin a ser una família. Els seus pares s’han divorciat: Koichi viu amb la seva mare i els seus avis a Kagoshima, mentre que el seu pare i el seu germà viuen a Fukuoka. Els dos germans tramen un pla en el qual han de participar amics, parents i les persones que els envolten, per a que el miracle es produeixi.\nKore-eda Hirokazu Hirokazu Kore-Eda va néixer al 1962 a Tòquio. Després de llicenciar-se a la facultat de Literatura de la Universitat de Waseda, va començar a treballar per TV Man Union, una important productora de televisió, on va dirigir nombrosos documentals premiats internacionalment. El seu primer llarg, “Maboroshi no hikari”, va guanyar el Osella d’Or en el Festival de Venècia (1995). La seva segona pel·lícula, “Wandafuru raifu” (Després de la vida) (1999), es va estrenar en més de 30 països. La seva tercera pel·lícula, “Distance”, va ser seleccionada a concurs pel Festival de Cannes (2001). “Ningú sap” va guanyar el Premi al Millor Actor (Yagira Yuuya) al Festival de Cannes (2004) i va ser molt aclamada a tot el món. Al 2006 va escriure i va dirigir “Hana”, la seva primera pel·lícula d’època, en la qual explorava el món dels samuráis i de la revenja durant el període Edo. Al 2008, “Still Walking”, basada en una experiència personal, es va estrenar al Festival de Toronto i va obtenir el Premi al Millor Director en els Asian Film Awards i el Premi Astor d’Or en el Festival Internacional de Mar de Plata. Aquest mateix any, va dirigir el seu primer documental en format llargmetratge, “Daijobu de aruyo ni: Coccoowaranai tabi”, en el qual segueix al cantautor japonès Cocco durant una gira.\n2011, Festival de San Sebastián (Premio del jurado al mejor guion) (Premio SIGNIS).\nCada nit a les 22h, Kolkata sintonitza la ràdio per escoltar ‘Kuchh Bheege Alfaaz’, una sèrie d’episodis d’històries d’amor no correspostes per RJ Alfaaz que, tot i tenir molts seguidors, prefereix l’anonimat. Entre els seus fanàtics està Archana, una noia que treballa a una agència creativa dissenyant “mems” per marques. Ella és leucodérmica però viu la vida al màxim. Es troben; o més aviat parlen, per primera vegada a través d’una trucada perduda, quan Archana accidentalment marca el número d’Alfaaz al intentar contactar amb la seva última cita a cegues. Una amistat sorgeix entre els dos estranys que s’oculten darrere de les seves pantalles, però no trigaran a conèixer el que realment són.\nOnir és un director de cinema i televisió indi, editor, guionista i productor. És més conegut per la seva pel·lícula “El meu germà … Nikhjl”, basada en la vida de Dominic de Souza. Nikhjl va ser una de les primeres pel·lícules índies en tractar les relacions homosexuals i el VIH.\nIndian Film Festival Stuttgart 2018\nSeong-cheol i Mi-sook regenten una botiga d’interiorisme al centre d’una ciutat satèl·lit als afores de Seül. Fa sis mesos, el seu fill va morir ofegat mentre salvava un nen anomenat Gieyeon durant un pícnic al costat d’un rierol. Un dia, Seong-cheol presència com Giehyeon és assetjat per un grup d’adolescents i decideix ajudar-lo, ja que va arriscar la vida per salvar pel seu fill. Seong-cheol es proposa ensenyar-li la disciplina del treball i a tenir cura de si mateix. Mentrestant, El meu-sook intenta quedar-se embarassada per mitjà de la inseminació artificial, però el seu desig no es compleix, de manera que acaba trobant l’únic consol en Gi- hyeon, el qual s’acosta a ella contribuint a la vida en família dels protagonistes.\nSHIN Dong-seok es va llicenciar a la Universitat Nacional d’Arts de Corea, especialitzant-se en cinema. Els seus curtmetratges, “A Stirring Ripple” (2005) i “Gahee & B.H” (2006), van ser projectats al Festival Internacional de Cinema de Jeonju i al Festival de Curtmetratges Mise-en-scene on tots dos van ser premiats. “Last Child” és el seu primer llargmetratge.\n68th Berlin International Film Festival (2018)\n20th Udine Far East Film festival (2018) [White Mulberry]\n22th Busan International Film Festival (2017) [FIPRESCI]\n43th Seoul Independent Film Festival (2017)\nDirector: Ebrahim Mokhtari\nUn director de cinema està fent un documental sobre el cultiu i la collita del safrà en un petit poble, sense molt d’entusiasme. Ha acceptat el treball per diners, ja que vol comprar-se una casa a Teheran. Però els preus de l’habitatge està pujant i això l’inquieta. Com a conseqüència, en lloc de posar tots el medis per fer una bona pel·lícula demana al seu productor que l’hi compri una casa a Teheran, i aquest l’hi acaba comprant un apartament. El director rep una trucada i ha de deixar el treball per tornar a Teheran. Després d’alguns incidents, decideix tornar al poble per fer una pel·lícula memorable.\nEbrahim Mokhtari va néixer al 1947 a Babol i es va llicenciar a la Universitat de Cine i Televisió al 1972. Durant el mateix any, va començar a fer documentals per la Televisió IRIB. Entre els seus documentals més importants es troba “Caviar”, “The Baluchi Bread”, “A fishin voyage” i “Saffaron”. El debut d’en Mokhtari amb un llargmetratge va se al 1994 després de la seva producció a la Film Critics Week, al Festival de Cannes. Al 1997, el Dok Leipzig Film Festival va organizar una retrospectiva dels seus documentals en el seu honor. A més, Mokhtari ha fet moltes altres pel·lícules per tot el món. Altres dels seus llargmetratges són: “Zinat” (1994) i “Mokarrameh, Memories and Dreams” (2001).\n2017: 35th Fajr International Film Festival\n2017: Festival International des Cinémas d’Asie\n2018: Santa Cruz Film Festival\n2018: INALCO Prix – 24th Vesoul Festival of Asian Cinema (Won)\nAmb qui es quedaria, amb el seu fill natural, o amb el fill que ha cregut seu durant sis anys? Hirokazu Kore-eda torna a la gran pantalla amb una altra família que es veurà afectada després de rebre una trucada de l’hospital on va néixer el seu fill.Tot el que Ryota té ho ha guanyat treballant durament i està convençut que res pot pertorbar la seva vida. Però, un dia la seva dona Midori i ell reben una trucada inesperada de l’hospital. Keita, el seu fill de sis anys, no és “el seu” fill. L’hospital va cometre un terrible error i els va lliurar un nen que no és el seu. Ryota es veu obligat a prendre la decisió més important de la seva vida: haurà d’escollir entre el que és seu i el fill adoptat sense saber-ho. Adonant-se de la profunda entrega de la seva esposa Midori a Feita, tot i sabent que no és el seu fill biològic i després de conèixer a la família que ha criat amb amor al seu veritable fill durant sis anys, Ryota comença a preguntar-se si realment ha estat un “pare”… És la commovedora història d’un home que acaba per veure’s reflectit en el primer mur real que s’aixeca al seu camí.\n2013, Festival de Cannes (Premio del jurado).\n2013, Festival de San Sebastián (Premio del público).\nTuesday 20 de Novembre\nDirector: Harvan Agustriansyah, Lola Amaria, Adriyanto Dewo, Tika Pramesti, Shalahuddin Siregar, Agha Fahriansyah\nFara, Aryo i Adi acaben d’acomiadar a la seva mare, Maryam, després d’una discussió sobre el funeral de la difunta entre els tres fills, recordant que aquesta era musulmana. Tot i que el conflicte sembla tenir solució, hi ha alguns problemes que no. Fara, que és un entrenador de natació, sempre escull als atletes que es destinen per a l’entrenament nacional. No obstant això, no pot fer-ho sense veure obligat a respondre als desafiaments de l’amo del club. Tot i que els seus alumnes mai van qüestionar el color de la seva pell, Adi, que sovint és assetjat pels seus companys de classe, presencia un esdeveniment inhumà. Aryo, per la seva banda, ha de liderar el tema de l’herència per ser el primogènit i Jjah es veu obligat a tornar a casa per exigir que es faci justícia.\nHarvan Agustriansyah es va llicenciar a l’Institut d’Arts de Jakarta i va fer el seu debut el 2006 amb el curtmetratge titulat “Sepeda”, quel va ser nominat com a millor curt d’Indonèsia al Festival de Cinema de 2007 i elegit com el Millor Curtmetratge de Ficció al Festival de Cinema ITB de Ganesha 2008. Va participar en la pel·lícula de terror Hi5teria: cinc històries de cinc directors, que es va projectar al Festival Coreà l’Puncheon de 2012. En 2016, va escriure, va dirigir i va produir “Pangreh”, que va ser nominada en més de 30 festivals de cinema a nivell local i internacional. A l’any següent va rebre el premi al millor curtmetratge en el 4t Festival Internacional de Curtmetratges de Chennai (Índia), al Festival de Curtmetratges Internacionals Shared View (Romania) i al Festival de Cinema de Pau d’Àsia 2017 (Islamabad, Pakistan).\nSepeda – Mejor Cortometraje de Ficción en Ganesha Festival de Cine ITB 2008\nPangreh – Mejor Cortometraje en 4º Festival Internacional de Cortometrajes de Chennai 2017\nDirector: Ramin Rasuli\nDesprés de unes anàlisis de sang, Maryam descobreix que els seus pares no són els seus pares biològics. Maryam està decidida a descobrir qui és el seu pare biològic i saber per què mai va tornar per ella. Després de molt buscar, ella rep un número de telèfon d’Afganistan.\nRamin Rasuliha dirigit llargmetratges, curtmetratges i documentals, entre ells “El cinematògraf”, “Novena planta”, “L’accident”, “El veí” i “La meva nina”. “Lina” és el seu primer llargmetratge.\n2018: Sofia MENAR Film Festival.\nUNDER MY BURKHA\nDirector: Jiang Jiachen\nUna animada comèdia de gossos i homes composta de només 61 preses ambientada a Shenyang, al nord-est de la Xina on la gent discuteix contínuament. Un estudiant ha perdut el gos del seu professor i no li queda una altra que demanar ajuda al seu pare per recuperar-lo, ja que no vol que les seves perspectives d’una possible tutoria desapareguin. Així arrenca aquesta sàtira mordaç sobre la concepció de les malalties en la societat moderna així com un retrat entranyable de la relació pare i fill.\nJiang Jiachen va néixer al 1984 a Shenyang, província de Liaoning. Després de llicenciar-se a l’Acadèmia de Belles arts LunXun, es converteix en professor de l’acadèmia. Va dirigir dos curtmetratges, entre ells The Dog Days (2004) i The Thieves (2005), i va ser el guionista de curtmetratges incloent The Imprisioned Man (2012), Perdut (2013), Professor Niu’s Secret (2014) i Dormitory No.32 (2015).\n2018, Hong Kong International Film Festival – World Premiere\n2018, Beijing International Film Festival\n2018, Shanghai International Film Festival – New Asian Talent Awards – won Best Actor (DING XIHE).\n2018, New York Asian Film Festival.\nAbans d’aquesta pel·lícula es projectarà el curt “EL HILO ROJO” de Xiaomei Espiro.