Sra. Lurdes Costa Torres\nIl·lma. Sra. Batllessa de l’Ajuntament d’Eivissa\nUn col·lectiu de ciutadans i ciutadanes de l’illa d’Eivissa us feim arribar a mans el següent plec de firmes per al vostre coneixement i als efectes que us exposam al paràgraf final de l’escrit introductori.\nDalt Vila és una fita important en l’imaginari dels habitants de la ciutat i de l’illa, també d’aquells turistes que ens visiten amb uns plantejaments culturals a més del divertiment que, sens dubte, els ofereix el nostre territori. Visible des de tot l’àmbit del pla de Vila, en l’arribada per mar i aire projecta el seu perfil encimbellat dalt del puig, convertint-se en punt de referència ineludible. Es tracta d’un paisatge urbà excepcional que per les seues característiques ha merescut de la UNESCO la declaració de « Patrimoni de la Humanitat », conjuntament amb la natura marina i altres llocs arqueològics que l’envolten. Cultura i natura reunides en un reconeixement internacional de valor inestimable.\nEl paisatge urbà de Dalt Vila és resultat d’un seguit d’intervencions humanes al llarg de gairebé tres mil·lenis d’història. La topografia, els carrers i les places, la seua retolació ens donen raó d’altres èpoques i formes de vida. Són també elements culturals d’una ciutat que respira i ens transmet l’alè de les generacions precedents, un sentiment de pertinença a una comunitat que, tradicionalment, ha fet de la mesura i l’harmonia norma bàsica d’actuació.\nSi haguéssim de definir amb un sol element aquest paisatge extraordinari, únic al món, amb tota seguretat, destacaríem la pedra. A Dalt Vila la pedra és protagonista. La pedra de les muralles i la pedra del paviment. Així ho han destacat els dos treballs bandera del propi Ajuntament, amb textos d’Antonio Colinas i Concha Garcia Campoy, acompanyats d’esplèndides fotografies, amb repetides referències a la pedra. Fins i tot un carrer duu el nom oficial de “Escala de pedra”.\nEl Conveni Europeu del Paisatge signat a Florència l’any 2000 i ratificat pel govern espanyol dóna una definició de paisatge basada en la percepció de les poblacions. Insta a posar en marxa polítiques de paisatge i definir objectius de qualitat paisatgística, aplicant els principis responsabilitat, coherència, eficàcia i participació.\nVolem conservar la qualitat paisatgística de la nostra Dalt Vila de pedra, exigim la qualitat de vida que suposa tenir una ciutat neta, amb atenció a les necessitats de la població resident, i el soterrament de tota classe de cables aeris, de fort impacte visual. Els sotasignants manifestam també, enèrgicament, el nostre rebuig a la política de fets consumats que vol modificar de nou el paisatge de Dalt Vila. I reclamam la reposició i manteniment del paviment de pedra que dóna caràcter als seus carrers i places.


El gelat de vainilla amb caramel a les tres xocolates guanya el primer premi del concurs del gelat Xic’s — Ajuntament de Salou\nEl gelat de vainilla amb caramel a les tres xocolates guanya el primer premi del concurs del gelat Xic’s\nEl gelat de vainilla amb caramel a les tres xocolates guanya el primer premi del concurs del gelat Xic’s L’Àlex Rodríguez, un jove de nou anys de l’Elisabeth, obté el major nombre de votacions https://www.salou.cat/ca/noticies/el-gelat-de-vainilla-amb-caramel-a-les-tres https://www.salou.cat/ca/noticies/el-gelat-de-vainilla-amb-caramel-a-les-tres\nL’Àlex Rodríguez, un jove de nou anys de l’Elisabeth, obté el major nombre de votacions\nEl Club Xic’s ja té gelat per aquest estiu. L’Àlex Rodríguez, de 9 anys i de l'Escola Elisabeth, ha estat el guanyador del primer concurs del gelat Xic’s. Amb la seva enginyosa proposta va crear un gelat boníssim de vainilla amb caramel a les 3 xocolates. Un sabor a l’alçada dels millors xefs que ha estat recolzat per la majoria de votacions dels qui han tastat els gelats dels quatre finalistes.\nAmb aquesta votació final queda resolt ja el concurs organitzat per la Regidoria d'Infància i la gelateria La Ibense i en el que hi han participat els nens i nenes de Salou. La propera setmana el Club Xic’s lliurarà els diplomes als tres nens finalistes: Carla Lombarte de l'escola Santa Maria del Mar, Lucas Sánchez de l'escola Salou, Jonatan Bosch a l’escola Europa i al guanyador. Precisament, el proper dijous 20 de juny, a les 11.30 hores tindrà lloc la visita a l'obrador de la Ibense per part de la classe del guanyador del concurs així com el lliurament del diploma que l’acredita com a millor proposta de gelat.


Esports a Cambrils - Cambrils Turisme\nEls esports a Cambrils es valoren i promouen tot l’any\nCambrils valora i promou l’esport i els hàbits saludables. Prova d’aquest compromís és el reconeixement com a Destinació de Turisme Esportiu. A Cambrils trobaràs una àmplia varietat de serveis i propostes relacionades amb la pràctica esportiva. Encara que al llarg dels anys Cambrils s’hagi especialitzat en l’atletisme, el futbol, la vela i el ciclisme, també podràs trobar altres opcions com el golf i altres activitats nàutiques que es poden gaudir tot l’any.\nLa promoció del cicloturisme a Cambrils s’ha incrementat en els darrers anys. Molts dels allotjaments de Cambrils han adaptat les seves instal·lacions i serveis per poder rebre als grups de cicloturistes amateurs i professionals durant tot l’any i que no els hi falti de res, tampoc el clima ideal per practicar l’esport que tant els motiva. I per facilitar qualsevol servei que els calgui abans o durant la seva estada a Cambrils, comptem amb empreses locals especialitzades en cicloturisme per satisfer qualsevol necessitat.\nI no paris de pedalar, per muntanya o carretera, descobreix la Costa Daurada a sobre de la teva bicicleta, et posem a l’abast el que et convingui, MAPES, TRACKS, REPTES, tot per fer de la teva estada a Cambrils memorable!\nI no caldrà que baixis de la bici si no vols, Cambrils compta amb uns 24 quilòmetres de CARRIL BICI per recórrer el litoral i moure’t pel municipi. I si no en tens prou, endinsa’t pels camins rurals que pots fer també en bicicleta o a peu; a l’Oficina de Turisme disposem d’un MAPA amb tots els CAMINS de Cambrils i fins i tot amb rutes suggerides per fer amb qui vulguis i quan vulguis, al teu ritme.\nActivitats al mar tot l’any\nEl cos et demana mar? Cambrils compta amb múltiples activitats al mar que podràs gaudir en qualsevol època de l’any. Pots contactar amb l’Estació Nàutica Costa Daurada per trobar l’experiència nàutica que més et vingui de gust o per ajudar-te a organitzar tot el que et calgui per venir a gaudir del litoral a Cambrils. A més, el Club Nàutic de Cambrils compta amb tots els serveis que puguis necessitar per fer-te a la mar.\nI si ets dels valents que es mullen tot l’any, pots contactar amb el Club de Natació de Cambrils i amb els seus nedadors d’Aigües Obertes, potser t’animes a participar en la propera Milla Marina de Cambrils.\nGolf a la Costa Daurada\nSi t’agrada més la terra ferma, què tal si vens per practicar el GOLF? a Cambrils tenim un camp de Picht&Putt i estem rodejats de tres camps de golf en un radi de 15 quilòmetres; camps no massificats, sense temps d’espera. A què estàs esperant? Reserva ja!\nUn calendari esportiu per tot l’any\nCambrils et proposa un ampli i variat calendari esportiu. Pots estar al corrent de tots els esdeveniments esportius que se celebraran a l’Agenda de Cambrils que trobaràs al nostre web. A tan sols un clic de distància, coneix totes les competicions esportives que s’hi celebren. Exemples dels esdeveniments esportius a Cambrils són la Mitja Marató i la Cursa de les Dones que transcorren pel litoral de Cambrils, el Triatló de Cambrils, l’Scott Marathon BTT, la Copa d’Espanya de Trial i altres activitats esportives solidàries com la Pedals Non Stop o d’altres divertides i de promoció de l’ús de la bicicleta com al Fancy Women Bike Ride i altres trobades internacionals com la de fitness CambriFit.\nI per les famílies que encara es pregunten què fer a Cambrils? Hi ha un ample ventall d’activitats esportives i stages recomanables per tota la família, un bon exemple és el Mundialito, una competició infantil que uneix a les estrelles del futbol del demà, o el Campionat de Catalunya de Vòlei Platja. A més, durant l’estiu a Cambrils, es programen activitats esportives i d’oci a les platges com ara el ioga, el pilates o la marxa nòrdica. No t’oblidis de consultar-les a la nostra AGENDA.


El Ninjutsu o Ninpô és un kakutô jutsu, és a dir, una ciencia real de supervivència, espionatge i combat utilitzada per prediure i evitar el perill, assolint així les fites proposades.\nEl que coneixem avui dia com a Ninjutsu era, en els seus inicis al Japó, una disciplina integrada en el Kobujutsu (tècniques própies de l’aristocrácia militar ). És impossible determinar amb exactitut el lloc i origen del Ninjutsu. L’obra xinesa de Sun Tzu, Tractat d’estratègia militar, introduida al Japó al s.VI, conté un capítol amb les recomanacions en l’utilització dels espies. Tot i així, diverses fonts històriques indiquen que el procés que va permetre el seu desenvolupament va ser lent, fruit de l’esforç de nombroses generacions.\nEn el segle VII, Japó rebé una afluencia d’immigrants provinents sobretot de Xina i Corea. Entre aquests hi havien oficials militars, monjos i savis taoístes, etc, que marxaren del seu país per diverses raons.\nEntre els segles VIII i XI un gran nombre d’aquests immigrants, juntament amb guerrers japonesos - supervivents del bàndol perdedor de diferents guerres, desertors i combatents d’èlit que es volien retirar - formaren grups autònoms, retirats a les muntanyes per viure així allunyats dels principals nuclis urbans.\nPer la seva localització remota, les provincies d’Iga i Koga foren el lloc ideal per aquests grups. En aquest aillament geogràfic aquests expatriats influenciats per la interacción de coneixements (religiosos, tècnics, culturals…) van poder desenvolupar lliurement les tècniques de combat que donarien origen al ninjutsu i a moltes altres escoles clàssiques de combat. Podem afirmar, finalment, que el ninjutsu es va emprar amb assiduitat del segle X al XVII.


Cosetesss del dia a dia!!: 30.10.12 Els nostres panellets\npreparació de panellets!! les super boletes!!\npanellet banyat amb pinyons i una careta de panellet :)\nfent els panellets!! de totes les formes possibles\nBé, ahir per fi ens vam posar a fer panellets!!!!!\nAquest any estàvem, morcete, mami and mua!!!!!! vam invitar als germanets and family però no van poder vindre!! jejeje\nAixí que xino xano vam anar fent els panellets!!!!!!\nl'alex aquest any ha provat una tècnica diferent pels panellets amb pinyons!!!!! i la veritat és què han quedat de conya!!!! això siiiiiiiii gastes més pinyons però s'enganxen perfectament a la pasta!!\nAmb aquesta foto ho podeu veure com queda!!!!!!! la careta del costat la vaig fer jo!!!!!! jejejeje\npanellets! el més guapet la careta q vaig fer! :)\nVam fer els típics de pinyons, d'ametlla, codonyat, uns de coco i grosella i em penso que ja ta!!!!!\nLa tècnica aquesta de l'alex de banyar-los amb la clara de l'ou va fer que anés més ràpid i ho va fer amb pinyons i també amb ametlles.\npanellets banyat amb ametlla\nLes ametlles va ser curiós perquè no en teníem de trencades i amb un moment l'alex es va posar a trencar-les i fer-les en petitet i la\nveritat és què van quedar molt bé.\npanellet sortits del forn\nTenien massa per donar i vendre! i a sobre els vam fer molt petitets perquè son més guapets de menjar!!!!\nAixí que vam estar molta estona fent-los!!!!!!\npanellets preparats per menjar!! mmmmmmm\nBé, després per provar-los ens va sortir gent per tot arreu!!\nQuan ens quedaven 10 panellets per fer, es va presentar la teta!!!!!!!! i quan ja havíem acabat del tot, es va presentar el tato i la Joa!! jajajaja\nEm va fer gràcia perquè semblava que haguessin olorat els panellets recient fets!! jejeje\nvan quedar al punt i maquíssims!!\nPos esoooooooooooooooo!!! que apart de guapetssssssssss estant boníssims!!!!!!!!!\nVam passar una bona estona fent-lossssssss i la meva mare i jo vam poder contemplar la soltura de l'alex treballant!!!\nperquè si jo en portava 3 de fets, ell ja en portava 15!! jejejeje però bé, cadascú fa el que pot i va al seu ritme!!!!!!!! jejeje


