Publicat 14/10/2019 18:31:48CET\nLa sentència fa seu l'argumentari de la sala del 61 sobre el whatsapp de Cosidó sobre Marchena\nLa Sala Penal del Tribunal Suprem considera que les paraules sobre el procés de la secretària d'Estat per l'Espanya Global Irene Lozano en una entrevista televisiva van ser "desafortunades" però no van conculcar la presumpció d'innocència dels 12 condemnats per aquests fets, perquè una cosa és el que passa dins del procediment i una altra, el que esdevingui fora.\nAixí ho exposa la sentència que s'ha dictat aquest dilluns en relació amb la vulneració del dret a la presumpció d'innocència que ha al·legat el president d'Òmniun Cultural, Jordi Cuixart, després de conèixer les paraules de Lozano, qui ha dit a la BBC que el judici seria un repte perquè "que s'estigui jutjant líders polítics perquè han comès delictes penals no és una cosa que passi habitualment".\n"Aquestes paraules, desafortunades en el seu enunciat i en la seva expressió, reflecteixen el desig de subratllar el desafiament que per al poder judicial tindria l'enjudiciament d'uns líders polítics. L'opinió de qui així s'expressa no té, com és evident, capacitat per influir en la valoració probatòria que ha assumit aquesta sala", diu la sentència.\nCuixart no va ser l'únic. Les defenses de l'exvicepresident del Govern Oriol Junqueras, l'exconseller d'Exteriors Raúl Romeva o de l'expresidenta del Parlament Carme Forcadell van apuntar l'exvicepresidenta del Govern central Soraya Sáenz de Santamaría, l'exministre de Justícia Rafael Catalá; la ministra de Presidència, Carmen Calvo, líders polítics del grup parlamentari de Ciutadans, el president autonòmic de Madrid i altres representants polítics.\nConsideraven que tots ells s'havien sumat a una "criminalització anticipada, presumint sentències condemnatòries quan el judici encara no s'havia iniciat" o en fase intermèdia, participaven d'"una campanya de criminalització dels investigats i posteriorment acusats, efectuada des de la posició oficial, institucional o d'influència política" que lapidava el seu dret a la presumpció d'innocència.\n"El debat sobre la procedència d'un indult quan encara cap dels acusats ha estat declarat culpable és un eloqüent exemple de manca de rigor i responsabilitat institucional. Però queda fora de dubtes que no és incompatible creure en la innocència de qualsevol dels acusats i, al mateix temps, reivindicar l'indult per al cas en què aquesta innocència no fos judicialment declarada", diu la Sala Penal.\nPer al tribunal presidit per Manuel Marchena, "sigui com sigui, aquesta anticipada i inacceptable afirmació de culpabilitat compartida per representants polítics no ha tingut -no pot tenir- cap reflex en el procés de valoració probatòria que ha dut a terme la sala".\n"Convé marcar una nítida diferència entre les vulneracions del dret a la presumpció d'innocència que poden originar-se en el si del procés i aquelles altres vulneracions socials de la presumpció d'innocència, entesa ara com a regla de tractament", recull la sentència.\nUN WHATSAPP NO INVALIDA\nEn aquest capítol de la sentència en què el Tribunal respon una a una les qüestions sobre vulneració de drets al·legades pels acusats s'inclou un apartat relatiu al dret a un jutge imparcial i en concret, a la petició d'apartar Marchena pel missatge de whatsapp que el portaveu del PP en el Senat Ignacio Cosidó va enviar els seus sobre la possible designació al capdavant del CGPJ.\n"No existeixen precedents en la història del Tribunal Suprem en el qual la imparcialitat de nou magistrats d'una mateixa sala es qüestioni, en alguns dels casos, no pel que han fet, no pel que han dit, sinó pel que uns altres han fet o dit d'ells", diu la sentència, que incideix que un jutge s'ha d'avaluar pels seus actes i no pels comentaris de tercers, en línia amb el que ja va concloure el desembre la Sala Especial de l'art. 61 quan va desestimar la recusació de Marchena.


A Davos segueix el debat entre les dues ànimes del capitalisme\nL''oracle de Boston'\nLes dues ànimes del capitalisme tornen a debatre apassionadament en el Fòrum de Davos\nDivendres, 25/01/2019 - 16:01\nEl Fòrum de Davos està passant per sota del radar del soroll a les xarxes. L’absència de Trump, que sempre garanteix l’espectacle, ha convertit en protagonista un Bolsonaro que no té res substancial a dir en un fòrum en què no serveix el crit, sinó l’argumentació. Intramurs de Davos ha causat estupor una carta que ha remès als assistents, i que ha recollit The New York Times, l’anomenat oracle de Boston, Seth Klarman, un inversor atípic que ha arribat a tornar fons als seus clients perquè no trobava on aplicar-los justament. Klarman alerta d’una nova crisi financera imminent provocada per l’excés d’endeutament dels estats, especialment dels Estats Units i alguns països europeus. El més atípic de Klarman és que per denunciar l’excés de dèficit no utilitza els clàssics arguments neoliberals ni l’austeritat germànica. L’oracle de Boston considera que aquest excés de despesa pública ve provocat per la falta de sensibilitat de determinats inversors que no entenen que les tensions socials i polítiques són una "calamitat econòmica" i es deixen impressionar per personatges com Trump. La carta acaba amb una mica d’esperança, però el míssil ja està llançat.\nContinua, doncs a Davos, el debat entre les dues ànimes del capitalisme. La que encarnen Trump, Bolsonaro i companyia, que esprem la por dels diners a la globalització i a la pèrdua de marges de benefici per imposar un programa neoliberal i una agenda d’extrema dreta, i la que pretenen representar gent com ara Macron, Merkel i en alguns moments Pedro Sánchez, partidaris d’entendre que, sense cohesió social, fruit de repartir una mica més la riquesa, sigui via salaris o impostos, anem cap a la calamitat econòmica. Les elits han jugat un trist paper al món des de l’any 2008. Han sigut lentes, mandroses, desorientades, poc creatives, excessivament conservadores. Sembla que gent com l’oracle de Boston volen remoure ara les aigües davant de l’imparable avenç de l’extrema dreta, que té molts atributs però que és intrínsecament "il·liberal", que agrada dir ara.\n¿Qui pot jugar a Espanya aquest paper d’oracle de l’ànima intel·ligent del capitalisme? No sembla que ho pugui fer el PP de Pablo Casado, que ha quedat ancorat en el thatcherisme d’Aznar, propi dels anys 90 del segle passat. I a Luis Garicano, de Ciutadans, el curtcircuiten permanentment els tacticismes de Rivera. Tampoc sembla que entre l’empresariat hi hagi veus en aquest sentit. Un president de la CEOE a qui només li interessa fixar-se un sou no sembla una opció de gaire confiança. Ens queda, com sempre, el que pot dir aquest fòrum d’empresaris i acadèmics que és el Cercle d’Economia, apressat ara pel tema català. Potser en alguns moments economistes com ara Jordi Sevilla han sabut i volgut jugar aquest paper, però han caigut del costat de la gestió. Així que per aquests paratges anem encara més perduts que els que són a les gelades muntanyes de Davos. Seguim atentament el que s’irradia des d’allà.


LA BONA CONFITURA: de maig 2020\nQuè els hi he de dir, ara? Parlar-los del meu avantpassat Onofre de Dip seria una estupidesa, em temo. En l'hipotètic cas que sàpiguen qui és i entenguin els meus justificadíssims motius per conduir de matinada, encara em relacionaran, via ratpenats, amb la propagació del virus i, moguts per l'impuls heroic inherent als pànics moderns, actuaran per preservar la salut comunitària. L'estat d'alarma ho complica tot fins a extrems inaudits: seguir les meves rutines nocturnes és quasi més perillós que ser el Tigre del Maestrat a la Primera Guerra Carlina!\nEl més raonable serà admetre que he transgredit les normes, acceptar impassible la multa de 600 euros. Malgrat la ira que em domina, tinc un aspecte força presentable i puc passar per un ciutadà que almenys ha omplert el certificat autoresponsable de desplaçament. També és cert que no hi especifico la causa de força major que m'ha fet agafar el cotxe a aquestes hores, però no penso confessar que tinc una amant a Llançà i consagrem el nostre amor mossegant-nos les goles. Decideixo que simplement diré lo de l'amant i suportaré amb estoïcisme les mirades burletes.\nTot es complica quan un dels agents se m'acosta més del compte i constato que no fa gaires hores que s'ha tallat afaitant-se. La flaire de sang seca és tan deliciosa, tan irresistible, que m'obliga a actuar com el vampir modern que soc. Veloç, implacable, amb dentegades profundes i precises que, per simple precaució, faig extensibles a l'altre mosso.\nMicrorelat escrit en homentage a Joan Perucho.\nJosep Pastells Mascort (La Creueta, 1966) és periodista i escriptor. Ha publicat quinze llibres de narrativa, entre els quals destaquen Pell de cilici (2003), Vides lascives (2012), Cacic de fireta (2014) i Ciutat d'aigua (2018). Ha guanyat, entre d’altres, el Premi Just Casero (2002), el Marià Vayreda d’Olot (2010), La Vall d'Albaida de narrativa eròtica (2012), el Ciutat de Mollerussa (2014) i l'Empordà (2018).\nPublicat per Jordi Masó a 11:09 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Josep Pastells\nHavien deixat l’urna sobre un prestatge de la llibreria. Va descaragolar la tapa. Encara feia olor de socarrim. Va anar escampant les cendres per tot el pis amb el mateix gest que feia quan, de petita, espargia les llavors a l’hort de l’avi, allà al poble. Abans de marxar, va contemplar el paisatge nevat de la sala d’estar. Quin descans no haver de sentir mai més la cantarella irritant, insistent: «Adela, torni a passar el drap que als mobles encara hi ha pols!».\nJordi Masó (Granollers, 1967) és pianista i escriptor. És autor dels llibres de contes i microrelats Els reptes de Vladimir (2010, Témenos 2018), Catàleg de monstres (Marcòlic-Alpina, 2012), Les mil i una (Témenos, 2015), Polpa (Males Herbes, 2016) i La biblioteca fantasma (Males Herbes, 2018) i de la novel·la L'hivern a Corfú (Males Herbes, 2019). El proper mes de juny apareixerà el seu nou llibre de microrelats Ambrosia, també a Males Herbes.\nPublicat per Jordi Masó a 8:57 2 comentaris:\ndiumenge, 17 de maig de 2020\nTAFANERIES (Un microrelat de Carles Castell Puig)\nNingú sabria dir com va sorgir el mite. D’un cúmul de casualitats, segurament, com tots. La qüestió és que algú va començar a fer córrer que l’Andreu era immortal. L’home no tenia cap característica especial que ho justifiqués. Semblava més jove del que era, això és cert, i feia uns anys havia sobreviscut a un accident de cotxe força aparatós. Però d’aquí a acceptar que era etern, n’hi havia un bon tros.\nEll no ho desmentia mai. Al contrari. Si li preguntaven, callava i feia aquell mig somriure de qui guarda un secret extraordinari. De vegades, com qui no vol la cosa, fins i tot deixava caure que havia anat a visitar la família, besavi inclòs. Si fos veritat, l’avantpassat hauria de ser de la quinta del Matusalem! En tot cas, entre això i allò, la llegenda va anar creixent.\nI és clar, si els seus ancestres encara eren vius, volia dir que la immortalitat s’heretava. Des del dia que algú va arribar a aquesta conclusió, la casa de l’Andreu va ser un no parar d’entrar i sortir dones de dia i de nit. Potser per això, avui, de cos present dins del taüt que presideix el menjador, l’Andreu mostra una expressió de satisfacció que sembla que no l’hagi d’abandonar en tota l’eternitat.\nMicrorelat guanyador del mes d’abril en el IX Concurs de Microrelats de la Microbiblioteca de Barberà del Vallès. El quadre és "Dorian Gray" d’Ivan Albright (1947)\nCarles Castell Puig (Reus, 1962) és Doctor en Biologia i treballa a l’administració pública en el camp de la conservació dels espais naturals. Part del seu temps lliure el dedica a escriure relats curts. L’any 2008 el seu recull de contes satírics I... va guanyar el Premi Jaume Maspons i Safont, de Granollers. Des de llavors, diversos relats han estat guardonats i publicats en reculls col·lectius. El seu llibre Relacions molt relatives (Voliana, 2014) va ser finalista del Premi El Lector de l'Odissea 2013. El seu últim recull és Set pecats (Edicions del Bullent, 2018), premi Soler i Estruch.\nPublicat per Jordi Masó a 9:21 1 comentari:\nLA PROVOCACIÓ D’UN CABELL SOLT EN UN PENTINAT FORA D’AIXÒ PERFECTE (Un microrelat de Mark Leyner)\nTé una bomba al cotxe. Fica la clau al contacte i la gira: el cotxe explota. Surt. Obre el capó i fa una inspecció superficial. Tanca el capó i torna a entrar dins. Gira la clau de contacte. El cotxe explota. Surt i tanca la porta d’un cop, empipat. Dóna una puntada de peu al pneumàtic. Es treu la jaqueta i s’esmuny sota el xassís. Furga una mica. Surt lliscant i es neteja el greix de la camisa. Es torna a posar la jaqueta. Entra al cotxe. Gira la clau de contacte. El cotxe explota, enviant restes a l’aire i trencant els vidres de les finestres dels edificis. Surt i diu: Collons! Truca a la grua. Els dóna el número de l’Associació Estatunidenca de l’Automòbil. Remolquen el cotxe a una benzinera Exxon. El mecànic entra al cotxe i gira la clau de contacte. El cotxe explota, destrossa els sortidors de benzina i el logotip vermell i blau d’Exxon esclata damunt del seu pal com un globus en una corda. El mecànic baixa. Vostè té una bomba al cotxe, diu. L’home posa els ulls en blanc. Això ja ho sé, diu.\nTraducció de l’anglès de Jordi Masó. Microrelat inclòs al llibre My Cousin, My Gastroentorologist (Vintage Contemporaries, 1990). Hi ha una traducció al castellà: Mi primo, mi gastroenterólogo (Pálido Fuego, 2013).\nMark Leyner (New Jersey, 1956) és autor de les novel·les Et Tu, Baby (1992), The Tetherballs of Bougainvillle (1998) i The Sugar Frosted Nutsack (2012) i els reculls de relats I smell Esther Williams (1983) i Tooth Imprimnts on a Corn Dog (1996).\nPublicat per Jordi Masó a 12:35 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Mark Leyner\nCORRO (Un microrelat de Jordi Bonet-Coll)\nNo hauria d’haver sortit a córrer: no en tinc ganes i està núvol. Per motivar-me, busco una ruta nova. Passo pel costat d’un mas i sento la flaire forta d’una mimosa: n’hi havia una en el camí d’anar a l’escola i és l’olor de la meva infantesa. La pudor de la granja de porcs de més endavant espanta la mimosa i em recorda els estius de l’adolescència a ca l’oncle Pere. Començo a pujar. El sol que travessa els núvols em porta a l’experiència psicodèlica d’una acampada al Pirineu amb vint-i-pocs. I el cant d’una merla em recorda el primer clau amb la dona, enmig d’un bosc del Cadí. Ostres, tot això s’assembla a les pel·lícules: el moribund veu passar la vida davant els seus ulls. Collonades. Però aquest corriol humit i estret, amb un estimball a mà dreta, per on corro ara, és com el del Montseny on vaig estar a punt de matar-me l’any passat. Em van salvar un arbust i la mà d’un capellà excursionista. Per si de cas, camino fins a sortir al camí. I després corro com un boig, perquè fa baixada i per l’alegria estúpida que sento d’haver sortit il·lès d’un pensament encara més estúpid. La cara del conductor del tot terreny que m’envesteix és clavada a la del capellà excursionista.\nJordi Bonet-Coll (La Bisbal d'Empordà, 1969) ha publicat un recull de relats (T'arriben les veus, premi de narració dels Premis Recull de Blanes de 1999), una novel·la curta (S'ha trencat alguna cosa, Premi Valldaura de Novel·la Memorial Pere Calders de l'any 2003) i un assaig biogràfic creatiu (El llibre del recuit). Amb el microrelat «Pèrdua» va guanyar el V Concurs de la Microbiblioteca de Barberà del Vallès (2015-16).\nPublicat per Jordi Masó a 8:39 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Jordi Bonet-Coll\nPRECAUCIONS DE MATINADA (Un microrelat de Josep Pa...\nLA PROVOCACIÓ D’UN CABELL SOLT EN UN PENTINAT FORA...


