Pàgina personal d'en Joan: d’octubre 2015\nMas, garantia o rèmora per aconseguir la INDEPENDÈNCIA\nPrimer de tot he de demanar disculpes a la revista "on-line" Orgullo y Satisfacción, per fer servir un article d'ells, sense permís. Va una mica en la meva línia de pensament, encara que no en tots els punts m'identifiqui. Si que crec que hem d'aconseguir que el Mas no sigui el president, i que els catalans siguem conscients del que ha fet CiU, tant en les retallades, en la corrupció i en continuar votant a Madrid les propostes neoliberals del corrupte PP, mentre aquí a Catalunya feia onejar la bandera de la INDEPENDÈNCIA.\nNo faig la traducció al català, ja que com sempre dic en els llargs texts, no em veig capacitat per fer-ho correctament.\n"Si al final Artur Mas se cae de la moto en marcha y no consigue ser “president”, no lo echará de menos la mayoría de catalanes, hartos de recortes y corrupción convergente. Tampoco creo que lo echen en falta sus actuales socios de “Junts pel Sí”, que se han pasado la campaña electoral desviando preguntas sobre el 3% y los tijeretazos de su gobierno.\nDonde sí lo van a echar de menos será en Madrid. Quienes de verdad llorarán su ausencia serán Rajoy, el PP y la derecha política y mediática, que tan a gusto han vivido con él en la Generalitat. Porque Mas ha sido estos años la mejor garantía de que el proceso catalán no se salía de madre. Mientras estuviera él al frente, Cataluña no sería independiente.\nYa sé, el discurso oficial de la derecha española sostiene que Mas es el diablo con cuernos, el iluminado que nos llevó al borde del abismo. Pero más bien ha sido un lastre para el independentismo, un peso muerto que ha impedido llegar más lejos, un permanente palo en la rueda de la independencia.\nSi miramos a los últimos cinco años, puede parecer que en efecto Mas ha sido el impulsor del “procés”, el maquinista del choque de trenes, el promotor de la consulta y las plebiscitarias, el hombre que abandonó la tradición moderada de Convergencia para romper con España… Pero si miramos con lupa, veremos que nada de eso: más bien ha sido el encargado de encauzar una y otra vez el fervor “indepe” para que no se descontrolase.\nCuando el independentismo llenó las calles, puso las primeras urnas en ayuntamientos y empezó a desbordar a la vieja política (sobre todo a una CiU en caída libre), llegó Mas y se colocó al frente del proceso, abriendo la vía institucional: si alguien quiere la independencia que presente una instancia por triplicado ejemplar, que esto lo vamos a resolver los políticos de corbata, no la ciudadanía alocada en la calle. Si quieren caminar hacia la independencia, todos en fila detrás del “president”.\nAcosado por la corrupción y por el rechazo a los recortes, el superviviente Mas se envolvió en la bandera y salió a la plaza de Sant Jaume para pasmo de los independentistas. Se subió a un caballo que parecía desbocado y lo embridó, aguantando el tipo sin darse un costalazo. A lomos del independentismo ha ido dando pasos, sí, pero controlando con cuidado los tiempos, enfriando a quienes querían romper cuanto antes, y siempre con un ojo en Madrid por si en el último minuto aparece un mensajero con una propuesta para un nuevo estatuto, una mejor financiación, cualquier cosa que le permitiera desactivar el independentismo.\nCuando las asociaciones proponían una hoja de ruta, llegó Mas y le puso membrete oficial. Cuando el Estado cerró la vía al referéndum, Mas sacó unas urnas de cartón que no resolvieron nada más que su continuidad, “patadón y a correr”. Cuando su partido caía en picado, forzó una coalición dando el abrazo del oso a ERC y a las asociaciones. Y se acomodó en el cuarto puesto de la lista, bien resguardado, un peso muerto que habrá disuadido a no pocos votantes que ni tapándose la nariz estaban dispuestos a votar al delfín de Pujol. Apuesto a que, sin Mas, el independentismo habría superado el 50%.\nSi yo fuese conspiranoico, sospecharía si Artur Mas no es en realidad el hombre que fue “Jueves”, el doble agente del españolismo infiltrado en el independentismo para controlarlo desde la cúpula.\nTras el 27S, Mas pretendía seguir presidiendo “Cataluña” y manejar los tiempos del “procés” unos años más. Pero no lo va a tener fácil. Porque mientras desde Madrid respirarían aliviados con mantenerlo al frente, cada vez hay más “indepes” que se han dado cuenta de que Mas y sus convergentes son un lastre. Y si quieren llegar más lejos, tendrán que soltarlo."\nL'escrit es de Isaac Rosa.\nPROU PRIVATITZACIÓ DE LA SANITAT CATALANA\nEtiquetes. Corrupció, Denuncia, Independència\nMatagalls des del Coll de Bordoriol, pel Coll d'Ordials\nAvui en Josep Maria i jo ens hem tornat a anar al Montseny, aquesta vegada es tractava de pujar al Matagalls, però per això he triat una ruta que no sigui la majoritària, encara que sigui sense dificultat de trobar els camins. Tot comptant que sent dijous esperem trobar poca gent.\nArribem al Coll de Bodoriol, aparquem, ens preparem i sortim a les nou en punt del matí. Quan hem arribat hi havia un cotxe amb dos persones, que semblaven rovellonaires, que estaven esmorzant. I mentre ens preparaven ha arribat un altre cotxe d'on ha sortit un que s'ha posat a corre camí amunt. El temps es més aviat fred i amb els cims tapats pel negres núvols.\nDe la ruta no hi ha massa cosa a explicar. Hem passat a tocar el Corral del Martí o de la Vila i el Coll de Joan, on hi ha una capelleta. Llavors hem agafat a la dreta i hem entrat a la fageda. Encara està verda però amb una bona catifa de fulles vermelles.\nPassem per la Font de Llops i arribem a la Font Rupitosa. El camí encara que amb tendència a pujar, jo he notat com si haguessin més baixades. L'entorn agradable, temps plàcid i molt grat per caminar. A la Font Rupitosa ens parem a esmorzar. Aquí com queda una mica més obert per la part de la dreta del camí, entra un airet que fa que ens haguem de tapar.\nEl camí segueix més o menys pla fins que finalitza el camí ample, en una cruïlla de camins, més o menys trillats. Un cap l'Erola (amb desviacions entre mig), un altre cap a Viladrau, i un tercer cap amunt, que es el nostre. Aquí comença “l'espectacle” per nosaltres. A més que els colors canvien, predominant bastant el vermell, la pujada es de les que a nosaltres ens fa patir, amb moments que van be les mans, encara que portem bastons. Tenim una petita errada que ens porta a peu d'uns saltants d'aigua molt macos, encara que per no retrocedir hem de fer algun equilibri de més. Fins el Coll d'Ordials es d'aquelles pujades que es deixen sentir, i això que d'on vaig treure aquest track, posava que era fàcil, encara que als comentaris la gent es queixava.\nDel coll amunt la pujada continua sent forta, però el camí es més fàcil, al ser terreny tou, dins de la fageda, per sortir a un roquer, on es fàcil seguir el rastre pel amarronat del terreny on passa de manera majoritària la gent, Anem seguint la vora del barranc, on hi ha multitud de rastres i corriols. Quan ja hem de tombar a l'esquerra per encarar el Matagalls, que no veiem però suposem, hi han dos fets. El primer es que tot el llom dret del barranquet que baixa del cim, els matolls semblen cremats, morts segur que estan, i dona un espectacle de terra àrida. L'altre es que suposant cap on hem d'anar, el gps per uns moments sembla que es torni boig, potser he estat jo. Tant mirant de seguir el track, com fent un “goto” em va canviat la direcció a seguir, això provoca que faci un semi-cercle on faig de més, uns 200 metres, però que mercès a això passem per la bonica i ben arranja Font dels Cims, on hi ha una figura del Petufet, i on surt un aigua molt bona. Arribem al cim pel camí correcte, encara que no es el del track que portava, ja que aquest pujava per l'altre llom.\nAl cim del Matagalls fa molt de fred, amb un vent molt molest. Arriba un excursionista que ve de Sant Marçal, i el primer que fa es tapar-se, tal i com hem fet nosaltres. Faig quatre fotos, que per cert no m'han quedat gens be, i marxem. Cap a la banda de Coll Formic i en una esplanada allà baix, es veu tot un grup que ens sembla de joves, i sembla que estiguin jugant.\nTinc problemes al intentar amagar els papers després d'assegurar-me per on hem de marxar, ja que el molt fort vent no hem deixava plegar-los. A l'alçada del Collet de l'Home Mort ens passa el que havia arribat al cim després de nosaltres i ens comenta que vol buscar un lloc arrecerat per dinar. Abans de la baixada cap al Coll Pregon el colorit de la muntanya es espectacular. Tot baixant avancem a l'excursionista que s'està acomodant sota un gran i bonic faig. Mentre baixem sentim soroll que semblen de serres mecàniques, que es confirma quan arribem al coll, ja que estan fent neteja a l'antre banda del coll. El coll es una gran esplanada tota verda i sense arbres, amb un monòlit en mig. Ja agafem cap a l'esquerra, trobant-nos el que porta el tractor per baixar la llenya, xarrem una mica i ens explica la ineptitud de qui l'ha manat cap aquí amb el tractor amb el remolc, ja que veu impossible baixar amb la càrrega sense destrossar-ho tot i amb el perill que baixant amb el pes de la llenya no pugui anar frenant el tractor. També ens explica una mica dels camins de l'entorn i un consell per on baixar, encara que ens avisa que el primer tros hem d'estar a l'aguait ja que la fullaraca tapa el camí. El color de l'entorn des del Coll Pregon fins el Coll Sabènia es dels que fan honor a la tardor, no hi han paraules. Una vegada hem començat a baixar i fora de la visió del tractorista, ens parem a dinar. Quan estem finalitzant ens posem d'acord que hem de anar una mica ràpids ja que el fred es comença a tornar a sentir-se, i això que estem arrecerats, però en un entorn tot boscà, obac i humit. Arribem a una pista i mercès al que ens ha explicat trobem la Font de Mosquits. Continuem a buscar les pistes per on teníem previst baixar, fins el Coll de Joan, fent una petita marrada al anar per pista, al no trobar la continuació del camí que anàvem. Allí trobem un ramat de bens i cabres que estan pasturant, i tal com sempre dic que els bens son porucs, ja que s'aparten de seguida que ens apropem. L'últim tros ho fem per drecera, encara que el tros final està una mica malament, ja que han tallat branques i les han deixat al camí. Una vegada al coll, encara pugem al muntijol de l'altre costat de la carretera on hi ha un mirador amb dos plafons on marquen el que es pot veure en un dia obert, no com avui que els cims queden tapats per la boira.\nArribem al cotxe quan manquen cinc minuts per les sis de la tarda, després de més de tretze quilòmetres. De tornada a casa hem parat a Viladrau a fer el cafè amb un tros de pasta, perquè ens doni forces per arribar, després d'un gran dia de muntanya.\nEtiquetes. Excursionisme, Osona, Vallès Oriental\nSanta Fe, Esquei de Morou, Avioneta, Font de les Cuatre\nFont de les Cuatre\nAvui he anat sol, ja que el meu neguit per gaudir dels colors de la tardor fa que no tingui prou amb un dia a la setmana. Aquest colorit que a mi tant m'agrada, per desgracia dura molt poc de temps. Per això he anat fins a Santa Fe del Montseny, a fer el tomb del Esquei de Morou, amb un dels molts tracks que hi ha a “inet”. A banda de tot, avui ha estat un dia una mica estrany pel que m'ha succeït i el que he fet, seguint les meves costums de no limitar-me al que fa tothom.\nPrimer de tot entre el gps del cotxe que no se massa per on em volia fer passar i la mala senyalització, al meu parer, a Sant Celoni, he tingut bastants problemes per trobar la carretera que passant per Santa Fe va cap a Viladrau. La veritat es que m'he fet una bona embolicada, passant tres vegades per una mateixa rotonda, entre anar, tornar i tornar a anar, passant per l'estació, etc.\nHe arribat a Santa Fe i he aparcat, encara no hi ha massa gent i he pogut aparcar molt be al costat del restaurant. Em preparo i surto quan manquen cinc minuts per les deu del matí. He sortit passant per davant de Can Casades, actualment centre d'interpretació, i el magnífic entorn, seguint pel costat de Can Lleonart i la Casa Partida. Al poc he deixat el camí normal, per agafar un cap a l'esquerra un camí que surt al mapa, encara que tinc un waypoint, a mig camí, que indica “retroceder”. El camí es ample però es nota poc transitat. On hi ha el dit waypoint finalitza però jo no em crec que no hi hagi continuació. La busco i no la trobo, però el gps em marca que a 130 metres passa un altre camí, la dubta es que si existeix o es com aquest que encara que estigui al mapa, finalitza. El vaig a buscar al dret, per terreny més o menys fàcil, encara que jo ho faci una mica més complicat, i el trobo. Em ve de la dreta i continua bé, a buscar el camí normal al Turó i al Pla de Mulladius. Les branques dels arbres molesten una mica el pas, només una mica, i això que es ample. El colorit de la vegetació es esplèndid.\nAl enllaçar amb el camí normal ha finalitzat la tranquil·litat, grups de gent venint, i alguns una mica sorollosos. D'un dels grups un senyor de la meva edat em pregunta si he trobat una font on a la pedra hi ha gravat el nom i la data, jo l'he dit que no. Això m'ha quedat coent ja que al mapa hi figura, encara que ja sabem que als mapes no estan al lloc exacte. Segueixo amunt, hi han tres grups que em passen, com es normal. Trobo que es un camí vell, on a la part de dalt es mal conserven els marges d'uns retombs. Al arribar a l'Esquei de Morou hi ha uns que marxen i un grup de quatre persones que encara hi son. Lis demano que em facin la foto al que accedeixen de bon grat. Unes poques fotos des del roquer, recuperar l'alè i seguir marxa. No em fixo i no passo pel cim, està molt a prop, encara que la visió des del cim deu quedar tapat per la vegetació. Estem en mig d'un fageda magnífica, encara que predomina el color verd i no ha esclatat el grog i el vermell. Tot el camí està ben senyalitzat amb petites estaques en els pocs llocs on podrien haver confusions. M'allargo a un petit mirador, on a la seva vora hi ha una parella de joves estirats a terra, però el mirador defrauda. De seguida s'arriba als Empedrats, es un gran roc amb una mica de pendent, una mica clivellat que s'ha de passar pel damunt. Hi han dos grups i tres o quatre parelles escampades damunt del roquer contemplant la vista, que es espectacular, amb la vesant est i el cim del Turó de l'Home, tot un colorit bastant vermellós, que val la pena quedar-se una estona a gaudir-lo.\nCom no em puc quedar aquí, encara que s'està de faula, i a més es de les poques estones que es pot veure el sol, segueixo marxa. Arribo a la cruïlla de Santa Fe o Riells, i agafo cap aquest últim per veure l'avioneta que fa uns quants anys es va estavellar. La veritat es que anar-hi es una mica ximple, ja que fer un quilòmetre i mig de pista en baixada, fins el lloc i després un altre tant de pujada, ja que no es pot fer tomb rodó, per una pista una mica solejada, per veure una avioneta que es va estimbar no es massa normal, però es veu que actualment es una de les atraccions del Montseny, i jo no podia ser menys. Avui dia que per “inet” no hi ha res secret (això amb les reserves normals), hi ha molta gent interessada en tot. Es el PR a Riells, han fet neteja forestal, hi fa sol encara que no pica. Després de deixar l'entrada d'un mas a l'esquerra, de seguida es veu l'estavellada a la vessant de la muntanya, una mica enlairada. Quan pujo hi ha una parella que baixa i dos parelles esmorzant al seu costat. Es pot donar el tomb, cosa que faig poc a poc anant fent fotografies, i ja marxo. Quan torno a estar a la pista arriba dos matrimonis que em pregunten i jo els dic que mirin dalt que la veuran. Abans de la pista uns joves també em pregunten. Entro a veure el mas, que sembla abandonat, i tot l'entorn se l'està menjant l'herba. Aquí segons el mapa hi ha un camí que retalla molt la pista, encara que a l'enllaç de dalt tinc un waypoint que diu “no passar esbarzers”. Jo com sempre, no hi faig cas i tiro amunt. El primer que he de passar es a quasi tocar uns arnes, amb abelles sobrevolant. Passat això i al primer retomb comença les punxes. El pitjor no son els esbarzers, ja que més o menys es veuen, si no les branques dels alts matolls que intenten impedir-te el pas, les branques dels arbres de les vores, en realitat era una camí ample, et deixen bastant tranquil. Més tossuderia que raonament em fa no retrocedir. Arribo a l'últim retomb, segons veig al mapa, i ja només queda la recta final d'uns setanta metres. Aquest retomb em fa barallar-me amb un munt de branques d'un arbre caigut. Després els esbarzers son joves i per terra, o sigui els puc anar xafant, i els matolls els puc anar salvant, però quan estic al final ve l'apoteosi. Tinc la pista dalt a dos metres, recte per l'enllaç que hi havia, no es pot passar per la barrera de vegetació, i el desnivell entre jo i la pista es vertical ple de petites branques de pi tallades dels arbres i tirades aquí, i no veig on agafar-me. Amb varis cops de geni i estirant de les branques de pi que s'escorren avall puc arribar de genolls a la pista, tot esbufegant. Segueixo pista solejada amunt i al primer retomb em surto, i a l'ombra m'assec a recuperar l'alè, estic que no puc. Aquí aprofito a menjar i veure una mica. Mentre va baixant i pujant gent.\nUna vegada a to, segueixo amunt fins la cruïlla d'on he baixat i enfilo cap a Santa Fe. Encara trobo un grup de sis joves que em pregunten per l'avioneta. Em desvio per visitar la font de Baladrell, que està seca. I ja no paro fins el Pantà de Santa Fe. El camí fins aquí es digne de contemplar amb calma. El pantà està molt buit d'aigua però el seu entorn ple de gent, incloent la part on si estès ple estaria cobert d'aigua, gent amb taules i cadires. La vegetació a la dreta meva es esplèndida, tota vermellosa lluent, i la del camí cap a Santa Fe fabulosa, amb tonalitat verdoses lluent i grogues. Quan arribo a l'alçada d'un gran faig tot de color grog, veig dos fotògrafs amb els trípodes i unes càmeres que deuen valer un pastón, esperant que marxi la gent del davant per fer la foto, un es cansa i plega “trastes” però l'altre li diu que ell encara esperarà una mica. Pel camí em vaig creuant gent, en bosses i cistelles que deuen anar a menjar per la vora del pantà.\nL'espectacle que veig quan arribo a l'Hostal de Sant Fe, feia temps que no ho veia. La quantitat de cotxes aparcats a tot arreu, i la quantitat de gent escampada es de les que fa ganes de sortir xiulant d'aquí. Però no ho faré, ja que el que m'ha dit aquell senyor del matí, referent a la font amb el nom gravat, se m'ha quedat gravat, i haig d'intentar trobar-la. O sigui torno a començar el tomb, però ara ho faré per la ruta normal i em desviaré per on he enllaçat al matí.\nA trossos de del tomb ja fet he passat per sota d'alguns castanyers, i els grups amb mainada, principalment, anaven buscant castanyes, poques però en trobaven. Quan estic al començament avanço a dos matrimonis amb tres nens i em pregunten on poden trobar castanyes ja que als nens el fa gracia, jo lis dic que més endavant hi ha una zona que es la Castanyeda, però que no ho ser segur. Em creuo amb els matrimonis que arribaven a l'avioneta quan jo marxava i em pregunten en broma si es que torno a fer el tomb, riem junts. Al final arribo on he enllaçat al mati, i m'adono que llavors havia vist dos fites a la vora i separades, penso que deu senyal d'alguna cosa i baixo al dret com puc, arribo al barranconet i no veig res que ho pugui ser. Tombo una mica i veig un altre fita a la dreta del barranc, em dirigeixo allí, i la fita està damunt de la pedra on està gravada “Font de les Quatre” i la data “1904”. Tinc una bona alegria. De la font surt una mica d'aigua de sota les pedres, encara que no té canella, i la poca aigua de seguida arriba al barrancó.\nVaig a buscar el camí del matí a veure si enllaço on finalitzava, i la veritat es que em torno a embolicar, sort que el terreny es fàcil, entre faigs i alzines, amb bosc net i bona catifa de fulles. No veig on enllaça però el vaig seguint, encara que a vegades queda molt difuminat. El camí baixa més de nivell del que m'hagués agradat, acabant el rastre en una zona on han tallat branques i les han deixat escampades, però es veu al fons la continuació en forma de pista. Fàcilment arribo, però per tornar a Santa Fe he de seguir el PR amb una curta i forta pujada, ben senyalitzada i de seguida arribo a la Casa Partida, a Can Lleonart i Can Casades, on sota un dels alts i grans arbres m'aturo i em recolzo per dinar. Son quasi dos quarts de cinc i he fet més de tretze quilòmetres, en un dia espectacular però amb diversos entrebancs encara que cap sense solució fàcil.\nDe tornada i per el batibull de cotxes a la carretera, he preferit tornar per Viladrau, la C25 i l'autopista, l'Alemany i el Reynés es deuen haver posat contents.\nColl de Bracons, Costa Llisa, Llancers, Porxiugues, Sant Nazari, Grevolosa\nSalt de Llavaig\nAvui he tornat a anar a la Grevolosa, avui acompanyat pel Josep Maria, el company dels dijous, no de tots però si de molts d'ells. Per això hem anat fins al Coll de Bracons, al costat mateix d'on està el cartell de la separació de les comarques d'Osona i la Garrotxa, on hi ha lloc per aparcar. Quan hem arribat nosaltres ja hi havien dos cotxes, una parella que ja acabava de pujar el roquer en direcció nord, i una noia que baixava i anava cap el cotxe, potser a esperar a algú. Nosaltres ens hem preparat i hem sortit quasi a un quart de deu.\nSortim en direcció sud i de seguida deixem el camí principal per agafar a l'esquerra, tot pujant i agafant seguidament els collets de la Pastera i dels Rabadans. Per seguir per la Costa Llisa que pertany a la Serra dels Llancers. Fins el coll de Llancers, sempre anem per entre mig de alts fajos tot lluents, en aquesta zona encara no ha arribat el moment de que canvien el color cap el vermell. Siguin del color que siguin, una fageda sempre es espectacular i més si estàs caminant per dins. Arribem al Coll de Llancers, i el reconec al prompte, de quan vaig passar per aquí a l'any 2012, i es on hem de deixar el camí per baixar cap a Porxiugues. Per cert a l'any 2012 ens ho vam empassar i em vaig a donar quan mirar mirar el gps. Periòdicament ho vaig mirant, més quan no he estat abans en una zona. Només deixar el coll, i baixar una mica ens parem a esmorzar.\nEl camí des del coll i durant bastant de tros de la baixada es molt fonedís, i va de conya portar gravat el track. Per cert avui porto el track de l'altre any i un tros d'un altre, per si volia retallar el tomb, que hauria estat agafar un camí que sortia baixant, entre el Collet dels Rabadans i el de Llancers. A més també portava dos petites variants. Per una part m'hagués fet gracia fer aquella variant ja que hauria estat nova per a mi, però retallava bastant el tomb.\nArribem a Porxiugues, uns grans camps de pastura, on hi han una serie de vaques fent-lo. Dins del gran paller, per cert molt atrotinat, hi han varies, una d'ells vol sortir però al veure'ns es queda a la porta a l'espera del que fem. Unes fotos i endavant. Ara es tracta de creuar el Riu Fornès, amb molt poca aigua, i anar seguint la seva corrent avall. El camí esta bastant tapat d'aranyoners (sense fruits) i altres matolls una mica punxosos. Alguns trossos es tapa més que altres. Hem de passar al menys dos filats metàl·lics. Hi ha un moment que el camí es complicat de seguir, el rastre està molt tapat de fulles caigudes. Hi ha un tros que no es distingeix d'un barrancó que s'ha de seguir. Ens passem uns metres el moment que hem de deixar el camí per baixar fins el Salt de Llavaig. La baixada es forta de nassos, per terreny que en cas d'haver estat mullat hauríem d'haver baixat relliscant de “culet”. El salt es molt bonic però hauria estat espectacular en cas d'haver baixat força aigua, ara baixa molt poca i a més a l'ample de la roca. L'entorn es molt feréstec.\nS'ha de buscar la continuació uns metres rius avall, i a partir d'aquí ja no hi ha cap dubte fins al Prat de la Vola. L'altre any com aquest tros ja havia canviat de color, va ser espectacular, ara es molt bonic però al meu gust li manca uns dies o alguna setmana. Arribem al Prat de la Vola, una gran masia una mica atrotinada però amb senyals de no estar abandonada, inclús té una bombeta encesa. Està rodejada de camps de pastura i amb un gran paller-magatzem al darrere. Mentre estem xafardejant l'entorn veiem baixar un matrimoni (penso) de més o menys de la meva edat. Xarrem una mica, mentre seguim camí junts. Son de Pineda i han baixat per la variant que jo tenia preparada, comentant-nos que hi ha trossos que es perd el camí, pel munt dels rastres fets per les vaques.\nCom que ells ja volien parar-se a menjar al Prat de la Vola i nosaltres volem fer-ho a Sant Nazari, ens acomiadem on ens desviem a l'esquerra. Més amunt per sort trobem el camí que ens vam empassar l'any 2012 i ens porta als plans de l'ermita per la part de baix. En uns bancs, que cert han canviat de lloc, aprofitem per dinar. No fa fred pel que no cal que ens tapem. El sol avui quasi que no l'hem vist en tot el dia, en part perquè hem anat molt pocs trossos sense bosc atapeït. De Sant Nazari hi ha molta informació a “inet” pel que no cal que ho expliqui per aquí.\nUna vegada alimentats i descansats una mica, jo ja ho necessitava, sortim amunt. El curt tros de pista puja una mica, i quan la deixem, també el primer tros. Trobem un camí que ve de l'esquerra i ja comença la part espectacular de la fageda, amb tres arbres considerats monumentals. Els dos tenim un efecte òptic, els fajos que estan a l'altre costat del barranc els veiem amb els alts troncs molt blancs i perfilats,el que fa que tinguem, els dos, una estranya sensació. Inclús es veu a les fotografies que he fet, i que fa que les fotografies no quedin massa boniques, però amb l'efecte bastant real.\nBusco i no trobo la font, i això que porto un waypoint; vaig llegir que estava seca, però esperava saber veure on estava.\nAl començament del camí que puja fins el Collet de la Grevolosa hi ha un cartell que diu que cuidem l'entorn, però a partir d'aquí i fins el coll han fet neteja forestal, tallant branques, fajos joves i que creixien amuntegats i ho han deixat tot escampat i a moments tapant el camí, que fa que doni pena tot aquest tros. Arribem a la Collada de Bracons a un quart i mig de sis, després de fer quasi 12 quilòmetres, en un dia magnífic de muntanya, amb un terreny boscà i magnífic, només ha faltat (segons les paraules de la persona que hem trobat) que els arbres haguessin estat torrats. Aquesta es una zona que igual a la de l'altre costat de la carretera, de la que costa molt cansar-se de caminar pels seus camins i boscos.\nFa cinc dies vaig enviar aquest text a l'apartat de contacte de la pàgina web de la CUP:\n"Jo soc un dels votants fidels des de que la CUP es va presentar a les eleccions per l'Ajuntament de Reus. Això es una cosa que com es normal no es pot demostrar o sigui que haureu de creure en la meva paraula.\nEscric aquestes línies en primer lloc per felicitar-vos pel resultat obtingut, encara que crec que ha estat una mica curt, penso degut perquè encara hi ha molta gent que no entén que votar a un partit que estigui embolicat en corrupció es ser còmplice d'ell, i altre gent que encara veu fantasmes en partits que son realment d'esquerres i que el que busca es el millor per a les persones, incloent a les que no els voten.\nDeixant a banda aquesta parafernàlia que ara no en porta enlloc, ja hi haurà temps de treballar per això, la meva opinió es que estic completament d'acord amb que l'Artur Mas es el màxim responsable d'un partit lligat amb corrupció, retallades i la privatització, sobretot de la sanitat, i que a més, encara que vosaltres no ho dieu públicament, ha estat votant mitjançant la coalició CiU a favor de les tesis neoliberals (paraula de moda) del corrupte PP, a Madrid. A més ell i el seu partit era nacionalista però no independentista, però, havia d'haver un però, al meu parer quan va veure que quedava superar pel poble català i se li escapava la senyera, en realitat a tots els partits, ja que el poble va ser el que va començar a liderar la possibilitat de la ruptura, ell va córrer a posar-se al davant i crec que amb encert ens ha portat om som. D'acord que la gent ha empès de valent, però ell se l'ha jugat i encara se la està jugant.\nSincerament crec que es mereix ser el primer president de la República Catalana i després donar-li la puntada de peu al cul, sinó es prou intel·ligent d'apartar-se, i potser portar-lo al jutjat per la corrupció del seu partit.\nNo sé si aquest comentari tindrà efectes o no, però obro en consciencia i dic el que penso.\nConfio poder continuar votar-vos molt de temps, senyal que no haureu perdut les vostres arrels nacionals i socials".\nHaurem d'esperar esdeveniments, a més ara ja no tinc tant clar si ha de ser president o no, perquè les notícies que arriben de la governança no em son satisfactòries. No potser que a madrid encara votin mesures junt al PPSOEcorrupt, per exemple a favor del TTIP, i encara es hora que donin explicacions sobre la sanitat catalana, ja que continuen els intents de privatització, etc.\nVal la pena llegir-ho. Es pot baixar d'internet.\nEtiquetes. Hipocresia, Pensaments\nMolt bé pels perdedors de les eleccions del 27S. NO SABEN PERDRE!!\nEl "guapo" diu que està en perill la convivència i la "guapa" que estan a temps de reconduir la situació a Catalunya.\nJo ho entenc que no accepten els resultats, ja que si està en perill la convivència serà perquè ells no ho accepten. El govern que es formi amb els guanyador, segur que acceptarà a tothom que vulgui viure aquí, en pau. O sigui democràcia si guanyo jo, perill de convivència si no guanyo.\nI els altres, perquè s'ha de reconduir si ha de sortir un govern, entre els que han guanyat les eleccions, per conduir-lo?. O sigui amb 25 contra 62+10, volen amanir-lo ells. Democràcia total.\nEtiquetes. Actualitat, Denuncia, Dictadures, Independència, Indignació