"Reserves": Les dades personals facilitades en aquest apartat es tractaran amb la finalitat de gestionar les reserves sol·licitades per vostè. En tots els casos, les dades facilitades podran ser tractades amb la finalitat d'elaborar estadístiques internes per millorar els nostres serveis. Les dades personals facilitades només es conservaran mentre es mantingui la nostra relació comercial, i seran bloquejats un cop extingida aquesta, durant el termini que estableixin les prescripcions legals, a disposició únicament de jutjats i tribunals per a atendre possibles reclamacions, després dels quals, aquestes dades seran cancel·lats. La base legal per al tractament de les seves dades és el compliment de les obligacions contractuals assumides per vostè a l'sol·licitar els nostres serveis. L'informem que les dades personals facilitades podran ser tractades amb la finalitat d'enviar comunicacions informatives i d'un altre tipus (ofertes, esdeveniments, felicitacions) per la qual cosa ha de marcar la següent casella habilitada per a tal efecte. Les dades proporcionades es conservaran amb aquesta finalitat mentre no sol·liciti el cessament dels enviaments publicitaris. Vostè té dret a retirar el seu consentiment en qualsevol moment. La retirada de l'consentiment no afectarà la licitud de l'tractament basada en el consentiment previ a la seva retirada. Pot exercitar en qualsevol moment els drets d'accés, rectificació, supressió, oposició, limitació de el tractament, dirigint-se a la següent adreça de correu electrònic: info@hotansa.ad oa la següent adreça postal: Hotel Himàlaia Soldeu, amb domicili a Passatge Antònia Font Caminal, 1, despatx 502 - Escaldes-Engordany, Andorra - AD698.\nA cada accés a servidor de Hotel Himàlaia Soldeu es recollirà l'adreça IP des de la qual navega l'usuari i es registrarà el mateix, així com les pàgines que visiti de Hotel Himàlaia Soldeu. Aquestes dades seran emmagatzemades en un arxiu LOG amb finalitats estadístiques i per determinar el nombre de pàgines vistes.\nEl portal www.hotelhimalaiasoldeu.com permet accedir a altres pàgines web gestionades i controlades per tercers a través de diferents enllaços per facilitar als usuaris la recerca d'informació, continguts i serveis d'Internet, sense que en cap cas pugui considerar-se una recomanació o invitació per a la visita dels mateixos. La realització d'un hiperenllaç des d'una pàgina web d'un altre portal d'Internet a qualsevol de les pàgines de portal de paratytech.com s'haurà de sotmetre a les condicions següents:\n• Qualsevol hiperenllaç a el portal de www.hotelhimalaiasoldeu.com s'efectuarà a la seva pàgina principal o pàgines principals de les seccions que conté;\n• No es permet la reproducció, en cap cas, dels serveis o continguts de l'portal de Hotel Himàlaia Soldeu;\n• No s'establiran deep-links, ni enllaços IMG o d'imatge, ni frames amb les pàgines de portal de paraty.es sense la prèvia autorització expressa de Hotel Himàlaia Soldeu;\n• Excepte aquells signes que formin part de l'hiperenllaç, la pàgina web en la qual s'estableixi no contindrà cap marca, nom comercial, rètol d'establiment, denominació, logotip, eslògan o altres signes distintius que pertanyin a Hotel Himàlaia Soldeu;\n• L'establiment de l'hiperenllaç no implicarà l'existència de relacions entre Hotel Himàlaia Soldeu i el titular de la pàgina web o de l'portal des del qual es realitzi, ni que Hotel Himàlaia Soldeu hagi autoritzat l'hiperenllaç o supervisat, conegut, acceptat o assumit els serveis i continguts oferts en aquest portal. Hotel Himàlaia Soldeu no comercialitza, ni controla prèviament, ni fa propis els continguts, serveis i informacions disponibles en aquestes pàgines web, i no és responsable dels mateixos ni de les informacions i manifestacions que s'incloguin en elles. Hotel Himàlaia Soldeu no és responsable tampoc pels danys i perjudicis de tota classe que poguessin derivar-se de l'accés, manteniment, ús, qualitat, licitud, fiabilitat i utilitat dels continguts, informacions, comunicacions, manifestacions, productes i serveis existents o oferts a les pàgines web no gestionades per si mateix.\nHotel Himàlaia Soldeu es reserva, sense necessitat de previ avís i en qualsevol moment, el dret a suspendre temporalment l'accés a la seva pàgina web ia efectuar les modificacions que consideri oportunes de la pàgina, dels serveis o informacions ofertes, de la presentació o localització de les mateixa i de les condicions d'accés i ús de la pàgina web de Hotel Himàlaia Soldeu. Tota la informació que es rebi en aquesta pàgina web es considerarà cedida a Hotel Himàlaia Soldeu a títol gratuït. El correu electrònic no es considerarà com un mitjà vàlid a l'efecte de presentació de reclamacions. Per a això hauran de dirigir-se a el Departament d'Assessoria Jurídica de Hotel Himàlaia Soldeu, situada a Passatge Antònia Font Caminal, 1, despatx 502 - Escaldes-Engordany, Andorra - AD698 que indicarà en cada cas els punts a seguir.\nTotes les qüestions relatives a la pàgina web de Hotel Himàlaia Soldeu es regeixen per la legislació espanyola i se sotmeten a la jurisdicció dels Jutjats i Tribunals corresponents, amb renúncia a qualsevol fur que pogués correspondre.\nL'usuari respondrà, en qualsevol cas, de la veracitat de les dades facilitades, reservant-Hotel Himàlaia Soldeu el dret a excloure dels serveis registrats a tot usuari que hagi facilitat dades falses, sense perjudici de les altres accions que procedeixin en Dret. Així mateix, l'usuari ha de ser prou habilitat per facilitar dades de terceres persones. Només si compta amb el consentiment dels futurs hostes de l'hotel, l'usuari podrà facilitar a l'hotel aquestes dades. Aquesta informació, que permetrà als Hotel Himàlaia Soldeu procurar-li un millor servei als seus hostes és opcional, per la qual cosa, la seva consignació per l'usuari, implica, sota la seva exclusiva responsabilitat, l'assumpció de el deure d'informar a aquells de l'contingut de la nostra política de Privadesa amb caràcter previ a l'oferiment de la informació personal.\nL'accés a la pàgina no suposa en cap cas l'existència d'una relació contractual entre l'usuari i Hotel Himàlaia Soldeu. El portal únicament subministra informació sobre les places hoteleres vacants en el moment de sol·licitar l'esmentada informació, per la qual cosa si vostè fa la reserva on-line, està contractant directament amb l'hotel i no amb el portal. La versió impresa de la reserva efectuada serveix de localitzador quan acudeixi a l'hotel. La reserva de nits d'hotel en aquest lloc web implica l'adhesió i acceptació per part de client de totes i cadascuna de les condicions generals aquí exposades. Mitjançant l'acceptació de les següents clàusules, vostè declara i accepta:


El jutjat va amenaçar els Mossos d'acusar-los de "desobediència" si no desnonaven el Juan i la Lívia El jutjat va amenaçar els Mossos d’acusar-los de “desobediència” si no desnonaven el Juan i la Lívia – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nEl Juan i la Lívia, una part de la família desnonada aquest matí a Gràcia / D.C.\nDavid Cobo 20/12/2019 6:30 pm\nLa magistrada a càrrec del jutjat de primer instància número 22 de Barcelona, María Teresa Tejero Blanco, va enviar un requeriment als Mossos d’Esquadra ordenant-los que garantissin que avui el Juan i la Lívia serien desnonats de casa seva. Segons fonts judicials a les quals ha tingut accés el TOT Barcelona, la jutgessa va demanar que es destinessin els “efectius necessaris i suficients” perquè s’aconseguís “sense més dilacions” el desallotjament d’aquesta família gracienca que avui, finalment, ha quedat expulsada del pis on ha viscut els últims dotze anys. Així, el text que va enviar Tejero Blanco a la policia contemplava que “encara que hi hagi concentració de persones que intentin impedir-ho”, s’havia de garantir el compliment “de l’ordre judicial i la seguretat de la comitiva” sota “l’advertiment d’incórrer en un delicte de desobediència”.\nAquesta informació donaria context a les reticències del conseller d’Interior, Miquel Buch, a fer marxa enrere en el desallotjament d’aquest matí tot i la pressió política que s’ha trobat. Entre d’altres, el departament d’Interior ha rebut la trucada de l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, que ha assegurat que era “incomprensible i intolerable aquest desplegament policial”. Feia referència al gran dispositiu que s’ha establert a la travessera de Gràcia per desfer el bloqueig que una seixantena d’activistes pel dret a l’habitatge havien establert a la porta d’entrada al bloc on vivien el Juan, la Lívia i els seus tres fills. S’han arribat a enviar set dotacions d’antiavalots de l’Àrea Regional de Recursos Operatius (ARRO) i cinc de la Brigada Mòbil (BRIMO).\nEn aquest sentit, fonts policials havien repetit per activa i per passiva que actuaven com a policia judicial. És més, Buch ha respost al toc d’atenció de Colau assegurant que “els Mossos depenen només de la judicatura en cas de desnonaments”. Aquest argument, que quedaria invalidat en la resta de casos en què el jutjat ordena un desallotjament però finalment no s’acaba produint, amagava, en el fons, una amenaça poc dissimulada de la jutgessa barcelonina.\nAquesta determinació judicial encaixa, alhora, amb un altre element sorprenent del cas d’aquest matí: el poc espai temporal entre el segon intent de desallotjament, el passat dia 10 de desembre, i el tercer, avui, dia 20. Normalment passen mesos entre una prova i la següent. El Sindicat de Llogateres, l’entitat de defensa de l’habitatge especialitzada en el seguiment de casos d’arrendataris que s’han d’enfrontar a processos d’expulsió, assegura que per ells ha estat una decisió inèdita. La seva portaveu, Marta Ill, ha destacat que “com a sindicat, que fa gairebé tres anys que existim, no ens hem trobat mai una situació com aquesta”.\nTot aquest procés, a més, s’ha donat amb un últim ingredient de difícil comprensió: la jutgessa ja sabia que el Juan i la Lívia tenien adjudicat un nou pis a través de la borsa de lloguer municipal i que estaven a l’espera de poder-s’hi traslladar al gener. I, per tant, tenia constància que en tres setmanes ja no serien a l’edifici i no caldria fer-los fora. La regidora d’Habitatge, Lucía Martín, ha puntualitzat fins i tot que se li havia traslladat la informació per escrit. Tot i això, el desnonament, amb un gran dispositiu policial, ha tirat endavant. Han quedat diverses persones ferides, una detinguda i, segons asseguraven els mateixos agreujats, almenys un parell de joves denunciats.\nGràcia Lloguer Ocupació\nTots som Esther 22/12/2019 5:44 am\nCal destacar el vergonyós comportament del sindicat de llogaters que van ocupar les zones comuns de l'edifici embrutant.ho tot, però el pitjor va ser el mateix dia del desnonament, que van segrestar a tots els veïns de l'edifici impedint-los d'anar a treballar i fins i tot d'anar al metge. Donades les circumstancies (segrest de persones amb violència) el desnonament va ser fins i tot suau.\nremigio III 22/12/2019 7:04 pm\nDoncs si la jutgessa sabia la situació d'aquest matrimoni i, ha actuat d'aquesta manera , cal que no s'oblide i quan abans siga asseguda a la banque d'un tribunal honrat i just.