\nUna dona moribunda recorda els seus moments més feliços. La seva filla, Hui Ying, decideix traslladar la tomba del seu pare de la seva ciutat natal a la vora de la tomba de la seva mare. No obstant això, la seva primera esposa, que s’ha encarregat de tenir cura de la sepultura durant anys, no ho aprova i el seu desacord s’acaba convertint en un problema per a tota la ciutat.\nSylvia Chang va començar la seva carrera com a actriu a la dècada de 1970. Chang va guanyar el seu primer Golden Horse Awards (GHA) a la Millor actriu de repartiment pel seu paper a “Prosperity and Perplexity” al 1976, abans d’obtenir la seva primera victòria al Golden Horse a la Millor Actriu protagonista amb “My Grandpa”, al 1981. Després amb “Passion” va guanyar el Premi a la Millor Actriu Principal als Premis Golden Horse al 1986. Chang mai va deixar de donar suport a la indústria cinematogràfica a Taiwan i Hong Kong, com correspon als seus orígens.\n2017: Golden Horse Awards nominations\nDirector: Fei HO\nLa pel·lícula es va realitzar abans del traspàs de Macau a la Xina continental el 1999. Comença amb els dos llançaments netejant acuradament l’escena d’un crim. A qui van assassinar? Quina és la seva raó per matar? Quina va ser la història que hi ha darrere? Una nena que es va mudar a Macau des de la Xina continental ha estat intimidada i humiliada en la seva nova vida escolar. Un altre nen que va néixer en una família complicada que té estretes relacions amb el gàngster local. Quina és la seva trobada per a l’amor? Amor entre amants? Amor entre amics? Amor familiar? O simplement un mitjà de venjança.\nFei HO és un director de cinema local amb una forta inclinació cap a la innovació. Des de que va acabar els seus estudis al Departament de Comunicació de la Universitat de Macau, ha treballat en la indústria de la televisió i el cinema durant anys. Ho va tenir el seu primer gran èxit en dirigir un llargmetratge titulat “痕跡” en 2014. Després de tenir l’honor d’aparèixer al Festival de Cinema Àsia Pacífic 2014, aquesta pel·lícula va ser convidada al Festival de Cinema Golden Rooster com la pel·lícula inaugural, a l’Hundred Flowers 2015 a la Xina i a un altre festival de cinema a Hong Kong. Aquests premis i reconeixements han animat a Ho a produir més pel·lícules des de llavors. Una de les seves noves pel·lícules “愛比死更冷” s’estrenarà als cinemes de Macau i Hong Kong més endavant en 2017.\nInternational Film Festival Awards-Macao 2017\nEn Pitch és un homosexual del qual la seva vida es veu ensorrada pel càncer terminal que pateix. En Pitch tracta d’alleujar la seva depressió dedicant el temps que l’hi queda a fer un Bai Sri. Torna a la seva ciutat natal i allà es retroba amb la seva exparella. Quan en Shane es retroba amb en Pitch decideix fer un canvi a la seva vida i decideix fer-se monge. En el temps que en Shane intenta trobar la pau mental per medi de la vida monàstica, en Pitch mor. En Shane es posa a practicar el Asupakhamathan que és una forma de meditar. Una nit, el monge Sanchai emmalalteix i cau inconscient a causa de la meditació. Mentre en Shane aconsegueix el seu objectiu del Asupakhamathan, en Sanchai mor a causa de la enfermetat que pateix. Aquesta vegada, en Shane entendrà la fragilitat i el sufriment de la vida humana.\nAnucha Boonyawatana va néixer a Tailàndia, al 1981. És la fundadora de G-Motif Production, una de les companyies de producció de vídeos més grans de Tailàndia. Va guanyar el premi Young Thai Artist Award. El primer llargmetratge d’Anucha, “The Blue Hour” va ser seleccionada per formar part de la secció Panorama del Berlin International Film Festival de 2015. “Malila” és el segon llargmetratge de la directora.\n2017: 22nd Busan International Film Festival\n2017: Taipei Golden Horse Film Festival\n2017: Best Director – 28th Singapore International Film Festival\n2018: Most Original Film – 15th Bologna Asia Film Festival\n2018: Outstanding Artistic Achievement – Outfest Los Angeles LGBTQ Film Festival\nGènere: Animació, Drama\nAquest és la història d’un temps irreemplaçable, teixit per dues persones que estan soles. Els fils verticals són els dies que passen. Els horitzontals són les vides de la humanitat. El poble de Iorph està lluny de les terres on viuen els homes, teixint els esdeveniments quotidians en una tela anomenada Hibiol. Màquia és una jove Iorph òrfena que sempre se sent sola tot i viure en pau envoltada d’amics. Però, les pacífiques vides dels Iorph es fan miques en l’instant en què l’exèrcit Mezarte els envaeix, a la recerca de la sang que els permet romandre joves durant segles. Enmig de la desesperació i el caos, Màquia troba a Ariel, un nadó que s’ha quedat sol després de perdre als seus pares. Ariel es va fent gran mentre Màquia conserva la seva joventut i a mesura que passa el temps, el vincle entre ells també canvia.\nMari Okada neix el 1976, a la prefectura de Saitama. El 1996, debuta com a guionista en Video Cinema, i des de llavors treballa com a guionista cinematogràfica i per a videojocs o sèries de ràdio. El 1998 escriu el guió de l’anime DT Eightron, després del qual emprèn la seva carrera com a guionista de anime d’èxit debuta com a directora a “Màquia: When the Promised Flower Blooms”.\n2018: Sitges Film Festival (Best Feature Film in the Fantastic Discovery Section)\n2018: Annecy International Animation Film Festival\n2018: Brussels International Fantastic Film Festival\n2018: Glasgow Film Festival 2018\nCoproduction China and Spain\nEn un món en el qual la Humanitat ha deixat de somriure, el Govern ha creat els Somriures, una espècie de neogeishas que tenen com a única funció la de complaure els seus clients. MeiyingMG-01 és la primera construcción robòtica d’un nou model en fase beta, però ha sortit defectuosa, tot i que pot fer moltes més coses que les altres, no pot somriure…\nAdrià Guxens és periodista i director de curtmetratges que s’interessa per l’art contemporani. Alguns dels seus curts, com “Ombres” (2016) o “La Porta” (2017) han competit en festivals internacionals. També va presidir el jurat jove del Festival de Sitges al 2014. Actualment està finalitzant els seus estudis a l’ ESCAC, en l’especialitat de dirección.\nPROJECCIÓ before THE GREAT BUDDHA\nUn sanador tradicional explora l’estigma associat a la salut mental en la Cambodja rural amb els seus durs mètodes de tractament. En ser humiliat per un psiquiatre de Phnom Penh demostrant-li que els seus mètodes són erronis, el sanador rastreja el psiquiatre i aguaita a la seva família. Es colarà a casa del psiquiatre a les nits i farà que als matins la família desperti amb inquietants sorpreses. Així, una sèrie d’esdeveniments misteriosos que succeeixen a la casa comencen a desintegrar el model de família feliç. Les coses es compliquen encara més amb la ferma creença en les supersticions de l’esposa del psiquiatre. El seny de cada personatge anirà posant-se en dubte a mesura que els jocs cruels del sanador els portin al límit. Una història original que explora les ombres de la realitat i el contrast entre la vida urbana i rural en una Cambodja que està canviant.\nAmit Dubey va néixer i es va criar en una petita ciutat al sud de l’Índia. Es va mudar als Estats Units per ingressar a la Universitat. Després de fer diversos curtmetratges que es van projectar a diversos festivals de cinema, es va proposar fer el seu primer llargmetratge Mind Cage a Cambodja. Va estar un any investigant sobre la situació de la salut mental del país al mateix temps que escrivia el guió.\n2018: Cambodia International film festival.\n2017: Luang Prabang film festival.\nDirector: Roqiye Tavakoli\n“Mothering” és una pel·lícula sobre dos germanes que viuen a Yazd, una ciutat que es troba al desert d’Iran. Una de les germanes ha abandonat a la seva parella i l’altra ha sigut abandonada per la seva. De manera que així es poden contemplar les dues cares d’un conflicte en les persones de la víctima i el botxí. Interessa al mateix temps saber les circumstàncies de la ruptura i la separació en ambdós casos, així com les corresponents localitzacions on l’acció té lloc.\nRoqiye Tavakoli va néixer al 1985 a Yazdan i té un BA en Cinema i un MA en Literatura Dramàtica de la Universitat de Sooreh (Teheran). Es cap de departament en la Universitat d’Art i Cultura de Yazd. Tavakoli és membre de l’Associació de curts iranians del cinema de Khaneh. Ha fet més de 30 curts i documentals que han sigut aclamats en més de 50 festivals locals i internacionals i ha sigut premiat en festivals com el Armenia International Women’s Film Festival Kin, el Dubai Ibda Awards, el Royesh Film Festival, el Parvin Estesami Festival i altres.\n2018: 16th International Filmmor Women’s Film Festival on Wheels\n2018: Tirana International Film Festival\n2018: Malatya International Film Festival\nDirector: Muhiddin Muzaffar\nDes de fa uns anys l’Armon, un fill únic de 9 anys, lluita contra un problema que l’aïlla de la comunitat a la que pertany. Succeeix que no es va sotmetre a la circumcisió com exigeix la tradició, que significa la transició de noi a home, ja que la seva mare espera que el pare d’en Armon torni a casa, ja que va emigrar en busca de treball. Mentrestant, el noi es converteix en un bandit a un antic llogaret del nord de Tadjikistan. La història converteix l’anècdota en drama.\nMuhiddini Muzaffar (Juraev) és el fundador i director de la productora “Sughd-cinema” amb seu a la ciutat de Khujand a Tadjikistan. Va fer estudis de cinema i teatre a la Universitat Estatal de Tajik al 2009. Actualment treballa com actor al Teatre Estatal de Drama i Música T.Fozilova a Konibodom i va ser cap d’escena entre 2013-2015. És membre de la Unió de Cineastes de Tadjikistan i ha participat en diversos fòrums de cinema i teatre internacionals. Muhiddin ha dirigit “Is it a life?”, “Kand”, “Ormonho”, “Paymon”, “The Bowl”, “12 tears of expectation” i “Narrow”. També ha dirigit els documentals “The Daughter of Saykhun”, “State holder”, i “Umarako”.\n2016: Dhaka International Film Festival\n2016: International Open Central Asia Cultural Festival\n2017: 10th Afghan International Film Festival in Sweden\nIndonèsia | Singapur\nDirector: Dejenar Maesa Ayu\nNay, (Sha INE Febriyanti) és una actriu que de sobte descobreix que està embarassada d’onze setmanes. No ho explica al seu xicot Ben, un fill de papà, que es preocupa més per la seva mare que pel seu propi fill. Això fa que a Nay li resulti difícil prendre una decisió que tots dos haurien de prendre junts. La situació de Nay es complica encara més pel fet que se li ha ofert el paper principal en una producció cinematogràfica internacional. Nay, finalment, confia el seu dilema al gerent, Adjeng, el qual no està d’acord amb ella, ja que considera que hauria d’aprofitar aquesta oportunitat d’or pel bé de la nena. En un viatge en cotxe, Nay ha de fer malabars amb les diferents opcions que es presenten: enfrontar els fets i desemmascarar la veritable naturalesa humana de les persones més properes a ella. Inevitablement, Nay ha de plantar cara al seu passat. La figura paterna que ella mai ha arribat a conèixer i la figura materna que tant la va decebre en el passat.