Trobeu el vostre partit perfecte | CAT.Lamareschale.org\nTrobeu el vostre partit perfecte\nPot proves genètiques el portarà a la seva ànima bessona?\nUna nova onada de serveis de cites en dir que sí!\nVam tenir que acaba de conèixer en lloc de tenir recentment celebrar el nostre 14 aniversari de casament (gràcies), que no eren els pares de tres nens sans, la informació continguda en aquest correu electrònic podria haver estat d'utilitat.\nSobretot, és simplement confirma coses: Sempre m'ha agradat la seva olor, per exemple.\n(D'altra banda, no puc imaginar tenir allotjat per anys 14-plus amb algú el olor no m'encanta. Oi?) Més enllà d'això, la nostra paraula de compatibilitat genètica és principalment pastura de conversa del sopar-festa.\nPerò el que si vostè està sense lligams i mirant?\nEn particular, si vostè és una dona-del gènere beneït, com afirma un estudi relacionat amb el MHC, amb un "sistema d'exquisida sensibilitat olfactiva que els permet prendre decisions sobre la base de petites diferències en. Al·lels"?\nLi vaga com massa pragmàtic, massa poc romàntic, que passar pel simple procés indolor, de hisopado la seva galta i tenir una mostra dels gens analitzats si pot-sempre que hi ha una piscina de mida considerable d'homes similars aventurers velocitat de fins al procés de trobar la seva parella ideal?\nSi es podria augmentar la probabilitat de trobar un gran olor noi-que també estima la seva olor amb el que tindria sexe especialment calent, i amb els que un dia podria produir un nen sa o tres, amb una menor probabilitat d'avortament involuntari , ¿no seria digne d'ell?\n(Els tres parells de gens en qüestió contribueixen poderosament al nostre sistema immunològic ;. Com més gran sigui la diversitat de gens detecció de la malaltia en la nostra descendència, probablement, el millor per a la seva salut) En el nostre complex, la cultura estímuls-saturades, fer dels sis petits lels dels seus i els d'alguns (justa o curt,) desconegut alt, fosc realment importa en absolut?\nD'avui en dia casamenteros Eric Hölzle, el fundador de scientificmatch.com, diu l'epifania a iniciar un lloc d'aparellament de l'ADN el va colpejar mentre estava veient televisió a la nit.\n"No puc recordar si era el canal d'aprenentatge o el Discovery Channel," diu, "però era un documental sobre l'experiment de la samarreta suada."\nPer als genetistes, l'experiment de la samarreta suada és una mica com l'armari antic teva tia tard va llegar a vostè: impossible d'ignorar, però igualment difícil saber què fer amb ell.\nEl 1994, Claus Wedekind, a continuació, de l'Institut de Zoologia de la Universitat de Berna a Suïssa, recollida de mostres d'ADN dels estudiants masculins i femenins desenes i identificat els seus gens MHC-la mateixes meva dona i jo havia avaluat.\nLlavors ja se sabia que el MHC va jugar un paper important en com els ratolins lluitar contra les malalties i seleccionar els companys;\nWedekind volia provar una hipòtesi sobre MHC humà.\nHavia de cada home porti una samarreta de cotó per dues nits, evitant al mateix temps el sabó, el tabaquisme, l'alcohol, els aliments mala olor, i el sexe (que volia reduir la complexitat de l'olfacte mascle per l'olor corporal sol).\nA continuació, cada dona se li van donar sis samarretes a olorar les tres dels homes els gens MHC eren bastant similars a la seva, 3 el MHC eren menys similars, i els va demanar que qualifiquessin les samarretes d'intensitat, l'agradable, i la sensualitat.\nLes dones no saben quals eren camises qual.\nL'estudi va llançar dos resultats interessants:\n-Les dones s'exciten més per l'olor de les samarretes que pertanyen a homes el perfil MHC difereixen dels seus propis dels homes que suposadament faria que millors resultats per a ells tenint en compte l'atracció química més la salut dels nens en el futur.\n-Les dones que prenen la píndola tenia la resposta oposada, i prefereixen l'olor de les samarretes dels homes amb una estructura genètica més com el seu propi.\nL'estudi, amb els seus descobriments excitants, va rebre una gran quantitat de cobertura.\nTan aviat com Hölzle d'acabar de veure el documental, diu, "Em vaig adonar que això seria la premissa perfecta per a un servei de cites."\nVa passar diversos anys en la investigació i el desenvolupament fins que es va convèncer "hi havia molts més beneficis a les persones a joc" per compatibilitat genètica (a més d'un qüestionari llarg) que en demanant-los simplement una llista de les seves aficions favorites i publicar una foto.\nHölzle va llançar scientificmatch.com a finals de 2007. El servei, disponible per a aquells en l'àrea de Boston / Providence, no és barat per als estàndards de aparellament en línia $ 1.995,95 per una pertinença de per vida.\nNo obstant això, per a cada client, Hölzle diu, "podem descartar al voltant de 70 a 80 per cent de la població [de diferent sexe], perquè això és el que es pot esperar per compartir almenys un valor de gens amb".\nCombini això amb altres funcions de verificació del lloc de les edats dels membres i l'estat civil i una prova de valors personals i que creu que el seu servei ofereix una excel·lent manera de millorar les seves possibilitats de trobar el Sr o la Sra. Dret.\nUna vegada que els clients potencials poden obtenir els problemes de privacitat últims sobre compartir la seva ADN, que scientificmatch.com assegura que assegura, estan en el seu camí, excepte per una cosa: Perquè això funcioni de manera efectiva a aconseguir una grandària que mostra significativa necessita molts els membres del sexe oposat també prenen la immersió.\nAixò no sembla haver succeït encara.\nEl lloc de fet, fins i tot el concepte que ha donat lloc a ella, pot ser encara massa nou.\nLa clientela de Hölzle inclou més que només les persones que busquen l'amor;\nTambé és utilitzat per aquells que volen corroborar el que ja sap en el seu intestí.\n"Moltes de les dones en particular dirà: 'Estic amb aquest individu, estic pensant en casar-se, però primer vull veure si som compatibles genèticament.'" Qualssevol que siguin els resultats, diu Hölzle, la gent tendeix de no ser molestat per les troballes;\nPotser és que el nas sap.\nUn cop, es va posar a prova.\n"Jo estava sortint amb una noia i havia provat tots dos, i va resultar que érem un partit horrible, que havia sospitat", diu.\n"Ens portem molt de manera que la personalitat, però la química física no hi era. Jo no tenia la intenció de trencar abans de la prova, però una vegada que van arribar els resultats, vam acabar poc després."\nUn altre lloc, GenePartner amb seu a Zuric, també utilitza l'estudi suada samarreta com el seu guia.\nPerò S'associa amb matchmaking i llocs de xarxes socials, incloent Facebook (on es pot instal·lar una aplicació, prendre la prova d'ADN per $ 99, connectar amb un grup FB GenePartner o iniciar el seu propi i buscar coincidències).\nTambé es pot trobar en els llocs establerts o que s'estableixin com sense2love.comand DNAdatingcoach.com, perquè els fundadors creuen que els clients necessiten més que simplement la compatibilitat genètica.\n"Vostè pot tenir un partit biològica del 100 per cent, però si l'home és 40 anys més gran que la dona o viu a Vancouver, és probable que no funcionarà", diu el director científic de GenePartner, Tamara Brown.\n"Amb cites en línia regular, és tan colpejat i es perdi. Vostè pot tenir un partit tan perfecte i tot es veu molt bé en el paper," diu Ben, de 39 anys d'edat, nombrosos matchmaking programador informàtic i comediant a temps parcial que ha freqüentat / llocs de xarxes socials i recentment havia avaluat el seu ADN a través d'GenePartner.\n"Després de reunir-se amb ells i la manca de química. No hi ha connexió real entre el que són i el que has a través del seu perfil. Només sembla completament a l'atzar. En obtenir la meva prova genètica, m'agrada la sensació que vaig a tenir algun tipus de compatibilitat amb la persona. Estic tractant de prendre una mica de l'aleatorietat del procés ".\nGenePartner segueix sent tan nou, però, que hi ha molt pocs candidats potencials que hi ha per a Ben per triar.\nAnju Rupal, el fundador de sense2love.com, no pèls sobre el major punt de venda de GenePartner: "És l'aspecte biològic Hi ha moltes dones que volen tenir fills i no volen perdre el temps esperant que el soci adequat per aparèixer.. "\nDe fet, això és potser l'argument més provocativa d'aquests llocs, i per a les proves d'ADN: la possibilitat que vostè està millorant les seves possibilitats de tenir descendència sana.\nEls estudis dels no humans suggereixen que diverses espècies-ratpenats, peixos, ratolins, lemurs- optimitzar la fertilitat i la salut de les seves cries mitjançant la selecció de socis (a través d'olor i els senyals visuals) amb diferent MHC.\nLa investigació ha demostrat que la fertilitat humana també es pot determinar pel grau de dissimilitud MHC.\nEn un estudi dels hutteritas, una secta religiosa que no creuen en l'anticoncepció, més similars MHC dels socis, com més gran sigui la distància entre els embarassos a terme, el que suggereix problemes de fertilitat o avortaments involuntaris.\nI Wedekind cita estudis que mostren la taxa de "avortament involuntari inexplicable" en el primer trimestre pot augmentar a mesura que la similitud en els gens MHC augmenta socis.\nNo obstant això, tot l'assumpte no és tan simple.\nCaptivador fa olor més gens diferents no és necessàriament igual feliços per sempre.\nEncara que és només tres parells de gens que estan en qüestió, els tres són gairebé sense complicacions.\nDe fet, aquests gens varien més d'una persona a la següent que qualsevol altre en el genoma humà.\nCombinar que la singularitat amb la del foraster a través de la cambra-o qualsevol persona a l'habitació, i el resultat es converteix en potencial vertiginosament complexa.\nI és encara més complicat.\nLa importància d'aquests gens per a l'èxit d'aparellament, i molt menys a una relació reeixida (però es defineix que), és discutible.\nHi ha massa coses que es dedica a què ens atrauen la gent que estem atrets a.\nFelip diu Hedrick, Ph. D., genetista de la Universitat de l'Estat d'Arizona que ha estat autor de nombrosos estudis sobre MHC, "Sóc escèptic de si [MHC] està en els 100 millors factors que determinen l'elecció de parella en els éssers humans."\nPer què ens enamorem de X, I o Z Què tan important un paper juguen els nostres gens en l'atracció sexual?\nEl jurat està fora.\nDe fet, és tot just fins i tot va convocar:\n_Mice, aus i llangardaixos poden detectar tipus de MHC preferides a través d'olor.\nPerò no tots els vertebrats pot.\n_tres estudis de les dones que ovulen normalment mostren que prefereixen l'olor dels homes amb tipus de MHC dissemblants.\nPerò un estudi no ho fa.\n_Dos estudis dels homes mostren una preferència per exemple.\nPerò un altre estudi no ho fa.\n_El estudi Hutterite troba parelles casades a ser més MHC-diferent del que un esperaria trobar per casualitat.\nPerò els estudis de South American Indian i parelles japoneses no mostren això.\n_Un estudi mostra que les dones que són genèticament similars a les seves parelles van informar que estaven menys satisfets sexualment i van buscar més noves parelles sexuals que les dones que tenien una major dissimilitud amb les seves parelles.\nMentre que un altre estudi indica que l'amor romàntic desvia l'atenció de potencials nous socis, potser indicant que les circumstàncies no genètiques poden els genètics de triomf.\nHi ha simplement massa factors que van a trobar, per caure, i en última instància l'aparellament amb una altra persona, prou perquè la compatibilitat genètica més que un altre ingredient en el guisat.\n"Quan estàs caminant per la ciutat de Nova York, no es pot anar olorar les aixelles," diu famós antropòleg Lionel Tiger, autor de la decadència dels mascles.\n"Així que inspeccioni els subjectes d'altres maneres."\nAssenyala que algunes dones diuen que primer miren les sabates dels homes i els rellotges per veure si són dignes, i afegeix que el mantra utilitzat en el sector immobiliari a la ubicació, ubicació, ubicació, podria també ser utilitzat per a l'elecció de parella.\n"Una dona pot trobar-se assegut al costat d'un tipus que no fa olor el camí correcte, però és l'ortodoncista que condueix a la ciutat. Abans d'adonar-se'n, ella és la senyora ortodontista."\nPer donar un exemple de per què no és tot sobre els gens: Si bé l'intercanvi de MHC pot predir la satisfacció sexual de la dona, no prediu àmpliament satisfacció de la relació.\n"No negaré el patró fascinant d'aquesta investigació," el professor tigre diu, "però a la vida real, les dones poden caure en l'alt i fosc estrany en un vaixell perquè fa bona olor, i després tornar a Mr. Geek de tornada a casa ".\nJoseph Lee Rodgers, professor de psicologia a la Universitat d'Oklahoma, diu: "Els que estem fent la investigació sobre la relació entre els gens i el comportament són bastant compte amb el potencial de titulars com a gen de fertilitat fa que l'atracció entre els socis."\nÉs probable que almenys hi ha una relació causal indirecta, diu;\nPerò és massa simplista pensar en això com una si A, llavors el procés B "en què certs elements genètics d'una persona són imants per als d'un altre, i zas, les deus d'amor."\nConclou Tigre: "No hi ha dubte que hi ha factors en l'atracció sexual i les estratègies d'aparellament que són subtils, possiblement irremeiablement subtil però em sembla que la promesa de llocs de recerca és més aviat molt de reclamar simplement sobre la base de les pudents samarretes. ".\nFins i tot el propi Wedekind no està en desacord.\n"Compatibilitat genètica és prou important com per jugar un paper, però aquests serveis de cites no pot saber l'important que és en realitat."\nL'amor i els científics humans i animals que han dedicat les seves vides per això no estan disposats a fer afirmacions sobre les regles de l'atracció humana.\n"He estat treballant en el MHC durant més de 10 anys, en rosegadors, marsupials," diu Simone Sommer, professor de genètica evolutiva a l'Institut Leibniz a Berlín.\n"Els resultats són els mateixos per als mamífers en llibertat sota condicions de selecció natural: MHC té un impacte en la resistència a malalties i l'atracció sexual, sinó amb els éssers humans que hem estat buscant en condicions artificials influenciats per normes culturals Això podria ajudar a explicar per què.?. Que és tan difícil de trobar resultats similars en diferents poblacions humanes ".\nEn la nostra societat que viuen en llibertat, com es pot saber qui és l'adequat per a vostè?\nM'han dit que l'esposa i la meva dona, la meva olor dolça que comparteixen únic dels sis al·lels del MHC, i estic vaig felicitar pel seu grau de compatibilitat que ens fa.\nPerò què passa amb aquelles dones amb qui comparteixo zero?\nAnaven a fer olor encara millor?\nSeria el nostre sexe haver estat encara millor?\n(I què passa amb els homes amb els quals comparteix zero? Li seva vida sexual han estat. Canviar tema, canvi de tema.)\nNo sé què fer amb ell.\nNo se sap encara.\nPer a tot el món hi ha diversos bons ajustos genètics.\nPerò socioeconomia, òbviament, juga un paper, també, de la mateixa manera que les pistes visuals i rellotges de polsera i sabates bonics i l'alçada i la simetria de la cara i el sentit de l'humor i pell i flirtiness i aficions, i que la cadira que acaba de passar a alliberar a Starbucks el moment en què entrem per la porta.\nSi agafes ara, pot estar assegut just al costat d'ell o ella.\nSeria fàcil d'iniciar una conversa.\nNomés cal mirar a ell.\nNomés cal mirar a ella.\nFa que el seu cor bategués.\nO és que l'olor del cafè?\nEls millors vestits de treball destiu de la venda del 40% de Loft\nTractaments de bellesa: què és RIsky vs el que val la pena?\n73 formes vibrants dafegir més color al vostre armari\n7 botes de sobre-el-genoll que et donaran cames durant dies\nLenginy actiu més elegant de lhivern\nCom llençar una festa increïble, no permesa per nadons