Incendi a l'antic mercat de Segur de Calafell\nantic mercat, Segur de Calafell, incendi\nEl foc es va produir a l'antic mercat de Segur.\nEls veïns de l'edifici van ser evacuats com a mesura de prevenció\nActualitzada 10/12/2019 a les 10:05\nL'antic mercat de Segur de Calafell es va veure afectat per un incendi durant la nit de dilluns. Els Bombers van rebre un avís a les 23.30 hores i es van desplaçar amb quatre dotacions fins als baixos del número 15 del carrer Baixador. Com a mesura de prevenció, els veïns de l'edifici de quatre plantes van ser evacuats. Fins al lloc també hi van acudir els Mossos d'Esquadra i la Policia Local.\nEl foc va cremar el 50% del local que ocupa 70 metres quadrats i va quedar força afectat pel fum. No hi va haver cap ferit.\nEls Bombers van comprovar que l’edifici no havia patit cap dany estructural, per la qual cosa els veïns van poder tornar als seus habitatges. Des de l'Ajuntament van informar que el recinte de l’antic mercat quedarà tancat perquè no hi entri ningú.\nComenta el contingut : Incendi a l'antic mercat de Segur de Calafell


Canal de can Coch - La ruta del Ter\nCanal de can Coch\nPortada > Coneix la ruta del Ter > Rutes temàtiques > Ruta del patrimoni cultural fluvial > Distribució i emmagatzematge: canals, recs, rescloses i preses > Canal de can Coch\nEl canal s'inicia al vessant esquerre del riu. Es nodreix, majoritàriament, de l'aigua que prèviament ha passat per la central de can Pelegrí. No és sencer i, després de recórrer uns 150 m, les aigües tornen al Ter.\nEs pot veure des de la palanca del Cullell. Els voltants del canal estan molt embardissats, cosa que hi dificulta l'accés. Des de la resclosa i el canal de can Coch és té una bona visió de les muntanyes del Pirineu i de l'ermita de Sant Antoni, de Camprodon. Els elements patrimonials més propers són la palanca del Cullell i la central hidroelèctrica de can Pelegrí.\nJosep Coch, el 1876, era propietari de la sèquia que havia servit per produir la força necessària per fer funcionar la fàbrica de filats de cotó. Joaquim Coch, veí de Sabadell, l'any 1898 va obtenir del Govern Civil el permís per reformar la resclosa i el canal . L'any 1931 gaudia d'un salt de vuit metres i agafava un cabal de 1.400 l/s.\nRegular. Prop de la palanca del Collell, riu avall, en una zona embardissada.\nPortar aigua a la fàbrica de filats Coch


L'Auditori de Cas Serres acull l'oratori 'Canticum novum', basat en textos de Ramon Llull - Noudiari.es\n@Noudiari/Aquest dissabte 5 de novembre, l’Auditori del Centre Sociocultural de Cas Serres acull el concert de l’oratori ‘Canticum novum’, basat en l’obra mística i poètica de Ramon Llull. En concret, aquet oratori ha estat escrit pel compositor mallorquí Baltasar Bibiloni sobre textos de Llull adaptats per Gabriel Seguí.\nEl póster del concierto de oratoria ‘Canticum novum’, basado en la obra de Ramon Llull.\nL’oratori serà interpretat per l’agrupació de cambra Musicantes de Mallorca, que realitzaran una versió de la peça adaptada a petit format orquestral. Així, la música arribarà de la mà d’Irantzu Bartolomé (soprano), Àlvar Servera (baríton), Raquel Quiroga (violoncel), Úrsula Pomar (flauta), Sergio Cañadas (piano) i Xesús Ballesteros (narrador), més el cor de cambra Musicantes de Mallorca dirigida per Irina Capriles.\nMusicantes de Mallorca es fundà l’any 2007 i des del seu inici ha treballat repertori eclèctic; des d’obres llatinoamericanes d’àmbit acadèmic i popular, a l’estrena d’obres a cappela de compositors mallorquins o obres simfòniques corals en el marc de grans projectes participatius. En el seu repertori d’obres simfòniques corals figuren peces tant emblemàtiques com ‘El Messies’ de Häendel, però també han estrenat arranjaments de cançons de Guillem d’Efak, o han estrenat aquest ‘Canticum novum’ basat en textos de Ramon Llull.\nRecordem que el concert començarà aquest dissabte 5 de novembre a les 20.30 hores, i que aquesta activitat forma part de les realitzades per l’Any Ramon Llull. El preu de les entrades és de 8 € anticipada i 15 € a taquilla. Les entrades es poden comprar a la segona planta del Consell Insular d’Eivissa, Departament de Cultura de 10 a 13.30 hores i a l’aula 9 del primer pis del Centre Sociocultural de Cas Serres de 17 a 19.30 hores. A la taquilla es poden comprar el mateix dia de l’actuació, una hora abans.


COL·LECTIU D'ABELLAIRES: de març 2013\nPer encendre el fumador sempre hem de fer‐ho en un lloc tancat (casa, magatzem o a la part de darrera del cotxe) i hem de portar el fumador a dins d'una galleda gran metàl∙lica. Un cop encès caldrà posar algunes fulles verdes a la part de dalt del combustible per tal d'evitar que surtin guspires de foc, ni cremar les abelles.\nUn cop acabada la nostra activitat apícola hem d'apagar la fumera amb aigua, i mai tirarem les cendres al terra. L'apicultor cal que disposi en tots els abellars un dipòsit amb 25 litres d'aigua.\nEn èpoques de sequera extrema, quedarà totalment prohibit encendre el fumador per perill extrem d'incendi. Tot apicultor cadrà que demani al DAAM un permís per encendre la fumera (del 15 de març al 15 d'octubre)\nREAD MORE - Normativa per encendre la fumera - Permís\nEl Col·lectiu d'Abellaires apostem decididament per una apicultura sostenible i en equilibri amb el medi ambient i amb la biologia de la pròpia abella. És per això que no vàrem dubtar ni un moment, quan des d'Ecolluita se'ns va oferir la possibilitat d'organitzar una jornada apícola, on les arnes Warré fossin les protagonistes.\nSi voleu visitar la biblioteca d'Ecolluita la trobareu al següent enllaç:\nFoto: Julio Rivas\nREAD MORE - Introducció al maneig de les arnes Warré\nREIAL DECRET 209/2002, de 22 de febrer, pel qual s'estableixen normes d'ordenació de les explotacions apícoles. («BOE» 62, de 13-3-2002.)\nL'apicultura, com a activitat pecuària, ha assolit en els últims anys una importància considerable i un interés creixent, que, més enllà de la repercussió económica en el sector de la producció de la mel i altres productes del rusc, té una importància fonamental per al desenvolupament rural, l'equilibri ecològic i constitueix la base per a la conservació i la diversitat de les plantes que depenen de la po.inització, fet que contribueix a elevar la productivitat de gran part dels cultius, aprofitant recursos no utilitzats per cap altra activitat productiva.\nAquest Reial decret estableix les normes bàsiques per les quals es regula l'aplicació de mesures d'ordenació sanitària i zootècnica de les explotacions apícoles, així com les condicions d'ubicació, assentament i moviment de ruscos, infraestructura zootècnica, sanitària i equipaments, que permetin un desenvolupament eficaç i correcte de l'activitat apícola a tot el territori nacional.\nLlegir Reial Decret 209/2002\nREAD MORE - Normes d'ordenació de les explotacions apícoles\nEl programa sanitari de l'Apicesteve.cat té un àmbit d’actuació sobre qualsevol tipus d’arna inclosa dins del cens actualitzat d'una explotació apícola. Entenem com explotació apícola qualsevol grup d’arnes, sigui petit o gran, professional, no professional o d’autoconsum. Totes les explotacions que s'acullin a aquest programa podran efectuar controls, tractaments i actuacions a fi de millorar la rentabilitat i sostenibilitat de les explotacions apícoles.\nAquest programa té una vigència d’un any, que es renovarà automàticament any rera any, a fi d’elaborar un material estadístic epidemiològic que ens doni una visió acurada de l’estatus sanitari de les diferents explotacions apícoles i de quines correccions cal fer. El programa sanitari és, doncs, un conjunt de mecanismes dinàmics que s’adapten a una realitat sanitària que també és dinàmica.\nREAD MORE - Presentació Programa Sanitari


L'Esquerra Unitària avisa que l'aprovació del suplicatori "obre la porta a criminalitzar els oponents polítics"\nLa codirigent del GUE/NGL, Manon Aubry, lamenta que la votació al Parlament Europeu és "un precedent perillós"\nActualització: 09.03.2021 - 18:47\nL’Esquerra Unitària Europea ha denunciat que l’aprovació del suplicatori al Parlament Europeu contra els eurodiputats Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí és “un precedent perillós”. “L’aixecament de la immunitat obre la porta a criminalitzar els oponents polítics”, ha assegurat Manon Aubry, la codirigent del GUE/NGL, on s’integra Podem.\nL’Esquerra Unitària, conjuntament amb els Verds europeus, ha votat en contra de la retirada de la immunitat. En aquest sentit, Aubry ha lamentat que l’eurocambra “hagi estat incapaç de defensar la democràcia” i ha criticat que el cas del Primer d’Octubre és “arbitrari” i “de naturalesa política”.\n[VÍDEO] Puigdemont, Comín i Ponsatí destaquen la “victòria política” i anuncien recurs al TJUE\nA més, Aubry, que també és membre del Comitè d’Afers Jurídics, ha reiterat els seus “dubtes” sobre les presumptes irregularitats en la gestió del suplicatori.


L’amenaça d’una DUI per forçar el 9N La República\nL’amenaça d’una DUI per forçar el 9N\nArtur Mas està atrapat. El president català viu entre la pressió popular i Esquerra Republicana, amb els que s’ha compromès a convocar la consulta; i a l'altra banda els seus […]\nEl Dietari del Procés 25/08/2014\nArtur Mas està atrapat. El president català viu entre la pressió popular i Esquerra Republicana, amb els que s’ha compromès a convocar la consulta; i a l'altra banda els seus socis de federació (Unió Democràtica), i la legalitat i la tradició casposa de tot un poderós regne d’Espanya.\nLa tria sembla fàcil a priori, però la ferma convicció de no trencar la legalitat fins que no quedi més remei, va minvant l’oxigen de la primera autoritat del país. UDC ja ha dit que la sentència del TC i la DUI son línies vermelles, i fins que no actualitzin el software seguiran així. En aquest context, i segons l’ARA, el president Mas hauria decidit fer una oferta a ERC abans d’anar-se’n de vacances: plebiscitàries amb candidatura unitària CDC-ERC no més tard del febrer de 2015. La resposta de Junqueras hauria estat afirmativa sempre i quan es fes tot el possible per posar les urnes el 9 de novembre i a canvi de que aquesta candidatura inclogui la Declaració Unilateral d’Independència com a punt principal.\nUna proposta lògica i una resposta raonable, sempre i quan falli la carta del 9N. Artur Mas, ni CiU en general no han contemplat mai un escenari de desobediència a ran d’una sentència desfavorable del TC. Ho han evitat fins el darrer moment. Fins i tot quan es parla de la DUI, la paraula tabú, o bé s’ignora, o bé es torna a tirar d’eufemismes. Per altra banda, ERC veu amb recel una candidatura amb CDC –UDC trencaria presumiblement la federació en aquest moment- ara que està recollint els fruits de tants anys de picar pedra i per la malfiança de que CiU no arribi fins al final. A Esquerra diuen que ara mateix tampoc els serviria de res guanyar unes eleccions si no hi ha majoria parlamentària per tirar la DUI endavant, per tant, la consulta seguiria essent el millor pla A, B i C.\nL’escenari ideal, malgrat la complexitat de la pregunta, és la consulta. Aquest és el punt de trobada per a tothom. I és per això que ens manifestarem l’11 de setembre, i més ara que les últimes dades d’inscripcions a la V ja son molt més bones. Seguir parlant de plans B es fa feixuc per a la població, i més quan encara el TC no ha tombat res. Tanmateix, l’amenaça d’una DUI després d’unes eleccions plebiscitàries és una carta que el govern pot jugar durant les properes setmanes decisives per pressionar Espanya per a que toleri la consulta. Es vol que Espanya sigui conscient que si no permet en cap cas la consulta, l’alternativa podria ser molt pitjor: eleccions plebiscitàries i una Declaració Unilateral inimpugnable enlloc.\nPerò la posició d’Espanya segueix essent la mateixa: no a tot. Mariano Rajoy ha tornat a pronunciar-se en aquesta línia en la recepció i la visita que ha ofert a la cancellera alemanya Angela Merkel. La pregunta doncs, seria: i quan és més convenient que Catalunya salti el mur, el 9N, o el dia després de les plebiscitàries amb una DUI irreversible?


El Cadet té a cinc jugadors dins del top 10 de golejadors | CF Alella\nEl Cadet té a cinc jugadors dins del top 10 de golejadors\nL’espectacular inici de temporada protagonitzat pel CF Alella ha situat a cinc jugadors de la seva plantilla dins del top10 de golejadors de la lliga\nL’inici de la temporada 2018-2019 ha situat el Cadet com un dels conjunts de referència del CF Alella. La plantilla dirigida per Angel Bonilla ha guanyat tots els seus partits (6 de 6) i ocupa la segona plaça de la taula amb 18 punts i un partit menys que el líder (21).\nDe tota la competició, l’Alella és el bloc que més marca i que menys gols rep: 54 dianes anotades per 4 en contra. Això converteix la plantilla alellenca en una màquina golejadora: una mitjana de 9 per partit. Si traduïm aquesta xifra en minuts, veiem com el Cadet marca cada 10 minuts de lliga.\nEl Cadet marca cada 10 minuts de lliga\nTotes aquestes estadístiques queden reforçades per una última dada del tot espectacular. Si busquem la llista de màxims golejadors de la lliga del Cadet, s’observa com el CF Alella copsa gairebé totes les primeres posicions. Concretament, el club té a cinc jugadors entre els deu primers classificats en la lluita pel Pitxitxi.\nAlbert Espinosa és el killer del campionat, amb 13 dianes en 6 partits i una mitjana de 2.2 per encontre. Ell sol ha marcat més gols que tres equips de la lliga, dada absolutament letal. El top5 de l’Alella el completen Eneko Rodríguez (9), Aitor Carrera (8), Gerard Sales (7) i Pol Gómez (6). Continueu igual nois!