\nDjenar va néixer a Jakarta el 14 de gener de 1973. Fins a la data, ha publicat quatre col·leccions de contes: “They Say I’ma A Monkey”, “Do not Play Around (with your genitals)”, “Short Stories About Stories About Brief Love”, “One Woman 14 Men”,”T (w) ITIT!”,”SAIA” i una novel·la, “Nayla”. El conte,”Suckling Father “va guanyar el premi al millor relat curt de Jurnal Perempuan a 2003, i “Nayla’s Time” va guanyar el premi al millor conte curt de Kompas en el mateix any. A més d’escriure, Djenar també ha dirigit “They Say I’ma a Monkey!” (2008) and “SAIA” (2009). Ella i Indra Herlambang van guanyar el Premi a la Millor Adaptació de Pantalla i van obtenir una Menció Especial al Millor Director Nou del Festival de Cinema Indonesi 2009. La tercera pel·lícula de Djenar, “Nay”, es va estrenar al novembre de 2015. Va guanyar el Premi a la Millor pel·lícula Asiàtica de l’Jogja NETPAC Asian Film Festival al desembre de 2015. La seva quarta pel·lícula, “hUSh”, és una col·laboració amb el cineasta de Singapur, Kan Lumé, sota el lideratge de les cases de producció de Rumah Karya Sjuman & Chapter Free. “hUSh” està nominat a Millor Pel·lícula Asiàtica al Festival de Cinema Asiàtic Jogja-NETPAC 2016.\nFestival Film Indonesia 2016 | Nominee Best Actress\nJogja-NETPAC Asian Film Festival 2015 | NETPAC Award\nYael té vuit anys, és tímida i no sempre es sent a gust. Ella prefereix escriure cartes i fer balls perquè la seva família filipina la aplaudeixi. Escolta incansablement les cintes que el seu pare grava mentre està treballant a Riyadh, lluny de casa. El seu oncle, un estel de rock que actua en la banda The Futures, és el seu pare substitut. Decideix gastar tots els seus estalvis per un anunci d’un bolígraf miraculós que promet donar-li una “vida meravellosa”.\nShireen Seno va néixer en el si d’una família filipina al Japó, on va passar la major part de la seva infància. Es va llicenciar a la Universitat de Toron amb un B.A. en estudis d’arquitectura i estudis de cinema. Va començar rodant fotos fixes per Lav Diaz i John Torres abans de dirigir el seu primer llargmetratge, “Big Boy”, que es va estrenar a Rotterdam el 2013 i es va projectar en diversos festivals europeus i asiàtics així com en institucions que inclouen el Deutsches Historiches Museum Berlin, el Yerba Bona Center for the Arts i el Tiro Park Film Center, entre d’altres. “Big Boy” va ser la pel·lícula d’obertura de Hors Pistes Tokyo, organitzada pel Centre Pompidou i va guanyar el premi a la millor primera pel·lícula al Festival de Cinema Lima Independent. El seu següent projecte el llargmetratge, “Nervous Translation”, va ser un dels 15 projectes de la Biennale College – Cinema al Festival Internacional de Cinema de Venècia el 2013 i va ser pel·lícula convidada al Mercat de Coproducció Internacional Sense Fronteres de l’IFP el 2013 i CINEMART i Produire au Sud el 2014.\nNetpac Award en Rotterdam International Film Festival (2018)\nAsian New Talent Award por mejor guionista en Shanghai International Film Festival (2018)\nYCC Award por mejor logro en la edición en Young Critics Circle de Filipines (2018)\nDirector: Temir Birnazarov\nUn home de 70 anys està conduent un cotxe quan, de cop i volta, atropella a una noia jove. Casualment, a partir d’aquell moment, començaran a insinuar-se sentiments entre ells. Aquesta pel·lícula ensenyarà que l’amor no entén ni d’edat ni de si els seus socis en la parella són bones o males persones. L’amor només apareix.\nTemir Birnazarov (1965) és un director, escriptor i productor kirguís. Va començar dirigint curts com “Ne plach, nosorog” o “Parz” i documentals com “Shaytan Köpürö”, amb els que va obtenir diferents premis. Més tard, Birnazrov va produir els seus primer llargmetratges com “Belgisiz marshrut” o el més recent “Night Accident” amb el que va obtenir el premi Grand-Prix al 21 Black Night Film Festival d’Estònia.\n2017: Grand-Prix – 21st Black Nights Film Festival (Estonia) (Won)\n2018: Best Cinematography and Best Music – Kinoshock Film Festival (Won)\n2018: Bengaluru International Film Festival\n2018: London New East Cinema International Film Festival\n2018: Eurasia International Film Festival (Kazakhstan)\nEl cèlebre director de cinema Javed Hasan travessa la crisi de la mitjana edat qüestionant si el matrimoni i la seva carrera li han exigit massa. Una cita amb Nitu, una amiga de la infància de la seva filla, fa la resta. El protagonista es deixa seduir per aquesta i el que passa a continuació es converteix en un escàndol nacional. La família de Javed no pot evitar la desgràcia. Finalment ell es divorcia de la seva dona Maya i acaba separat de la seva filla Saberi i el seu fill Ahir. Javed i Nitu es casen, però la nova unió no és un llit de roses ja que han de enfrontar-se als prejudicis de la societat de Bangla Desh. Temps enrere Saberi i Nitu van ser íntimes amigues però, a causa de la humiliació pública, la seva relació es va debilitant. A més, Saberi s’adona que Nitu ha competit amb ella des de la seva infància. Ara, ha d’acostar-se a la seva mare i animar-la a descobrir el positiu de la solteria. Enmig de la desesperació, es donen suport mútuament.\nJay Weissberg de Variety escriu: “Mostofa Sarwar Farooki és una peça clau en el nou moviment del cinema Bangla Desh”. Gràcies a la crítica de l’aclamada pel·lícula Television (2012), la revista The Hollywood Reporter va escriure “Mostofa Sarwar Farooki podria ser el pròxim cineasta més rellevant en el sud-est asiàtic”. Television va ser la pel·lícula de cloenda a Busan i va guanyar el Gran Premi del Jurat en els Premis Asia Pacific Screen Awards. El quart llargmetratge de Farooki va ser convidat en nombrosos festivals internacionals i va representar a Bangla Desh als Oscars . Farooki, pioner del moviment progressista de cineastes conegut com Chabial, va marcar noves tendències en la indústria cinematogràfica del seu país a finals dels 90. El seu equip de treball ha abordat temes que van des dels problemes de la classe mitjana fins als límits del pensament dels conservadors musulmans sobre la culpa i la redempció. Actualment Farooki està treballant en la seva pròxima pel·lícula.\n2018: Munich IFF – Official Selection\n2018: Seattle International Film Festival – Official Selection\n2018: 28th Afro, Asia, Latin Film Festival – Milan – In competition\n2018: CSAFF – Official Selection\n2017: Moscow International Film Festival – Kommersant Jury Prize\n2017: South Asian Film Festival – Paris – Closing Film\n2017: Vancouver International Film Festival – Official Selection\n2013: Film Bazaar – Dubai Film Market Award\nÉs hivern a un prestigiós internat per a joves, on els nens continuen practicant rituals i codis jeràrquics. Shay és atacat constantment. Shay i Pia, la impulsiva filla del nou Director de l’Escola Junior, són escollits com Bassanio i Portia a la producció del Dia del Fundador del Mercader de Venècia. Murali, el carismàtic professor de teatre, sense mala intenció, posa a Baadal com a suplent de Shay. Indignat, Baadal jura obtenir el paper de Shay a qualsevol preu i es dirigeix al seu amic buscant ajuda. Els esdeveniments donaran un gir sinistre.\nVandana Kataria va començar la seva carrera cinematogràfica com a dissenyadora de producció a pel·lícules com ‘Xangai (2012)’ i ‘Detectiu Byomkesh Bakshi (2015)’. Va ser seleccionada per formar part del Berlinale Talent Campus en 2016, i va dirigir el video musical ‘Jungli Sher’, la sensació de rap indi DIVINE, filmat amb un iPhone 6S en el mateix any.\nAsian American International Film Festival 2018\nEntrada Lliure / Capacitat Limitada\nQuatre nens viuen tranquil·lament amb la seva mare a un petit pis de Tòquio. Cap té el mateix pare i tampoc han anat mai a l’escola. El propietari del pis ni tan sols coneix a tres d’ells. Un bon dia, la mare desapareix deixant una mica de diners i una nota per a que el major s’ocupi dels seus germans petits. Així comença una nova vida pels quatre nens, els quals només es tenen a ells mateixos, una vida que “NOBODY KNOWS” (Ningú coneix). Cruelment abandonats, els quatre intenten sobreviure al seu petit món en el qual fixen les seves pròpies regles. Però en enfrontar-se al món exterior, s’esfondra el fràgil equilibri que havien aconseguit mantenir.\n2004: Cannes: Mejor actor (Yûya Yagira). Nominada a la Palma de Oro (mejor película)\n2004: Festival de Valladolid – Seminci: Nominada a la Espiga de Oro (mejor película)\n2004: Blue Ribbon Awards: Mejor película, mejor director\n2005: Guldbagge Awards: Nominada al mejor film extranjero\nDirector: Begars Elubai\nLa pel.lícula narra la historia de dos joves amb mentelitats completament oposades y amb diferent perspectives per el que fa a la vida. Ruslan és un jove orfe y abandonat, que creix sense el carinyo d’una mare. Quan és perseguit per la policia, está preparat per destruir el món sencer i destruir-se a ell mateix. Però coneix a un home en un oasi del desert.\nBegars Elubai va néixer al 1974. Va iniciar els seus estudis al 1991 a la universitat de Kazakh State University. Entre el 1998 i 2002 va començar filología i després es va matricular al Moscow Institute of Entrepreneurship and Law, però el seu interés pel cinema al va portar a co-dirigir “Aashly bala” al 2002, i posteriorment “Oasis” al 2018. Ha fet el seu debut com a cineasta, contribuint am el cinema kazakh, que en els últims anys ha conseguit imposar-se en el escenari internacional.