Un empresari català va pagar la meitat del viatge de noces de Felip i Letizia - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUn empresari català va pagar la meitat del viatge de noces de Felip i Letizia\nEl rotatiu britànic The Telegraph explica que Josep Cusí, amic de Joan Carles I, va desemborsar 269.000 dòlars\nredacció 21.06.2020 | 10:51\nEl rei emèrit amb Felip VI i Letizia\nEl diari britànic The Telegraph assegura que un empresari català, Josep Cusí, intím amic i testaferro del rei emèrit Joan Carles I, va pagar 269.000 dels 467.500 dòlars que va costar el viatge de noces de Felip i Letizia. El viatge els va portar, el maig de 2004, a luxosos establiments de Jordània, les illes Fijii, Samoa, Cambodja, Califòrnia i Mèxic. En un article signat per James Badcock, es recorden les investigacions obertes contra Joan Carles pel cobrament de presumptes comissions irregulars de l'Aràbia Saudita o per la venda del Banco Zaragozano al britànic Barclays.\nJosep Cusí Ferret (Barcelona, 1934) és amic de Joan Carles I des de principis dels anys 70. Abans, havia participat en diverses expedicions de Jacques Costeau com a submarinista, va ser un destacat campió de tir (va arribar a ser instructor de tir el plat del dictador Francisco Franco) i jugador internacional de waterpolo. Però l'esport que le va unir al rei va ser la vela. Primer van com a rivals i més tard com armador navegant dels diversos vaixells Bribón, amb els quals el monarca va competir en nombroses regates al llarg dels anys.\nPSOE, PP i Vox tomben les dues peticions per a la creació d'una comissió d'investigació sobre el rei emèrit.\nEl Suprem investigarà el rei Joan Carles per la construcció de l'AVE a la Meca.