Alba i Pau: Quadre\nResulta poc cert dir, a hores d’ara, que el Molt Honorable José Montilla ha deixat de ser president “en funcions” de la Generalitat de Catalunya. La prova d’aital fal·làcia es fa visible en els Salons de Plens dels ajuntaments i altres despatxos dels alts comandaments on la Llei obliga a tenir visible la fotografia del titular del Pati dels Tarongers.\nEn aquests novells compassos de legislatura encara no s’han fet efectius els relleus dels emmarcats amb la celeritat que correspon al càrrec, raó per la qual produeix en la societat catalana un daltabaix semblant als provocats pels avançaments horaris del rellotge en arribar l’estiu.\nEl retard en col·locar la nova imatge oficial en les parets d’honor, afecta de formes dispars els ciutadans del país. Segons estudis comparatius de minsa fiabilitat contrastada, en els municipis on governa CiU i, contràriament al que pugui semblar, no s’anguniegen en contemplar que en les cambres consistorials hi llueix el del rostre antic. Veure perllongar la fisonomia de l’anterior hortolà dels tarongers, ho interpreten com exemple d’austeritat. Expliquen que hi ha altres coses importants a fer que gastar diners en renovar instantànies a corre-cuita. (Serà que busquen el millor, retratista?)\nPel que fa a la resta de formacions amb corresponsalies administratives, el ventall de reaccions que genera la lentitud del canvi dispara altra mena de comentaris sucosos. Resumint els més destacats, els portaveus del PSC opinen que l’afer és ja una mostra palpable del caos organitzatiu del nou govern. Afirmen que no són àgils ni per renovar quadres. (I sort que, mentre tant, el que hi figura penjat és de la seva pròpia corda!)\nEn una altra direcció els del PP plantegen que amb una única administració centralitzada aquest problema s’acabaria. A més argumenten que per estalviar reutilitzarien una tropa de quadres en blanc i negre que guarden emmagatzemats als baixos del carrer de Gènova de Madrid. (Queda clar que van amb rellotges de corda i hores velles)


Òmnium anuncia un gran acte cultural contra la monarquia Òmnium anuncia un gran acte cultural contra la monarquia\nÒmnium anuncia un gran acte cultural contra la monarquia\nMauri: “Un rei imposat pel franquisme no pot tenir cap privilegi a Barcelona ni arreu del país”\nÒmnium Cultural ha demanat aquest dilluns que no se cedeixi l’ús de cap edifici públic a la Casa Reial a Catalunya. “El rei imposat pel franquisme no pot tenir cap privilegi a la capital de Catalunya, ni a Barcelona ni arreu del país”, ha assegurat el vicepresident de l’entitat Marcel Mauri. Coincidint amb la presència de Felip VI a Barcelona, Mauri ha dit també que Òmnium ha registrat una petició a l’Ajuntament de la ciutat perquè el Palauet Albéniz -de titularitat municipal- no se cedeixi més als reis i, per contra, es permeti que en facin ús les entitats culturals. A més, s’ha demanat que l’espai aculli el diumenge 24 de novembre “un gran acte cultural” contra els “privilegis” de la monarquia i “en favor dels drets i les llibertats”.\n“Per tant, música, dansa i cultura contra la repressió i els Borbons”, ha resumit avançant que l’acte comptarà “amb un ampli suport del món de la cultura” i també amb activitats de caire familiar.\nMauri també ha denunciat que finalment el Rei sigui aquest dilluns a Barcelona “fent cas omís de l’ambient de protesta pacífica” arran de la publicació de la sentència del Suprem que condemna Jordi Cuixart i la resta de líders independentistes.\nAixí, ha criticat que la ciutat estigui “mig col·lapsada” i “militaritzada” amb la presència de fins a 400 antiavalots més.\nEn relació a les protestes convocades per rebutjar la monarquia, Mauri ha reiterat que la resposta “principal” de l’entitat davant la visita és la “recepta” de Cuixart: “Més cultura”. Més enllà d’això, ha dit, donen suport a les protestes “no violentes”.\nSegons ha afirmat Mauri, el Palauet Albéniz és des dels anys 70 la residència dels Borbons sempre que visiten Catalunya, tot i ser un edifici propietat de l’Ajuntament de Barcelona. Així, des d’Òmnium s’apel·la el govern municipal perquè des del consistori no se cedeixi cap edifici públic i s’aposti per convertir l’espai situat a Montjuïc en un espai cultural obert a la ciutadania de forma permanent.\nÒmnium, ha precisat, ha explicat aquest mateix matí la proposta als grups municipals sobiranistes del consistori perquè el debat sobre l’ús d’espais públics per part de la monarquia s’obri a la ciutat.\n“De fet, demanem que l’Ajuntament segueixi la línia que sovint ha estat capaç de demostrar per esborrar el rastre de la monarquia a la ciutat”, ha dit en relació a algunes mesures durant el primer mandat d’Ada Colau.\nEl vicepresident de l’entitat ha citat com a exemples el fet que es retirés el bust del Rei del Saló de Plens el 2015, es reprovés la seva figura l’octubre del 2017 o s’hagin fet canvis de nomenclàtor com el de l’Avinguda Príncep d’Astúries, que torna a ser la Riera de Cassoles.


Volar? No, gràciesTren de llarg recorregut\nVolar? No, gràcies\n- 05/05/2013 - 12:19 h\nPer drets adquirits i àmpliament exercits, pertanyo al minoritari grup de persones a les que els terroritza volar en avió. Així és, l’avió em produeix pànic incontrolat, por a flor de pell i calfreds. A vegades penso que tants anys a bord del tren m’han acostumat a una manera de viatjar a la qual no trobo alternativa millor i més segura: em permet escriure, estirar les cames, menjar o dormir. És sabut estadísticament que l’avió és el mitjà més segur de transport i, evidentment, més ràpid. Però res, que no m’acostumo, em causa una por que abasta tots els mals auguris de l’univers fatalista i letal.\nAl llarg de la meva vida he comès veritables disbarats per no haver d’enfrontar-me al suplici d’embarcar en una d’aquestes claustrofòbiques cabines. Desplaçar-me al centre d’Europa o Itàlia en cotxe per assistir a una fira professional, mentre els meus fills o els companys invertien dos dies i jo una setmana i, naturalment, tornar fet pols. Una vegada, tornant des de l’aeroport de Frankfurt, segons abans de l’enlairament, una senyora de bella i fràgil aparença asseguda al meu costat, em va deixar anar amb un francès molt parisenc si li permetria agafar-se a la mà perquè li causava espant el moment de l’enlairament , al que li vaig respondre afirmativament, com no podia ser d’altra manera. Durant aquells llarguíssims instants en què l’avió pren velocitat a la pista i inicia la seva proa cap al cel, la pobra senyora no va advertir el meu cos tensat , els ulls tancats ni les meves mudes imprecacions. Però segur que notaria la seva mà exageradament pressionada per la meva. Em va fer un gran favor sense saber-ho.\nQuan he de volar sense més remei, durant la setmana anterior pateixo tot tipus de mals presagis acompanyats d’esgarrifoses imatges. En el moment de facturar comença el descens de testosterona, la pal·lidesa del acolloniment i indicis de sudoració freda. El llarg trajecte fins a la porta d’embarcament es ventila amb estúpides bromes de les que no ric ni jo i alguns exabruptes pel pes de l’equipatge de mà, en alguna m’he de distreure, o enganyar-me. Un cop en el seient examino la gent que es va acomodant entre rialles i converses en veu alta, mentre jo, immòbil com un espàrrec, faig veure que tot va bé però reprimint els xiscles de terror que em demanen pas. Agraeixo el numeret de les instruccions per col·locar el sostenidor salvavides amb xiulet incorporat, però no estic per xiulets ni gaites, ni molt menys per sostenidors. Quan el gran ocell es desplaça lentament fins a la capçalera de pista les palpitacions es fan insuportables, ha arribat el moment de la veritat ¡Déu meu! … “Volarem a no sé quants peus, la temperatura a Àmsterdam és de …”. Ja no hi ha remei, dono gràcies pel temps viscut i per totes aquelles persones que m’han fet feliç.\nEn tornar del meu primer viatge a Nova York, plovia d’una forma inhumana, salvatge. Un cop presa alçada em vaig estirar al seient com en un llit, pàl·lid, davant meu les hostesses i ajudants de vol s’afanyaven capficats en els seus preparatius d’atenció al viatger. Una d’elles, baixeta i simpàtica, porto-riquenya, es va adonar del meu lamentable estat i, com ho dic, es va asseure als meus genolls envoltant-me amb el seu braç “… qué te pasa, mi amor, te traigo un whisky?” No vaig respondre, ho va fer la meva dona … “No, ja està millor, té por a volar” que ve a ser el mateix que “aixeca’t d’aquí o reberàs”. La gent llegia, dormia o menjava, jo no, embragava, frenava i només veia mar i més mar. Un veritable espant, un flagel on rebolcar-me.\nD’aquí poques setmanes he de desplaçar-me al cor d’Europa i ja començo a tremolar com un flam. L’únic consol que em reconforta és saber que el tren allà estarà esperant per transportar-nos de capital en capital, sense avions, sense temors, acumulant testosterona per resistir, per guanyar la partida.\nbru duran 05/05/2013 en 13:51\nUna setmana moguda en varis aspectes. Sempre el moviment, en la vida diària, es interesant.\nVeig que lo teu es volar, disfrutar de la tècnica depurada de l’aviació civil i acolloniment general, això si, en primera classe esclar. Pensa que son 120minuts, aprox. I passant ràpidament, a 900Kms. per hora i a 8000 metres d’altura. En fi, bon viatge. Pots pujar torrat al avió, es una solució.\nLa setmana passada vaig veure a la TV el programa de Jordi Evole, referit al accident del metro de Valencia, de fa uns anys, i va parlar o millor va intentar, dins el reportatge, amb el Sr. Cotino. Despreci total, envers el periodista Jordi Evole i les seves preguntes, amb la evasiva de que havia parlat ja, sobre el tema del metro de Valencia, amb qui corresponia. Total, manifestació a Valencia multitudinària i exigint responsabilitats per els morts i ferits. Gracies al periodista el tema a reviscut i s’ha posat d’actualitat. Per cert el Sr. Cotino es de les forces evangelitzadores del OPUS DEI. A veure fins on arriba la ràbia dels afectats i la caritat cristiana del Sr. Cotino.\nCom sempre, Pep, m’haig de referir al tema de la marca Espanya. El president Rajoy ha demanat paciència al poble. Las línies del reflota ment econòmic estan marcades i en marxa, no donen resultat, però això es lo menys. Arribarem al 27% d’atur, set milions de parats, i la classe política, tota, tranquil•la.\nBanc de Santander. Puc entendre que les xifres pactades dins de l’empresa privada son, per principi, lliures i legals. Son fruit d’un acord entre parts interessades. Però en temps de una crisis brutal, un atur marcià, un sistema bancari que no pensa mes que rebre cales per netejar el balanç intern i no donar crèdit un senyor s’emporti cent milions d’euros de finiquit. Pot ser molt bo com a banquer, com a gestor de lloros com Banca Catalana, però també imputat i condemnat per maniobres mentideres. A la vista de la gent del carrer això es un escarni.\nHolanda, un país que t’agrada molt. La reina Beatriu abdica en favor del seu fill. Tornem a veure capes vermelles, cares d’imbecils feliços i barrets dignes dels Toneti. La reialesa, de tot arreu, es una carrega absurda que el poble normal suporta a las seves espatlles. Aquí, a “las españas” tenim uns exemplars dignes de casetes de tir de la festa major. M’encanta quan es diu amb èmfasi “jefe del estado”. Wiskhi, motos, automòbils, comissions, dones amb cossos extraterrestres i sempre posat de ser imprescindibles = Borbó, o Orange.\nHem retiro, però abans, recordar que la Sra. Belen Romana, presidenta del FROB, bancs dolents, ha guanyat una mensualitat de 33.000e. No esta malament la molt cabrona.\nVaig a celebrar tota aquesta tifa de milions amb una Voll Damm gelada.