\nDirector: Jay Chern\nEl terme “omotenashi” en japonès descriu la virtut de l’hospitalitat tradicional japonesa. La història en Omotenashi va començar a Mingyueguan (el Bright Moon Hotel 明月館), un hotel d’estil japonès en els suburbis de Kyoto. Però, a causa de que era vell i estava situat a una zona apartada, gairebé no hi havia cap hoste. No obstant això, el Mingyueguan, que estava travessant un moment difícil, va ser comprat per sobre del seu valor pel propietari d’una empresa de construcció de Taipei. Charles, un vell amic de l’anterior amo de Mingyueguan, envia al seu fill Jacky a Kyoto per supervisar el projecte de rehabilitació de l’Hotel. Aquest, però, només vol aprofitar l’oportunitat per tornar amb la seva ex-núvia, Naoko i, així, trobar una manera de vendre en secret l’hotel ja que només té pèrdues. Quan Jacky arriba a l’hotel, s’assabenta que a més de l’hoteler, Mitsuko i la seva única filla, Rika, un noi otaku, Bohao de Taiwan també hi treballa a canvi d’allotjament. Jacky es reuneix amb Naoko, però l’únic que aconsegueix és descobrir que l’ex-núvia que no pot oblidar es va a casar. Per demostrar a Naoko que l’ha superat, Jacky li proposa el Mingyueguan per celebrar el casament dels somni de Naoko. En aquest moment, la mare de Bo-Hao, Tiffany i Charles també viatgen al Japó. A l’assabentar-se de la proposta de reforma de Jacky, tots s’entusiasmen i donen suport a la idea. Només Rika, que no es portava bé amb Jacky des d’un principi, pensa que hi ha alguna cosa oculta i sospita que té altres plans. L’hoteler Mitsuko suggereix que els tres haurien d’aprendre el tradicional japonès “omotenashi” de l’erudit Kimura Sensei. Així els hostes es sentiran com a casa. Aprendran sobre les bases de la cultura japonesa. Com poden Jacky i Rika salvar el Mingyueguan? Podran trobar la similitud dins de les diferències culturals?\nEl 2006, Jay Chern va obtenir el summa cum laude en cinema, a la Universitat de Texas (Arlington). El 2007, va tornar a Taipei per tornar a retrobar-se amb una cultura que creia haver oblidat durant molt de temps. A continuació va fer el Màster en direcció de cinema a la Universitat Nacional de Taipei. Ha dirigit diverses pel·lícules premiades i és vàlid no només com a director, sinó també com a cineasta, director d’il·luminació, editor i com a assistent de direcció. En 2011-2012, va dirigir i va rodar el curt Thief, amb el qual va guanyar el premi al Millor Curtmetratge en els Premis Golden Horse, Millor Director en els Premis Golden Bell i el Millor Curt Asiàtic al Festival de Curtmetratges de Tòquio. En 2014 va escriure, va dirigir i va rodar el seu llargmetratge, Dawn / Spring, que va ser nominat per a sis premis Golden Bell. Omotenashi és el seu últim treball, premiada a la 15 edició dels premis HAF a Hong Kong.\n2018: HK International Film Festival Society – HAF\nFrom the Writer and Director of The Orator – O Le Tulafale, One Thousand Ropes is a story of a father reconnecting with his youngest daughter and together putting to rest the ghosts that haunt them. She arrives vulnerable: badly beaten and heavily pregnant. He struggles with the inner temptation and the encouragement from the men in his life, to take revenge in the way he knows best on one hand and on the other, to build the new family and companionship so desperately missing from his life. One Thousand Ropes is a deeply moving film about connections, redemption and new beginnings.\nTusi Tamasese is a Samoan New Zealander. Tusi has a Master of Arts in screen writing from the IIML Victoria University of Wellington, having graduated from the NZ Film School in Wellington, and prior to that with a Bachelor’s degree in social sciences from the University of Waikato. In 2015 he was named a new Generation NZ Arts Laureate.\nHe now lives in Wellington with his wife and three children.\nSISTER (NUESTRA HERMANA PEQUEÑA)\nTres germanes, Sachi, Yoshino i Chika, comparteixen casa a la ciutat de Kamakura. En morir el seu pare, que no han vist en 15 anys, les tres viatgen al camp per assistir a l’enterrament i allà, coneixen a Suzu, la seva tímida germanastra. En poc temps es fa estimar i la conviden a viure a la ciutat. Així comença una nova vida d’alegries i descobriments per les quatre.\n2015, Festival de San Sebastián (Premio del Público).\n2015, Festival de Cannes (Sección official largometrajes a concurso).\nGènere: Drama, Guerra\n1941: Hong Kong està sota l’ocupació japonesa. Durant l’ocupació, que va durar tres anys i vuit mesos, els militars japonesos van saquejar cases i van arrestar personalitats significatives del món de la cultura que residien a Hong Kong. La unitat d’escamot Dongjiang anti-japonesa té la missió de rescatar-les i treure-les de la ciutat assetjada. L’ocupació va transformar Hong Kong d’una ciutat pròspera a una terra estèril sense aliments. La mestra d’escola de primària, Fang Lan (Zhou Xun) i la seva mare (Deanie Ip) tracten de sobreviure en un petit apartament de Wanchai. Després que els col·legis es van tancar, Lan – que recentment va trencar amb Wing (Wallace Huo Chienhwa) – sense voler es veu involucrada en la missió de la guerrilla per tal de salvar el novel·lista Mao Dun. Durant la missió coneix a Blackie Lau (Eddie Peng), l’intrèpid capità de la unitat de franctiradors de la guerrilla. Tenint en compte la serenitat i la intel·ligència de Lan, Blackie la recluta perquè s’uneixi a la guerrilla. Lan estableix un punt de trobada secreta a la ciutat per la guerrilla i planeja cautelosament el rescat dels artistes de la ciutat sota la controladora mirada dels militars japonesos. Preocupada per la seguretat de la seva filla, la mare de Lan s’ofereix com a voluntària per ocupar el lloc de Lan com a missatgera, però només aconsegueix ser arrestada durant la missió. Per salvar la seva mare, Lan es veu obligada a recórrer a Wing, que ara treballa per als japonesos.\nDes Summer Snow, The postmodern life of my aunt i The Way We Are fins a A Simple Life i The Golden Era, Ann Hui sempre ha destacat per fer pel·lícules que retraten a les dones. Cadascuna de les seves pel·lícules ha rebut elogis i aclamacions de tot el món i ella ha ajudat a innombrables actrius a arribar a l’escenari dels premis. La seva última pel·lícula, Our Time Will Come, està basada en personatges i successos reals basats en les pàgines de la història. Cada vegada que Ann Hui fa una pel·lícula, crida l’atenció d’alguns dels millors actors per al càsting, i aquesta pel·lícula no és una excepció. A més de l’emblemàtica actriu guardonada Zhou Xun, Nina Paw i Deanie Ip han obtingut dos premis a la millor actriu. Tony Leung ha guanyat el premi al millor actor dels Hong Kong Film Awards, la Hong Kong Film Critics Society i els Golden Horse Awards. La prometedora actriu Jessie Li ja té dos merescuts premis al seu haver. Actors reconeguts com Kingdom Yuen, Candy El, Leila Tong, Ray Lui, Sam Lee, Eddie Cheung i Stanley Fung també estan en l’elenc, interpretant a persones que lluiten per sobreviure a Hong Kong. Aquests grans actors fan que tots els personatges de la pel·lícula cobrin vida memorablement.\n2018: Beijin College Student Film Festival – Best Actress\n2018: Hong Kong Film Awards – Best Film\n2018: Hong Kong Film Awards – Best Director\n2018: Hong Kong Film Awards – Best Supporting Actress\n2018: Hong Kong Film Awards – Best Art Direction\n2018: Hong Kong Film Awards – Best Original Film Score\n2018: Asian Film Awards – Best Original Music\n2017: Golden Screen Awards – Best Supporting Actress\n“ASIAN CINERAMA” | FORA DE COMPETICIÓ\nGènere: Drama, Acció, Policíac\nEl policia de Hong Kong, Lee (Louise Koo) busca la seva filla, Chi (Hanna Chan), que està desapareguda a Tailàndia. L’oficial de la policia xinesa tailandesa Chui Kit (Wu Yue) autoritza a Lee que s’uneixi a la investigació, sense tenir idea de que aquest utilitzarà els mitjans de comunicació per buscar pistes. Un breu vídeo en què es va gravar accidentalment el segrest de Chi es publica al web de la policia, però després s’elimina. Chui Kit i el seu company Tak (Tony Jaa) rastregen la persona que va gravar el vídeo, però la prova es destrueix abans que puguin detenir al seu autor. Així, la parella comença a buscar el culpable. A mesura que s’acosten a la veritat, s’adonen que el cas és més complicat del que esperaven i que el responsable del crim no és algú amb qui puguin bregar.\nWilson Yip Wai-shun va néixer a Hong Kong el 1964 i es va llicenciar a la Ng Yuk Secondary School. Es va incorporar a Cinema City el 1985 i va començar a treballar com a assistent de direcció. Ha participat en més de 20 produccions cinematogràfiques durant aquest període i així va guanyar una gran experiència al cinema. Va debutar com a director el 1995 amb la primera part de la comèdia Omnibus Horror 01:00 A.M. La pel·lícula va ser un èxit de taquilla i va posicionar a Yip com un membre clau de la nova generació de directors de comèdia. L’any següent va dirigir Mongkok Story, que es va convertir en una de les tres pel·lícules més recomanades i guanyadora del premi al Millor guió en la Hong Kong Film Critics Society. La seva pel·lícula Bullets Over Summer (1999) també va rebre múltiples premis, incloent el d’una de les pel·lícules més recomanades de la Hong Kong Film Critics Society i Millor guió, així com el premi especial del jurat al Festival de cinema de Changchun. IP Man (2008) va ser un èxit a Hong Kong ia la Xina continental així com també va guanyar el premi a la millor pel·lícula en la 28 edició dels Hong Kong Film Awards.\n2018: Hong Kong Film Awards – Best Actor\n2018: Hong Kong Film Awards – Best Action Choreography\n2018: Hong Kong Film Awards – Best Sound Design\n2018: Asian Film Awards – Best Actor\n2018: Asian Film Awards – Best Action Film\n2018: Movie 6 Hong Kong Film Awards Public Voting – Best Film\n2017: Hong Kong Film Critics Society Awards – Film of Merit\n2017: Weibo Star Awards: Best Actor\nDirector: Chan Ka Keong\nKeong fa temps que es prepara per al seu projecte d’allunatge. Però gairebé involuntàriament mata Chan Li, el miserable agent d’apostes que no té un cèntim. Mentrestant, Ka-man té una aventura amb la seva mestra, que fa que es preocupi constantment per tot. Frankie, el noi que passa constantment de Ka-man, es converteix en el seu àngel de la guàrdia. Kevin, l’honest pare de família, espera que la seva dona doni a llum al seu primer fill, d’un moment a l’altre, però inesperadament es troba amb la seductora Mimi, una prostituta que va arribar a Macao per guanyar-se la vida. Cadascun dels sis personatges té els seus propis dies dolents i cada cosa que succeeix afecta les circumstàncies personals de tots els implicats. El inesperat es presenta tan sobtadament com una pluja passatgera. Totes aquestes coincidències succeeixen en una ciutat petita, plena d’extraordinària cobdícia i ràbia, amor i desig, en la qual tots tenen la seva oportunitat.\n“Purgatoryo” explica la història de Ilyong, un home assassinat recentment per la policia, després d’haver estat enxampat robant. Així comença la seva història: per la seva mort. Poc després, és portat a una sòrdida casa fúnebre, dirigida per Violet, un homosexual cobejós que sobreviu llogant els cadàvers en la seva funerària a Simon. També apareix Jojo, un oficial de policia pagat per Simon que subministra els cadàvers per a que Violet cuidi i guanyi diners. A més, Violet té a dos treballadors, On-on i Dyograd. Netegen els cadàvers i els preparen per a les vetlles. On-on només se sent viu “jugant”. Dyograd, d’altra banda, només se sent viu quan té sexe. Amb l’arribada de Ilyong, la desgràcia i el caos afloren.