Equip - Universitat Autònoma de Barcelona - UAB Barcelona\nUNA ALTRA MANERA DE FER\nCandidata Marga Arboix\nCandidata Marga Arboix Desplega la navegacio\nCandidatura Marga Arboix\nPrioritats de la candidata\nPrograma en pdf abreujat\nMarga Arboix - rectora\nDra. Marga Arboix, Llicenciada en Ciències Biològiques per la Universitat de Barcelona i Doctora en Ciències Biològiques per la Universitat Autònoma de Barcelona, s’incorpora a la UAB el 1976 al Departament de Farmacologia de la Facultat de Medicina, i el 1985 passa a desenvolupar la seva docència en els estudis de Veterinària.\nDesenvolupa la seva carrera docent i investigadora a l’àrea de farmacologia i assoleix el nivell de Catedràtica el 1993. Dins la farmacologia ha desenvolupat la seva recerca, bàsicament, en l’àrea de la farmacologia veterinària (malalties infeccioses i parasitàries), codirigint el Grup de Recerca Consolidat de Parasitologia Clínica i Terapèutica (UAB i UB). En aquest àmbit de treball, ha format part del Comitè Europeu de Medicaments Veterinaris de l’Agència Europea de Medicaments (EMA, 1999-2006), Presidenta del Grup Europeu de Resistències Antimicrobianes (EMA 2001-2004), membre del Panel d’Additius per a Alimentació Animal de l’Agència Europea de Seguretat Alimentària (EFSA 2003-2007) i membre del Comitè Científic de l’Agència Espanyola de Seguretat Alimentària i de la Nutrició (AESAN, 2003-2008).\nÉs autora de més 100 articles en revistes especialitzades i llibres. Ha participat en més de 40 projectes de recerca subvencionats per institucions públiques i per empreses privades, d’àmbit espanyol i internacional, els quals han donat lloc a publicacions científiques i 15 Tesis Doctorals. El 1995 crea el Servei d’Anàlisi de Fàrmacs que avui forma part de la Xarxa de Centres de Suport a la Innovació Tecnològica.\nParal·lelament i a la UAB, ha estat Vicedegana i Degana de la Facultat de Veterinària, Cap de Departament de Farmacologia, Terapèutica i Toxicologia, claustral, Presidenta de la JPDI i membre de nombroses comissions. Durant aquest anys va formar part del Board de l’Associació Europea de Facultats de Veterinària (1992-1995).\nL’octubre de 2000 s’incorpora com a Subdirectora General de Medicaments Veterinaris a l’Agència Espanyola de Medicaments i Productes Sanitaris del Ministeri de Sanitat i Consum. El 2005 assumeix la Direcció dels Serveis Territorials de Salut a Barcelona (Departament de Salut, Generalitat de Catalunya). El 2010 torna a Madrid per assumir la Direcció General de Recursos Agrícoles i Ramaders del Ministeri de Medi Ambient, Medi Rural i Marí i es reincorpora a la Universitat Autònoma de Barcelona el primer de gener de 2012.\nDurant aquests anys, en els quals la seva activitat professional estigué en d’altres institucions públiques, va continuar vinculada a la UAB, impartint classes al grau de Veterinària i a diferents màsters i dirigint treballs de tesis doctorals.\nCristina Riba - secretària general\nDra. Cristina Riba, Professora Titular de Dret Processal en el Departament de Dret Privat de la Facultat de Dret de la UAB. Ha estat Directora del Departament de Dret Privat (2012-2015), Coordinadora de pràctiques externes a la Facultat de Dret (2008-2009), Secretaria de la Facultat de Dret (2002-2005 i 2005-2008) i coordinadora de biblioteca i afers econòmics (1998-2001).\nProfessora invitada a la lliçó inaugural de CEDEPRO a Lima i relatora espanyola a les Jornades de l’Associació Henry Capitant sobre la prova el juny de 2013.\nLes seves línies d’investigació són: les garanties processals, l’execució civil, el dret processal de família i la prova civil. Ha participat en projectes d’investigació on destaquen els d’execució civil i de dret concursal amb l’organització d’un congres internacional el març de 2008 i una jornada internacional el maig del 2012, ambdós a la UAB, i diverses publicacions en revistes especilitzades i llibres. Ha fet estades d’investigació al Tribunal Europeu de Drets Humans a Estrasburg, a l”Instituto A. Cicu” de la Universitat de Bolonya, a la Universitat de Pavia i a l’Institut Max Planck de dret processal a Luxemburg.\nCarles Gispert - vicerector d'Economia i Campus\nDr. Carles Gispert, Professor Titular d’Economia de l’Empresa del Departament d’Empresa. Ha estat director del seu Departament (2005-2008), coordinador de les titulacions d’ADE i ADE en anglès (2012-2015), secretari de la Facultat d’Economia i Empresa (2013-2015), secretari de Departament (1999), membre electe del Claustre General, de la Junta de Facultat i de la Comissió Executiva del Departament i patró de la Fundació Empresa i Ciència (UAB).\nÉs i ha estat membre d’una desena de projectes i grups de recerca, entre els quals el Grup de Recerca Consolidat Eficiència i Competitivitat Empresarial. La seva línia d’investigació és el govern de l’empresa i els mecanismes de control corporatiu. Ha estat avaluador de projectes de l’ANEP i membre de diferents associacions científiques. Ha fet estades de recerca a la Tilburg University, amb una beca de la Netherlands Organization for Cientific Research, i a la London Business School.\nEl seu principal àmbit docent és l’anàlisi econòmica de les organitzacions. Va ser membre del Consell Acadèmic de la EUTDH i de diverses comissions acadèmiques. Ha estat professor de cursos de post-grau a la Universidad de Lima i també de cursos de doctorat a l’Instituto Tecnológico de Monterrey i a la St Kliment Ohridski University (Macedònia), en el marc del projecte Tempus, finançat per la Unió Europea.\nFrancisco Morente - vicerector de Personal Acadèmic\nDr. Francisco Morente, Professor Titular d’Universitat al Departament d’Història Moderna i Contemporània. És coordinador del màster interuniversitari en Història Contemporània. Ha estat secretari (2003-2005) i director (2005-2010) del Departament d’Història Moderna i Contemporània, membre del Consell de Govern de la UAB (2005-2010), del Claustre de la UAB (2005-2010) i, des de 2005, de la Junta de Facultat de Filosofia i Lletres.\nLa seva recerca se centra en el feixisme a l’època d’entreguerres, especialment en els seus aspectes ideològics, així com en les polítiques educatives i de joventut dels règims feixistes. S’ha ocupat també de la història dels intel·lectuals durant la Segona República i el franquisme, i dels aspectes internacionals de la guerra civil espanyola. En el marc de la seva activitat de recerca, ha estat Visiting Scholar a la State University of New York (2012).\nCom a investigador, ha participat en 10 projectes de recerca finançats, en 5 d’ells com a Investigador Principal. Des de 2009 és el coordinador del grup consolidat Grup d’Estudis República i Democràcia (2014 SGR 1261). És també membre fundador del Seminario Interuniversitario de Investigadores del Fascismo (SIdIF). Ha estat secretari i, actualment, és el director de la revista Rubrica Contemporanea. Ha estat avaluador de l’AGAUR, així com de les principals revistes científiques espanyoles de la seva especialitat. Al 1993 va obtenir el segon premi als Premios Nacionales de Investigación e Innovación Educativas, atorgats pel Ministerio de Educación y Ciencia. És autor de quatre llibres d’investigació i n’ha editat cinc més, i ha publicat més de quaranta articles i capítols de llibre.\nMaite Carrassón - delegada de la Rectora per a Personal Acadèmic\nDra. Maite Carrassón, Professora Titular de Zoologia a la Facultat de Biociències de la UAB. Membre del Grup de Recerca Consolidat Patologia i Salut en Peixos (PISP). Ha dirigit la seva recerca a la biologia i ecologia tròfica i reproductiva de peixos, centrant-se en els últims anys en aspectes aplicats de la salut dels peixos com a indicadors de qualitat ambiental. És Coordinadora del Màster Oficial interuniversitari en Aqüicultura, Coordinadora del Programa Interuniversitari de Doctorat en Aqüicultura i membre de la Comissió de Docència de Biologia Ambiental.\nHa estat Cap de la Unitat de Zoologia (1998-2004); Secretària (2000-2004) i Directora del Departament de Biologia Animal, Biologia Vegetal i Ecologia (2004-2007); membre del Claustre General de la UAB (1997-2007); membre de la Junta de Govern de la UAB (2000-2002) i del Consell de Govern de la UAB (2002-2007); membre de la Comissió de Política de Professorat (1998-2000); membre de la Comissió de Docència de Biologia (1994-1996); membre de la Comissió de la Facultat de Biociències que va elaborar el pla d’estudis del Grau de Biologia Ambiental; membre de la Comissió d’Avaluació de la Facultat de Biociències (2011-2012); Sots-coordinadora del Grau de Biologia Ambiental (2011-2013); Sots-coordinadora del Màster en Ecologia Terrestre i Gestió de la Biodiversitat (2008-2013).\nHa participat en més de vint projectes de recerca d’àmbit nacional i internacional, en set d’ells com a IP, en l’àmbit de la Biologia Marina. Com a resultat de la seva activitat investigadora ha publicat més de quaranta-cinc articles indexats. Ha estat avaluadora de projectes d’ANEP i AGAUR. És la Directora Científica del Servei de Diagnòstic Patològic de Peixos des de 2009 i ha estat responsable de més de 25 contractes de R+D amb empreses o administracions.\nJosé Aguilera - vicerector de Personal d'Administració i Serveis\nDr. José Aguilera, és Professor Titular del Departament de Bioquímica i Biologia Molecular. És membre del grup de recerca consolidat SGR, Grup de mecanismes de supervivència cel·lular i membre de la xarxa CIBERNED; membre del Claustre General de la UAB durant 25 anys; membre electe de la Junta de Personal Docent i Investigador (des de 1996), membre de les Comissions d’Economia i d’Organització, i d’Investigació des de 2009.\nHa estat Director del Institut de Neurociències (INc) (2009-2016); Cap de la Unitat de Bioquímica de Medicina (1997-2002); Director del Departament de Bioquímica i de Biologia Molecular (2002-2008); membre de la Comissió de Personal Acadèmic (1996-2008) i membre de la Comissió Mixta per elaborar els “Criteris d’ajust del PDI de la UAB” (2012). Ha estat membre de la Comissió Redactora del document “Línies generals de política de professorat 1998/2002” aprovat pel Claustre General.\nHa dirigit 9 tesis doctorals i participat en més de 25 projectes d’I+D+i finançats competitivament, 12 com a investigador principal, i en 12 convenis d’I+D+i. La seva recerca es centra en la caracterització de l'acció neurotròfica duta a terme pels diferents fragments no tòxics de les neurotoxines clostridials: avaluació de les seves capacitats terapèutiques en el tractament de malalties neurodegeneratives. Ha publicat més de 50 articles indexats en revista especialitzades i ha presentat tres patents, una d’elles transferida.\nJosep Ros - vicerector de Programació Acadèmica i Qualitat\nDr. Josep Ros Badosa, Catedràtic de Química Inorgànica del Departament de Química de la UAB. La seva tasca docent s’ha centrat en l’ensenyament de grau i postgrau de la Química Inorgànica i la Ciència dels Materials. Durant molts anys ha desenvolupat la seva recerca en l’àmbit de la Química de Coordinació i Química Organometàl·lica. Actualment la seva recerca està focalitzada cap a Nanoquímica, concretament en la síntesi i aplicacions de nanopartícules de metalls i òxids metàl·lics.\nHa estat membre de la Junta Permanent de la Facultat de Ciències, Director del Departament de Química, Director (o Coordinador) de la Unitat de Química Inorgànica del Departament de Química de la UAB, Coordinador del grau de Nanociència i Nanotecnologia, Membre de la Comissió de Redacció de l’avantprojecte d’Estatuts de la UAB, Membre de la Comissió de Redacció de l’avantprojecte de reglament del claustre de la UAB i Membre del Claustre.\nHa participat en uns 25 projectes de recerca en l’àmbit de la Química i la Nanotecnologia. És coautor d’unes 200 publicacions científiques i ha dirigit o codirigit 20 tesis doctorals. És membre del Panell d’Experts de l’ANECA per a l’Acreditació del Professorat Titular i Catedràtic d’Universitat (Programa Academia).\nArmand Sànchez - vicerector de Recerca i Transferència\nDr. Armand Sànchez Bonastre, Catedràtic de Producció Animal del Departament de Ciència Animal i dels Aliments de la UAB. Director del Departament de Genètica Animal i Sotsdirector del Centre de Recerca en Agrigenòmica (CRAG, Consorci CSIC-IRTA-UAB-UB). Director del Servei Veterinari de Genètica Molecular (SVGM), membre de la xarxa TECNIO de ACC1O. Responsable del grup de recerca consolidat de Millora Genètica Molecular Veterinària. Fundador de Vetgenomics, la primera empresa de base tecnològica (EBT) de la UAB.\nÉs membre electe del Claustre, del Consell de Govern i de la Comissió de Transferència de Coneixements i Projectes Estratègics de la UAB. Ha estat membre de la JPDI, Vicedegà de la Facultat de Veterinària, Director del Departament de Ciència Animal i dels Aliments i des de l’any 2002 al 2008 Delegat del Rector de Personal i Relacions amb els Agents Socials.\nHa dirigit 19 Tesis Doctorals i participat en 32 projectes entre estatals i europeus en els àmbits de la Genòmica Animal i com a responsable en més de 70 contractes de R+D amb empreses o Administracions. La seva recerca es centra en la caracterització genètica de caràcters d’interès productiu i en el desenvolupament de noves eines analítiques de diagnòstic molecular veterinari. Ha publicat més de 170 articles indexats. Ha estat membre de la CNEAI i Vicepresident de la Societat Espanyola de Genètica.\nJavier Lafuente - vicerector d'Innovació i Projectes Estratègics\nDr. Francisco Javier Lafuente, Catedràtic d’Enginyeria Química a l’Escola d’Enginyeria de la UAB. Director del Centre Tecnològic per al Tractament Integral de les Emissions Gasoses, Efluents Líquids i Residus Sòlids (BIO-GLS), membre de la Xarxa TECNIO de ACC1O. Cap del grup de recerca consolidat de tractament d’efluents líquids i gasosos (GENOCOV). Ha realitzat estades de investigació al Massachusetts Institute of Technology, University of California, Illinois Institute of Technology.\nHa estat Director del departament d’Enginyeria Química al període 2004-2010. És membre de diferents comissions d’avaluació de professorat i projectes de recerca. Ha estat coordinador de titulació d’Enginyeria Química. Ha estat delegat del rector a l’Escola Universitària Politècnica del Medi Ambient (EUPMA) de Mollet del Vallès. Ha estat membre de les Comissions d’Economia i d’Organització, i d’Internacional.\nHa dirigit 15 tesis doctoral i participat en 25 projectes entre estatals i europeus en els àmbits de la biotecnologia i, especialment, el medi ambient. A més, ha participat en més de 50 contractes de R+D amb empreses o administracions, sent investigador responsable en 30 d'ells. La seva recerca es centra en l’Enginyeria Ambiental i més concretament en el disseny i utilització de sistemes biològics per al tractament d’efluents líquids i gasosos. Com a resultat d'aquesta activitat ha publicat més de 130 articles indexats.\nMarius Martínez - vicerector de Relacions Internacionals\nDr. Marius Martínez, Professor Titular del Departament de Pedagogia Aplicada. És coordinador de la Unitat de Mètodes d’Investigació i Diagnòstic en Educació del Departament de Pedagogia Aplicada. Ha estat membre electe del Claustre de la UAB en diversos mandats, coordinador de la titulació d’Educació Social durant sis anys, vicedegà d’Ordenació Acadèmica i degà de la Facultat de Ciències de l’Educació. En l’etapa de degà va ser també vicepresident de la Conferencia de Decanos y Directores de Magisterio y Educación de l’estat Espanyol.\nHa estat membre del Consell Escolar de Catalunya com a professional de reconegut prestigi en el camp de l’Educació i col·labora amb diverses institucions: els Departaments d’Ensenyament i Justícia de la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Barcelona, diverses administracions locals, i la Fundació Jaume Bofill, i un nombre de centres educatius d’educació primària i secundària entre altres.\nLes seves línies de recerca i transferència es relacionen amb l’Orientació Professional, com un projecte finançat pel programa Recercaixa com a IP, les xarxes educatives i les Comunitats d’Aprenentatge. Ha fet estades docents i de transferència de coneixement a universitats de Bèlgica, Regne Unit, Holanda, Dinamarca, Itàlia i Portugal, Xile i Nicaragua.\nSara Moreno - vicerectora d'Alumnat i Ocupabilitat\nDra. Sara Moreno, Professora Agregada Interina del Departament de Sociologia de la UAB, investigadora del Centre d'Estudis Sociològics sobre la Vida Quotidiana i el Treball (QUIT-UAB) i de l’Institut d'Estudis del Treball (IET-UAB). Ha estat Vicedegana de Professionalització a la Facultat de Ciències Polítiques i de Sociologia de la UAB (2009-2015) i actualment n’és la Vicedegana de Relacions Institucionals.\nLa seva trajectòria acadèmica comença el 2002 com a Becària en Règim de Formació de Personal Investigador (FPI) al QUIT. Al setembre del 2007, defensa la tesi doctoral "Temps, treball i benestar: una aproximació des de la vida quotidiana" mereixedora del Premi Extraordinari del Departament de Sociologia. Durant aquests anys, ha realitzat una estada pre-doctoral al Centre d'Investigació Cambio de laUniversità degli Studi di Firenze i una estada post-doctoral al Centre for International Business Studies a la London South Bank University.\nLes seves línies de recerca i transferència s'emmarquen en el camp de la sociologia del treball, la sociologia del temps i la sociologia del gènere. Concretament, s’ha especialitzat en l’anàlisi del treball, el temps i la vida quotidiana amb especial atenció a les desigualtats socials, el benestar i les polítiques publiques. Com a investigadora, ha participat de forma ininterrompuda en projectes d'investigació competitiva, així com ha dirigit i participat en contractes d'investigació i transferència en col·laboració amb institucions públiques i privades destacades en l'àmbit de les Ciències Socials com IDESCAT, Institut de les Dones, Institut d'Estudis Regionals i Metropolitans de Barcelona, Fundació La Caixa o Fundació Jaume Bofill entre d'altres. Compta amb diverses publicacions, és revisora de revistes especialitzades en les seves àrees de coneixement, ha estat avaluadora de projectes competitius, ha format part de tribunals de premis en l’àmbit de la recerca i és membre del comitè d’investigació de sociologia del treball de la Federación Española de Sociología.\nCarlos Sánchez - vicerector de Relacions Institucionals i Cultura\nDr. Carlos Sánchez, Catedràtic de Llengua Espanyola al Departament de Filologia Espanyola de la Facultat de Lletres de la UAB. És membre del Panell d’Experts de l’ANECA per a l’Acreditació del Professorat Titular i Catedràtic d’Universitat (Programa Academia) des de l’any 2010. És membre del Comitè de redacció, científic i assessor de diverses col·leccions i publicacions periòdiques.\nHa estat Vicedegà de Professorat i Estudiants (1999-2002) i Degà de la Facultat de Filosofia i Lletres (2003-2005). En la actualitat és membre del Claustre General de la UAB (des del 1999).\nHa dirigit tres tesis doctorals, ha participat en 11 projectes estatals competitius ininterrompudament des de l’any 1992 i en 8 convenis amb Institucions de prestigi des de l’any 2000, sent investigador responsable d’aquests últims. La seva recerca es centra en la diacronia de la llengua espanyola, principalment la sintaxi. Fruit de la seva tasca investigadora són les gairebé 70 publicacions científiques.\nVirginia Luzón - vicerectora de Comunicació i Promoció\nDra. Virginia Luzón, Professora Titular de Comunicació Audiovisual i Publicitat a la Facultat de Ciències de la Comunicació de la UAB. Ha estat Vicedegana de la Facultat de Ciències de la Comunicació (2010-2015), Vicedirectora del Departament de Comunicació Audiovisual (2006-2009), i membre electe de la JPDI (2005-2009). Va ser coordinadora de les proves de Imatge per a les PAU (2006-2009) i actualment és la coordinadora de les proves de Cultura Audiovisual per a les PAU (des de 2010) i membre electe del Claustre General de la UAB.\nHa dirigit vuit tesis doctorals i participat en diversos projectes estatals i europeus en els àmbits de la comunicació i les ciències socials i, especialment, en la recerca de gènere. Participa com avaluadora de projectes a la ANEP i ha estat avaluadora externa dels estudis de la Universitat de Cardiff. Ha estat professora invitada a la Mohyla University de Kiev i a la Universitat de Antwerp. La seva recerca es centra en els mitjans de comunicació. Està focalitzada en els aspectes de informació, gènere, joventut, i els discursos del cinema i el còmic. Com a resultat d'aquesta activitat són fruit les seves publicacions científiques en articles i llibres, i és revisora de revistes especialitzades en les seves àrees de coneixement.\nMaría José Feijoo - directora de l’Escola de Postgrau i formació continuada\nDra. María José Feijóo, Professora Titular de Dret del Treball i de la Seguretat Social al Departament de Dret Públic i Ciències Historicojurídiques de la Facultat de Dret. És membre de la Junta de Personal Docent Investigador (des de 2007); Ha estat Coordinadora de l’Àrea de Dret del Treball i de la Seguretat Social (2002); Coordinadora de Biblioteca del Departament de Dret Públic i Ciències Historicojurídiques (2000-2005); Secretària del Departament de Dret Públic i Ciències Historicojurídiques (1998-2000); Coordinadora d’investigació i de tercer cicle del Departament de Dret Públic i Ciències Historicojurídiques (1990-1998); Ha estat fundadora i presidenta de l’Associació de Becaris d’investigació de la UAB (1988-1990); Va ser designada membre del Consell Superior de Cooperatives, per la Consellera de Treball.\nA diversos estudis de Postgrau ha exercit o exerceix la direcció acadèmica: Postgrau Interuniversitari USC-UAB i interdisciplinari “Empresa i ocupació pública: un enfocament jurídic, econòmic i de valors” (2009-2010) Màster Oficial de la gestió en la prevenció de riscos tecnològics i laborals (2009-2010), Postgrau Formació Integral dels Agents Socials (2008-2011), Postgrau Ocupació Pública UAB-EAPC (2011-2016).\nAls àmbits temàtics de recerca que ha desenvolupat, hi destaquen l’ocupació pública, acomiadament col·lectiu, mobilitat geogràfica, contracte per a la formació, les hores complementàries al contracte a temps parcial, conciliació vida laboral i familiar, dependència i cooperatives. Es tradueix en diverses publicacions i projectes de recerca que ha dirigit o als que ha participat. Ha fet estades d’investigació a l”Instituto A. Cicu” de la Universitat de Bolonya i a la Universitat de Nanterre -Paris X-.\nEn el marc de la transferència del coneixement a la societat, dirigeix accions de diversos formats i matèries, destaquen les de periodicitat anual: XIII Cicle de Seminaris Universitaris d’Actualitat Laboral, X Jornades Universitàries d’Ocupació Pública i II Forum de Seguretat Social, en col·laboració amb diverses institucions públiques i privades.\nBlog candidata Arboix\nWeb d'eleccions a rector o rectora 2016