Parlant de sirenes: 2007\na dilluns, de desembre 24, 2007 1 comentari:\nAlbelda, el valencià\nSupose que no m'havia de preocupar tant, però vore hui les llàgrimes d'Albelda m'ha fet sentir malament. Tal vegada el fet concret importa poc, perquè no serà ni el primer ni l'últim jugador de futbol que es retira... No vull entrar en debats futbolístics sobre si realment està en el moment de penjar les botes o no, o si ha sigut decisió del Koeman, o si ha sigut una operació de Juan Soler per netejar el vestidor de la gent que no pensa com ell... tot això li pot importar a molta gent, però, el realment preocupant per mi és el fet de com els valencians acomiadem a aquells que han fet alguna cosa important. No és el primer valencià que recull aquesta ingratitud.\nDavid Albelda és un xicot de la Pobla Llarga que parla en valencià i es sent valencià. Amb molt de treball s'ha guanyat el lloc de capità d'un dels clubs més importants d'Europa, ha guanyat lligues, copes i ha jugat finals. És un "personatge " valencià. I en lloc d'emprar el seu treball i el seu esforç com un fet identificatiu per a tots els joves valencians, el que fa aquesta societat nostra és tirar-lo per la porta de darrere, i trencar un símbol més d'aquesta societat tan mancada de referents. Que menys que un mínim reconeixement i una eixida digna del club de la seua vida. Supose que molta gent pot opinar que no s'ha fet bé, el mateix, però la realitat és un altra. Com també pensa molta gent que l'explotació del territori valencià no és convenient, però les majories absolutes configuren un altra realitat.\nA la política ja hem vist com van les coses, a la cultura més del mateix (amb els cantants, escriptors valencians que semblen ser invisibles...) i a l'esport, que la cosa semblava que, per sort, no estava així, ara ja va pel mateix camí. Ara, qui farà les rodes de premsa del València Cf parlant un valencià de la Pobla Llarga que feia goig d'escoltar?\na dijous, de desembre 20, 2007 5 comentaris:\nCoses que no voran a Alacant\nAquest és l'espot que s'emetrà per TV3, gràcies el conveni entre l'Associació d'Editors i el Departament de Cultura. Canal 9 també fomenta la lectura en Valencià, és veritat, el passat mes de juliol va passar els spots que va fer la Fundació Bromera per a la campanya "Llegir en Valencià"\na dissabte, de desembre 15, 2007 2 comentaris:\nEtiquetas: Literatura, Televisió\nIpod, podcast i manies\nAquest títol de post fa uns 10 anys hauria semblat un joc de paraules sense aparent significat. Actualment, és un parella de termes que barrejats de forma adient m'ha seduït per complet.\nDes de fa alguns dies, i per contagi pel post La genètica i l'atzar de Tirant al cap, estava recordant el moment en el que em vaig fer lector. Personalment, considere que un lector no és fa a la infantesa, és fa a l'adolescència, quan pot decidir per ell mateix. Amb això no vull dir que la infantessa no siga una etapa important per a fer lectors, és una base fonamental que condiciona molt el camí cap a la lectura. Però a la fi és una decisió personal i assumida. Però, un altre dia ja parlaré d'aquest moment de fer-se lector.\nAllò que volia comentar hui és el gran descobriment que el meu Ipod ha fet amb els podcastings. Moltes emissores de ràdio comencen ja a posar els seus programes de ràdio a la xarxa, i amb un parell de clics des del programa Itunes pots tindre al teu Ipod de forma actualitzada aquells programes que t'agrada escoltar. La Ser ja ho té en quasi tots els programes i un altra que va per davant és Icat. Aquesta emissora de Catalunya Ràdio és altament recomanable, almenys a mi em sedueix molt el seu lema que és: "música i cultura". Perfecte!\nQuantes vegades he pensat que seria ideal poder escollir el moment que vols per escoltar el programa de ràdio que t'agrada, aixòi és el podcast A la televisió també està arribant el podcast amb les pltaformes digitals (iplus o imagenio ja ho ofereixen).\nEn el meu cas la ràdio juga un paper molt important en la meua vida. El procés de fer-me oient va començar quan era ben menut i tenia por per les nits. Aleshores vaig descobrir la ràdio, un mitjà que m'oferia una veu que em parlava tota la nit i no em deixava sol. En aquells primers anys la meua hora d'anar a dormir era l'hora dels programes esportius (el gran moment de José Maria Garcia i el naixement de El Larguero), i em vaif enganxar a ells. Però quan em vaig fer més major l'hora de dormir també es va allargar i desprès d'escoltar els esports vaig passar a programes de matinada (sempre recordaré a Gemma Nierga en Hablar por hablar, quantes nits junts em passat). Aquesta afició personal va crèixier amb la deformació universitària, on no només escoltava molta ràdio, fins i tot la feia. Però vaig descobrir que el meu veritable lloc no estava davant del micròfon, sinó darrere del transistor.\nUna confessió final: Amb els anys, han vingut noves ràdios, mp3, ipods i també altres programes i altres veus a omplir la buidor de les nits. Però allò que és manté ben viu és la meua necessitat d'escoltar un xiuxiueig a l'orella abans d'anar a dormir. Manies.\na divendres, de desembre 14, 2007 Cap comentari:\nLa hipoteca de ser catalans, valencians i balears\nSi els catalans han de pagar un elevat preu per mantindre la seua cultura al seu país, als valencians ens costa un ronyó sobreviure en la cultura pròpia. Patrícia Gabancho, una argentina que va arribar fa 30 anys a Barcelona ha escrit t diversos llibres sobre la cultura catalana, i en el seu últim, El preu de ser catalans. Una cultura mil·lenària en vies d’extinció, analitza la realitat i els reptes de la cultura catalana des d’un punt de vista actual i sense complexos.\nAquest llibre parteix d’una veritat incòmoda , especialment per a molts polítics espanyols: els territoris que tenim dues llengües tenim dues cultures. El raonament és senzill: Una llengua és comunicació i et relaciona amb el teu entorn i per tant no és el mateix créixer en castellà que créixer en català, “desenganyem-nos d'una vegada i acceptem que tenim dues comunitats culturals: permeables, però dues cultures”. I amb aquesta convicció cal bastir el futur de la cultura i desmuntar els discursos culturals de molts polítics que ens han intentat vendre la idea que “tota la cultura que es fa al nostre territori és cultura catalana” (o valenciana).\nEl preu de ser catalans, un llibre fresc i amanit amb moltes anècdotes amb noms i cognoms, posa en evidència aquesta biculturalitat dels catalans, que el valencians i els balears també viuen. Enmig d’aquest pacífic enfrontament, la cultura pròpia sempre resulta perdedora. És un problema d’actitud ja que la renúncia permanent a expressar-nos en la nostra llengua davant un interlocutor que només parla en castellà fa forts als altres. Reflexionem: A quin lloc del món entres a qualsevol botiga i no pots parlar en la llengua del país? Ací ens passa i nosaltres tant contents. Una realitat que denuncia aquest llibre i que ens fa vore que el complex de vençut ens ha calat massa endins.\nPerò l’assaig de Gabancho no s’atura en analitzar aquest desastrós present de la nostra cultura a Catalunya. També fa un profecia de quin serà el futur en dues generacions: l’extinció. I una de les raons cal buscar-la en el fracàs del model pujolista que alguns socialistes també van intentar seguir a terres valencianes, però amb molta menys convicció. Es va posar l’esforç en l’educació en la llengua pròpia de les futures generacions, però alguna cosa no ha funcionat quan hi ha milers i milers de nois nascuts i criats a Catalunya que són tan espanyols que no saben ni on està el país que els ha obert possibilitats al seu futur.\nA la cultura que domina el mercat, la espanyola, ja li va bé que els polítics aposten en aquesta situació de conflicte per deixar que siga el mercat qui decidisca, “no cal influir en la població que ella trie lliurement” ens diuen alguns consellers. Lliurement? Quan tots els mitjans de comunicació, inclosa la televisió autonòmica valenciana, les comunicacions oficials, la música, els discursos dels dirigents i moltes altres aspectes són en castellà, no hi ha llibertat. Estem davant una elecció manipulada on només cal donar-li una almoina a la nostra cultura, per a seguir rient-se, en castellà, de nosaltres.\nPerò les raons no sempre venen de fora. Gabancho apunta que una de les errades de la indústria catalana ha sigut intentar lluitar cos a cos amb la cultura espanyola. Alguns catalans, valencians i balears han cregut que ens calia una cultura populista feta en català per a la gran massa, però la gran massa no consumeix aquests productes culturals en català i els resultants són quasi sempre decebedors. I quan el mercat ens dóna l’esquena apareixen les xifres negatives que alguns empren per justificar la seua aposta pel castellà i per deixar morir la nostra cultura amb un argument que la societat capitalista ha convertit en incontestable: No és rentable.\nLa realitat és que la cultura catalana sempre demana un punt més d'exigència al consumidor, no hi ha cultura “fàcil” en català i d’aquest obstacle cal fer una virtut. Cal apostar per l’elitisme per a bastir una cultura de prestigi que ens done la força suficient per suportar les escomeses que ens fa la nostra enemiga íntima, la cultura espanyola amb el seu predomini en el mercat\nI amb tot açò, amb un territori cultural no massa extens com el nostre no podem deixar de banda totes les realitats que el conformen. I en aquest llibre la realitat valenciana, i balear han quedat massa de banda. Però aquest fet no lleva que siga una obra necessària que serveix com a despertador de consciències adormides i com antídot als hipòcrites discursos dels nostres polítics que baix la falsa convivència cultural continuen alimentant el creixement de la cultura dominant i el sotmetiment de la nostra identitat.\nRessenya del llibre El preu de ser catalans de Patrícia Gabancho, Editorial Meteora, 244 pàgines, preu 18 euros.\nPublicada a la revista Caràcters, 41. Resum dels continguts al bloc de Juli Capilla\na dimarts, de desembre 11, 2007 Cap comentari:\nAlacant, més lluny\nAquesta és una nit trista per a la llibertat d'expressió. Finalment, el govern valencià del Partit Popular ha fet efectiva la seua amenaça, i ho fa com ho fan els depredadors, atacant a la víctima més débil. Aquesta nit el el govern valencià ha tancat les emissions de TV3 a Alacant, de nit i sense avisar.\na dilluns, de desembre 10, 2007 1 comentari:\nCompartiu com a germans\nHe trobat una teoria que em resulta molt interessant: La teoria de l'ordre de naixement, segons la qual, a banda de la càrrega genètica de cada individu,el lloc que s'ocupa dins la nissaga familiar, és a dir, ser el major o el menut de la casa suposa una influència en la personalitat de l'individu.\nHan fet un estudi a més de 250.ooo joves per a contrastar aquesta teoria segons la qual la cosa seria així:\nA grans trets, en el repartiment el primer es duu el conservadorisme, el respecte a les expectatives i els valors paterns i el perfeccionismo. El mitjà, en terreny de ningú, tarda a decidir què vol fer amb la seua vida -enfront del major, que l'encarrila molt prompte- i desenvolupa més relacions amb iguals que jeràrquiques. El benjamí, per la seua banda, és la bohèmia i el risc; divertit i encantador, pot ser també més feble que els altres.\nLa literatura ja fa molts segles que ha donat exemples d'aquesta teoria que ara, xifres en mà, sembla tindre més arguments per a ser afirmada. La realitat també ens ofereix moltes certificacions d'aquesta teoria, tan la realitat anònima de moltes famílies com la realitat pública. A l'article de El País on es parla d'aquesta teoria hi ha més exemples. Evident, tota teoria té les seues excepcions i estic segur que en moltes nissagues no es produirà aquesta situació estàndard descrita per la teoria.\nI ara la meua pregunta: I que passa amb els fills únics? Tenim un poc dels tres? O som un cas perdut amb les nostres manies i la nostra forta càrrega d'egocentrisme?\na divendres, de desembre 07, 2007 1 comentari:\nLa paraula naix de la paraula, com l'ésser humà naix de l'ésser humà. (Jerzy Lec)\nAquest dies s'ha fet públic el ja famós informe Pisa sobre l'educació a l'Estat Espanyol. Per deformació professional em mire amb preocupació l'índex de comprensió lectora dels joves de 15 anys, que ens situa per baix de la mitjana, i baixant.\nNo només és llig poc sinó que a més el què llegim ho entenem cada vegada menys.\nEm sent apocalíptic, i davant meu veig un camp de sal on les llavors no troben terra per créixer. Sé que sempre hi ha racons plens de terra abonada on creixen arbres forts i plens de fruits que espere que ningú intente tallar. Però, la majories absolutes ens pressionen i la humitat de la vida fàcil, sense complicacions i sense pensar pot acabar podrint moltes arrels.\nEns quedarem en silenci, sense paraules. Ens quedarem mentalment estèrils?\na dijous, de desembre 06, 2007 Cap comentari:\nEncara no ha plogut prou\nEl cantautor Ismael Serrano va presentar el passat cap de setmana el seu últim disc "Sueños de un hombre despierto" a València. Tres hores de concert (al final la veu ja no li donava per a més), on va cantar les noves cançons del disc i també va fer un repàs per algunes de les més emblemàtiques de la seua trajectòria musical.\nEm va resultar curiós el comentari que va fer abans de cantar la cançó que el va llançar a la popularitat, "Papá cuéntame otra vez"... una mena de retret a aquella generació de maig del 68 que apostaren per un canvi social i uns anys desprès quan tenien el poder no van fer realitat tots els projectes, és la generació dels nostres pares. Doncs abans de fer sonar les primeres notes de la cançó, Serrano va avançar que el mateix retret que ell havia fet a la generació anterior ben aviat el podrem sentir dels nostres fills. Perquè ara que l'adolescència és un passat llunyà, ara és el nostre torn per posar en marxa la "nostra revolució", i si mirem el que estem fent sembla que encara ha de ploure molt per a netejar aquesta platja.\nI de vegades, tot açò provoca cançons i cansament...\na dilluns, de desembre 03, 2007 1 comentari:\nEn un lloc inesperat\nDe vegades, et trobes amb un paisatge ple de dificultats, amb una mar embravida i espadades roques que et poden fer enfonsar. En aquestes situacions no saps cap on tirar i quan menys ho esperes, en un lloc que mai pensaves que hi podia estar, allà apareix un far redemptor que et dóna llum.\nLa fotografia és de JEAN GUICHARD.\na dimarts, de novembre 27, 2007 2 comentaris:\nAntígona i sis graus\nEl fet de ser fill únic impossibilita viure l'experiència de saber que es pot arribar a sentir per un germà. Es tracta d'un tipus d'estima que mai arribaré a saber com és.\nAquest sentiment apareix a una de les obres clàssiques que tracta aquesta estima als germans: l'Antígona de Sòfocles. Us diria que la llegiu, però tal vegada amb fer una consulta a l'argument ja en teniu prou per ubicar el dilema que planteja i que de segur molts que aquells teniu germans heu viscut. Antígona sent l'obligació de soterrar com cal al seu germà (amor fraternal) però ha d'enfrontar-se a la llei imposada pel Rei que prohibeix que el seu germà siga soterrat perquè ha sigut un traïdor. L'amor contra la llei.\nTot açò va ser escrit fa molts segles. Però tornant a l'actualitat, des de fa algunes setmanes estic enganxat a una de les sèries americanes que ha tingut prou audiència els últims mesos que es diu Sis graus. Resulta curiós com un dels personatges de la sèrie, Damian, és un home honrat que en un moment determinat ha de delinquir per salvar al seu germà de la mort. Aquest fet li provoca un gran dilema entre l'amor al seu germà i el compliment de la llei. De nou: l'amor contra la llei. Un debat que ja feia pensar al públic de Sòfocles a la Grècia clàssica.\na divendres, de novembre 23, 2007 2 comentaris:\nEl amagats territoris de la ficció\nEl Territoris de la ficció segur que estan en un món perdut i amagat. Això hauran pensat els programadors i responsables d'aquest programa que Punt 2 (el segon canal autonòmic valencià) i per això l'ha col·locat el dimarts a la nit. Sembla que fer programes relacionats amb la literatura siga per ells una cosa il·legal i per això han fet ben poca publicitat. O tal vegada he estat jo el que no ha vist res que l'anuncie per cap lloc. De fet, he de confessar que encara no l'he vist. M'estic perdent alguna cosa interessant? Espere que la meua inconscients decisió de no vore el programa no acabe esdevenint una decisió de trellat.\nJa que és un documental que parla d'autors literaris li farem un poc de publicitat: Territoris de la ficció, és una sèrie documental centrada en diversos autors literaris i l'espai físic que conforma la geografia de les seues obres. Els Territoris de la Ficció pretén indagar en els llocs reals d'on sorgeixen les ficcions literàries i els seus personatges. El plantejament consisteix a visitar eixos llocs acompanyats de l'autor, que anirà descobrint les fonts d'inspiració dels seus textos, ja siguen carrers, edificis o personatges.\nDe fet, el passat estiu em vaig trobar a Josep Lozano que anava pel barri del Carme amb un xicot amb una videocàmera i un altre amb un micro, i fugisserament ens va dir que era per un documental per a Punt 2. Ara ho lligue tot. De fet, si mirem el llistat d'autors escolits són : Manuel Vicent, Vicente Molina Foix, Ferran Torrent, Pilar Pedraza, Carlos Marzal, Pedro Maestre, Enrique Cerdán Tato, Ricard Bellveser, Susana Fortes, Josep Lozano, Vicente Gallego, Rodolf Sirera e Isabel-Clara Simó.\nSegons la web del programa els criteris de selecció d'autors ha estat:\n"La selecció d'autors triada d’Els Territoris de la Ficció s'ha realitzat tractant de mostrar la versàtil realitat literària de la Comunitat Valenciana en l'actualitat. Entre els autors triats hi ha tant hòmens com dones, escriptors en valencià i en castellà, dramaturgs, poetes, assagistes i novel·listes. Autors nascuts dins del territori valencià i, fins i tot, en algun cas, fora dels termes geogràfics de la Comunitat Valenciana, encara que hi hagen desenvolupat la seua trajectòria. "\nPersonalment, em falten alguns i em sobren un altres, però tota pedra fa paret. Si ja hi ha pocs minuts per a la literatura, només falta criticar el poc que hi ha. Res, endavant i que la cosa no es quede amb aquests, ara que preparen una altra temporada de reportatges.\nSi voleu vore un programa de llibres podeu fer una ullada a L'hora del Lector, de TV3.\na dimecres, de novembre 14, 2007 1 comentari:\nEtiquetas: Llibres, Televisió\nLa raó va començar amb les emocions\nEl passat diumenge es va publicar a El País Semanal una interessant entrevista a el neurocientífic Antonio Damasio, autor del llibre "El error de Descartes" i un des pares de la revolució que ha suposat la nova relació entre les emocions i el raonament.\nA l'entrevista podem trobar afirmacions molt interessants, entre d'elles m'agradaria destacar una de les frases d'aquest premi Príncep d'Astúries 2005:\n"Nosaltres som el resultat d'una combinació de raó i emoció, de fet, la raó sempre està informada per les emocions. La gran revolució ha estat veure que les emocions no estan per baix, sinó que emoció i raó van juntes. I una cosa encara més important: que les emocions van ser al principi i durant l'evolució, la base de la racionalitat. La raó va començar amb les emocions. Emocions com la por, la compassió o l'alegria ajudaren a les criatures vives a prendre decisions racionals."\nTal vegada no siga res de nou per molts de nosaltres, però de vegades també cal dir les coses que semblen evidents, i millor si les diu algú com Antonio Damasio.\na dilluns, de novembre 12, 2007 Cap comentari:\nEtiquetas: Damasio, Filosofia\nNoves tecnologies, una porta per la nostra cultura\nDemà, dissabte, fem la segona trobada presencial del curs foment de la lectura en la societat del coneixement, organitzat per la Fundació Bromera. La ponent de demà serà Laura Borràs, una persona que ens pot parlar molt sobre açò de les noves tecnologies i la literatura, que ens pot obrir una nova porta per a cultures minoritàries com la nostra.\nLa meua desaforada confiança i passió per les noves tecnologies fa anys que em consumeix moltes hores. Tots de menuts hem obert les joguines per vore com funcionaven per dins i poder entendre millor perquè actuen d'aquesta forma. Quan ets fan gran, a mi em passa, resulta molt interessant mantindre aquest interès per saber com funcionen les coses per dins i intentar entendre que s'amaga dins les caixes de l'ordinador o dins una gran entitat. Les "interioritats" sempre tenen el seu encant.\nPerò actualment, el ritme de creixement de les noves tecnologies provoca necessitats de reubicacions contínues. En el camp de la literatura a hores parlem de literatura digital, ciberliteratura... però encara no ens acabem de trobar ubicats. Laura Borràs, i el grup Hermeneia, porten molts anys investigant tot açò per poder oferir un camí clar i útil dins d'aquest panorama ple de nous descobriments continus i d'allaus d'informació que ens pot arribar a fer enfonsar en el mar digital.\na divendres, de novembre 09, 2007 Cap comentari:\nEtiquetas: Literatura, Noves Tecnologies\nI la pàgina 3?\nAhir es va estrenar el programa "Pàgina 2", un espai televisiu setmanal dedicat al món de la literatura. Personalment em va agradar el format, i un bon símptoma va ser que em va resultar fins i tot curt. I això és bo. Que un espai televisiu que parla de llibres resulte breu és molt interessant en aquest desert televisiu soterrat baix la sorra del fem generalitzat. Fins ara, quan ens han passat programes de literatura ens amollen una "pedra" de 4 "mestres" de la creació xarrant hores i hores, i hores... i la imatge que s'emporta un espectador és: si el programa de tele sobre llibres ja és avorrit, imagina si serà avorrit llegir un llibre. Gràcies senyors programadors per tants anys de campanyes antifoment de la lectura amb els sanchesdragons i companyia.\nPàgina 2 no és el millor programa de televisió del la història. Però esta posat a una bona hora, i està estructurat de forma dinàmica i àgil, a la fi és un programa de televisió, no? i això ja hauria de ser implícitament àgil i dinàmic.\nHui tenia ganes d'entrar a la seua pàgina web i tafanejar i entrar en blocs per vore diferents opinions sobre el programa. Però, sembla que els de Pàgina 2, han oblidat la pàgina 3 del programa: la pàgina web no existeix. Des de la nota de premsa ens envia a una lloc web que no té res a vore amb el programa. A la web de RTVE tampoc s'hi troba l'enllaç al web... desprès de l'estrena amb un cert èxit estan tirant aigua al mar.\nPerò no sigam tan pessimistes i esperem unes dies. Em quedaré, de moment amb la part positiva: almenys ja hi ha alguna cosa un poc més interessant a la televisió sobre llibres.\nPS: Si parlem de programes televisius sobre literatura sempre recorde la gran intervenció de Fernando Arrabal al programa de Sànchez Dragó: "el milerenarimso va a llegaarrrrrrr" (i el wisky també).\na dilluns, de novembre 05, 2007 2 comentaris:\nL'aplicació de la justícia és una de les activitats més més injustes que hi ha. El meu escepticisme no em permet més que posar en dubte moltes de les bases sobre les quals es separen categòricament de les coses que estan mal fetes o ben fetes. Qui em pot jutjar a mi? Qui sóc jo per jutjar a ningú?\nPerò, més enllà d'aquesta reflexió el que més em capficava hui és el tema del l'autojudici. La pitjor de les sentències és la que ens apliquem nosaltres mateixa. Hi ha persones que són tan dures amb elles mateixa que els passen la vida condemnant-se per aquelles accions que porten endavant i això els converteix en un invàlids mentals que s'amarguen a ells mateix i amarguen als altres. Així no és pot viure, si no estàs d'acord amb el que fas pega una portada i fes allò que t'abelleix, però no et metajutges, per que mai podràs ser honest amb tu mateixa.\nLes situacions més kafkianes arriben quan un autojutge condemnat a cadena perpètua es troba amb un altra persona que decideix actuar com a advocat d'ofici per a rescatar-lo del seu odi intern.. "Eiii, que això que tu fas si que importa a molta gent, i val la pena" li dirà.I si realment l'escolta, el jutge abandonarà la pesada toga per convertir-se en el seu millor advocat defensor, aquesta és l'única forma de ser feliç: creure en la teua pròpia innocència.\na divendres, d’octubre 19, 2007 Cap comentari:\nQui no guarda quan té...\nHa plogut i plou aquest dies al meu país. Alguns pobles ha eixit campions d'aquest lluita per vore qui recollia més aigua. No és res de nou, quasi tots els mesos d'octubre vivim episodis com aquest. És un poc paradoxal que els valencians estigam tot l'anys queixant-nos de la falta d'aigua i ara, en poques hores, litres i més litres. I jo ara tinc un dubte que intentaré resoldre el pròxim dijous preguntant-li am meu amic Pau que sap alguna cosa d'aquestes coses de Medi Ambient. Des de la meua ignorància em pregunte si no hi ha cap sistema per intentar conservar aquesta aigua que ha plogut aquests dies. Estic convençut que ha d'haver algun sistema per intentar aprofitar més l'aigua de pluja, però a major escala. (als patis de les cases de les illes he vist sistemes tradicionals per recollir aigua de pluja). Queda clar que al mes d'octubre plou molt i desprès a l'estiu falta aigua, i com diu la dita qui no guarda quan té no menja quan vol.\nPerò clar, estic segur que posar en marxa sistemes d'aprofitament d'aigua costarà diners, i els nostres polítics prefereixen gastar-se els euros en copes americas, formulasunos i coses semblants.... guardar aigua no es tan popular.\nTal vegada estic imaginant massa i tot açò no es pot previndre, ja ho preguntaré.\na dimecres, d’octubre 17, 2007 Cap comentari:\nEtiquetas: medi ambient, política valenciana\nUn dels títols que em ve més de gust llegir és la darrera novel·la de Manuel Baixaulí, L'home manuscrit. L'escriptor de Sueca es va emportar el premi Mallorca 2006, amb aquesta narració. Pel que he llegit a llocs com:Vilaweb, a Llegit, La Soca i a Llegeixes o enriqueixes?, entre d'altres, aquesta obra està a l'alçada de les expectatives que em va despertar aquest escriptor desprèrs de llegir l'anterior novel·la Verso, Premi Ciutat d'Alzira 2001.\nFa alguns dies alguns a la blogosfera valenciana surava de nou el tema de l'existència d'una generació de joves escriptors valencians. I van aparèixer les opinions de sempre: els escèptics, els entusiastes... Particularment considere que la trajectòria encetada per Baixauli és prou interessant per considerar-lo com una pedra de toc per a tots aquells escriptors valencians que intenten posar el cap. La nostra cultura, si vol sobreviure, està condemnada a ser una cultura elitista, i això demana treball i reescriptura. La cultura de masses ja està en mans dels espanyols. (Per endinsar-se en aquest tema recomane la lectura de El preu de ser catalans). I el cost de tindre una cultura elitista és trobar-se amb escriptors brillants als quals els tanquen moltes portes.\nQuan es va publicar la novel·la Verso es van fer molts esforços per fer-la eixir a la llum pública i tindre un reconeixement als mitjans i al públic, però l'aposta no es van traduir en els resultats espertas d'acord amb els esforços i la qualitat de l'obra.\nPer sort, Baixaulí ha tornat a escriure. A Verso un dels punt fort era el treball d'estructura de la novel·la i sembla que a L'home manuscrit també. Per cert, el títol de la darrera novel·la és molt més atractiu que el de Verso. Promet dir alguna cosa desprès de la seua lectura.\na diumenge, d’octubre 14, 2007 Cap comentari:\nAlícia en el país de Frankfurt\nAquell que desitge travessar l'espill i creure que estem a un món millor és lliure per donar-hi el pas. Jo no m'ho crec. El meu escepticisme no em permet creure que el fet que els representants de Morella i Gandia a la fira de Frankfurt signifique la recuperació de València. Probablement la meua falta de fe en aquest inici del camí cap a la normalitat estiga provocat per les innumerables vegades que he escoltat aquesta cançoneta: “Ara tot serà normal”, “Per fi es reconeixerà la unitat de la llengua”, “Caminarem junts per ser més forts”, “Les reunions obrin una porta per a negociar...”. Variacions que enceten un mateix conte que repeteix sempre el final.\nSigam realistes. València està perduda, perduda i marejada per les forcs polítiques majoritàries que les governen i pels grups extremistes (de dreta i esquerra) als quals ja els hi va bé aquesta situació d'enfrontament per a continuar “lluitant” per la defensa de la unitat/secessió, baix la qual s'amaga la seua pròpia supervivència. Els del PP ja els hi va bé la seua estratègia, i els del PSOE continuen jugant al que han fet en aquest país des de sempre, jugar al “si però no”. Estem d'acord però no del tot. Aquesta indecisió també és part de culpa de la condemna que paguem actualment.\nM'agradaria estar equivocat però la presència dels alcaldes valencians i socialistes no passarà de ser una simple bufada de núvols. Així que a fer-se la foto i casa xiquets, a tornar a plorar per el país que tenim i pensar el Montilla, perdò, volia dir en Sevilla, els noms s'assemblen tant. Mentre ells s'ho passen bé a terres alemanyes a cap mitjà de comunicació públic valencià apareix ni una paraula que recorde el gran esdeveniment cultural de Frankfurt. I allò que pareix als principals mitjans privats ha estat per alimentar les polèmiques de sempre.\nEn definitiva, al país de les meravelles de Frankfurt han viatjat: els tres mosqueters municipals socialistes per una banda , l'associació d'editors i l'Acadèmia valenciana per un altra, i ací es queda el nostre país viatjant a l'hiperespai del mesinfotisme i girant l'esquena a tot allò que passa a terres germàniques (ningú ho conta, només ho sabem els que mirem TV3).\nTinc tantes ganes que passe alguna cosa que acabe amb aquest escepticisme meu!\na divendres, d’octubre 12, 2007 Cap comentari:\nVeure el programa "La nit al dia" de la Mònica Terribàs em desperta hui una certa enveja. En primer lloc pel tema que tracten hui per obrir el programa: la inauguració de la fira Frankfurt, amb el discurs de Quim Monzó. En aquest tema l'enveja és per no poder anar, seria tot un somni estar per allà amb tant escriptors i editors; només per fer un passeig per allà enguany seria un somni. Però em dóna molta llàstima veure, un dia com hui 9 d'octubre, com la generalitat valenciana, ni el consell balear, ha donat suport a la representació oficial de la la cultura catalana a la fira alemanya. No obstant això, a les exposicions i a les representacions està ben presents valencians com Ausiàs March, Joanot Martorell... Això demostra l'anormalitat de país on vivim?\nL'editor de Bromera, Josep Gregori, ja ho deia hui en el seu discurs a un acte de lliurament d'un premi a l'editorial: "El cap i casal li ha donat l'esquena a la nostra cultura", i això ha provocat que al nostre país, a l'inrevés de tot el món, la industria editorial més important estiga a les comarques i fora de les capitals. I mentre aquesta situació lamentable vivim els valencians, les enquestes continuen diguent que els el PP obtindrà encara més vots a les pròximes eleccions estatals des de les terres valencianes perquè la percepció és que el govern de Zapatero ha fet poc pels valencians. Ningú recorda que el d'Aznar va fer menys encara. Mentre continuem donant el poder de decisió a Madrid no eixirem mai d'aquesta precarietat perifèrica.\nI tancant el post amb el tema del programa de TV3, diré, com ja va dir una amiga en el seu blog fa algunes dies, que a València segur que hi ha moltes Moniques Terribàs per fer programes tant ben parits com aquest de La nit al dia. I que segur que hi ha professionals: guionistes, productors.... a la nostra televisió pública per fer-ne un igual o millor. Però, el que falla és la voluntat de fer aquestes coses, ací ens posen el Gran Prix amb Bertin Osborne i "los valencianos me siguen votando, Viva Valencia". I per a rematar la desgràcia, no es prou que no el fan aixì que ara el senyor Camps i la tropa pepera van a tallar-nos TV3. Més llenya, més llenya....\na dimecres, d’octubre 10, 2007 Cap comentari:\nEls que em coneixen ja saben la meua atracció per aquests elements del paisatge. Hui m'he trobat amb una explicació que m'agrada d'aquesta fascinació pels fars:\n"Per què ens agraden els fars?\nPer això és natural que avui, quan veiem un far, trobem a faltar-hi el torrer. Altres automatitzacions ens deixen indiferents, però costa acceptar que ja no sigui una persona com nosaltres qui aixeca la barrera que divideix la nit entre solitud i companyia."\nEl fragment és de Toni Sala, publicat el Març de 2001 a Descobrir Catalunya\na dijous, d’octubre 04, 2007 Cap comentari:\nMedem i NY\nLa darrera setmana d'agost s'estrena l'última pel·lícula de Medem, "Caòtica Ana". El passat diumenge el Pais Semanal va publicar un interessant article del director. Llegiu-lo. No podré anar el dia de l'estrena a veure-la però només amb les paules de Medem ja tinc tantes ganes de veure-la. Com no podré anar a veure l'estrena promet anar a un dels carrers on es va rodar aquell mateix dia ja que estaré ben a prop, d'aquell carrer de Nova York..\na dimarts, d’agost 14, 2007 Cap comentari:\nTaste, tafanege,tremole i toque.\nAnote, avise, arreplegue i aparte. Revise, recorde, remoc i retorne. Mane, mire, mossegue i muir. Parle, propose, penetre i prou.\na divendres, de juny 29, 2007 1 comentari:\nEl pròxim diumenge 1 de juliol, amb el diari Levante-EMV, tenim la possibilitat d'adquirir un recull de poemes de Vicent Andrès Estelles, un títol que es troba dins la col·lecció de la campanya Llegir en valencià. Com a tast d'aquest dolç regal deixe aquest poema:\nera una olor –ni tan sols era olor–\nfins arribar el moment del vertigen;\no com aquell qui adelerat es dutxa\na dimecres, de juny 27, 2007 Cap comentari:\na dilluns, de març 26, 2007 Cap comentari:\na dijous, de març 22, 2007 Cap comentari:\na dimecres, de març 21, 2007 Cap comentari:\na dissabte, de març 10, 2007 Cap comentari:


Un incendi intencionat calcina la cripta de la Sagrada Família\nLa policia ha detingut un home com a presumpte autor d'un incendi que s'ha declarat al temple de la Sagrada Família, concretament a la cripta. El foc, que ja està extingit, ha provocat una gran fumera que ha fet recomanable el desallotjament del monument, a l'interior del qual hi havia unes 1.500 persones. A més, a quatre treballadors del temple -el monument més visitat de Barcelona- els han hagut d'atendre per inhalació de fum. El foc ha afectat la cripta, però l'estructura i els vitralls estan intactes. A primera hora de la tarda el temple ha reobert al públic.\n19/04/2011 - 11.00 Actualitzat 20/04/2011 - 09.13\nEnsurt a la Sagrada Família. Un foc suposadament intencionat s'ha declarat cap a tres quarts d'onze del matí, a la cripta del temple. El detingut ha estat identificat com a José María L. S., un veí de Barcelona de 65 anys que podria estar pertorbat mentalment. L'home, que està sota custòdia a la comissaria central dels Mossos a les Corts, hauria negat ser l'autor del foc.\nEl president del Patronat de la Sagrada Família, Joan Rigol, que ha afirmat que la seguretat del temple es revisarà, ja havia avançat que l'home semblava "pertorbat" i que després de la seva detenció ha fet algunes "reflexions inconnexes". Fonts pròximes a la investigació afegeixen que l'home té antecedents per furts. A més, seria un usuari habitual dels serveis socials, encara que no es tracta d'un indigent.\nLa regidora de Seguretat Ciutadana, Assumpta Escarp, ha afegit que era un habitual de la Sagrada Família, conegut pels responsables de la basílica, però que no s'esperaven que pogués actuar d'aquesta manera.\nEls visitants retenen el presumpte autor\nSegons sembla, el sospitós, que duia encenedors, ha estat sorprès per un grup de "set o vuit persones" que feien una visita privada a la cripta del temple. Aquestes mateixes persones l'han retingut fins que han arribat membres del servei de seguretat del temple i la policia, que l'ha detingut.\nCom a mesura preventiva, s'han desallotjat les 1.500 persones, la majoria turistes, que hi havia a l'interior de la nau central, ja que s'ha format una gran fumera visible des de l'exterior. De fet, quatre treballadors del temple han hagut de ser atesos per inhalació de fum i se'ls ha hagut de traslladar a centres hospitalaris.\nLa cripta, afectada\nL'incendi ha començat a la sagristia de la cripta, una cambra de 40 metres quadrats on es guarden els ornaments i els vestits sacerdotals, que ha quedat destruïda com a conseqüència del fum. De fet, ha estat precisament la roba el que ha provocat la intensa fumera. Rigol ha explicat que la cripta, que havia estat restaurada feia poc, ha quedat ennegrida i s'haurà de tornar a restaurar totalment. En prmer lloc, caldrà refer tota la instal·lació elèctrica de l'espai.\nLa cripta va ser construïda en vida d'Antoni Gaudí i el mateix arquitecte està enterrat en una de les seves capelles.\nEls vitralls, salvats\nEl president del Patronat de la Sagrada Família, però, ha afegit que els valuosos vitralls originals de Gaudí s'han pogut salvar, tot i que en algun moment se n'ha dubtat. Segons sembla, els bombers han estat a punt de trencar-ne un per poder entrar a la cripta, però finalment s'hi ha pogut accedir per una porta. De fet, els equips de bombers han optat per no trencar els vitralls de Gaudí, conscients del seu valor patrimonial, i han modificat el protocol que segueixen en qualsevol altre incendi. Per aquest motiu no han pogut airejar la zona i, un cop a l'interior de la cripta, han hagut de protegir-se amb màscares i utilitzar ventiladors.\nRigol ha remarcat que, a pesar de l'incendi, es mantindran al temple els actes previstos per dissabte amb motiu de la festivitat de Sant Jordi, i els programats per diumenge en suport a les víctimes del terratrèmol del Japó.\n9 dotacions dels Bombers i 12 patrulles de la Guàrdia Urbana\nEn total, nou dotacions dels Bombers, amb 26 membres del cos, han participat en les tasques d'extinció del foc. Un cop apagat l'incendi, els efectius han portat a terme tasques de ventilació. Per agilitzar els treballs, han col·locat ventiladors, ja que només hi ha una petita finestra, fet que dificultava que el fum es dissipés. En 45 minuts, el cos de Bombers ha controlat el foc.\nA més de dotze patrulles de la Guàrdia Urbana, dues ambulàncies del SEM s'han desplaçat a la zona. Els carrers Sardenya, Provença i Marina han quedat tallats al trànsit temporalment.\nEl temple ja ha reobert al públic\nDes del Patronat s'ha anunciat que des de primera hora de la tarda el temple pot tornar-se a visitar. En canvi, no hi cap previsió de quan es podrà tornar a reobrir la cripta al públic ja que abans s'han de realitzar els estudis d'avaluació de danys pertinents.\nL'incendi obligarà a reforçar la seguretat\nRigol confirma que s'ha detingut "un pertorbat" pel foc a la Sagrada Família