\nRoderick “Derick” Cabrido és un productor i cineasta filipí molt premiat. Va ser guardonat amb la medalla de bronze del Mundial en el New York Television Festival de 2009, pel documental “Pinays for Export”, el Silver Screen Award en el Festival Internacional de Cinema i Video Independent de Nova York de 2010 pel documental “Tasaday”.\n2018: 14th Jameson CineFest Miskolc International Film Festival, Hungary.\n2018: Next Door section of the 22nd Split International Festival of New Film.\n2018: 50th Sitges Fantastic Film Festival, Spain.\nDirector: Sang Chanvisal\n“Rachana” representa el viatge d’una jove pintora cambodjana, nord-americana, que s’enfronta amb la seva bipolaritat i el corresponent trastorn que pateix quotidianament. Un dia torna a Cambodja per a una exposició del seu treball, i es fa amiga d’un noi cambodjà que també pinta com ella. Aquest acaba enamorant-se d’ella sense saber què li depara el destí, a causa de les successives proves i tribulacions que suposa per a ell afrontar la vida amb algú que és impredictible.\nSang Chanvisal, és un cineasta cambodjà independent, que als 19 anys va fer la seva primera incursió en el món dels mitjans com a guionista de publicitat de televisió. El 2015 va treballar a la BBC Media Action com a assistent de producció i el 2016 va escriure i dirigir el seu primer curtmetratge “Twenty Dollars”. Primer es va projectar al Festival Nacional de Curtmetratges de Cambodja i tot seguit al Festival Internacional de Cinema de Tòquio (2017) i al Museu Guimet a Francia. Sang Chanvisal es va unir a ComeTogether Films, on va escriure i va dirigir dos curtmetratges, “The Train” i “Long Way Home”.\nDirector: Ahmed Jamal\nUn benèvol governador s’amaga darrera del nomenament d’un diputat més jove i purità, convençut que Lahore necessita mà dura i una estricta implementació de les lleis per posar fi al caos i als conflictes urbans que se succeeixen en una ciutat ja castigada per la història recent. La por s’apodera de la ciutat quan un jove és condemnat a mort per embarassar a la seva promesa per les acusacions dels seus pares.\nAhmed Jamal va estudiar cinema a la London International Film School. El seu llargmetratge “Rahm” basat en “Measure for Measure” de Shakespeare va ser projectat al Regne Unit i en diversos cinemes de França. Ha dirigit “Run for Glory”, que està gravat amb la novena simfonia de Beethoven, sense diàleg, però també dirigit i produït “Defusing Human Bombs” per BBC, ART i ZDF a l’octubre de 2013. El seu documental “The Journalist” i “The Jihadi, the murder of Daniel Pearl” per HBO van obtenir dues nominacions a l’Emmy el 2008 i va guanyar l’Indian National Film Award de 2008 al millor documental.\nLAFF 2017 | Best adapted screenplay\nEastern Eye Arts, Culture & Theatre Awards (ACTA) 2017 | Best actress\nEastern Eye Arts, Culture & Thea-tre Awards (ACTA) 2017 | Nominated for best director\nPakistan 2017 six nominations for 2017 | Nigar Awards\nDirector: Bongkod Khongmalai\n“Sad Beauty” és una pel·lícula sobre dues amigues de la infància “Yo & Pim”. Yo és una actriu en decadència, mentre que Pim és una estudiant de dansa clàssica amb càncer en un ull. Una nit, Jo porta a Pim a casa i descobreix a la mare de Pim greument ferida, ja que s’havia barallat amb el padrastre de Pim i l’havia matat accidentalment. Aquest és l’inici i el desencadenament de la tragèdia.\nBongkod Khongmalai va debutar amb la llegendària pel·lícula històrica “Bang Rachan (2000)”. Va rebre el Premi Reial “Phra Suratsawadi” pel seu paper en la seva primera pel·lícula. Bongkod va tenir l’oportunitat de codirigir en un llargmetratge dramàtic “Angel: Nang Fah”. Va ser guardonada amb el “Premi al millor director novell” i va ser nominada a “Millor actriu de repartiment” per la seva actuació a la pel·lícula per la Thai Critics Association. Sad Beauty és el seu primer llargmetratge.\nRetrospectiva Kore-Eda / Secció Oficial\nDesprès d’un dels seus habituals furts, Osamu i el seu fill troben al carrer a una nena abandonada i morta de fred. Al principi, la dona d’Osamu no vol que es quedi amb ells, però acaba apiadándose d’ella. Tot i sobreviure amb dificultats gràcies a petits robatoris, la família és feliç, fins que un incident imprevist revela un secret que posa a prova els llaços que els uneixen.\nKore-eda Hirokazu. Les seves pel·lícules exploren temes com la memòria, la mort i la pèrdua. Sol dir que li hauria agradat ser novel·lista, però després de llicenciar-se a la Universitat de Waseda va treballar com assistent de direcció en diversos documentals per a TV Man Union i es va deixar seduir per les possibilitats que li brindava el cinema. El 1991, va dirigir la seva primera pel·lícula, “Lessons from a Calf”, i des de llavors Hirokazu Kore-eda ha dirigit més una dotzena de llargmetratges, inclosos “Nobody Knows” (2004), “Still Walking” (2008) i “After the Storm” (2016). Va guanyar el premi de jurat al Festival de Cinema de Cannes de 2013 per “Like Father, Like Són” i després va guanyar la Palma d’Or al Festival de cinema de Cannes de 2018 per la pel·lícula “Shoplifters”. Kore-eda també ha estat el productor de diverses pel·lícules d’altres cineastes com Miwa Nishikawa i Yusuke Iseya.\n2018: Festival de Cannes: Palma de Oro – Mejor película\nDimecres 7 Nov\nQiang viu a la gran ciutat i lluita per tenir cura de la seva mare mentalment inestable i de la seva germana Hui Shan que té 5 anys. Un cotxe matará a Hui Shan en un accident. Qiang reclamarà el cos de la seva germana. Desafortunadament, no podrá demostrar la seva relació amb Hui Shan, ja que ella mai va ser registrada al néixer. A causa de la inestabilitat mental de la seva mare, Qiang es veurà obligat a enfrontar en solitari el conflicte.\nTan Seng Kiat va estudiar cinema a la Universitat Nacional d’Arts de Taiwan abans de començar la seva carrera a Malàisia. La seva primera pel·lícula, “32 ° C Fall in Love”, estrenada al 2013, va guanyar diversos premis al concurs de curtmetratges BMW Shorties, inclòs el Gran Premi. També va treballar com a director de fotografia de “Blind Mouth” (2017).\n2017 First International Film Festival Xining Nominations for Best Feature Film.\n2017 Shanghai International film festival Asian New Talent Award- Best Film, Best Actor,Best Cinematographer.\nGènere: Adventure, Comedy\nUna comèdia sobre Caixmir? Segurament no. Bé, no del tot. L’última pel·lícula del director i co-escriptor Rahat Kazmi és un drama fascinant, captivador i commovedor sobre créixer en una zona de conflicte. Entre bombes i bales, un grup d’amics de la universitat estan tractant de treure el màxim profit a les seves vides però necessiten un respir… com qualsevol en aquesta situació. Partint d’un grup intrèpid de quatre amics (seguint l’estil de Inbetweeners), als quals uneix l’amor pel cinema, compren pel·lícules de VHS Bollywood, però quan apareix la prohibició de la TV i d’algunes pel·lícules (com va passar el 1994), els quatre amics no es donen per vençuts. El que passa llavors resulta divertit, totalment creïble i molt entretingut. Acaba, potser, en circumstàncies més tenses. Però, com va dir Kazmi en la presentació de Mantostaan al festival de l’any passat “és un lloc bonic amb gent intel·ligent, culta i educada. Mereixen el millor. I aquesta pel·lícula és una carta d’amor per a la gent de Caixmir. Afectarà a molta gent.”\nRahat Kazmi és un director internacionalment aclamat, conegut per les seves pel·lícules de difícil interpretació com Mantostaan i Identity Card. Rahat ha guanyat diversos premis internacionals per les sevess pel·lícules, incloent el de Millor director al London Asian Film Festival de 2017 per Mantostaan, Millor director i Millor pel·lícula al Festival de Cinema Global de Sant Francesc el 2014. Algunes escenes de la pel·lícula Identity Card van ser presentades al Parlament Europeu com a referència en el debat sobre el conflicte del Caixmir.\n2018: Official selection -UK Asian Film Festival\n2018: Globing Night Film – UK Asian Film Festival Edinburgh\n2017: Worldwide Premiere – Marché du Film Festival de Cannes\n2017: Best Director – Kolkata International Film Festival\nGènere: Drama, Comèdia, Romàntica\nSignature Move és una reflexió entretinguda i realista sobre la família moderna i la complexitat de les relacions amoroses en les seves múltiples facetes. Zaynab (Fawzia Mirza) és una dona de trenta i pico anys musulmana del Pakistan, advocada i lesbiana que viu a Chicago i que inicia un nou romanç amb Alma (Sari Sanchez), una dona mexico-americana confiada i vivaç. Parveen (Shabana Azmi), també mexico-americana, mare vídua de Zaynab, s’ha mudat recentment i no fa altra cosa que veure drames pakistanesos a la televisió, mentre busca un possible marit per a la seva única filla. La mare d’Alma, Rosa (Charin Álvarez), és una ex lluitadora professional, a la qual Zaynab troba fascinant, ja que ha començat l’entrenament de lluita lliure amb un ex lluitador professional, Jayde. Zaynab tracta d’ocultar alhora la seva vida amorosa i la seva afició per la lluita a la seva mare musulmana, la qual, en realitat, sap més del que ella creu. Signature Move és una comèdia que celebra les diferents cares d’aquest país en un moment en què les històries sobre la diversitat i la integració són més necessàries que mai. És una barreja salvatge, vibrant, i una barreja molt americana de cultures, generacions i lluita.\nJennifer Reeder fa un cinema molt personal, que tracta sobre les relacions humanes, traumes i enfrontaments. Les seves narratives premiades són innovadores i s’inspiren en una àmplia varietat de registres, que inclouen treballats acadèmics, vídeos de música amateur i realisme màgic. La seva obra s’ha pogut veure en nombrosos festivals com el Festival de Cinema de Sundance, el Festival de Cinema de Berlín, la Biennal de Venècia i la Biennal del Whitney. Entre 2015 i 2016 aquesta cineasta va aconseguir diverses beques i ajudes, amb les que ha aconseguit desenvolupar la seva trajectòria, com les de la Fundació Adrienne Shelly la Fundació Hamburg Film.