Wass (jugador del Valencia CF) “Segur que serà una bona Eurocopa per a Dinamarca” | Notícies Dígitals\nWass (jugador del Valencia CF) “Segur que serà una bona Eurocopa per a Dinamarca”\n08/06/2021 valencia cf, wass\nDaniel Wass tanca una temporada en què ha tornat a ser important en el Valencia CF i ara posa el focus en l’Eurocopa 2020, on, segons explica en VCF MEDIA, espera fer un bon paper amb la selecció de Dinamarca.\nLa temporada ha estat molt llarga, amb molts partits. Hem passat moments difícils i altres bons. En els últims partits s’ha vist un bon equip, bon rendiment dins de camp. Cal pensar en la propera temporada.\nQueda molta feina en aquest equip, però tenim bons jugadors i un bon equip. La temporada que tindrem l’ajuda de l’afició a la grada. És com jugar amb 12 jugadors. Ajuda molt i especialment quan Mestalla està ple de gent.\nMotivació per a l’Eurocopa\nEstic content pels meus tres anys aquí. He jugat molts partits i també vaig amb la selecció de Dinamarca. Estic content. En l’Eurocopa jugarem els tres partits de la fase de grups a Dinamarca, va ser una experiència per a nosaltres. Segur que serà una bona Eurocopa per Dinamarca.\nAnàlisi de la fase de grups\nJuguem contra la Rússia de Denis Cheryshev i segur que serà una bona experiència enorme per a tots els jugadors. Hem d’anar partit a partit, però tenim un bon equip, bons jugadors i crec que podem fer alguna cosa especial en aquesta Eurocopa. Després d’una temporada llarga amb molts partits estic bé, però el més important és que el cap estigui bé i el cos està bé també.\nOpcions d’Espanya per a l’Eurocopa\nGayà és un futbolista enorme. És molt bon amic meu també. Espanya sempre té un bon equip i crec que pot fer alguna cosa bona en aquesta Eurocopa.\nCrec que Bèlgica pot fer un bon torneig també. Està en el nostre grup i hem jugat dues vegades contra ells aquest any. Tenen molt bona selecció i molt bons jugadors. Segur que serà una sorpresa també.\n← Sergio Fernandez “Els equips femenins anem a fer un salt de qualitat amb aquesta integració en l’estructura de l’Acadèmia VCF”\nFernando Gómez Colomer s’incorpora al CD Castellón com a nou director esportiu →