els gustos reunits: SIMON BOCCANEGRA\nLlibret: FRANCESCO MARIA PIAVE i ARRIGO BOITO a partir de l’obra teatral d’Antonio Garcia\nSimón Boccanegra Ludovic Tézier\nMaria / Amelia Maria Agresta\nUn capità Cyrille Lovighi\nEsclava d’Amèlia Virginia Leva-Poncet\nCor i Orquestra de l’Opèra National de Paris\nDirector Musical Fabio Luisi\nDirector d’escena Calixto Bieto\nAhir vam poder assistir en els Cinemes Girona de Barcelona a aquesta producció des el Teatre de la Bastille de París.\nJa fa anys van escriure en aquest bloc que no comentaria mai més res de Calixto Bieto, ho mantinc.\nSimón Boccanegra és una de les millors òperes de Verdi, a criteri d’una servidora. És una òpera madura on Verdi abandona aquelles cabalettes tan encomanadisses i manté una sobrietat emocional no exempta d’expressivitat, que fa que musicalment l’obra es mantingui sempre en un to adequat a la història que s’està explicant i Verdi s’allunya d’Ell mateix.\nEl mestre Fabio Luisi és un director que no decep mai. Ha dirigit donant el to ombrívol que la partitura demana però sense caure en la foscor musical sinó més aviat omplint l’obaga de llum.\nQuan les veus, doncs... no Sé que dir-los.\nLudovic Tézier no és un cantant que fins ara hagi despertat gaire el meu interès, però avui haig de reconèixer que la seva veu està en plenitud, s’ha fet més extensa i el timbre és més amorosit. Quan a la part actoral doncs... veuran tenia dues expressions i una d’elles era posar els ulls com Jack Nicholson en El Resplandor.\nMolt bé el baix finés Mika Kares. Ell i Ludovic Tézier els millors d’aquesta producció.\nMaria Agresta no té una veu bonica, alhora intenta, com ja és habitual i s’ha posat de moda en molts cantants, fer passar falset per pianíssim. És una cantant que demostra com està el tema de veus actualment. Aquesta soprano en un altre moment no hagués pogut optar a teatre de primer nivell.\nNicola Alaimo ha cantat força bé, però la seva interpretació no serà de les que romandran en la meva memòria.\nDe Francesco Demuro, solament puc dir que té una veu lletja, aspre i cridanera.\nLa Sra. Leva-Poncet inexistent i no per que el seu paper sigui d’una frase, sinó que gairebé ha estat inaudible.\nA Cyrille Lovighi se l’ha sentit una mica més, però tampoc té un paper de lluïment.\nAl marge del meu encapçalament sobre Calixto Bieto diré que plàsticament la producció m’agradat.