\n2017: Cleveland International Film Festival – Best American Independent Feature Film\n2017: FilmOut San Diego, US – Best Actress, Best Director\n2017: Iris Prize Festival – Best Actress\n2017: L.A. Outfest – Outstanding American Narrative Feature\n2017: Nashville Film Festival – Bridgestone Narrative Feature Competition\nA la dècada dels 90, Sei troba una feina en un saló de massatges a Macau i es fa amiga de Ling, una dona gran que és mare soltera. La vigília del lliurament de Macau a la Xina, tenen una baralla que divideix el seu camí: Sei es muda a Taiwan per casar-se amb un propietari d’una casa d’hostes mentre Ling es queda a Macau amb el seu fill petit. Quinze anys després, als seus trenta anys Sei s’assabenta que Ling va morir. Decideix tornar a Macao per revisar el seu passat en un Macau familiar però molt diferent.\nTracy Choi va estudiar cinema a la Universitat Shih Hsin de Taiwan. El 2012, el seu curtmetratge, “I’ma Here”, va guanyar el premi del jurat al Festival Internacional de Cinema i Vídeo de Macau.\n1st IFFAM | Audience Choice Award\nLa pel·lícula transcorre durant un dia d’estiu en el qual uns fills ja adults visiten als seus ancians pares, que han viscut durant dècades a la residència familiar. El fill i la filla tornen, juntament amb les seves respectives famílies, per a una reunió inusual amb la finalitat de commemorar la tràgica mort del fill major, el qual es va ofegar accidentalment fa quinze anys. Encara que en aparença tot segueix igual, amb el pas dels anys es poden apreciar lleugers canvis en cadascun dels membres de la família. Es tracta de la típica família en la qual l’amor ha de conviure amb ressentiments i secrets.\n2008: Festival de Mar del Plata: Astor de Oro (Millor Pel.lícula).\nKarabas és un home que mai ha madurat. Beu massa i viu amb la seva jove esposa embarassada en unes condicions poc propícies per deixar de ser un exaltat i abandonar el seu permanent nomadisme. Amb un comportament primitiu s’enfronta a tot aquell que se li oposa i tracta de posar-se fora de perill amb estratègies que recorden la simple picaresca del que comet petits furts. La seva lluita per la supervivència el porta a nombrosos enfrontaments amb tot aquell amb el qual ensopega en el seu camí. Quan arriba la seva primera esposa, Zhipara, amb la notícia que ha trobat al seu fill Uluk, perdut fa molt de temps, el conflicte que es planteja entre les dues dones i entre aquestes i Karabas no sembla tenir una altra solució que la d’acceptar-se mútuament per poder compartir vida i viatge en aquesta espècie de road movie, en la qual es converteix la pel·lícula.\nElizaveta Stishova va néixer a Moscou i es va llicenciar a l’Acadèmia russa GITIS amb un MA en direcció de teatre. Va ser deixeble de V. Menshov al curs superior per guionistes i directors. En 2014, va participar a la Berlinale Talents.\n2018: Karlovy Vary: East of the West – Grand Prix\nDimecres 31 Oct\nDissabte 10 Oct\nTharamani, ambientada al lluent i luxós centre de l’Institut Tecnològic de Chennai, narra la vida d’Althea Johnson, una dona d’esperit lliure. Althea, qui treballa en recursos humans en una empresa, ha tingut moltes experiències dolentes a la vida: està divorciada d’un home amb una orientació sexual oculta i allunyada dels seus pares, els qui la contradiuen en tot d’una manera molt estereotipada. Enmig d’aquest dilema apareix el despreocupat i xerraire Prabhunath, qui coneix a Althea enmig d’una forta pluja, i captiva la seva atenció relatant el seu fracàs amorós. No obstant això, Althea està cansada de les relacions romàntiques, ara només busca una ànima bessona afí a ella. No obstant això, acaba enamorada d’ell i, així, comença un altre història d’amor, amb cors trencats, dubtes i salvació. La pel·lícula és una demostració satírica de les relacions modernes que estereotipen a les dones, alhora que revelen la cara oculta dels homes. La història també aprofundeix en temes complexos com la globalització, la desmonetització, l’ego, el desig, la cobdícia, la luxúria, la hipocresia, la compassió, la frustració i molt més.\nRam és un escriptor i director de cinema indi que treballa principalment al Cinema Tamil. Després de completar els seus estudis en Arts i literatura tàmil, Ram va començar la seva trajectòria com a escriptor en llengua tàmil. Aviat es va associar amb el famós cineasta de Bollywood Rajkumar Santoshi com a guionista i va treballar a la creació de les històries de diverses de les seves pel·lícules. Més tard es va associar també amb el cinematògraf i director Balu Mahendra, a qui Ram acredita com el seu mestre, i a qui, diu, atribueix la seva transformació de ser un maníac del cinema a un estudiant de cinema. El 2007, la seva primera aventura com a director de Kattradhu Thamizh també coneguda com Tàmil MA, va ser aclamada per la crítica i tema de debat sobre l’impacte de la globalització i els desequilibris socials resultants de la vida d’un home comú que es gradua en literatura. La pel·lícula va obtenir un gran èxit de crítica després del seu llançament, i els crítics la van descriure com “flor Kurinji (una flor que floreix només una vegada en 12 anys) al cinema indi”. La pel·lícula va ser seleccionada i projectada a la secció de Perspectives “Cases en flames” al Festival Internacional de Cinema de Rotterdam en 2018. La seva segona pel·lícula, Thangameenkal, estrenada el 2013, tracta sobre com la globalització i el sistema educatiu actual modifiquen i canvien la vida d’un home comú. Ram també va fer el seu debut com a actor protagonista interpretant el paper de pare. La pel·lícula va guanyar diversos premis i reconeixements. La seva propera pel·lícula titulada Peranbu, coneguda també com Resurrection, protagonitzada per la superestrella de l’Índia del sud i guanyadora del Premi Nacional per tercera vegada Mammootty i guanyadora del Premi Nacional artista Sadhna, narra la història d’un pare sol i la seva filla espàstica i com fer front als canvis que experimenta la seva filla, emocional i físicament.\n2017: Best Tamil Actress\n2017: Filmfare Award – Best Male Debut\n2018: 65th Filmfare Awards South – Best Tamil Film\nEls somnis de Polly d’esdevenir actriu es trenquen còmicament quan la seva germana bessona, Amy, obté el paper principal en un programa d’HBO. Confosa amb la seva famosa germana a cada pas, Polly decideix usar la celebritat de la seva germana per al seu propi benefici: roba i beguda gratis, sexe casual… les conseqüències divertides i desastroses, seran per a totes dues.\nGregory Erdstein es va graduar al prestigiós Col·legi Victoriano de les Arts, Escola de Cinema i TV (Màster, 2009). Gregory ha escrit i dirigit nombrosos curtmetratges que es van projectar en festivals de cinema a nivell internacional, especialment “Two Devils” (Festival Internacional de Cinema de Melbourne, 2014), “A Bit Rich” (Tropfest 2014) i “Picking Up at Auschwitz” elogiat per la crítica. En 2014 se li va atorgar una residència de vuit mesos a París a la prestigiosa Cité des Arts Internationale on va coescriure el guió de “That Not Me” amb la seva dona i col·laboradora de molt temps, Alice Foulcher.\nMelbourne International Film Festival (2017) | Nominee Best Narrative Feature\nNominee Santa Barbara International Film Festival (2017)\nDirector: Min Byung-hun, Lee Sang-hun\nEstació de Gangnam a primera hora del matí. Un novel·lista, en Jang Won, un ex pianista, en Gayoung, i un cirurgià plàstic, en Saenal, amb una mirada ombrívola es pugen a una camioneta negra. Els tres es dirigeixen a un motel remot a una zona rural. Intenten acomiadar-se d’aquest món. En una habitació tranquil·la, comparteixen les històries de la seva vida, amb un pot de píndoles cada un. Ara es el moment de dir adéu. Llavors, impulsats per un poder desconegut, fan un viatge fantàstic més allà del temps i el espai, amb el pianista Kim Sunwook. Baixen a la natura, a un carreró europeu i a un escenari, escoltant melodies de pianos des d’algun lloc encara que només els escolten en somnis. Les històries dels tres personatges es converteixen en una catàstrofe, barrejada amb la diversió del passat i les restriccions de la realitat. Podrà la música fer que recuperin la voluntat de viure?\nL’Emperador és un projecte a gran escala per ampliar el camp de la fotografia i les belles arts al camp de la música. La taxa de suïcidis de Corea és la més alta dels països de l’OCDE. Cap coreà s’immuta quan escolten la paraula suïcidi. Però, pensa en això: hi ha moltes persones tratant de suïcidar-se en aquest mateix moment també. Sabem que és veritat, però no es pot fer res. A vegades, tenim por de tenir algun desavantatge al fer això. No ens atrevim a consolar a algú en aquest món d’individualisme i materialisme. Com a cineasta, voldria brindar consol i coratge correctament a través de la meva pel·lícula. Mentrestant, una curiosa coincidència em va portar a conèixer al pianista Kim Sunwook, i el meu destí em va portar a aquest projecte de L’Emperador. M’agradaria que els tres personatges que intenten posar fi a les seves vides trobessin un moment miraculós de curació gràcies a la bellesa de la música de Beethoven interpretada per Kim Sunwook.\n22th Busan International Film Festival (2017)\nEl primer pas per formar una família és distanciar-se de la pròpia. Su-hyeon, mestre a un institut d’art privat i Ji-young una treballadora en una petita empresa de xarxes, porten vivint junts 6 anys. Per a la seva sorpresa, Su-hyeon descobreix la possibilitat que Ji-young estigui embarassada. Una nit, la parella decideix anar a visitar la nova casa dels pares de Ji-young a Incheon. La festa d’inauguració comença a complicar-se en el moment en què la mare de Ji-young insisteix que la jove parella ha de casar-se. Al final d’un llarg dia, ells intenten pensar-hi i dormir. Després d’haver evitat durant un temps a la seva família, Su-hyeon decideix reunir-se amb ells novament. Al final del retrobament la parella marxa cap a Samcheok, a l’altre extrem de la costa est.\nMentre estudiava Disseny de Cinema i Mitjans Digitals a la Universitat Hongik, KIM Dae-hwan va dirigir dos curtmetratges: Picnic (2010) i Interview (2011). Després, mentre va estar a l’Escola de Graduats de Contingut Cinematogràfic de la Dankook University’s Graduate School of Cinematic Content va dirigir el seu primer llargmetratge, End of Winter (2014). Aquesta pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Busan i, més tard, es va projectar a la Berlinale el 2015. The First Lap és la seva segona pel·lícula.\n2017: Festival de Mar del Plata: Mejor guión\nDirector: Huang Hsin- yao\nPickle es un guàrdia de seguretat nocturn d’una fàbrica d’estàtues de Buda i el seu millor amic Belly Button, un col·leccionista de materials reciclables, es fiquen en una xarxa de secrets foscos de la qual no poden sortir, després d’ensopegar amb vídeos que documenten les reunions promíscues del ric propietari de la fàbrica. Un dia en què la televisió es trenca, les seves vides es canvien per sempre.