‘La vie en rose’ | BonDia Diari digital d'Andorra.\nDj., 08/04/2021 - 02:15\nSovint ignorem o senzillament ens oblidem de qui acostuma a haver-hi darrere de títols, fets o descobriments que han esdevingut clau o llegendaris, bé siguin en forma de cançó, de novel·la, o de qualsevol altra expressió artística, cultural o científica.\nAbans que res, demano disculpes per no haver recordat el centenari del naixement d’una figura essencial de la música del segle XX, la de l’argentí Astor Piazzolla, virtuós del bandoneó i, sobretot, mestre renovador del tango, nascut a Mar del Plata un divendres 11 de març del 1921; espero trobar el moment per glossar el seu estil i llenguatge inconfusibles atès que avui aquest article el dedico a una altra personalitat musical ni de bon tros tan coneguda com l’argentí però igualment destacada.\nEm refereixo a Louis Guglielmi, pianista que va treballar per a la celebèrrima Édith Piaf i per a qui va compondre La vie en rose. Una cançó que, malgrat que ningú creia que tindria èxit, des del 1946 ha donat la volta al món pluriversionada i serveix de tema musical identificador de França en general i de París en particular. La cançó guanyaria merescudament un Grammy el 1998.\nParlarem del Louis Guglielmi, el músic. Compte de no confondre’l amb Luigi Guglielmi, l’escultor (1834-1907). El pianista i compositor, tot i ser d’origen italià, va néixer a Barcelona un 3 d’abril del 1916, i hi va viure fins als 7 anys, moment en què la família es traslladaria a França i on el jove Lluís estudiaria al Conservatori de París.\nSi avui parlo de Guglielmi és perquè coneixem sobradament Marguerite Monnot, igualment pianista brillant, compositora i estreta col·laboradora i amiga de la Piaf. Monnot era un talent excepcional i ha passat a la història per ser l’autora de l’Hymne à l’amour i de Milord, amb lletra de George Moustaki. S’havia rumorejat que la melodia de La vie en rose l’havien escrit entre tots dos, Guglielmi i Monnot; ves a saber! I fins i tot hi ha qui assegura que l’autèntica creadora de la famosa melodia va ser la pròpia Piaf.\nConeixem també Charles Dumont, que crearia per a la cantant parisenca un grapat de temes com ara la impagable Non, je ne regrette rien, de l’any 1956. Dumont compondria també per a altres estrelles com ara Luis Mariano, Dalida o Barbra Streisand. I no puc passar per alt el mateix Charles Aznavour, autor de molts temes destinats a La Môme de París o a Francis Lai, un dels darrers músics que va treballar al costat de qui fins ara no ha deixat de ser mai la icona per excel·lència de la chanson.\nTot i haver citat tantes celebritats, avui el nostre particular homenatge ha estat per a Louis Guglielmi i la seva inoblidable melodia La vie en rose, a la qual la pròpia Piaf hi posaria la lletra. Louiguy, el nostre compositor, moriria el dia següent de celebrar el seu 75è aniversari.\nAfortunadament, durant la seva carrera col·laboraria amb un altre tipus curiós i extravagant del qual parlarem en un pròxim article: el polifacètic i sorprenent Sacha Guitry, dramaturg i aclamat director de cinema, autor a més a més de frases punyents i divertidíssimes i de passada, ja posats a fer, de qui va ser la dona entre 1919 i 1932, la cantant, ballarina i actriu Yvonne Printemps.\nI a propòsit del color rosa de La vie en Rose, no puc acabar sense recomanar-vos escoltar Cerezo Rosa el txa-txa-txa que va popularitzar l’orquestra del rei del mambo: Pérez Prado, que també va donar, i dona encara, la volta al món. I és que en realitat Cerezo Rosa, amb el seu característic solo de trompeta inicial no és més que una adaptació del tema francès Cerisier rose et pommier blanc. I sabeu qui és el seu autor? Doncs Luigi Guglielmi, de qui enguany commemorem el 105 aniversari del seu naixement i els 30 anys de la seva mort.