Preguntas freqüentes Covid-19\nHorarios / precios CEM i ALZINAR\nAquestes preguntes freqüents responen a les principals preguntes i respostes en relació a les mesures de protecció i higiene per fer front al Covid-19 que s'estan portant a terme al CEM Masquefa seguint les indicacions de les autoritats sanitàries. Aquestes es poden veure modificades segons indicacions de les autoritats competents.\nAdaptem les aplicacions de les mesures per fer front a la Covid-19 a Catalunya\nPROTOCOL PER A L’APLICACIÓ DEL CERTIFICAT COVID EN ELS ACCESSOS ALS EQUIPAMENTS ESPORTIUS segons Resolució SLT/3512/2021, de 25 de novembre de 2021\nAplicació a partir 3 de desembre\nEl gimnàs és un espai segur?\nSi. Complim totes les mesures de protecció i higiene per fer front a la COVID-19 seguint les indicacions de la Generalitat de Catalunya i del Departament de Salut. L’índex de contagis registrat en gimnasos és de menys de l’1%.\nEn què consisteix el Certificat COVID digital de la UE?\nCom em descarrego el meu Certificat COVID?\nPots sol·licitar-ho a La Meva Salut en el següent enllaç:\nSi encara no hi tens accés, registra’t:\nQuins requisits he de complir per poder obtenir el Certificat COVID vàlid?\nHi ha quatre maneres de tenir un passi COVID vàlid. La primera, si s’ha completat la pauta completa de vacunació amb dos dosis de les vacunes de Pfizer, Moderna o Astrazeneca o bé una de Janssen. En aquest cas el certificat estarà disponible uns dies després d’haver rebut a segona dosi. La segona és incorporar el resultat negatiu d’una prova PCR i la vigència serà de 72 hores. La tercera és incorporar el resultat negatiu d’un test d’antígens i la vigència serà de 48 hores. En aquests dos darrers casos, cal fer-se la prova en un laboratori autoritzat pel Departament de Salut. La darrera és que s’hagi superat la COVID en els darrers sis mesos.\nCom validar el Certificat COVID digital de la UE?\nS’haurà de presentar el codi QR del certificat COVID digital de la UE i els responsables d’accés al centre el llegiran amb la càmera de la webapp verificacovid.gencat.cat i comprovaran la seva validesa.\nLa persona que vulgui entrar al centre haurà de portar el seu certificat digital, que pot descarregar o imprimir a La Meva Salut.\nEl centre només tindrà accés a la validesa, o no validesa, del certificat no disposant de cap altra informació sobre la persona.\nCom es podrà verificar que el titular del Certificat i qui l’exhibeix són la mateixa persona?\nEs podrà verificar mitjançant la presentació del DNI o comprovant la informació de la fitxa d’abonat/usuari de la persona.\nHi ha alguna alternativa al passi COVID per poder entrar a un centre esportiu?\nNo, ja que el Certificat COVID recull tant si la persona està vacunada, com si té un resultat negatiu d’un PCR o d’un test d’antígens o si s’ha recuperat d’un contagi de COVID.\nQui està obligat a presentar al seu el Certificat COVID digital de la UE al centre esportiu?\nTots els usuaris a partir de 13 anys que vulguin accedir al centre.\nL’obligatorietat no s’aplica als acompanyants i altres persones que vinguin a visitar el centre. La seva estada ha de ser el més curta possible.\nQui controlarà si els gimnasos demanen el passi?\nHi haurà inspeccions dels Mossos d’Esquadra per vigilar que els centres esportius comproven els passis COVID.\nQuin és l’horari d’obertura de la instal·lació?\nDilluns a divendres de 7:00 a 22:00 hores.\nDissabte de 9:00 a 19:00 hores.\nDiumenge de 9:00 a 15:00 hores.\nActualment el Procicat permet el 100% de l'aforament tant en equipaments esportius a l'aire lliure com en espais tancats (disposem de ventilació reforçada).\nEs pot fer ús dels vestidors i dutxes per part dels usuaris/usuàries sense cap restricció al respecte, excepte l'aforament del espai, fent servir tots aquells serveis disponibles.\nÉs obligatori l’ús de mascareta per part dels usuaris?\nSi, l’ús de mascareta serà obligatori en tot moment, tant per desplaçar-se pel centre com durant la realització de l’activitat física.\nExcepcions de l'ús de mascareta:\n- Malaltia o dificultat erspiratòria que es puguiagreujar amb l'ús de la mascareta.\n- Usuaris de piscines, usuaris que tinguin llicència escolar o federada i per a activitats aquàtiques.\n- A l'aire lliure, tant en instal·lacions com en espais oberts, no cal dur la mascareta per fer esport i activitat física.\nPer venir a nedar hauré de reservar primer?\nNo farà falta fer cap reserva, però aplicarem les normatives vigents pel que fa a l'aforament.\nPer venir a la sala de fitness, hauré de reservar primer?\nSi, caldrà tenir reserva prèvia, i s'aplicarà la normativa de reserves.\nPer venir a fer activitats dirigides o pàdel he de reservar primer?\nSi, seguint la normativa habitual.\nQuina és la normativa de reserves?\nPots tenir fins a 3 reserves en curs de cada tipus (activitats, sala fitness i pàdel). Recorda que si per algun motiu no pots assistir... allibera la plaça perquè algú altre la pugui aprofitar. Siguem tots responsables. Pots modificar o eliminar una reserva fins a 1 hora abans de l’inici de l’activitat.\nEn cas que no et presentis a la classe que has reservat, no podràs fer noves reserves en els 3 dies següents (les reserves que ja estan en curs no seran eliminades).\nRealitzeu cursos de natació?\nSí, realitzem cursets de natació amb normalitat. Consulta al personal de recepció i atenció al client per a més informació.\nA quins serveis tinc accés amb una entrada puntual?\nTens accés a tots els serveis , sempre que hi hagi disponibilitat de places en el moment de la compra.


#LletresxlaLlibertat: fragment de Nien Cheng - PEN Català\nInici > Actualitat > Notícies > #LletresxlaLlibertat: fragment de Nien Cheng\n#LletresxlaLlibertat: fragment de Nien Cheng\nEra incapaç de tocar aquell matalàs cobert de pols. Però necessitava estirar-me perquè tenia les cames inflades. Vaig separar el llit de la paret i vaig netejar-lo amb el paper de vàter. Però la brutícia hi estava tan enganxada que només vaig treure la pols superficial. Aleshores m’hi vaig estirar i vaig tancar els ulls. Tenia la bombeta just al damunt del cap. Tot i que era una llum feble, em molestava. Vaig mirar per tot arreu, però no vaig eure cap interruptor enlloc.\n—Perdoni, si us plau! —vaig cridar mentre picava la porta amb la mà.\nLa carcellera va venir corrents i va obrir l’espiera de la porta.\n—No trobo l’interruptor —li vaig explicar.\n—Aquí no apaguem els llums, a la nit. I d’ara en endavant, quan vulguis parlar amb els guardians, només has de dir “Notificació”. No has de donar cops a al porta ni cridar.\nNien Cheng, fragment de Life and Death in Shangai\nTraducció d’Albert Figueras


L'Igualada cau amb el CB Quart a la final de la Lliga Catalana - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'Igualada cau amb el CB Quart a la final de la Lliga Catalana\nUn parcial de 0-13 a la represa va permetre als gironins superar els anoiencs i revalidar el títol\nMicky Stobart protegeix el llançament de l'exterior bagenc Pau Camí oscar bayona\nMicky Stobart protegeix el llançament de l'exterior bagenc Pau Camí\nEl Club Bàsquet Quart-Germans Cruz va revalidar el títol de la Lliga Catalana EBA després de vèncer en la gran final de la competició el Monbus Igualada per set punts de diferència (52-59), en un matx que es va disputar al Poliesportiu les Comes, de la capital anoienca, que va registrar una altra vegada una molt bona entrada.\nEn el primer quart hi va haver molta igualtat entre les dues formacions. Els visitants dominaven a la fi dels cinc primers minuts (8-11), però els amfitrions van poder capgirar l'electrònic i van tancar el període amb un punt d'avantatge (17-16). En el segon quart, l'Igualada es va anar mantenint per davant (25-23 a l'equador al mateix), abans que els jugadors gironins tornessin a donar la volta al marcador per arribar a la mitja part de l'enfrontament amb un ajustat resultat de 36-37.\nEl Quart s'escapa a la represa\nA la segona meitat, el conjunt visitant, entrenat per Carles Ribot, va aconseguir obrir una petita escletxa en el marcador d'onze punts (36-47) després d'un gran parcial de 0-13 i va mig sentenciar la final, ja que el tercer quart va finalitzar amb vuit punts de diferència al seu favor (43-51). En els darrers deu minuts, el conjunt local, dirigit per Jordi Martí, va retallar distàncies, però sense arribar a capgirar el marcador d'un matx que finalment va ser favorable al Quart.\nEl visitant Jordi Bataller, que va acabar amb deu punts, nou rebots i 21 crèdits de valoració, va ser el millor jugador de la final, mentre que Eduard Burgès, amb dotze punts i deu captures, va ser el millor dels locals.\nL'entrenador dels igualadins, Jordi Martí, va expressar el seu agraïment al seu compte de Twitter: «Vull donar les gràcies a tota la família del CB Igualada: junta, socis, jugadors/es, aficionats, per la vostra implicació i suport. El CBI creix, i el més important, es compacta. Tots som un i podem fer grans coses. Fem-ho! Gràcies a tothom!».\nAmb el subcampionat de la Lliga Catalana a la butxaca, el Monbus Igualada tornarà a centrar-se ara en la Lliga EBA, on ocupa la tercera posició al grup C-A, just darrere del seu rival d'ahir. El dissabte que ve rebran la visita del cuer de la competició, el Salt, en un matx que es posarà en marxa a partir de tres quarts de sis de la tarda.


Una Real Utopia: La felicitat consisteix en poder unir el principi amb el fi\nELS GLOBUS DE COLOR\nLes atraccions de la fira ja s'havien instal•lat en les afores de la ciutat, i feien les delícies de tots els que la visitaven. Tots hi passaven una divertida i agradable estona pujant a les atraccions i visitant les diferents barraques.\nUn nen de color també hi va anar de visita, i quan ja se n'anava es va quedar mirant com un venedor de globus feia propaganda de la seva mercaderia. En un moment donat, el venedor de globus va deixar-ne anar un de color vermell, que va pujar cel amunt i que va ser el centre de les mirades de molts nois i noies. Després en va deixar anar un altre de color groc; uns segons més tard, un de color blau, i, finalment, un de color blanc. Tots s'enfilaven cap al cel, fins que desapareixien de la vista.\nPerò el noi negre no deixava de mirar un globus de color negre que el venedor tenia agafat i que no deixava anar en cap moment. Al final el noi es va decidir a preguntar-li:\n-Senyor, si deixés anar el globus negre, pujaria tan amunt com els altres?\nEl venedor, que feia estona que també mirava el noi, li va somriure amb comprensió, i va deixar anar el cordill del globus negre. Mentre el globus s'elevava fins al cel, el venedor va dir al noi:\n-Veus com puja? No és el color el que fa pujar els globus, fill meu, sinó el que porten a dins.\nEn les persones l'important tampoc no és la seva aparença externa, sinó el seu cor, el seu món interior (les idees, els sentiments, la forma de pensar...) Si l'interior de la persona té un bon fonament, les seves obres seran positives, i això és l'important. Si en nosaltres només treballem els aspectes externs, les aparences, aleshores la nostra persona no tindrà consistència. És com un globus molt bonic, amb molts colors per fora, però que no pot elevar-se perquè no té gas a dins.\nAvui fa just una setmana hi va haver quelcom que a la Vida d'un grup de persones va canviar en una nit plujosa. Una nit on tot semblava trasmutar-se d'invisible a visible en un instant. Però, almenys per una utòpica com jo, aquest procés tan sols feia els primers passos tintinejant en les boiroses albades i al cap d'un parell de dies el procés de retrobament es tornava a iniciar per una nova etapa. Nous moments , nous espais noves vivències de creixement que creiem en l'oblit del temps.\nI enmig d'aquest espai sense temps on els records es retroben, on els somriures surgeixen entre el passat i el present que vivim, vàrem retrobar la memòria i l'amistat perduda que es tenia guardada al fons d'un bagul.\nAl final de tantes hores a la vora de la mar, al port, enmig del sol i la pluja, amb converses algun cop superflues altres molt més profundes, vàrem reconstruir el nostre passat, adonant-nos que érem molt afortunats de compartir aquells instants.\nDesprés, ja en la quietud de la nit, va fer-me'n conscient del molt afortunada que he estat al llarg de la meva vida. Perquè sense cap mena d'intenció de recerca la vida m'ha fet retrobar records preciosos i persones de gran valua que potser discretament, han anat fent els seus passos.\nQuan aprens a estimar, et fas més fort, oblides... i la resta... no té importància.\nDedicat a la Gemma, la Helena, el Carles...\nEtiquetes de comentaris: Contes, Harmonia, Opinió\nSembla que vivim en un món on el que es valora més és la façana, l'aparença, la superficialitat. Els propis mitjans exploten fins a l'extenuació aquest fet. Massa gent valora la gent pel que veu de fora i no pel que té a dins. I és una pena.\n21 de maig de 2010 a les 23:25


Mesures de suport als establiments i activitats afectats per la crisi | Ajuntament del Pla de Santa Maria\nEls negocis i activitats del Pla que han que han estat afectats per la crisi del Covid-19 tindran una bonificació del 100% en la taxa d’escombraries. Els bars i restaurants tampoc no hauran de pagar per les terrasses que ocupen el carrer. Són les primeres mesures de l’Ajuntament del Pla per donar suport als establiments i es van aprovar per unanimitat en el ple municipal del passat dimarts 26\nEls establiments i activitats que vulguin acollir-se a la bonificació de la taxa d’escombraries han de correspondre a activitats declarades “no essencials” pel govern de Madrid i han d’haver estat donats d’alta sis mesos abans de l’estat d’alarma. Els seus titulars hauran de presentar una sol·licitud acreditant que han estat tancats o que han disminuït en més d’un 50% els ingressos. Pel que fa a la taxa de terrasses, l’Ajuntament aplicarà d’ofici l’exempció de pagament, sense que els titulars hagin de demanar-ho.\nEl Plenari es va celebrar presencialment però sense públic a la sala. Els assistents estaven asseguts a dos metres de separació i tots duien mascareta. El regidor d’ERC, Josep Maria Canela, no va assistir al plenari perquè forma part d’un dels grups de vulnerabilitat davant el Coronavirus. També en va ser absent, per causes laborals, David Mateu, regidor de Junts pel Pla.\nPodeu llegir la crònica sencera del plenari municipal a la secció "Plens i Junta de Govern" d'aquesta pàgina web.


Two-Bedroom Apartment in via forno Imperia Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTorrazza, Imperia, Itàlia - Veure al mapa\nMés informació sobre Two-Bedroom Apartment in via forno\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Montegrazie, no busqui més enllà de Two-Bedroom Apartment in via forno. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nTwo-Bedroom Apartment in via forno ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Montegrazie, faci de Two-Bedroom Apartment in via forno la vostra llar.