\nHuang Hsin-yao va néixer el 1973 a Tainan (Taiwan). És director i actor, conegut per “The Great Buddha +” (2017), “Taivalu” (2010) i “Da fo” (2014). Els seus treballs han estat presentats en esdeveniments internacionals de cinema com la Biennal de Taipei 2004 i el Festival de Cinema Documental de Londres 2011. El seu treball, “Taivalu”, va guanyar el Gran Premi i el Millor Documental al Festival de Cinema de Taipei 2011, i el premi al Mèrit en el Festival Internacional de Cinema Documental de Taiwan de 2010.\n2017: primer premio en el 19 ° Festival de Cine de Taipei\n2015: mejor guión adaptado y mejor director nuevo de Huang en los 54º Golden Horse Awards\nAbans d’aquesta sessió, es projectarà el curt “MEIYING MG-01″ d’ Adrià Guxens.\nDirector: Doug kin-tak CHAN\nDos casos d’assassinat, separats per 11 anys, afecten profundament a dos estranys. A ell li van disparar al cap i va desenvolupar un trastorn d’identitat dissociatiu que no coneixia. No obstant això, treballa dur per sortir de la foscor, utilitzant el pensament positiu per no caure… Ella està mentalment ferida i la seva venjança és l’única cosa que la manté en marxa, encara que podria haver anat … una mica més lluny.\nDoug Chan Kin-tak va néixer a Hong Kong el 1962. Va anar a escola primària a Macau i va tornar a Hong Kong per acabar la seva educació secundària. Es va graduar a la Universitat de Toronto en 1985, va tornar a Hong Kong i va ingressar a TVB el 1988, va treballar al departament de cinema i va ser director assistent de Cheuk Pak-tong i Raymond Lee. El 1989, va ingressar en la indústria del cinema amb el seu mentor Raymond Lee, que treballava en “Llegeix s Blue Lightning” (1991) i “Ringo Lam ‘s Touch and Go” (1991). L’obra digital “Love is not a Sense” (2003), en què es va exercir com a productor, director, escriptor, editor i compositor, va ser ambientat i fet a Macau. Va ser la primera pel·lícula de Macau a guanyar premis internacionals, com el Golden DV Award al Festival Internacional de Cinema de Hong Kong i el premi al millor guió original al Festival Internacional de Cinema Down Under.\nChongqing Youth Film Festival （2017）\nIndieLisboa-International Film Festival ( 2018 )\nGolden Harvest Awards （2018）\nDirector: Arun Bhattarai\nEn poble aïllat del regne Himàlaia de Bhutan, en Gyembo (16) i en Tashi (15) recorren sense rumb mentre que el seu pare poleix les antigues relíquies de l’altar del monestir de la família. La família porta cudiant el monestir de generació en generació des de fa milers d’anys. Seguint la tradició, el pare vol que el seu fill Gyembo que continuï amb la tradició familiar, però ell té altres somnis com la seva germana. La pel·lícula ens mostra petites situacions, on podem observar i entrar en la família bhutanesa. Mitjançant aquestes situacions, veiem dos contrastos i dues gernacions que es veuen atrapats en un xoc del temps.\nArun Bhattarai va neixer a Samtse, Bhutan, al 1985. És va graduar en la primera edició de Docnomads Joint Masters en el que va ser guardonat amb el programa d’Erasmus Mundus a Lisboa, Budapest i Brussel·les. Va treballar durant cinc anys a Bhutan Broadcasting Service(BBS) com a director de documentals per a joves i programes de televisió. Molts dels seus documentals han sigut reproduïts a festivals com Prix Jeunesse Festival, Germany and Alparvima Film Festival o la India. Va desarrollar The Guardian en diferents tallers internacionals.\nInternational Human Rights Documentary Festival 2017\nDrama psicològic on la protagonista comparteix la vida real amb una vida imaginària de la seva invenció, sense que sigui capaç de resoldre el conflicte que experimenta quan no aconsegueix superar la pressió que exerceix sobre ella un dels dos mons que coexisteixen al seu interior. Ella és Charlie, una dona adulta, que té un amic imaginari des de la infància. Es tracta d’Hugo, el qual veu amenaçada la seva existència quan un home real entra en la seva vida i aconsegueix seduir fent que aquesta es trobi atrapada entre les dues figures.\nTony Prescott és director i escriptor, conegut per “Coronation Street” (1960), “Emmerdale Farm” (1972) i “Weighed” (2010). El seu treball abasta també anuncis per a televisió i per Internet, documentals entre altres projectes. Ha guanyat el Commonwealth Bank Can Stories pel seu curtmetratge sobre Jessica Mauboy, així com un lloc finalista en Tropfest.\n2011 BAFTA TV Award por mejor director multi cámara en Coronation Street (1960)\n2006 premio al logro especial en los British Soap Awards por sus servicios a la industria.\nEl conegut advocat Shigemori defensa a Misumi, acusat de robatori amb homicidi i que ja va complir la pena de presó per un altre assassinat fa trenta anys. Les possibilitats que Shigemori guanyi el cas són escasses ja que el seu client reconeix ser culpable, encara que això probablement signifiqui per a ell la pena de mort. Però, a mesura que avança el cas i escolta els testimonis del propi Misumi i de la seva família, Shigemori comença a dubtar de la culpabilitat del seu client.\nHirokazu Kore-Eda Hirokazu Kore-Eda va néixer al 1962 a Tòquio. Després de llicenciar-se a la facultat de Literatura de la Universitat de Waseda, va començar a treballar per TV Man Union, una important productora de televisió, on va dirigir nombrosos documentals premiats internacionalment. El seu primer llarg, “Maboroshi no hikari”, va guanyar el Osella d’Or en el Festival de Venècia (1995). La seva segona pel·lícula, “Wandafuru raifu” (Després de la vida) (1999), es va estrenar en més de 30 països. La seva tercera pel·lícula, “Distance”, va ser seleccionada a concurs pel Festival de Cannes (2001). “Ningú sap” va guanyar el Premi al Millor Actor (Yagira Yuuya) al Festival de Cannes (2004) i va ser molt aclamada a tot el món. Al 2006 va escriure i va dirigir “Hana”, la seva primera pel·lícula d’època, en la qual explorava el món dels samuráis i de la revenja durant el període Edo. Al 2008, “Still Walking”, basada en una experiència personal, es va estrenar al Festival de Toronto i va obtenir el Premi al Millor Director en els Asian Film Awards i el Premi Astor d’Or en el Festival Internacional de Mar de Plata. Aquest mateix any, va dirigir el seu primer documental en format llargmetratge, “Daijobu de aruyo ni: Coccoowaranai tabi”, en el qual segueix al cantautor japonès Cocco durant una gira.\n2017, Festival de Cine de San Sebastián (Sección Oficial).\n2017, Festival de Cine de Venecia (Sección Oficial).\nAl Vietnam rural del segle XIX, la jove May, de 14 anys, es converteix en la tercera dona del adinerat hisendat Hung. Aviat aprendrà que només pot millorar la seva posició reafirmant-se com una dona capaç de donar a llum a un home. Quan es queda embarassada, les esperances que té May d’ascendir en l’escala social es converteixen en una temptació. Enfrontada a l’amor prohibit i als seus devastadores conseqüències, May finalment comença a acceptar la brutal veritat i veu que les seves opcions són escasses i limitades.\nAsh Mayfair va néixer a Vietnam i es va educar en el Regne Unit i als EUA. Ha dirigit nombroses obres de teatre i curtmetratges tant en un país com en l’altre. Ha treballat al National Theatre de Londres com ajudant de direcció i en produccions off-Broadway com a directora. Els seus curtmetratges “The Silver Man”, “Sam”, “Heart of a Doll”, “Grasshopper”, “Lupo”, “Walking the Dead” i “No Exit” han viatjat a nombrosos festivals internacionals. El guió de “The Third Wife”, el seu primer llarg, va rebre l’ajuda de l’Spike Lee Film Production Fund en 2014 i va formar també part de l’IFP Narrative Lab 2017 de Nova York.\nChicago Film Festival 2018\nSSIFF | San Sebastian International Film Festival 2018\n“Enamorar-se d’algú és com matar-l’hi poc a poc”, diu la distant Mika, una infermera (i ocasionalment cambrera a un “bar de noies” japonès), que no pot deixar de obsessionar-se amb la mort. Però, la seva mentalitat cínica atrau a en Shinji, un tímid obrer de la construcció, que troba intrigant la enigmàtica personalitat de la Mika. A mida que els dos passegen pels bulliciosos barris de Tokio coneixent-se entre si, les seves peculiaritats es fan més visibles. La Mika té por al abandonament i segueix destrossada per la inexplicable mort de la seva mare, mentre els sentiments d’en Shinji són una barreja d’inèrcia i temor, que persisteixen quan varies persones arran la mort sobtada de varies persones properes. A vegades surrealista i altres vegades un retrat de l’insípid de la vida quotidiana, la pel·lícula emfatitza la fragilitat de la existència humana. Més que això, la pel·lícula subratlla els salts de fe que implica obrir-se a altres persones i per què les recompenses superen amb escreix els perills.\nYuya Ishii nascut al 1983 en la Prefectura de Saitama, va estudiar a la Universitat de les Arts d’Osaka, on la seva pel·lícula per obtener la llicenciatura “Bare-assed Japan” (2005) va guanyar el Gran Premi al Festival de Cinema de Pia 2007. Al 2008, quatre de les seves pel·lícules independents van ser projectades en els festivals de cinema de Rotterdam i Hong Kong, mentre que en els Asian Film Awards va guanyat el primer premi Edward Yang New Talent Award. Sawako Decides, el seu primer llargmetratge comercial, va ser realitzat al 2009 amb una beca de la PFF i estrenat als cinemes al 2010. Escollit pel Fòrum del Festival Internacional de Cinema de Berlín, va guanyar el premi a la millor pel·lícula en la Festival de Cinema de Fantasia de Montreal, i el va convertir en el més jove en rebre la Cinta Blava al Millor Director, atorgat per crítics de cinema dels diaris esportius de Tokio. “The Great Passage” (2013) va guanyar els Premis de la Acadèmia Japonesa a la Millor Pel·lícula i al Millor Director, i va ser candidatura oficial japonesa a la Millor Pel·lícula en Llengua Estrangera en els Premis de l’Acadèmia dels Estats Units. “The Vancouver Asahi” (2014) va guanyar el Premi del Públic al Festival Internacional de Cinema de Vancouver.\nAsian Film Awards 2018 | Best Director\nTokyo International Film Festival 2017 | Tokyo Gemstone Award\nEl fantasma d’una dona morta es queda amb una família a Singapur esperant la seva reencarnació, mentre que els seus vells pares, tot i la tristesa per la seva mort, reprenen les seves vides. Una altra dona viatja a Nova York on, amb l’última carta de la seva parella per guiar-la, es submergeix en els records de la ruptura de la seva relació. I un immigrant de Singapur a Taiwan busca desesperadament una manera de parlar amb la seva dona sobre la seva malaltia i els seus remordiments.