El present avís legal regula l'ús del lloc web (en endavant, LA WEB), del que és titular OCTAVI FORNÉS PIMENTEL (en endavant, EL PROPIETARI DE LA WEB).\nLa seva denominació social és OCTAVI FORNÉS PIMENTEL\nEl seu CIF és: 50818019-W\nEl seu domicili social és al: CARRER DE LA ROSELLA Nº 5 1r 1a - 43830 TORREDEMBARRA - TARRAGONA\nTelèfon: 625976506/ 877015688\nReproduir, copiar, distribuir, posar a disposició o de qualsevol altra forma comunicar públicament, transformar o modificar els continguts, llevat que es compti amb l'autorització del titular dels corresponents drets o que això sigui legalment permès.\nDemanar dades amb finalitat publicitària i de remetre publicitat de qualsevol classe i comunicacions amb fins de venda o altres de naturalesa comercial sense que no n'hi hagi sol·licitud i consentiment previ.\nTots els continguts del lloc web, com ara textos, fotografies, gràfics, imatges, icones, tecnologia, programari, així com el seu disseny gràfic i codis font, constitueixen una obra la propietat de la qual pertany al PROPIETARI DE LA WEB, sense que puguin entendre cedits a l' usuari cap dels drets d'explotació sobre els mateixos més enllà de l'estrictament necessari per al correcte ús del web.\nLa impossibilitat d'accés al lloc web o la falta de veracitat, exactitud, exhaustivitat i / o actualitat dels continguts, així com l'existència de vicis i defectes de tota classe dels continguts transmesos, difosos, emmagatzemats, posats a disposició als quals s'hagi accedit a través del lloc web o dels serveis que s'ofereixen .\nL'usuari podrà revocar el consentiment prestat i exercir els drets d'accés, rectificació, cancel·lació i oposició dirigint-se al domicili social de OCTAVI FORNÉS PIMENTEL, situat en CARRER DE LA ROSELLA Nº 5 1r 1a - 43830 TORREDEMBARRA - TARRAGONA, identificant-se degudament i indicant de forma visible el concret dret que s'exerceix.


Els Reis Mags porten regals per a tothom – nord.cab\nRedacció 6 de gener de 2020\nNit de Reis ben lluïda a Cabassers. Ses Majestats van ser rebudes amb una bateria de focs d’artifici, mentre la seva comitiva avançava per un Camí Nou il·luminat amb foc. Al parc, petits i grans ja els esperaven, i s’hi van veure força fanalets de reis, que s’havien preparat pocs dies abans a un taller que es féu a la biblioteca.\nTot just arribar, els Reis Mags es dirigiren a l’església, on s’adorà Jesús Infant, i presentats els seus respectes al Messias, van anar directes a la sala del cinema a repartir regals a tort i a dret.\nUs deixem un recull de fotografies i vídeos de l’esdeveniment:


enero 27, 2017 By Albert\nOFERIM una VACANT de SUBSTITUCIÓ per BAIXA per MATERNITAT\nA qui busquem? a una persona dinàmica, disposada a treballar en equip, de cara al públic i amb moltes ganes d’aprendre.\nQuè has de saber? necessitem que tinguis coneixements sobre cadires ACM, ganes de fer proves i instal·lar cadires als cotxes dels clients, experiència i coneixements en l’ús de portanadons ergonòmics, que t’agradi el nostre projecte i que tinguis disponibilitat inmediata.\nHorari: de dilluns a divendres de 17:00 a 20:30 hrs i dissabtes de 10:00 hrs a 14:00 hrs i de 17:00 a 20:30 hrs\nEts tu a qui estem buscant? Envian’s el teu currículum amb carta de presentació a info@noarikids.com\nA contramarcha – Mito nº 8: las sillas ACM son demasiado grandes… →


L'Espanyol i Europa, la batalla continua (3-0) - La República Esportiva\nEls pericos encara somien amb les posicions europees després d'atropellar el segon classificat de la Lliga\nEls jugadors de l'Espanyol celebren el segon gol davant l'Atlètic. / EFE\nL’Espanyol no deixa de pensar en Europa (3-0). Així ho demostra l’altíssima motivació amb la qual s’ha imposat al sotscampió de la Lliga per seguir sumant i aproximar-se a cinc punts de les posicions d’Europa League i a tres de la setena plaça, que a hores d’ara donaria accés a la segona competició continental. Això sí, havent de superar tres fases prèvies abans d’accedir a la lligueta de grups. Però l’Espanyol no dubta i no es rendeix. L’Atlètic de Madrid ha estat pràcticament una joguina en mans dels pericos, sobretot del seu lateral esquerre.\nEl jove Adrià Pedrosa s’ha convertit en un maldecap per a la defensa sempre ordenada de Diego Pablo Simeone. La velocitat endimoniada del futbolista del planter ha dut de corcoll l’organització matalassera i s’ha convertit en un punyal impossible d’aturar com ha demostrat en el primer gol de la tarda. Els 20.000 espectadors congregats a l’RCDE Stadium han embogit amb la cavalcada espectacular del lateral, d’àrea a àrea, trencant totes les línies del rival i plantant-se, després d’haver recorregut 88 metres sense aturador, a l’interior d’una àrea d’on ja ha estat impossible de frenar. La seva centrada, dura i al primer pal, s’ha acabat convertint en un autogol de Diego Godín.\nL’equip perico ha estat altíssimament superior a l’Atlètic de Madrid. Sense tenir grans possessions de pilota ni disposar d’una infinitat d’ocasions de gol, els blanc-i-blaus han desactivat els madrilenys i, amb un esforç tàctic considerable, s’han acabat sentint molt còmodes sobre la gespa en un partit completat sense pràcticament patir. Només en els primers cinc minuts l’Atlètic ha posat cert perill sobre la porteria de Diego López.\nPrecisament amb els visitants buscant l’empat, una nova contra ràpida de l’Espanyol ha fet pujar el segon gol perico en el marcador. Conducció extraordinària i assistència brillant de Melendo, afiançat a l’onze i sent capaç de liderar l’equip de la mà de Sergi Darder i Esteban Granerol, i definició impecable de Borja Iglesias, descol·locant Oblak i fent-li passar l’esfèrica per entremig dels braços. El nou, que havia anotat el seu catorzè gol a la Lliga, ha aconseguit el quinzè -igualat precisament amb un Griezmann avui desaparegut- després de transformar amb un xut fort i col·locat un llançament de penal en el darrer minut de partit.\nL’exhibició de l’Espanyol ha tingut la seva recompensa i ha castigat un Atlètic de Madrid que no encaixava tres gols a la Lliga des de la derrota per 1-3 davant el Reial Madrid. De fet, el conjunt perico és el segon equip que ha estat capaç de fer-li més de dos gols a l’equip de Simeone aquesta temporada en la competició de la regularitat. El bloc espanyolista s’ha imposat amb claredat i ara, amb dues jornades per davant, els de Rubi podran seguir somiant amb l’accés a Europa.


XIX Exposició Associació Tarragona Bonsai\nEntre els dies 27 d'abril i 5 maig d'enguany es durà a terme la XIX Exposició de Bonsai dels amics de l'Associació Tarragona Bonsai.\nL'ubicació de l'exposició serà el pati del Palau de la Diputació, al Passeig de Sant Antoni nº 100 de la ciutat de Tarragona.\nOrganitza: Associació Tarragona Bonsai.\nMes informació: Aquí.\nOn podeu veure fotos de l'exposicio feta al Palau de la diputacio de Tarragona ???\nPodeu enviar la resposta a la llista.- Gracies


Els Mossos rescaten un gos que corria desorientat per l'autopista C-32, a Sitges\nEls agents han aturat la circulació de la via per recollir l'animal, que estava ferit\nRedacció Sitges 06-10-2018 19:03 Lectures 6441\nEls Mossos rescaten un gos que corria desorientat per l'autopista C-32, a Sitges. Mossos d'Esquadra\nEls Mossos d'Esquadra han rescatat avui un gos que corria lliure i desorientat per l'autopista C-32, en sentit Sitges. Els agents han aturat la circulació de la via per recollir l'animal, que estava ferit.\nSegons ha destacat el cos policial, "amb aquesta actuació no salvem només un animal, ens assegurem que els vehicles puguin circular per la via sense cap risc i evitem possibles accidents". Els Mossos d'Esquadra han fet una crida a la tinença responsable de mascotes.