Inici > Noticies > Projecte d'emprenedoria Re-crea\nPr\tProjecte d'emprenedoria Re-crea\nAmb l’afany de conèixer i fomentar l’esperit emprenedor dels nostres alumnes, l’escola FEDAC Prats ha desenvolupat un projecte d’emprenedoria amb els alumnes de 5è i 6è de primària. L’objectiu és impulsar actituds i capacitats emprenedores, donant un enfocament més actiu i creatiu en el treball interdisciplinar que estem portant a terme.\nEl dia de la fira de Santa Llúcia, els alumnes van treure per primera vegada els seus productes al mercat, sota el nom de: Cooperativa RE-CREA. Va ser un gran èxit!\nValorem positivament una experiència tant enriquidora on els alumnes han demostrat un alt grau d’implicació i treball. Moltes gràcies a totes les persones que han fet possible la realització d'aquest projecte!


Foto de grup amb les noves incorporacions a la llista de Junts per Catalunya Banyoles.\nJunts per Catalunya - Banyoles incorpora quatre cares noves a la candidatura\nJoan Mir, Marina Pujol, Anna Tarafa i Josep Maria Teixidor s’incorporen a la llista de Miquel Noguer, encara sense detallar l’ordre.\nLa candidatura de Junts per Catalunya - Banyoles ha fet públic aquest dimarts el nom de quatre persones que s’incorporaran al projecte liderat per Miquel Noguer de cares a les eleccions municipals del 26 de maig. Tots són de Banyoles i tenen activitat en diverses àrees: l’esport, el comerç, l’administració, la tecnologia i l’emprenedoria.\nJoan Mir té 23 anys, és estudiant en Ciències Polítiques i de l’Administració a la UdG i, actualment, és el coordinador territorial de la Joventut Nacionalista de Catalunya (JNC) a les comarques gironines.\nMarina Pujol ha dedicat una gran part de la seva vida professional al món comercial i administratiu. Actualment, està jubilada i ha format part de l’Associació de Comerciants de Banyoles.\nAnna Tarafa és diplomada en Ciències Empresarials i presideix el Club de Patinatge Artístic Banyoles-Pla de l’Estany. Des de fa gairebé una dècada és la responsable de comunicació de SUMAR, Serveis Públics d’Acció Social de Catalunya.\nJosep Maria Teixidor és CEO i cofundador de l’empresa tecnològica Sixtemia Mobile Studio. A banda del seu esperit emprenedor i innovador, Teixidor és entrenador de l’equip absolut de waterpolo del Club Natació Banyoles.\nSegons l’alcaldable, Miquel Noguer, són incorporacions amb un perfil molt variat per aportar noves visions a la candidatura.\nAquestes quatre persones, conjuntament amb Miquel Cuenca, president de les Joventuts Musicals de Banyoles, representen la renovació de la candidatura de Miquel Noguer, que aspira a renovar la majoria “per continuar fent progressar” Banyoles. De moment la candidatura no ha donat a conèixer l’ordre concret que tindrà la llista el dia de les eleccions i s’espera algun fitxatge més.\nLa candidatura defensa un model de ciutat “basat en el creixement econòmic, la sostenibilitat, i l’esport i la cultura” com a eixos de ciutat “saludable i cultural”.\nTAGS: Junts, Catalunya, eleccions, municipals


MONCLÚS: ARA ENS VENEN TRES FINALS | IGUALADA HOQUEI CLUB\n← Resultats i Classificació de la jornada 27 Ok Lliga\nTORNA BUSQUETS →\nMONCLÚS: ARA ENS VENEN TRES FINALS\nPublicat el 27 Març 2006 per ihc\nL’Hormipresa Igualada afronta els últims tres partits de la fase regular de la Ok Lliga amb l’objectiu de conservar el quart lloc que ocupa ara mateix. Després de l’empat contra el Tenerife, 2 dels tres rivals que els queden als igualadins són també aspirants a aquest 4art lloc que dona l’avantatge dels partits de desempat a casa. Maçanet i Vilanova. El primer dels tres, però, serà el Vic que ja s’ha assegurat matemàticament el tercer lloc. De fet els osonecs visitaran les Comes sense jugar-s’hi res, ja que tampoc tenen opcions de prendre-li el segon lloc al Reus. L’IHC en canvi necessita els tres punts per assegurar aquesta quarta plaça, ja que té dos rivals a només 1 punt (Vilanova i Maçanet) i un a dos (Tenerife). Són 4 equips, per tant, per només un lloc. I això fa pensar que la lluita serà enferrissada fins a l’últim moment. Si un fa una ullada als calendaris dels 4 equips implicats (5 si hi afegim el Noia) la veritat és que no hi ha cap equip que ho tingui sobre el paper molt més assequible que els altres. Tot són matisos i interpretacions. L’IHC rep a les Comes Vic i Vilanova i es desplaça a Maçanet. El Vilanova arrenca a la pista del cuer, el Vilafranca, però després rep al Reus i ve a les Comes. El Maçanet juga a la pista del Reis i del Noia i rep la visita dels igualadins. El Tenerife juga a Sant Sadurní i Blanes i rep el Tordera que encara lluita per salvar-se. I finalment el Noia té Tenerife i Maçanet a casa i Tordera a fora. De números se’n poden fer molts. L’única cosa inquestionable és que l’Hormipresa és lúnic dels 5 que depen d’ell mateix per quedar quart. Per fer-ho ha d’aconseguir guanyar tots tres partits, una empresa molt complicada, però en cap cas impossible.\nDavid Busquets continua sent dubte pel próxim partit. A les canaries no va jugar ni un minut i la seva recuperació s’ha alentit considerablement en relació a les previsions inicials. El descans d’aquest dilluns li haurà anat bé a Busquets per recuperar mobilitat i prestacions a les cames. Però tot i això, no es pot assegurar que estigui en condicions de fer el primer entrenament de la setmana amb els seus companys. Francesc Monclús estarà molt atent a la seva recuperació perquè no és el mateix poder disposar d’un home explosiu com el Busqui a haver de plantejar un partit contra una defensa molt ordenada com la del Vic, sense ell.\nP- Francesc, ara parlarem del David, però abans com valores el partit que vàreu fer a Tenerife?\nMONCLÚS- Home, va ser un partit condicionat per moltes coses. Per la pista, un parquet que no és còmode, pel fet que ells estan molt forts a casa, perquè l’Igualada no hi ha guanyat mai i, el més important, per l’absència de Busquets. A l’escalfament va notar de seguida que no podia jugar. Amb tots aquests condicionants, amb el 2 a 0 en contra, fallant penals… la veritat és que l’empat final l’hem de valorar en positiu. La segona part vam jugar bé, estavem més bé físicament que ells, el David Càceres va conduir de fàbula l’equip i va fer un gol de lluita impressionant…una demostració que estavem molt bé.\nP- I el punt? És suficient?\nMONCLÚS- És un punt contra un rival directe. Això fa que la diferència quedi igual com estava. Per tant és un punt que ens serveix per no perdre el quart lloc i per seguir depenent de nosaltres.\nP- Parlem ja de la lesió de Busquets. Estarà a punt per dissabte?\nMONCLÚS- A veure… ens pensavem que la recuperació seria més ràpida però a Tenerife no va poder jugar. No estava bé. Ara seran 7 dies més i jo espero que si, que millori. Veurem com estarà aquest dimarts. Si no està bé, seguirà descansant. I espero que per dimecres o dijous ja es pugui entrenar.\nP- Després de molt temps tindràs una setmana per preparar un únic partit.\nMONCLÚS- Si, feia temps que no ens passava a la Ok LLiga. Ara ens hem de plantejar els 3 partits que ens queden com a finals. Guanyant dissabte seguirem en el quart lloc segur. I per això ho plantejarem com una final. A casa no podem pedre punts encara que el Vic ens costi molt de gunayar a les Comes els últims anys. De fet serà un rival que vindrà sense pressió i això ho farà més difícil. Jo soc dels que crec que no vindran relaxats perquè són a prop dels play-offs i els partits d’ara al final els faran servir per reforçar-se com a equip.