\nJohn Clang – fins ara conegut com un dels millors fotògrafs – captura amb la seva lent principalment moments quotidians, que semblen haver estat presos de les vides dels seus actors no professionals. El sentiment d’aïllament mostrat en les imatges, que són objecte d’observació, per a ell encaixa en un món intermedi en què els seus personatges estan atrapats. Alhora, projecta en un serè blanc i negre els contorns d’una existència terrenal en què transcendeixen el temps i l’espai, la vida i la mort.\n2018: Nomination Bright Future Award\n2018: Festival of International Films on Art\nDirector: Chand R.C\nGènere: Feature Film\nLa pel·lícula uneix les històries personals i els viatges de set personatges diferents, tot procurant algun tipus de validació o creixement en els temps de ràpid canvi. Com cada personatge avança en la pel·lícula, les seves històries comencen a superposar-se i fluir entre si, presentant així la ciutat de Thimphu com un microcosmos salvatge, bell i caòtic de la vida i la humanitat.\nChand R.C va néixer el 1975 a Bhutan. És un cineasta botanes autodidacte que tendeix a explicar històries que exploren la societat botanessa. El seu primer llargmetratge; Gawa estava basat en una història real sobre els efectes nocius de la pràctica social de la caça nocturna a Bhutan. Gawa va ser recolzada per RENEW i les agències de les Nacions Unides, ja que va transmetre uns valuosos missatges. Va ser avalada per el Ministeri d’Educació del país. Thimphu és el seu segon llargmetratge i va ser seleccionat en el Global Cinema Corner en la 15ªedició de Pune International Film Festival i en el MELBOURNE Indian International Film Festival a l’agost del 2017.\nGlobal Cinema corner in the 15th Pune International Film Festival\nMELBOURNE Indian International Film festival 2017\nDirector: Chan Tai-lee\nLa senyora Wong, una dona de mitjana edat sap que el seu marit està tenint una aventura amorosa, però pel bé del seu matrimoni i el seu fill autista, ella ha decidit suportar en silenci. No obstant això, l’amant ve a molestar-los, i al final, el Sr. Wong se’n va de casa després d’una baralla. Sentint-se perduda i lluitant per tenir cura sola al seu fill, la Sra. Wong comença a planejar formes de venjar-se de l’amant, però els seus plans són descoberts per altres mestresses de casa.\nChan Tai Lee escriptor i director, conegut per “Ip Man” (2008), “Ip Man 2” (2010) i “Dragon Master” (2015).\nPremio a la major actriz en el 37th Hong Kong Film Award (2018)\nDirector: Monir Gheydi\nDurant la guerra d’Iran i Iraq, moltes famílies de soldats iranís residien en viles residencials properes al front, esperant poder veure els seus familiars. Aziz i els seus néts van a les instal·lacions per tindre una oportunitat per veure el seu fill Davoud. Després de la seva arribada, els hi esperen noves aventures.\nMonir Gheydi va néixer al 1972 a Shemiran, Iran. Posseeix una llicenciatura universitària gestió de cultura per part de la Universitat d’Azad. Ha treballat com anotadora de guió i més tard va treballar com assistent de director per a directors coneguts, com: Majid Majidi, Kamal Tabrizi, Ebrahim Hatami, i altres. Ha realitzat diversos curtmetratges i pel·lícules per a televisió. El seu primer debut en llargmetratge és “Villa Dwellers”.\nDirector: Briar Grace-Smith, Casey Kaa, Ainsley Gardiner, Katie Wolfe, Renae Maihi, Chelsea Cohen, Paula Jones, Awanui Simich-Pene.\nEight female Māori directors have each contributed a ten minute vignette, presented as a continuous shot in real time, that unfolds around the tangi (funeral) of a small boy (Waru) who died at the hands of his caregiver. The vignettes are all subtly interlinked and each follow one of eight female Māori lead characters during the same moment in time as they come to terms with Waru’s death and try to find a way forward in their community. In Māori, waru means 8.\nNote from the producers “Our goal for Waru was to communicate the shared feelings we have towards child abuse in Aotearoa (New Zealand). We felt the best way to tell this story was from a female Māori perspective and from multiple viewpoints”.\n2017: NZIFF, Toronto International Film Festival, ImagineNATIVE, WINDA, Hawaii International Film Festival etc.\nEl 1992, una forta tempesta va causar una apagada massiva a Hong Kong. Dos joves apassionats de l’astrologia, Lluna i Sol, es van trobar sota la nit estrellada al costat del mar. L’afecte entre ells va començar a créixer, Sun va ser admès en un internat i es mudaria a un altre país en uns pocs mesos segons el pla del seu pare. Igual que el sol i la lluna, la parella, no es podien veure tot i que vivien a la mateixa ciutat, però el seu amor es va mantenir al mig de la separació i l’oposició de la mare de Moon. Superant els desafiaments de mestres, amics i familiars, ha arribat el moment que Sun es vagi.\nBenny Lau ha realitzat múltiples vídeos musicals, anuncis i vídeos promocionals corporatius. El 2012, va fer 4 micro pel·lícules en cooperació amb Yahoo Hong Kong, que va aconseguir un gran èxit. Una de les pel·lícules “When Love Encounter” també va quedar seleccionada el 2013 al Festival de Cinema Asiàtic de Hong Kong – Hong Kong First section. “Wong Ka Yan” és la primera pel·lícula dirigida per Lau que va ser elogiada per l’audiència de Hong Kong i la Xina continental i seleccionada en diversos festivals de cinema de tot el món. La pel·lícula va guanyar el Premi Golden Palm de First Time Filmmaker al Festival Internacional de Cinema de Mèxic.\n2018: East Winds Film Festival – Closing Film\n2018: The East Winds Film Festival – Audience Awards\n2018: Beijing International Film Festival – Forward Future\nUna comèdia dramàtica a partir de la vida d’una artista coreana i nord-americana d’origen, que fa tot el que considera oportú per a ser escoltada a través dels seus múltiples identitats en les performances que realitza en la moderna Los Angeles. “Quan vaig conèixer a Vivian Bang, l’artista estava interpretant una obra performativa al Teatre Redcat al centre d’aquesta ciutat, titulada, “Em sents? / LA 92”. Peça extraordinària en què Vivian encarnava a una emigrant d’origen coreà que va tornar a comptar l’angoixant experiència de la seva família, sota la pressió dels disturbis de Los Angeles a principis dels 90.\nDaryl Wein, va fundar Mister Lister Films amb la seva parella, Zoe Lister-Jones (BAND AID). Va dirigir a Greta Gerwig a Lola Versus per “Fox Searchlight”, “Breaking Upwards” d’IFC Films, “Blueprint” per a The Orchard i “Consumed” per a Mar Vista. També va dirigir el documental “Sex Positive” (SXSW) i va ser productor executiu de Band Aid, que es va estrenar a Sundance el 2017. A TV, va ser director de Mozart a la Jungla, d’Amazon.\nCleveland International Film Festival (2018) | Nominated to Best American Independent Feature Film\nSundance Film Festival (2018) | Nominated to Audience Award\nToronto Inside Out Lesbian and Gay Film and Video Festival (2018) | Winner Best Narrative Feature\nGènere: Drama Familiar\n“Women of the Weeping River” explica la història de dues dones que viuen atrapades en una remota comunitat musulmana a causa d’una disputa de sang que es remunta a diverses generacions anteriors. Satra, una jove vídua que ha perdut als seus éssers estimats a causa del conflicte anant en contra dels desitjos de la seva família, decideix posar punt final al conflicte que ha estat succeint durant anys.\nSheron Dayoc és un director i artista filipí. Va estudiar a l’Institut de Cinema de la Universitat de Filipines i posteriorment a la Asian Film Academy de Pusan. Ways of the Sea va ser el seu primer llargmetratge, el qual li va valer els premis de Millor pel·lícula i Millor director a Cinemalaya de 2010 i posteriorment es va presentar al Fòrum de la Berlinale al 2011.\n2017, Toronto Reel Asian Film Festival- winning best feature film-.\n2017, QCinema Int’l Film Festival, winning best picture.\n2017, War on Screen, Festival Internacional de Cinema, winning best director.\n2017, Festival du Nouveau Cinema Montreal, official selection.\n2017, Muscat International Film Festival, official selection.\nDirector: Tomoko Takahashi\nGènere: Drama, Romàntica\nKaito, un estudiant universitari descobreix l’amor veritable quan coneix a Toko. Però, Toko resulta que se sent atreta per una dona anomenada Hiroka, la qual no accepta el fet de poder-se enamorar d’una altra dona. No obstant això, Kaito, coneixedor dels sentiments de Toko intentarà seduir, tot i no saber si aconseguirà el seu objectiu.\nTomoko Takahashi va néixer al 1985 a Oita, Japó. Va estudiar filmografia a la Universitat de Wasseda y actulment treballa com a assitent de director de cinema. Al 2016, va escriure i va dirigir la seva primera pel.lícula; “You are The Sea”.\n2018: Love Story Film Festival, Tokyo\n2017: Rainbow Reel Tokyo\n2017: New Directors Film Festival, Tokyo\nLa pel·lícula narra les vides d’un grup d’adolescents idealistes que s’allisten en una companyia d’art de l’Exercit Popular d’Alliberació durant la Revolució Cultural. Mentrestant, experimentan amor, luxúria, traïció i sofriment, com es perceben en cançons i balls de l’època de la Revolució Cultural. Els dos personatges clau, en Feng Liu i en Xiaoping He, participen en la Guerra Sino-Vietnamita, al 1979 i es converteixen en herois per la seva valentia. Després de la guerra, deixen honorablement l’Exèrcit, i traten de sobreviure a la Xina de l’era de la Reforma, mentre aprenen les lliçons de les experiències d’amor, luxúria, traïció i angustia que trenquen l’alma.\nFeng Xiaogang, fill d’un professor universitari i la infermera d’una fàbrica, es va unir a la Companyia d’Art de la Regió Militar de Pekín com a dissenyador d’escenaris després de l’escola secundaria. Va començar la seva carrera cinematográfica com a dissenyador d’art en el Centre d’Art i Televisió de Pekín al 1985. Més tard, va pasar a escribir guions. Durant aquest període, va treballar estretament amb el director Zheng Xialong i l’escriptor Wang Shuo. A finals de la década de 1990, Xiaogang va començar a conrear el gènere xinés anomenat “Hesui Pian”, o “Pel·lícules per celebrar l’Any Nou”. Es va fer famós com a director de la pel·lícula “The Dream Factory” (1997). En els últims anys, ha passat de fer comedies exclusivament a dirigir pel·lícules dramàtiques d’època. Al 1999, es va casar amb l’actriu Xu Fan.\nAsian Film Awards 2018 | Best Film and Best Director\nBeijing Student Film Festival 2018 | Jury Award | Best Director