Negueruela demana "tranquil·litat" davant de les revisions per viatjar dels mercats emissors\nEl Govern donarà 815.000 euros en ajudes a empreses de l'economia social\nEl conseller de Model Econòmic, Turisme i Treball, Iago Negueruela Ismael Velázquez\nPalmaEl conseller de Model Econòmic, Turisme i Treball, Iago Negueruela, ha demanat aquest divendres "tranquil·litat" davant de les revisions de les condicions per fer viatges internacionals per part de mercats emissors com Alemanya o el Regne Unit. "No és moment de parlar d'incerteses, sinó de llançar un missatge de tranquil·litat, perquè el fet que s'avaluïn les condicions dels viatges internacionals per part dels mercats emissors no vol dir que s'hagi d'estar en contínua intranquil·litat", ha comentat en roda de premsa, segons ha informat Europa Press.\nNegueruela ha valorat positivament que les Balears hagin estat "la comunitat que més ocupació ha creat el darrer mes". A més, ha destacat que "set de cada deu turistes alemanys han visitat les Illes, que han estat la primera destinació espanyola a rebre turisme internacional". Així mateix, ha destacat que les Balears són "una destinació segura" i que això "ha permès tenir temporada". "Abans, els mercats emissors tancaven els viatges amb una incidència acumulada elevada, però ara això no passa perquè hi ha vacunació", ha afegit, a més de destacar que és important "tenir temporada". "El Govern treballa a consolidar-la per agost i a reforçar-la perquè s'allargui durant setembre, octubre i novembre", ha dit.\nAjudes a l'economia social\nD'altra banda, Negueruela ha anunciat que el Govern donarà 815.000 euros en ajudes a empreses de l'economia social, que serviran per fomentar la creació i manteniment de cooperatives, microcooperatives, societats laborals i empreses d'inserció a les Balears. Aquests recursos es distribueixen en tres línies: una de promoció de l'ocupació i millora de la competitivitat per a cooperatives i societats laborals, amb una dotació de 305.000 euros; una altra per donar suport a l'associacionisme de cooperatives i societats laborals de 185.000 euros; en tercer lloc, hi haurà una convocatòria per subvencionar els costos salarials de les empreses d'inserció laboral, amb 325.000 euros de dotació. Les ajudes es podran sol·licitar a partir de setembre.\nEl conseller ha explicat que l'economia social ha resistit prou bé la pandèmia i que a hores d'ara hi ha més empreses en aquest sector que en 2019: 784 en l'actualitat mentre que fa dos anys n'eren 759 (un increment del 3,2%). Les microcooperatives són la figura que més ha crescut, i han passat de quatre a 28 en tres anys, a més d'altres 10 que estan en tramitació per donar-se d'alta.\nConselleria de Model Econòmic, Turisme i Treball Iago Negueruela turisme viatges Economia social ajudes


important – reptes muntanyencs\nAquest bloc es nodreix d’informacions de rutes fetes personalment, de manera que els textos que pretenen explicar-les són totalment personals i subjectius i es basen exclusivament en els records, sensacions i percepcions propis que encara es recorden quan ja ets de nou a casa i intentes actualitzar-los.\nL’usuari que utilitzi aquest bloc com a font d’informació ha de ser conscient que les capacitats de cada persona són diferents, així que el que per a mi té una dificultat, per a altres segurament no serà la mateixa; també, en una data o època determinada la meteorologia i les condicions de la muntanya faran que aquesta dificultat no sigui igual, i de la mateixa manera, la traça del camí pot haver variat amb el pas del temps i el que avui és un camí clar, demà pot haver-se embrancat, difuminat o haver desaparegut. És important saber que les ressenyes descrites en aquest blog no s’actualitzen.\nLa muntanya i la natura son elements fràgils on cal captenir-se de forma que la nostra presència passi quan més inadvertida millor. Poden convertir-se però en un element hostil. Exigeixen respecte, humilitat i experiència.\nBrúixola i mapa son imprescindibles. Prepara de manera exhaustiva l’excursió. El GPS i el telèfon mòbil, altament recomanables, amb les bateries carregades i les eines de recàrrega que calguin. Us cal saber utilitzar-los adequadament i haver estudiat prèviament el recorregut i l’orografia, no solament de l’itinerari sinó també de l’entorn. Tingueu sempre a mà els números dels serveis d’emergència de la zona.\nNo sobrevaloreu la pròpia capacitat. Adapteu els itineraris a un esforç inferior a les vostres possibilitats per fer front a eventuals imprevistos. Actua amb prudència en tot moment. L’activitat no acaba fins que s’arriba a casa. La majoria dels contratemps es produeixen després d’haver aconseguit l’objectiu marcat. Una retirada a temps sol ser una gran victòria. La muntanya no es mourà de lloc. Sempre podràs tornar-hi.\nConsulta la meteorologia de la zona a visitar i equipeu-vos amb calçat, roba, beguda, menjar i eines adequats a l’activitat que voleu realitzar i a la meteorologia prevista, tot i que roba impermeable sempre és recomanable, es faci servir o no.\nSi empreneu una activitat en solitari, informeu del recorregut i horari estimat. Advertiu dels eventuals canvis que per qualsevol circumstància us calgui fer.\nAssocieu-vos, federeu-vos i assegureu-vos contra accidents. Les associacions excursionistes ofereixen formació, informació i activitats. Hi trobareu grups on integrar-vos i adquirir experiència. Eventualment serveis de guiatge per a desenvolupar de forma més segura la vostra activitat.


Economia - ARA\nConfesso que és un tema que em té captivat. És una disjuntiva decisiva per a les persones que han de formalitzar una hipoteca. Històricament, a Catalunya i Espanya no hi havia debat: les hipoteques es feien a tipus variable (la majoria d'elles oscil·len segons el que digui l'Euríbor). Les de tipus fix eren residuals. Ara, en canvi, les hipoteques que concedeixen els bancs catalans són majoritàriament a tipus fix: l’any passat, sis de cada deu hipoteques de CaixaBank i el Sabadell van ser d'aquest estil. Darrerament els bancs s’han llançat agressivament cap a aquesta mena de producte. Amb l’Euríbor en negatiu, el tipus fix garanteix als bancs una entrada d'ingressos més alta en aquests anys tan complicats per al sector.\nQuan els bancs s’hi van llançar, asseguraven que el tipus fix que oferien eren una ganga perquè, tard o d’hora, l’Euríbor pujaria i aleshores els tipus (tant els fixes com els variables) quedarien per sobre del llindar que pagava el client. Quan els bancs prometien això era l’any 2015 o 2016. Però va arribar el 2017 i els tipus segueixen en mínims històrics, i l'Euríbor també. I el 2018 i el 2019, igual. I ara el mateix BCE ja insinua que no es pot comptar amb una pujada dels tipus d’interès en tot el 2020 i qui sap què passarà en el futur. Tots aquells que tinguin una hipoteca a tipus fix estan tranquils perquè no tindran cap ensurt: sempre pagaran la mateixa quota per la seva hipoteca. Però a mesura que vagin passant els anys, segur que els haurà sortit a compte? A l’altre bàndol, els que tenen una hipoteca a tipus variable han estat gaudint en els últims anys d’unes condicions excepcionalment barates, i per sorpresa de tothom aquesta situació s'està allargant i és difícil preveure quan començarà a canviar.\nArribats a aquest punt, qui hagi de signar una hipoteca aviat què ha de fer? En això no hi ha una resposta única. Dependrà del perfil de cadascú: hi ha persones a qui els agrada córrer algun risc si la possible recompensa és quantiosa. En canvi, hi ha d’altres que el que volen és viure tranquils i, encara que acabin pagant més diners del compte al banc, volen saber que les quotes mensuals de la hipoteca no els donarà sorpreses. També hi ha gent que considera que el seu nivell d’ingressos no variarà gaire en els propers anys (en aquests casos, potser és millor firmar l'hipoteca a tipus fix) o també hi ha qui calcula que en el proper lustre o dècada potser pot tenir una millora de sou o algun ingrés extra, com una herència (aleshores, potser millor una hipoteca de tipus variable). Jo ho confesso: si m'hagués d’hipotecar no sabria què fer. I vosaltres, què faríeu? Podeu explicar-m’ho enviant-me un correu electrònic a alexfont@ara.cat\nCanvis d'agenda per la sentència\nJa fa dies que es dona gairebé per fet que la sentència als presos polítics es coneixerà aquest dilluns. La reacció que hi hagi un cop es conegui la decisió dels tribunals és tota una incògnita. Per aquest motiu, hi ha institucions que estan canviant les seves agendes de dilluns. És el cas de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País (SEBAP), una antiga agrupació que celebra conferències periòdicament a la seu de La Caixa a Barcelona. Aquest dilluns hi havia d'anar Sebastián Albella, un personatge molt interessant que actualment president la CNMV, el regulador de la borsa espanyola. Abans d'ahir, però, la SEBAP va anunciar que ajornava la conferència. No ho va dir, però sembla evident que la sentència i les seves repercussions són l'únic motiu.\nLa baixa inflació dispara el poder adquisitiu dels pensionistes\nLes pensions van pujar al gener un 1,6% mentre que els preus gairebé s’han congelat\n6 min. 12/10/2019\nL’estrany cas de la comissió del 100%\nLes entitats carreguen fins a 9 euros en operacions de canvis de divises, per petites que siguin\n4 min. 12/10/2019\nCercs: la xemeneia que crispa el Berguedà\nUn grup manresà vol reobrir l’antiga central elèctrica de carbó per cremar-hi residus, i el debat sacseja el territori\n7 min. 13/10/2019\nUn vehicle que emeti 140 grams pagarà 11 € el 2020 per les emissions del 2019 i 34,5 € l'any vinent\n3 min. 11/10/2019\n2 min. 10/10/2019\nLes empreses que es declaren en concurs es disparen un 40%\nEls procediments concursals que entren als jutjats vorejen els màxims registrats durant la crisi\n4 min. 07/10/2019\nTensions entre les cambres de comerç d'Espanya i Barcelona per la resposta unitària a la sentència de l'1-O\nLa institució estatal critica que l'ens presidit per Canadell ataqui "la unitat d'Espanya"\n4 min. 08/10/2019\nTambé pots adreçar-te a la nostra Oficina de Privacitat per tal d’exercir els teus drets d’accés, rectificació, supressió (cancel·lació), portabilitat, limitació o oposició al tractament a través de la següent direcció de correu electrònic: privacitat@ara.cat, o consultar la nostra Política de Privacitat.


Hotel Diana Garni Malente Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 19 allotjaments a Malente.\nHarringsredder 2, Malente, Malente, Alemanya, 23714 - Veure al mapa\n"The owners were very friendly and helpful, we chose to have..."\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Malente, Hotel Diana Garni és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHotel Diana Garni també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Malente. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de Hotel Diana Garni es reflexa en cada habitació. calefacció, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, habitacions interconnectades disponibles, plat de dutxa, assecador de cabell són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com jardí. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Hotel Diana Garni.\nTots els comentaris (358) Parelles (174) Viatgers en solitari (88) Famílies amb infants petits (23) Famílies amb infants grans (38) Grups (35)