Crònica local: d’octubre 2009\nEco de Sitges, 30 d'Octubre\nDiada de la Jove de Sitges 2009 from Vicenç Morando on Vimeo.\nUtrillo, el 4 de 8 i un campi qui pugui\nQuantes vegades ahir, en broma o en serio, us van dir “a veure si algún dia veuràs la Guàrdia Civil aquí?”\nNo hi ha hagut ningú que m'ho hagi dit, perquè jo crec que la gent és sensata. Segur que hi ha hagut comentaris, i la desgràcia és que en aquest moment els polítics estem en una situació d'una imatge que no és la que tots desitjariem, per culpa de gent com la que avui surt als diaris.\nJordi Baijet, 29 d'Octubre\nI l’alcalde seguí, tot recordant l’època de les vaques grasses, en la qual l’agenda de visites era plena de constructors i/o representants delerosos d’aterrar en terra suburenca. Això ja és història. Aquests darrers dies, es giri la mirada on sigui, hom gairebé pot assegurar-se la decepció. La part menys edificant de la condició humana ataca de nou i erosiona sense pietat els fonaments d’un sistema ja malmès de fa temps, que no ha pogut, o no ha sabut, o no ha volgut, controlar els excessos o les males praxis d’alguns dels seus gestors. Avui, quan encara cremen les cendres de la foguera Millet, el món de la política fa mala cara, i intenta salvar el cop i la credibilitat a base de repetir mil vegades una argumentació – la del tots no sóm iguals- tan certa com incapaç, hores d’ara, d’aturar una sensació generalitzada d'emprenyamenta i malfiança, atiada pels mateixos partits quan s'acusen com a nens de col.legi, mentre amaguen les conseqüències de les febleses pròpies, darrere un silenci que s'intueix massa còmplice. Diners, poder i ètica, vet aquí els vèrtex d'un triangle en precari equilibri permanent. El capital va on hi ha el poder de decisió, i el poder o bé pot rebutjar l'esquer, o bé acceptar-lo en el marc d'unes condicions estrictes, o laxes, que poden aportar beneficis a la comunitat, i rèdits electorals. Quantes situacions nascudes a partir d'aquesta evidència poden haver-se produït en la darrera dècada entre el sector públic i el sector privat? Quants plans generals, o promocions urbanístiques, o equipaments públics, poden haver nascut empesos per la pressió d'un moment on els diners generats pel totxo han regnat de manera omnipresent? Per la resta, és probable que tot respongui a una història coneguda i fàcil d'explicar. Una persona fa diners, molts diners, tants diners que, com és obvi, ni pensa en declarar-los, ni tampoc a deixar-los sota la rajola del menjador. En conseqüència, la solució, un cop llençats els escrúpols a les escombraries, passa per a cercar un paradís on els bitllets visquin feliços, mentre el seu propietari continua engreixant la màquina.... Una història, repeteixo, molt vella, que pren actualitat perquè abans de la crisi s’ha viscut en l'abundor desmesurada. Dins d'aquest malhaurat vodevil escenificat a Santa Coloma de Gramenet, un dels imputats -al qual, com a tota la resta, l’ampara la obligada i necessària presumpció d’innocència- si que havia posat els peus a Sitges no fa massa. Es tracta de Josep Singla, fundador i president de Proinosa. El 2006, l’empresa participà de la constitució de la societat Sitges Reference centre d’oficines S.A, compartint el 50% del capital de la inversió amb Sitges model XXI, amb l’objectiu de desenvolupar el projecte de construcció d’un modern equipament al polígon de les Pruelles. L'edifici ha quedat com a testimoni d'una de les paradoxes del nostre temps, d'una intenció que ha fet figa, qui sap si per la crisi, qui sap si perquè no es varen mesurar adequadament les ambicions de la iniciativa. L'alcalde s'ha mostrat, com era previsible, sorprès per la detenció, i afirma que Proinosa ha complert sense problemes amb les condicions establertes en el seu dia. En fi...\nPer fortuna, altres esdeveniments han compensat les misèries de la setmana que acaba. Divendres, la terrassa del Miramar presentava l’ambient de les grans ocasions. Ja saben, aquell que es defineix per la dificultat d’establir la frontera entre l’acte social i el cultural. Vinyet Panyella no ho tenia fàcil per a explicar de manera coherent el llegat d’un home tan polifacètic i erudit com Utrillo. La biografia del protagonista evoca una capacitat de treball sense limitacions: enginyer, periodista, dibuixant, pintor, activista cultural, arquitecte, escriptor, comerciant, crític d’art i assessor artístic… Un currículum difícil de superar en extensió i qualitat. Per aconseguir arrodonir la feina, a la comissària li ha calgut el concurs d’un equip de col.laboradors de primera categoria, que han acabat de perfilar la el.laboració dels continguts, i del disseny formal, magnífic, del catàleg i l’espai expositiu, plantejat en àmbits temàtics delimitats gràcies a un ús molt suggerent del color, i a l’aplicació d’una il.luminació matisada que ha hagut de trobar una solució de compromís, per a superar l’obstacle de fer visibles sense interferències originals de característiques molt diverses. És l’exposició de l’any.\nHores abans de la diada, el casteller creia tenir por. Por? Segurament, s'equivocava al definir un estat d'ànim en el qual, sobretot, regnava el neguit propi dels qui després tirarien a plaça el seu primer quatre de vuit amb èxit. Avui, aquell casteller, com totes i tots, del més gran a la més petita, és immensament feliç d'haver complert un desig, en el marc de la millor actuació de la història. Elles i ells formen part d'una colla singular, que viu a cavall entre les angoixes dels assajos curts d'efectius, i les alegries de saber-se capaç de convocar multituds quan les circumstàncies ho exigeixen. I així fou la vigília, i així fou la memorable tarda de dissabte. Hi ha un punt de catàrsi col.lectiva, d’èpica emocional que la directiva sempre ha sabut incentivar i canalitzar, a través de propostes comunicatives diverses i enginyoses. L’ignorant cronista els exposa dues opinions recollides: la del casteller de referència que enten tan o més important la consecució de la torre de 7 que la del quatre de vuit, pel fet que implica una capacitació tècnica superior, i la de l’actual president de la colla que, sense deixar de banda aquesta consideració, creu que el carro gros segueix essent un aglutinador de primera pel grup. O almenys, així ho ha demostrat l’experiència. Desembre, un nou equip rellevarà als qui han portat a la Jove fins on és avui. M’asseguren que serà un relleu plàcid, que generarà noves espectatives. Segur que sí.\nI acabo. La fundació Gustavo Puente té tots els números per a deixar Sitges. El desencontre entre Ajuntament i artista arran de la instal.lació de l’escultura Mondvagan a La Fragata ha desencadenat un final que el regidor de cultura considera definitiu. A internet, el darrer missatge publicat al fòrum Mondvagan, el passat 29 de Setembre, és lapidari: “A pesar de tener como amigo a nuestro peor enemigo Mondvagan no se rinde y en breve renacerá de sus cenizas”. Seguint el fil, potser valdria com a cloenda un aforisme clàssic: A enemigo que huye, puente de plata.\nPublicat per Vicenç Morando i Tarrés a 20:12\nEco de Sitges, 24 d'Octubre\nMercat nou, any 1 (o gairebé).\nNo s’equivocava Carmen Prat quan, en el ple del Maig del 2006, digué que l’obra del mercat no costaria un euro al municipi. Tampoc no s’ha equivocat ara Marc Quero quan, escapolint-se hàbilment de qualsevol referència a compromeses declaracions del passat -que no eren seves, i si eren dels seus- ha confirmat que la quantitat global del projecte se situa entre els 11 i els 12 milions d’euros. L’explicació és simple. Fa tres anys es convertí en titular quelcom que només es referia a una part del tot. Una sinècdoque vaja. Una mitja veritat, o una mitja mentida, segons com es miri. Li deia al regidor que, pel que sigui, han trigat molt -massa- a fer-se públics, i em refereixo a arribar a l’àmbit d’allò públic i no a que no hagin pogut consultar-se, els números d’un dels projectes més complexos dels darrers temps. A un mes i mig del primer aniversari de la seva inauguració, i immersos com estem en un oceà de xifres, els números del mercat han pres protagonisme. El tema s’ha mogut, sobretot, arran d’una roda de premsa de Convergència i Unió, celebrada dimarts 13 d'Octubre, que obrí dos fronts de debat. Per un costat, Jordi Mas exposà les dades de l'informe redactat pel secretari i l’interventor municipals, prèvia sol.licitud de la federació, on, a inicis de Setembre, es deixava constància, amb claredat meridiana, que restaven pendents d’ingressar 5,7 milions d’euros per part de Mercadona, tot i que, en un paràgraf anterior del text, la mateixa quantitat quedava inclosa en l’epígraf en fase de compromís d’ingrès. Ha ferit més l'argument relacionat amb la negociació entre Ajuntament i paradistes, per a establir l’import de les compensacions per al cessament temporal de l’activitat, que, segons CiU, s’ha acostat als tres milions d’euros. Per la resta, l'exposició es basà en aspectes ja prou coneguts pel debat que generaren aleshores.\nAmb aquesta documentació sobre la taula, dos dies després Marc Quero estirà del fil, tot considerant que el principal grup de l’oposició no havia entès l’informe, malgrat que, en el sentit literal del terme, les conclusions semblaven clares. Mercadona ha pagat 900.000 euros en efectiu, i la resta, uns 5,6 milions, l'ha satisfeta a través de les certificacions per obra realitzada, de les quals en queda una per signar, a més d’uns quants serrells per polir. Mercadona, doncs, ha complert, perquè és qui més clar tenia l'assumpte des del principi. Sense comptar la patologia de la carbonatació sobrevinguda, ni el resultat final del litigi que continua obert amb l’empresa del pàrquing, per la propietat de les places noves nascudes del trasllat de la rampa d’accès a la part posterior de l’immoble, els 11-12 milions d’euros poden repartir-se, segons el regidor, en aquests percentatges. Un 55% se l’ha endut el cost de l’obra, que, llevat de l’imponderable ja exposat, ha respost a les previsions pressupostàries. Un 30% ha servit per a pagar les indemnitzacions i/o compensacions sorgides a conseqüència del projecte. Els prop de 3 milions d’euros d’aquesta partida inclouen als 33 paradistes, als 12 galeristes, als 90 propietaris privats de plaça de pàrquing d'una de les plantes, i a l’empresa propietària del pàrquing situat a les altres. Finalment, amb el 15% restant, l’Ajuntament ha adquirit patrimoni, aconseguint augmentar la seva quota de propietat en l’edifici.\nVisiblement dolgut per les declaracions de Jordi Mas, Joan Carles Silo, paradista i secretari de l'associació de paradistes del mercat, ha lamentat que es parli de compensacions milionàries que no responen a la realitat, i que han perjudicat al col.lectiu. De mitjana, els paradistes han rebut 2500 euros mensuals que, fet i fet, s'han quedat en prop de 1200 nets, després de deduïr-se tributs, assegurances, autònoms, etc etc. Si féssim comptes a partir d'aquesta xifra, el montant total de les indemnitzacions per al cessament temporal de l'activitat dels paradistes durant catorze mesos vindria a sumar un milió dos-cents mil euros. Aquesta quantitat no l'ha assumida directament Mercadona, sinó el propi Ajuntament, que deu haver aprofitat en part els 900.000 euros en cash aportats per l'empresa. Silo reconeix que a Mercadona li han sortit molt bé les coses, però també creu que, després de temps molt durs pels paradistes, el mercat comença a treure el cap per damunt de l'aigua, i la nova superfície comercial ha acostat clientela jove fins avui no tan present. No se jo si a Convergència li ha sortit a compte questionar el procés que ha intentat posar ordre a aquesta herència enverinada, atès el grau de tensió al que varen arribar les coses en el seu moment. Els paradistes no poden evitar, ni volen, parlar d'un passat molt recent, que va estar a punt d'obligar-los a presentar una demanda judicial contra la casa gran, pel fet que sobre l'antic edifici pesava una ordre de tancament immediat, basada en el decrèpit estat d'una infraestructura fora de tota normativa. Davant d'aquest contrapès és difícil fer valer qualsevol argument sobre l'elevat cost final del projecte, malgrat sigui lògic i lícit exposar-lo, i més si és té en compte que en el seu dia l'equip de govern no va ensenyar totes les cartes, quan era la seva obligació fer-ho. Sigui com sigui, segur que hi deu haver una forma de parlar de la gestió del mercat sense ferir als paradistes, i hi deu haver una forma de defensar-la sense que pugui identificar-se amb un color polític determinat.\nEl que, definitivament, li costarà de vindicar a l’equip de govern és el ja popular pla de modernització de l’organització directiva pública professional i de comandament de la corporació. Després de dos anys de no trobar-se, l’oposició ha aparegut conjuntament davant dels mitjans de comunicació per a fer pública la presentació d’un recurs de reposició a l’acord de ple –quelcom semblant a sol.licitar que es faci marxa enrera en la decisió- i una denúncia a la direcció general de l’administració local, depenent de la Generalitat. Els posicionaments són clars des del punt de vista legal. En una banda es troben els qui consideren que l’Ajuntament s’ha extralimitat en les seves funcions, assumint la redacció d’un document que ha de basar-se en un marc legal que la Generalitat no ha definit encara. En l’altra, es troben els qui defensen el pla a partir del criteri exposat en els informes emesos pel secretari de la corporació, que enten que la institució pot apelar a l’autonomia municipal per a justificar-lo. En el fons no cal enganyar-se: el debat moral depassa el legal, i és aquí on els ànims s’alteren davant els diferents escenaris i hipòtesis plantejables, siguin o no reals o veritables. Dues reflexions per acabar. Primera: Entre remunerar adequadament una feina de responsabilitat, i recompensar l’exercici de la responsabilitat a la feina, existeix un bescanvi en l’ordre de factors que pot donar resultats perversos. Segona: m’expliquen –i no puc confirmar-ho perquè no he tingut ocasió de veure’l- que l’informe del secretari municipal usa molt sovint els condicionals en el seu redactat, quelcom paradoxal en un document al qual cal presuposar-li conclusions poc interpretables, per no dir gens. Alguns exemples simples: entre podria conduir i condueixo, o entre podria treballar i treballo, o entre podria cobrar i cobro, hi ha, de nou, diferències massa substancials.\nSort a la Jove!\nPublicat per Vicenç Morando i Tarrés a 23:02\nEco de Sitges, 17 d'Octubre\n"Aquest és el Carnaval que voldria la Parés!"\nSitgetà, irònic, davant de la "Zombiewalk"\nArriscant-me, de nou, a que em retreguin no semblar de Sitges per haver dit que, a diferència de l’infame entorn de l’ermita, no em desagrada la remodelació de la platja de Sant Sebastià, amb tots els matisos que la raó hi vulgui afegir, m’acosto al passeig Balmins, que es pot donar gairebé per acabat. Començaré esmenant un lapsus: Òscar Tusquets, que no Oriol, fou l’arquitecte responsable de la gran reforma del Palau de la Música. Per cert, segons el sumari, el 13 d’Octubre del 2003 es van treure 588.000 euros en bitllets de 500 d’una caixa d’estalvis. I ningú no es va estranyar aleshores, ves per on…. Tinguin per segur que, donat l’improbable cas que algun lector de la secció volgués treure 98 milions de les antigues pessetes del seu banc, no ho podria fer amb tanta facilitat i discreció, com els pressumptes malfactors avui caiguts en desgràcia. Segueixo. Aprofitant el bon temps del cap de setmana, vaig decidir resseguir un dels trajectes que els homes i les dones de negre han estrenat enguany, contemplant el cementiri o les mandangues del personal a l’aire lliure segons d’on es vingui i, sobretot, de la posició que hom pugui tenir des de la nova i reformada talaia respecte als atractius de…. la platja. Parèntesi. Vist que les xifres del festival han estat un èxit inquestionable, enmig d’un context de crisi que feia preveure el pitjor, les crítiques poden resumir-se en tres, i d’importància relativa, o potser no. Primera: la implicació del poble continua essent l’eterna assignatura pendent del certàmen, però desconec si aquesta evidència segueix preocupant als organitzadors. Segona: Ha existit la sensació de moltes persones al carrer, i de menys als establiments. L’habitud de menjar als portals, als pedrissos, o a qualsevol espai públic ha substituït molt sovint al fet d’entaular-se. Lògic. El públic del festival no és el del tast, i el del tast no ompliria el festival. Demanar el contrari és cercar un ideal impossible. Tercer: la capacitat de convocatòria de la rúa de fardos-mortsvivents i nomeconoses del Zombiewalk du conseqüències no volgudes. L’endemà, els carrers del recorregut feien llàstima de veure, tot i que només hagi sortit per televisió la part més pintoresca de la iniciativa es clar. Si el globus segueix inflant-se caldrà preocupar-se de debò. Per la resta, Àngel Sala ha encertat de ple en el model a seguir. Retrobada la denominació fantàstic de l'ostracisme, avui el festival combina encertadament ingredients no sempre fàcils de conciliar: assistència de públic, bones crítiques en general, presència mediàtica habitual, i algun que altre convidat atractiu/va pels fidels al gènere. Cap altre dels seus antecessors en la direcció de l’invent va aconseguir-ho amb tant d'encert.\nEl passeig Balmins comença on acaba la plaça dura -duríssima- de Sant Sebastià. Precisament, allò que sobta, a primer cop d’ull, és el contrast manifest que suposa tenir al davant un camí de terra, just quan ens pensavem que es pavimentaria fins la Creu de Sant Isidre, i que, gràcies a Sitges, alguns subministradors de llambordes deuen haver superat la crisi sense angoixes. Assumint que ja no es pot fer marxa enrera en l’obra feta, i que la nova posa de manifest fins a quin punt era justificat mantenir l’entorn natural al davant de l’ermita, per una simple questió de coherència, vet aquí una realitat que compleix les espectatives sense solucions extremades. Han passat una dotzena llarga d’anys des que el govern municipal d’aleshores presentà el projecte que, amb ben poques modificacions, s'ha executat ara. Mèrit compartit doncs entre els qui el dissenyaren i l'impulsaren en el seu dia, i els que han continuat insistint avui per a que el ministeri fes la feina, sense ficar-hi elements de collita pròpia. La solució final és molt plaent, tant des del punt de vista estètic, com des del funcional. A l'entorn del cementiri un sender arreglat, sense perdre l’esperit feréstec, amb els elements vegetals disposats de forma discreta i integradora, baranes minimalistes i bancals suficients per a reposar si convé, mentre s’admira el paisatge en totes les seves variants. Ben concebut i ben realitzat.\nAmb la inauguració d’aquest tram podria afirmar-se que, xino-xano, ja es pot transitar sense complicacions per tota la façana marítima del casc urbà, des de la riera de Terramar fins Aiguadolç. Cinc quilòmetres si fa no fa. Malgrat tot, hi ha una part d'ella, segurament la de major singularitat i valor, que segueix pendent de les mandroses cosas de palacio. En la nit dels temps es perd el debat sobre les conseqüències que pot tenir que l’estat apliqui la llei, a partir de la trajectòria capriciosa de la línea marítimo terrestre, que, tot passant pel damunt de la barana del passeig, reculant endins i tornant a sortir, delimita els seus dominis –que també són els nostres- sobre la franja costanera sitgetana. Hi ha exemples que poden fonamentar la sordesa dels funcionaris ministerials. Per exemple, l’hem paït amb resignació cristiana, però continua dempeus el malaurat queixal, rematat pels impersonals bancs de formigó, que tantes controvèrsies aixecà fa una dècada, quan els responsables de costes decidiren que aquella era la millor manera de resoldre els estralls d'un temporal que mossegà els parterres del passeig, just abans d'arribar al monument del doctor Benaprès. El pas del temps i la meteorologia els pot haver donat la raó, però la imatge del pedaç esdevé encara avui el senyal perenne del que el municipi no hagués hagut de permetre abans, i caldria que no permetés en el futur. Ben aviat, si la memòria no em falla, s'escaurà el vintè aniversari de les primeres propostes d'estabilització de les platges sitgetanes. Les que aixecaren una polseguera social i política d'innegables proporcions, que la pressió ciutadana acabà enterrant. Des de llavors, també viuen en la incertesa les instal.lacions del Kansas, el Picnic i el Club de Mar, pendents d’una decisió que, sens dubte, condicionarà el futur d’aquesta zona d’una manera o altra. Dóno per entès que el complicat escenari econòmic actual no ajudarà a desbloquejar un procès que va viure el darrer impuls el 2007, quan el municipi presentà a Madrid un seguit de propostes consensuades per una comissió ciutadana, on el recordat Manel Carbonell hi va tenir un paper rellevant.\nFinalment, queda una questió que mai no ha deixat d’ésser motiu de comentari: cal fer quelcom a la platja de la Fragata? L’alcalde apostava per recuperar la imatge de platja de pescadors, però els entesos no ho veuen gens clar. Sigui com sigui, una mica d’ordre a l’entorn hi ajudaria, i si es pogués fer quelcom per a millorar el precari aspecte de les instal.lacions del nàutic, això reblaria el clau.\nPublicat per Vicenç Morando i Tarrés a 21:30\nEco de Sitges, 10 d'Octubre\nEls nostres museus des de mar (fotografia extreta de la memòria del projecte de restauració).\nEn vermell, el Maricel de Mar. En verd Can Rocamora, i en groc el Cau Ferrat.\nFe d'errades: En l'article publicat a l'Eco figura, erròniament, el nom d'Oriol Tusquets. Mea culpa.\nPublicat per Vicenç Morando i Tarrés a 18:59\nEco de Sitges, 3 d'Octubre\nEls de dalt, i els de baix\n"Per a dirigir una empresa cal conéixer als seus homes. Per a conéixer-los cal escoltar-los”\nAuguste Detoeuf (1883-1947)\nIndustrial i assagista francès. 1r president d’Alsthom.\nVa arribar Santa Tecla gairebé sense donar temps a païr el debat de la sessió plenària del mes de Setembre. No insistiré en la reiteració dels arguments ja exposats fa quinze dies, i que han propiciat frases del tipus i no li han cridat l'atenció a en Vicenç?, en una mostra fefaent d’un cert mesellisme instaurat, que preocupa al cronista tant com la pròpia crisi. He pensat en el cas Millet. Paradigma de quelcom que s'ha repetit abastament al llarg de la història de la humanitat. La societat paga avui el preu de la por i el silenci d'ahir. D’un silenci potser comprensible en determinats casos, i absolutament inadmissible en d'altres. Els dels qui, des d’una posició de privilegi, no ficaren el nas on calia ficar-lo, i ara s’exclamen i repudien al net del fundador de l’orfeó català. Ara és fàcil fer llenya de qui ha violentat el prestigi d'una familia, d'una institució i d'una part significativa de la nostra cultura, però, fins avui, la frase més escoltada ha estat, precisament, la mateixa de sempre, la que l'home ha utilitzat quan ha necessitat trobar una excusa ètica davant de qualsevol drama que l'hagi esquitxat de prop: nosaltres no sabíem res d'allò que passava. Bingo. No serveix de res malparlar, o acusar sense proves. Tampoc no serveix de res callar.\nTorno a l’inici. Prefereixo abordar el ja popular pla de modernització de l'organització directiva pública professional i de comandament de la corporació des de la perspectiva que ofereix haver escoltat les diferents intervencions d’equip de govern i oposició. Per a resumir-ho, la intenció de la proposta topa, per un costat, amb un marc legal que pot questionar-ne la seva aplicació, i, per l’altre, amb quelcom més punyent si es decideix agafar la questió a partir de les remuneracions econòmiques que poden arribar a percebre els protagonistes de la mateixa. D’entrada, plantejar en la funció pública el debat sobre els incentius per objectius aconseguits, o, fins i tot, pels que poden establir-se per a compensar la impossibilitat d’haver pogut exercir altres feines mentre es treballa per l’Ajuntament, és perillós, perquè es corre el risc de no poder justificar-ne el motiu, atès que el sentit comú no dóna escapatòria quan se li plantifiquen determinades explicacions. En conseqüència, de no vigilar, qui mana s’exposa a presentar una imatge a la ciutadania on, per bé o per mal, resulta difícil de saber on acaba l’incentiu i on comença el sobresou.\nAmb el sempre lloable objectiu de millorar els procediments de gestió de la casa gran, l’informe presentat al ple s’agafa a conceptes i metodologies que intenten defensar la incorporació de tot un seguit de càrrecs d’alta direcció per a aconseguir-ho. Si em permeten la broma, exagerada tenint en compte que la plantilla supera de llarg els 400 treballadors, a la simfònica de l’Ajuntament hi haurà més directors que músics, més entrenadors que futbolistes, més arquitectes que paletes. I diria que poques empreses poden funcionar així. De nou, l’estructura creix per dalt, en influència i recursos econòmics, davant la crònica impossibilitat del sistema d’optimitzar els fonaments. Una piràmide invertida on s’apela a la necessitat d’assolir nous reptes i generar motivacions col.lectives, malgrat que la bossa de les llaminadures tingui una destinació concreta. “No es pujarà el sou a ningú” expressa amb contundència l’alcalde, davant la pressió d’una oposició que ha fet uns números que, de ser certs, esborronen d’escoltar. Pensar que, comptat i debatut, alguns d’aquests nous càrrecs, o dels existents amb complements de tota mena, poden arribar a igualar, o superar, els sous de qualsevol vicepresident o ministre del govern central, posa en questió les bondats del discurs oficial. A veure si algú haurà pensat, en la soledat del despatx, que l’Ajuntament és Microsoft, Hewlett Packard, Google o Apple, i encara no n’ha sortit per a comprovar que, a peu de carrer, la vida és una altra i es mesura des d’uns paràmetres que estan a les antípodes dels que semblen haver fonamentat aquesta iniciativa.\nEl pizzicantò és un ball simpatic, per bé que al costat de la seva simplicitat la Moixiganga sembla els ballets russos de Diaghilev. La gent d’Irsina ha tornat a la Jove de Sitges i a la Moixiganga la visita del passat mes de Maig, i a fe de Déu que, segons totes les cròniques coincidents, els integrants de la expedició no han perdut el temps, ni a la tarda ni a la nit. Tot i la bona actuació, la manca d’efectius no ha permès a la Jove abordar un nou quatre de vuit i la torre de set. Esperarem a l’exàmen final del 24 d’Octubre. Diuen que estan a punt.\nEl nou passeig de la Ribera sense cotxes pot perjudicar als establiments d’hostaleria? Escolto opinions enfrontades. Les negatives afirmen tenir xifres que proven la davallada del negoci des que es va posar en marxa el nou sistema, que en el futur incorporarà càmeres de vigilància que permetran sancionar via informàtica als qui depassin el temps d’estacionament establert. Les positives consideren que tot plegat ha coincidit amb el final de la temporada estiuenca, i, per tant, a tal circumstància cal atribuir el descens d’ingressos. Hi ha preocupació. La vianalització ataca de nou, a cop de gris Quintana, aquell paviment granític que s’ha enfosquit gràcies a la…. Abans de Carnaval ha d’estar enllestida l’obra, amb les llambordes col.locades fins a la cruïlla de Parellades amb Bonaire. I sí, hi havia vorera sota la tarima del Roy. El que està costant de saber és la data exacta en la qual fou posat el pòdium que han vist generacions, amb els únics impassos d'alguna retirada per a netejar-li la cara. Dues senyores conversen, tot passant per davant del parament de taules i cadires a peu de carrer: Saps que m’agrada més així? comenta una d’elles. Així quedarà, amb tota probabilitat.\nDe vegades, el destí ens deixa una esperança, i després se l’endú sense contemplacions. Acostumat a lluitar des de la infantesa, Jose Gonzálvez s’enfronta, ara, al repte més difícil: seguir endavant. Ho farà. Estem obligats a viure mentre el mateix destí ens ho permeti. Una abraçada al capità, a les seves dues filles i a la resta de la familia Gonzálvez-Yll.\nPublicat per Vicenç Morando i Tarrés a 19:10\nCrònica local Eco de Sitges, 30 d'Octubre Di...\nCrònica local Eco de Sitges, 24 d'Octubre ...\nCrònica local Eco de Sitges, 17 d'Octubre Balmin...\nCrònica local Eco de Sitges, 10 d'Octubre ...\nCrònica local Eco de Sitges, 3 d'Octubre <...