AFA ESCOLA CONGRÉS-INDIANS Carnestoltes ja és aquí | AFA ESCOLA CONGRÉS-INDIANS\nArriba Carnestoltes!! 🎉🎊\nI aquest any els cursos organitzadors són 2n i 3r, juntament amb la Comissió de Festes.\nLa proposta és participar com altres anys a la rua del barri el dissabte 22 de febrer al ritme de Siroko.\nAquest any la temàtica de la disfressa serà els 4 elements: foc, terra, aire, aigua.\nLa idea seria que la roba que cadascú porti tingui relació amb el color de l’element/s escollit/s i decorar-la per fer-la lluir, a més d’ornamentar cap, braços i el que vulguem.\nDivendres 21 de febrer hem organitzat un taller per fer la disfressa de 16.30 h a 19.00 h a l’espai de l’antic menjador i un taller de ball de 17.30 h a 18.30 h (al pati) per acompanyar a Siroko el dissabte durant la rua.\nCom sempre, per agafar forces podreu comprar berenar i beguda a preus populars! Com ja sabeu els beneficis seran per ajudar a finançar la festa de fi de curs.\nPel que fa al dissabte 22 de febrer a la tarda, dia de Carnestoltes, totes aquelles famílies que ho vulguin quedarem a l’escola una estona abans (15.45 h) que comenci la rua (16.45 h) per acabar de disfressar-nos i preparar-nos per anar a la rua acompanyant la nostra estimada banda de batukada Siroko.\nLes famílies que no es puguin quedar al taller divendres, i vulgui disfressar-se dels 4 elements, us podreu emportar el material que hem preparat per a la disfressa a casa.\nTambé dir-vos que qui vulgui participar en la rua de dissabte disfressat d’un altre tema ho pot fer lliurement, per descomptat, tothom hi és benvingut/da, visca el Carnestoltes!