Més de 13.000 persones participen en el sorteig per veure la mascletà al balcó de l’Ajuntament en Falles | VilaWeb\nMés de 13.000 persones participen en el sorteig per veure la mascletà al balcó de l’Ajuntament en Falles\nUn total de 13.839 persones han participat en el sorteig per a gaudir d'una 'mascletà' de Falles des del balcó de l'Ajuntament de València, una experiència per a la qual la sort en forma d'algoritme ja ha triat els 180 agraciats que han guanyat una entrada doble (per a guanyador més acompanyant) a la casa consistorial per a un dels dies grans de les festes josefines.\nUn total de 13.839 persones han participat en el sorteig per a gaudir d’una ‘mascletà’ de Falles des del balcó de l’Ajuntament de València, una experiència per a la qual la sort en forma d’algoritme ja ha triat els 180 agraciats que han guanyat una entrada doble (per a guanyador més acompanyant) a la casa consistorial per a un dels dies grans de les festes josefines.\nLa sala de premsa municipal ha sigut testimoni del sorteig s’ha celebrat este dimecres en directe en presència del regidor de Cultura Festiva, Pere Fuset, al costat del cap de servici de Tecnologies de la Informació i de la Comunicació (SERTIC) de l’Ajuntament, Ramón Ferri, i el cap de secció de Sistemes, Ángel Gimeno.\nProp de 18.000 persones s’havien inscrit en el sorteig, encara que unes 3.000 han quedat fora per no estar empadronades en la ciutat de València. Es tracta del segon any consecutiu en el qual es fa esta iniciativa i en esta ocasió s’han presentat al voltant d’un miler menys de persones, malgrat que s’oferien el doble de places. Així, fins a un total de 360 veïns, 20 cada dia, tindran l’opció de gaudir de la mascletà des d’un emplaçament tan emblemàtic.\nD’esta manera “el balcó es torna a obrir enguany per segona vegada, tant per a les comissions falleres, com per a les juntes locals i, per descomptat, per als veïns i veïnes de València, que són els qui, amb els seus impostos, fan possible l’activitat municipal, i que volem que senten l’Ajuntament i el balcó com la seua casa”, ha subratllat Fuset.\nL’edil ha recordat que els guanyadors de cada jornada ho són per a una data concreta, que no podran canviar. Per això, s’ha definit també una llista de 50 persones suplents i, en cas que algun guanyador no puga assistir a la mascletà que li haja correspost, les invitacions s’atorgaran a la primera persona de la llista de reserva i així successivament.\nLes entrades són personals i intransferibles, i cada persona premiada haurà d’arreplegar-les amb el seu DNI, en el dia i l’hora que se li comunicarà per correu electrònic o per telèfon des de l’Ajuntament.\nEl sistema emprat per al sorteig, ha explicat el cap del SERTIC en el consistori, s’ha basat en un algoritme de càlcul aleatori específic: una vegada tancat el termini de presentació de sol·licituds es va generar una base de dades amb les dades de tots els participants (noms i cognoms, i DNI), i a cadascun d’ells se li va assignar un nombre. Este matí, entre tots els assistents a l’acte s’ha definit una clau de xifres, un nombre aleatori que ha sigut introduït en el programa i que ha determinat, en reordenar els nombres dels sol·licitants, als guanyadors del sorteig.\nA més, el balcó acollirà també enguany 99 comissions falleres de la ciutat –amb quatre representants cadascuna–, seguint el torn establit per sorteig l’any passat, que garantix que en els quatre anys de mandat totes les comissions de la ciutat puguen passar pel balcó durant les Falles.\nAixí mateix, s’obri de nou l’espai a les juntes locals. “Volem passar pàgina d’altres ocasions en les quals el balcó de l’Ajuntament era percebut per la ciutadania més prompte com una zona VIP, que com la casa de tots els valencians i valencianes”, ha sentenciat Fuset.


Jardinex jardiners - Manteniment de jardins\nManteniment de jadins\nHome/Manteniment de jadins\nManteniment de jadinsxavierdosil\nFes-nos arribar qualsevol consulta a través del formulari que trobaràs.\nCada jardí és únic i és un element viu, realitzar un bon pla de treball és bàsic per optimitzar el recursos i garantir un estat òptim de l’espai verd. La nostra empresa efectua diversos serveis de manteniment, ja sigui un servei intensiu i integral o un manteniment periòdic de suport amb freqüència mensual, trimestral, anual, etc.Més informació\nLa gespa és un element viu que cada dia de l’any es comporta diferent i, per tant, necessita un bon coneixement professional per poder estar en bones condicions.Més informació\nEls hotels, restaurants o espais de celebració són espais amb un ús molt intensiu del jardí en moments molt concrets, que han d’estar preparats per suportar una pressió molt alta d’ús i a la vegada presentar un estat ornamental òptim. Un jardí en mal estat pot provocar una percepció molt negativa de l’establiment.Més informació\nLes plantes i el conjunt del jardí aporten a les persones tranquil·litat i confort. Cada vegada són més les empreses que aposten per oferir espais enjardinats per més agradable als treballador el seu entorn de treball i oferir un espai acollidor i una bona imatge als clients.Més informació\nEls espais verds públics són els jardins de tots els ciutadans i els pulmons de les ciutats. Per això cal que estiguin sempre amb les millors condicions possibles. La metodologia de treball no és equiparable a un jardí particular, doncs les necessitats i intensitat d’ús d’un jardí públic és molt divers.Més informació


"Llenguaferits", al "30 minuts" - TV3\n"Llenguaferits", al "30 minuts"\nNou de cada deu llengües que hi ha al món estan, segons els lingüistes, amenaçades i poden desaparèixer durant aquest segle. El procés pot tenir moltes causes, però el detonant sempre és el mateix: una generació de parlants decideix no transmetre-la als fills. La sentència de mort, en aquest punt, ja està signada. El català corre el perill d'arribar a aquest estadi? La pregunta no té una resposta unànime per part dels filòlegs, però en el que coincideixen és en l'aparició d'alguns símptomes preocupants\n25/06/2019 - 10.44\nA "Llenguaferits" recollim les visions de filòlegs com Maria Carme Junyent, Pau Vidal, Francesc Xavier Vila o Neus Nogué; i demanem quina relació tenen amb la llengua a autors com Albert Sánchez Piñol i Víctor Amela, a músics com Lildami i David Carabén, als youtubers Pol Gisé i Juliana Canet, i a activistes com Àlex Hinojo. I sobretot sentirem parlants. Alguns són nouvinguts que han decidit aprendre la llengua i d'altres són l'última baula, els darrers parlants en zones on s'ha esborrat qualsevol petjada de català.\nL'estat de salut del català al "30 minuts"


Lloguer de furgonetes mitjanes per transportar a Parets del Vallès: RUZAFA\nCALCULA EL PREU DE LLOGUER DE FURGONETES MITJANES PER TRANSPORTAR A PARETS DEL VALLèS\nLloguer de furgonetes mitjanes per transportar a Parets del Vallès\nRUSSAFA és una empresa de lloguer de vehicles sense conductor especialitzada en el lloguer de furgonetes mitjanes per transportar a Parets del Vallès i carrossats a Tarragona, Saragossa, Barcelona i rodalies. Parets (en català i oficialment, Parets del Vallès) és un municipi espanyol de la Província de Barcelona. Se situa al sud-oest de la comarca del Vallès Oriental, a 7 km de la seva capital Granollers, i a 23 km de Barcelona.\nSi vens per la Gran Via de l'Hospitalet, ens trobaràs al número 49. Passa a veure'ns, t'atendrem amablement. T'informarem i podrem ensenyar la nostra flota. Té una àrea d'uns 9 km², i uns 19.000 habitants. De nord a sud, el riu Tenes travessa el municipi. La població està distribuïda en sis barris: Barri Antic, sobre un turó al voltant de l'església; l'Eixample, el de més habitants, planificat en els anys 30; l'Escorxador; Can Cerdanet; Can Volart, i Can Riera.\nTot tipus de furgonetes industrials en funció del que necessitis. Digues-nos el que necessites i et llogarem el vehicle òptim. A la nostra gran flota també disposem de vehicles per a passatgers. Aconsegueix amb nosaltres la teva furgoneta a un preu que et sorprendrà. La primera referència històrica a aquest municipi és de l'any 878, però la primera vegada que s'utilitza el nom de Parets és el 904 (vila parietes). El nom actual prové del segle XII, probablement originat per unes parets romanes trobades pels voltants.\nvehicles de lloguer de tots els models petits, mitjans, i grans, amb i sense plataforma, per a empreses i particulars. sense desitja informació truqui. Parets té un emplaçament privilegiat i una xarxa de comunicacions excel·lent, que connecta el municipi directament amb la resta d'Espanya i d'Europa. Aquest és el motiu que Parets en resulti una localització tan atractiva per la indústria.\nRecorda que totes les nostres furgonetes es poden conduir amb carnet B i que les velocitats de circulació no es corresponen amb les del teu cotxe. Evitaràs sorpreses. Parets és un dels centres industrials més importants de la comarca (aproximadament uns 5000 treballadors). La majoria de la gent que treballa a Parets són empleats de petites i mitjanes empreses, però també hi ha una representació important de grans companyies (per exemple Danone, Nutrexpa, Grup Zeta, Fujifilm, Freudenberg, Grifols, Solvay, i Novartis).\nEts al lloc indicat, si busques qualitat i servei a el millor preu. Comptem amb una gran flota de furgonetes i carrossats d'última generació. On es cuiden sempre els més alts protocols de manteniment Hi ha cinc polígons industrials, principalment al marge esquerre del riu Tenes: Traient, Can Volart, Eixample Industrial, Sector Mollet i Sector Autopista. La superfície total d'aquests polígons és de 199 ha.\nA més, la flota d'RUSSAFA es renova constantment i ofereix els últims models de cada marca. Aquí té alguns exemples de models de lloguer de furgonetes mitjanes per transportar a Parets del Vallès disponibles per al lloguer a RUSSAFA: Renault, Volkswagen o Mercedes. Parets tenia jurisdicció directa per part del rei (Pere IV d'Aragó, el Cerimoniós), excepte per un curt període al 1383 quan el nen Joan (posteriorment Juan I d'Aragó, el Caçador) el va vendre al noble Marc de Planella. La dona de Bernat de Planella va tornar la jurisdicció al rei al 1385. Per evitar que això tornés a succeir, Parets va esdevenir oficialment un carrer de Barcelona ho 1386.\nRUSSAFA, empresa de lloguer de furgonetes mitjanes per transportar a Parets del Vallès, ofereix una varietat de models de vehicles industrials en totes les mides ja sigui per transportar béns o grups de persones. Llogui una furgoneta a un preu molt competitiu. A l'any 1385, Parets, Mollet del Vallès i Gallecs formaven part d'un mateix municipi. Parets es va independitzar de la resta a mitjan segle XIX, a l'1849. El poble ha anat alternant períodes esplendorosos i tristos en la seva història mil·lenària: els temps foscos dels segles XIV i XV, el poc creixement demogràfic del segle XVII, o el pròsper segle XVIII.\nA la nostra flota disposem duna gran varietat de models, des de Mercedes, Volkswagen i Renault. Tenim vehicles, furgonetes i camions de diferents mides i places per adaptar-nos sempre a les seves preferències i perquè lloguer de furgonetes mitjanes per transportar a Parets del Vallès sigui una tasca molt senzilla.\nEmpresaris clients i transportistes confien en nosaltres per realitzar els seus treballs. Som una empresa pionera en el lloguer de vehicles des de 1970. Sabem el que fem i ens agrada i per això oferim sempre el millor servei de lloguer de furgonetes mitjanes per transportar a Parets del Vallès.Visiteu-nos.


gòtic - flamíger: de setembre 2020\nUn plugim quasi imperceptible, cendrós, amara el terra del pati i les teulades abrasades per la calor dels darrers dies. I lluny d'apaivagar la cremor, trau de rajoles i paviments l'alè mateix de l'infern que amenaça cuinar-nos les esperances de treva dins les cases. Tic tots els finestrals de casa oberts, com porus gegantescos per on mire de fer respirar l'habitatge sencer. Vivim en un ésser incandescent. Tinc encesa la roba, la pell, el desig...\nJosep Manel Vidal "El teu nom és un ésser viu" Germania 2011\nPublicado por Carles Alós en 9:17:00 0 comentarios\nEtiquetas: amor, Josep Manel Vidal, La Costera, poesia catalana, prosa poètica\nSovint només és el potser\nallò que importa. Potser el so\nd'una veu neutra que et sap\nincapaç de reconèixer\no el simple to d'una cançó\nque et resulta ja insignificant.\nPotser deixar encès el llum\ni projectar les ombres\ndel teu cos nu mentre\nes multipliquen en l'entrefosc.\nPotser assumir simplement\nla banalitat de les coses\nmentre fas veure que es tracta\nd'una olor difusa\nque s'instal·la de tard en tard\nen les terrasses de superfície llisa.\nJoan - Elies Adell Pitarch "Encara una olor" Bromera 2002\nPublicado por Carles Alós en 12:15:00 0 comentarios\nEtiquetas: Joan - Elies Adell, olor, poesia catalana\n"QUE EN EL CANT"\n¿Uns ulls per l'amor de després ?\nordit en perills de silenci\nCarles Riba "Antologia poètica" Edicions 62 1982\nEtiquetas: Carles Riba, poesia catalana\na qui, ja gran, se'ls morí un fill,\nque es van obrir de nou per acollir-lo.\nveure només un embolcall de gasa\nL'orella escolta sols\nl'abisme del silenci.\nJoan Vinyoli "Poesia completa"\nPublicado por Carles Alós en 15:47:00 0 comentarios\nEtiquetas: Joan Vinyoli, poesia catalana