Celebrem el Carnestoltes 2018\nEl proper divendres 9 de febrer, els centres de la Xarxa Educativa Can Boada: Escola Bressol l'Espigol, Escola Marià Galí i Institut Nicolau Copèrnic celebrem plegats Carnestoltes fent una rua pel nostre barri\nfont imatge: http://blocs.xtec.cat/bibliositjar\nL'institut Nicolau Copèrnic té la voluntat de col·laborar amb el @BancAlimentsBcn i és per això que aquest curs 2017/18 ens hem el @reptecopernic d'aconseguir 500kg per el Gran Recapte. Ens ajudeu?\nTenim fins el 4 i 5 de desembre per aconseguir-ho!! Gràcies\nNit del Copèrnic\nDivendres passat, 16 de juny de 2017, vam celebrar la I Nit del Copèrnic, iniciativa proposada per l'AMPA i les mares delegades de l'Institut. Es va fer una Festa de l'Escuma, ens va visitar la Regidora d'Educació, la Sra. Rosa Ribera, que va fer entrega del Premi al Cartell guanyador de la I NIt del Copèrnic i els Dracs i Bruixes de Can Boada van contribuir encara més a l'ambient festiu. Un sopar de germanor i ball posterior van tancar una gran vetllada plena de somriures i bon humor, i per demostrar-vos-ho, aquí us podeu descarregar un vídeo.\nCentre d'excel·lència educativa e2cat\nL'Institut Nicolau Copèrnic, primer centre de Terrassa amb la certificació de centre d'excel·lència educativa e2cat, segon del Vallès Occidental, desè de la província de Barcelona i 22è de Catalunya.\nEnhorabona a tota la nostra comunitat educativa.\nV Jornada de Mediació\nEl dimecres 14 de juny tindrà lloc la V Jornada de Mediació a l'INS Nicolau Copèrnic dirigida a l'alumnat que forma part de l'equip de mediació del centre, així com dels que han fet la formació enguany i mostren interès i aptituds per formar-hi part. Amb el títol "El rol del mediador/a: en sabem prou?" treballarem habilitats i experiències que ajudin a reflexionar i valorar el paper que tenen en el centre. Comptarem amb la participació del professor de l'Universitat de Girona, Raül Calvo, director de diferents projectes de mediació i justícia restaurativa.\nVII Jornada d'Orientació Educativa


Acció comunitària i treballadors comunitaris - Consorci d'Acció Social de la Garrotxa\nAcció comunitària i treballadors comunitaris\nBloc — 15 gener 2013\nL’acció comunitària com a forma d’intervenció social està ressorgint en molts debats acadèmics, però també en l’orientació d’algunes polítiques de benestar actuals. La situació actual a la que ens ha dut la crisi econòmica que estem patint fa més evident que mai la urgència de cercar respostes a unes necessitats socials cada cop més complexes o, en altres paraules, noves respostes per a problemes vells però agreujats (Acebo Urrechu, 1992). Són diverses les veus que defensen que les noves formes de desigualtat social requereixen d’estratègies d’intervenció orientades a promoure un desenvolupament social inclusiu; d’enfocaments que prioritzin l’empoderament de la ciutadania, el treball en xarxa, la solidaritat, l’autonomia, la prevenció o la participació de les persones o col·lectius en les mesures d’inclusió que els hi afectin.\nAl parlar d’acció comunitària, cal començar per advertir que no existeix unanimitat en relació al concepte més apropiat per a reconèixer l’ampli i heterogeni ventall de situacions, pràctiques o experiències que es poden identificar en aquest marc d’intervenció (Llena et al., 2009). Podem identificar accions comunitàries en àmbits tant diversos com un centre de salut, una escala de veïns o un projecte de transformació urbana. El comú denominador d’aquestes accions el trobarem en els seus objectius: la millora de la qualitat de vida de la població i l’increment de la justícia i la cohesió social. Si haguéssim de donar una definició del què és acció comunitària, podríem dir que es tracta d’una metodologia d’intervenció social que busca poder ajudar a què persones amb interessos comuns s’uneixin, puguin identificar les necessitats que tenen i impulsar projectes per donar-hi resposta conjuntament.\nL’acció comunitària pren sentit en el moment que es proposa dinamitzar i enfortir els vincles socials entre aquells actors que conviuen en un mateix territori o àmbit institucional per aconseguir millores en la qualitat de vida de les persones (Carmona i Rebollo, 2009). Els processos comunitaris es caracteritzen per sustentar-se en dues dimensions igualment importants: la dimensió substantiva i la dimensió relacional. Un dels principals reptes de l’acció comunitària és la transformació social d’un context marcat per l’accés desigual a les esferes d’inclusió social (educació, treball, salut…), a través d’un canvi en les maneres de relacionar-nos entre els actors implicats, apostant per la participació ciutadana, el treball en xarxa o la cooperació entre administracions. Tal com afirmen Ferran Cortès i Marta Llobet (2006), “els processos d’organització comunitària poden actuar com a espais constructors de ciutadania, a nivell simbòlic, però també a nivell operatiu i funcional”. D’aquesta manera es poden generar beneficis tant a nivell social, com a nivell individual entre les persones que participen de l’acció.\nEn molts dels treballs sobre acció comunitària es coincideix en remarcar el paper destacat de la figura professional. Cal dir, no obstant, que d’accions comunitàries se’n poden iniciar des de molts sectors i per part d’actors diversos (administracions, tercer sector, ciutadania) i, per tant, no exclusivament per professionals. Fet aquest aclariment, en aquest article ens centrem en el rol del professional de l’acció comunitària  al referir-nos a aquelles accions desenvolupades per professionals de la intervenció social, ja siguin educadors, treballadors socials, sociòlegs… i és que, precisament, una de les característiques de l’acció comunitària és que són diverses les disciplines que s’ocupen d’aquesta intervenció.\nTaylor i Presley afirmaven que la professió de treballador comunitari no és una feina com qualsevol altra, sinó una professió dedicada a incrementar l’experiència ciutadana i la capacitat de la població per intervenir sobre aquelles circumstàncies que els afecten. Així, els treballadors comunitaris estimulen i donen suport a la població per organitzar-se i impulsar un projecte col·lectiu. Els professors Manel Barbero i Ferran Cortès (2005) dibuixen al treballador comunitari com un professional polivalent i amb amplis recursos, capaç de desplegar diverses habilitats al llarg del procés comunitari. Entre altres funcions, li destaquen el rol d’assessor, facilitador, mediador, estimulador, defensor, comunicador, guia, expert, formador o organitzador. Des de la nostra experiència, considerem que el més important en tota intervenció professional és que, en el conjunt de coneixements, estratègies i mitjans posats en pràctica, es respecti el principi de procés democràtic i inclusiu orientat a la mobilització ciutadana i al desenvolupament de l’autonomia de les persones, de les institucions i les comunitats en (amb i per) les que s’intervé.\n A diferència d’altres països com Canadà o Estats Units, al context català i espanyol no hi ha unanimitat en la designació d’aquests professionals, tot i que, per sobre d’altres denominacions, predominen els termes treballador comunitari o tècnic comunitari.\n21 gener 2013 at 14:03\nM’ha agradat molt aquest escrit! moltes gràcies per compartir-lo!\n12 mirades feministes 2019 activitats administració pública ajuda a domicili Ajuntament d'Olot aniversari avaluació barri barri de Sant Miquel Caritas Garrotxa ciutadania comunicació Consell Comarcal de la Garrotxa Consorci d'Acció Social de la Garrotxa convivència Dia internacional per a l'eliminació de la violència envers les dones diversitat dones entitats espais de reflexió ètica Festes del Tura formació garrotxa gent gran Gran Recapte d'Aliments immigració infància joves mapes d'empatia; Servei bàsic d'atenció social olot persones dependents planificació pobresa pressupostos participatius Punt Lila satisfacció dels usuaris serveis al domicili tallers transport adaptat valoració Vic voluntariat voluntaris ètica\nSelecciona el mes gener 2020 (1) desembre 2019 (1) novembre 2019 (2) octubre 2019 (1) setembre 2019 (1) agost 2019 (1) juliol 2019 (1) juny 2019 (1) maig 2019 (2) abril 2019 (1) març 2019 (2) febrer 2019 (1) gener 2019 (1) desembre 2018 (1) novembre 2018 (1) octubre 2018 (2) setembre 2018 (3) juliol 2018 (1) juny 2018 (1) maig 2018 (3) abril 2018 (3) març 2018 (1) febrer 2018 (1) gener 2018 (2) desembre 2017 (2) novembre 2017 (3) octubre 2017 (1) setembre 2017 (3) agost 2017 (1) juliol 2017 (1) juny 2017 (2) maig 2017 (2) abril 2017 (1) març 2017 (2) febrer 2017 (2) gener 2017 (1) desembre 2016 (2) novembre 2016 (2) octubre 2016 (2) setembre 2016 (3) agost 2016 (2) juliol 2016 (3) juny 2016 (2) maig 2016 (2) abril 2016 (2) març 2016 (1) febrer 2016 (2) gener 2016 (2) desembre 2015 (2) novembre 2015 (2) octubre 2015 (2) setembre 2015 (3) agost 2015 (1) juliol 2015 (2) juny 2015 (2) maig 2015 (2) abril 2015 (2) març 2015 (1) febrer 2015 (2) gener 2015 (1) desembre 2014 (2) novembre 2014 (2) octubre 2014 (2) setembre 2014 (2) agost 2014 (2) juliol 2014 (2) juny 2014 (2) maig 2014 (2) abril 2014 (2) març 2014 (2) febrer 2014 (1) gener 2014 (1) desembre 2013 (2) novembre 2013 (1) octubre 2013 (3) setembre 2013 (2) agost 2013 (2) juliol 2013 (3) juny 2013 (2) maig 2013 (1) abril 2013 (1) febrer 2013 (1) gener 2013 (1) desembre 2012 (1) novembre 2012 (1) octubre 2012 (1) setembre 2012 (1) agost 2012 (1) juliol 2012 (1) maig 2012 (1)