Un or i cinc plates va ser la brillant collita de l'Avinent a l'estatal sub-16 de Granollers - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUn or i cinc plates va ser la brillant collita de l'Avinent a l'estatal sub-16 de Granollers\nEl CAI/Jocnet també va destacar amb una primera i una tercera posició\nredaccó/jumper | manresa/igualada 26.10.2020 | 21:11\nEl santfruitosenc Martí Serra (Avinent) va penjar-se l'or en salt de perxa arxiu particular\nEl santfruitosenc Martí Serra (Avinent) va penjar-se l'or en salt de perxa\nAleix Camats, del CAI, al centre, acompanyat de Cagigos i De Castro\nOna Bonet amb la seva entrenadora, Maria Alba Martí\nEulàlia Torrescasana, Aina Solé i els components del relleu 4x100, David Pérez, Martí Serra, Adrià Garcia i Biel Cirujeda\nEspectacular actuació dels atletes de l'Avinent Manresa i del CA Igualada Petromiralles/Jocnet en els campionats d'Espanya sub-16 que s'han viscut aquest cap de setmana a Granollers.\nEls manresans van recollir sis medalles (1 d'or i 5 d'argent), sense cap dubte, el millor resultat de l'entitat en la seva ja dilatada història en un estatal. En la primera jornada es va viure el títol estatal del saltador santfruitosenc Martí Serra en perxa en superar el llistó de 4,11 m. A aquest or s'hi van afegir cinc plates, a càrrec de la saltadora Ona Bonet, que va superar el llistó d'1,68 m. Només un nul per sobre d'aquesta altura (1,68) la va privar del primer lloc. Del velocista Biel Cirujeda en la final dels 300 llisos, que va marcar uns destacats 35'' 59 (m.m.p.); Cirujeda havia guanyat dissabte la seva semifinal amb 36'15'', que ja significava millor registre personal, millorat ostensiblement en la final. Del tanquista David Pérez en la final dels 300 tanques, que va aturar el cronòmetre en 39'' 28 (rècord de l'entitat); Pérez ja va guanyar la seva semifinal amb 39'' 60, que ja significava millora personal i rècord del club. De la llançadora Irene Mateo en el concurs de martell en tirar l'artefacte fins a uns excel·lents 48,41m, nou rècord del CA Manresa.\nLa traca final a la gran actuació manresana en aquest estatal va venir amb el quartet de relleus de 4x100 (David Pérez, Martí Serra, Adrià Garcia i Biel Cirujeda), subcampions d'Espanya en entrar segons amb uns brillants 45'' 35. La llançadora de disc Aina Solé va ocupar la desena posició amb 31,47 m.\nAmb aquesta destacadíssima actuació global l'Avinent Manresa es va situar en la tercera posició en la classificació de clubs, només superat per Playas de Castelló i el Cueva de Nerja d'entre vuitanta entitats que van assolir alguna medalla en aquests estatals.\nDues medalles per al CAI\nEls atletes sub-16 del CA Igualada Petromiralles/Jocnet Aleix Camats i Carla Bisbal van assolir sengles medalles d'or i bronze. Hi van participar vuit atletes del CAI, i es va classificar cinquè per clubs amb 24 punts en la classificació per puntuació global dels seus atletes, entre 154 clubs classificats.\nVa sobresortir el títol de campió d'Espanya assolit per Aleix Camats en llançament de disc, amb 57,35 m; Carla Bisbal va ser tercera en els 1.000 llisos amb 2'57'' 92 a la final, després d'entrar segona a la seva semifinal amb 3' 04''61. Aleix Camats es va situar 15è en pes, amb 12,31 m. Núria Moix va ser quarta en l'hexatló amb 3.251 punts, a només 11 del bronze, amb els següents registres en les 6 proves: 100 tanques 16"80; altura 1,42 m; pes 11,36 m; llargada 4,83m; javelina 23,14 m; i 600 llisos 1'50''82, amb el primer lloc en pes, com a posició individual més rellevant. Ian Alves va sisè en perxa amb 3,61m, i Albert Gil va acabar setè en disc amb 43,62 m, rn assolir tots dos atletes plaça de finalista. Rubén Sánchez va ser dotzè en salt de llargada amb 5,48 m i Mar Buchaca va ser quarta en les semifinals dels 100 llisos amb 12"98, que no li donaren accés a la final. Oriol Alonso es va veure obligat a abandonar a la final dels 1.500 obstacles per una caiguda en la cursa.\nEl CA Manresa va ser el millor club en els catalans de relleus de promoció.


Pepe Álvarez, secretari general d'UGT.\nLa Comissió Executiva Confederal d'UGT ha fet avui una crida al "diàleg polític" entre partits i institucions que permetin a Catalunya la formació d'un Govern "el més transversal possible" dins de l'Estatut d'autonomia "i que torni la normalitat política, institucional i social ".\nUGT i CCOO de Catalunya demanen a Torrent recuperar les institucions catalanes\nEn un comunicat, UGT subratlla que "estarà sempre en la defensa de l'Estat de dret i amb el compliment de les lleis" però també remarca que considera "desproporcionada" la presó preventiva, "més en el cas dels que han comparegut voluntàriament davant la justícia quan els han requerit, tornant fins i tot de Brussel·les ".\nL'Executiva del sindicat també fa una crida a "respectar" la posició de l'organització a Catalunya i subratlla el seu "paper fonamental" per recompondre les relacions entre Catalunya i Espanya, "avançar en la cohesió interna i la unitat civil de la societat catalana" .\nA la nota de premsa, la Comissió Executiva cita a totes les organitzacions i afiliats al fet que "en aquests moments difícils" defensin la posició del sindicat.\nTambé assenyala que l'organització manté les convocatòries de mobilitzacions el 15 d'abril per les pensions dignes i les negociacions en tots els àmbits de la negociació col·lectiva i el diàleg social


El deliri del cine espanyol\nGlobal icon-chevron-right Espanya icon-chevron-right Barcelona icon-chevron-right El deliri del cine espanyol\nAquestes pel·lícules demostren que als directors ibèrics se'ls en va la flapa\nPer Josep Lambies Data de publicació: divendres 17 octubre 2014\nSembla que ens haguem begut tots l'enteniment. Espanya és una nau de bojos on ja no queda ningú amb senderi. I no parlo de ministres, congressistes, o les perles del Mar Negre que tenim a la Moncloa. Parlo del cinema, que d'un costat a l'altre de la península està vivint una ratxa manicomial. Al·lucinògens i 'tripis', supernenes i vampires, nans amb poders telecinètics, una colla d'estúpids que semblen sortits de les pàgines del 'Mad' i, per postres, la propina argentina de Damián Szifron, que ha estat produïda pels germans Almodóvar, sota el segell d'El Deseo. Bona part del seu trastorn és, també, responsabilitat ibèrica. Això no passava en els temps d'en León de Aranoa! És demencial...\nSorprenent, carismàtica barreja de 'thriller' geomètric i intriga existencial, 'Magical girl' és el segon llargmetratge de Carlos Vermut després de Diamond flash, igualment hipnòtic i fascinant. El pare d’una nena obsessionada amb un personatge de manga, un antic professor que ha estat a la presó... Segueix llegint\nFa uns anys, alguns vam quedar fascinats amb 'Finisterrae', un film que posava el fantàstic i l’estètica radical a les ordres d’una comicitat absurda. El seu director signa ara 'La distancia', un film que aprofundeix de nou en les possibilitats del paisatge, de terra ennegrida i cases abandonades... Segueix llegint\nAlhora un documental sobre la memòria familiar del director, una crònica confessional sobre l’experiència de la paternitat i un retrat de la seva parella, 'La jungla interior' expandeix les possibilitats del cinema fins a límits insospitats. Juan Barrero i Gala Pérez Iñesta filmen, darrere i davant de la càmera... Segueix llegint\nEl pròleg de 'Relatos salvajes' passa en un avió replet de misantrops que semblen sentir un cert plaer en el linxament públic. És un esquetx que marca no només el to del film sinó la seva estructura: malgrat que no hi hagi una relació explícita entre els sis episodis tramats per Damián Szifron... Segueix llegint\nAquesta és una història convencional explicada d’una manera excepcional. Les dificultats d’aixecar un film de personatges quotidians en un petit espai urbà van fer que el director es replantegés la producció, i que en comptes de fer una pel·lícula normal decidís filmar la lectura del guió... Segueix llegint\nCom a bons catalans, som molt de la caca. Ens vam educar cantant que la merda de la muntanya no fa pudor, encara que la remenis amb un bastó, i pensem que els excrements enllaunats de Piero Manzoni (aquí dalt) són una obra d'art. Per això ens feia tanta il·lusió que Paco León estrenés 'Carmina y amén', continuació de la seva pel·lícula del 2012 'Carmina o revienta'. Si la vau veure recordareu que hi sortia sa mare cagant-se a sobre a base de bé. Això ens ha animat a reunir d'una vegada per totes en una sola llista els tretze millors cagarros de la història del cine. Que aprofiti! Últimes crítiques Perdida Per què, en el cinema de David Fincher, la figura del creador està associada amb l’exercici del mal? I per què el mal és, segons ell, sinònim d’inteŀligència suprema? El director d’'El club de la lucha' nega les seves constants d’autor, com si volgués reivindicar la seva condició d’artesà filigraner al servei de Hollywood, però és evident que hi ha molt més darrere del seu perfeccionisme tècnic. 'Perdida', com 'Seven', 'The game', 'Zodiac' o 'La xarxa social', explica la història d’una obsessió per controlar el món, per reescriure’l amb caŀligrafia perversa i tinta sanguinolenta, per construir-lo peça a peça, com un edifici d’escuradents que punxa, que és tan bell com perillós.'Perdida' és 'La guerra dels Rose' en clau cerebral. No és tant una pel·lícula sobre les presons del matrimoni i l’escrutini mediàtic de la intimitat en la societat de la informació, com sobre le


‘Joc de trons’: Sexe, política i guions falsos | Cultura | EL PAÍS Catalunya\n‘Joc de trons’: Sexe, política i guions falsos\nEls actors i actrius de la cinquena temporada de la sèrie relaten la seva experiència en la ficció televisiva més ambiciosa\nLondres 12 ABR 2015 - 17:15\tCEST\nUn matí de febrer, en un luxós hotel de Londres, la màgia del màrqueting va convertir per unes hores Joc de trons en una curiosa versió del joc de cadires. Les suites es van omplir de periodistes de tot el món, en grups de deu, i els actors i actrius van començar a desfilar, ocupant en torns breus les cadires buides per explicar al món com és participar en la més ambiciosa obra de ficció televisiva de la història, la cinquena temporada de la qual estrena ara Canal + Series (matinada del diumenge 12 al dilluns 13 d'abril, a les 3.00, en VOSE).\nNo esperin spoilers —si desconeix que Ed Stark perd el cap en el penúltim capítol de la primera, potser no hauria d'estar llegint això— ni retrats en profunditat de les persones darrere dels herois. Al marge de la inquietant oportunitat de veure Daenerys Targaryen sense perruca i Sansa Stark en texans i samarreta, aquell matí es va descobrir, per exemple, que de vegades els guionistes colen bromes quan distribueixen els guions de la temporada: lliuren a alguns actors guions falsos en els quals els passen coses horribles.\nQui són i què volen els nous personatges de ‘Joc de trons’?\nAlfie Allen, l'actor que interpreta Theon Greyjoy, ostatge fillol pels Stark que acaba traint Robb, va ser un dels triats. “A la segona temporada”, explica, “em van lliurar un guió en el qual moria apunyalat al cor. Em va fer molta pena, però era una mort molt bonica”. Suposem que en llegir el guió de la tercera va pensar que havia tornat a ser objecte de l'humor sàdic dels adaptadors de les novel·les de George R.R. Martin. Però allò era real. Com ho és que arriba viu, encara que desproveït de determinats atributs, a la cinquena temporada.\n“És bo no saber el destí dels personatges. S'assembla més a la vida real, en què tampoc coneixes el teu futur”, opina John Bradley, el jove que interpreta Samwell Tarly, sapastre i company enamorat de Jon Nieve, que a la cinquena temporada guanya pes com el seu conseller.\nNieve, Kit Harington a la vida real, ha decidit aquesta temporada no llegir el guió complet sinó solament les seves parts. Ni més ni menys que 300. “Volia poder veure la resta de la sèrie objectivament”, explica. “Aquesta és la trama televisiva més gran de la història. En totes les altres sèries hi ha un argument principal i tot es construeix al voltant d'aquest. Però aquí no. Aquesta naturalesa expansiva és única”.\nHarington no tenia experiència professional quan es va embarcar fa cinc anys en aquesta aventura que li ha canviat la vida. Ara lluita contra el perill d'encasellar-se. “Durant un temps només m'enviaven guions de fantasia”, explica. “Però la meva feina és demostrar la meva versatilitat”.\nHarington avança que Jon Nieve entra més en política aquesta temporada, encara que “la seva ambició va sortir per la porta el dia que va veure per primera vegada un caminant blanc al bosc”.\n“És bo no saber el destí dels personatges”, opina John Bradley\nMolts polítics, des de Pablo Iglesias fins a Cristina Fernández, són fans de la sèrie. Emilia Clarke, que encarna Daenerys Targaryen, sap que “aquesta és una història de poder”. “Les similituds amb el món de la política són òbvies”, afegeix. I quan li pregunten quin polític de la vida real s'assemblaria a la mare de dracs respon entre rialles que Obama.\nEl sexe és un altre dels ingredients clau de la sèrie, que alguns han titllat de masclista. “No vam mostrar un context actual, sinó medieval, on els rols estaven molt més separats”, explica Clarke. “Podries dir que és sexista, però era un arma que tenien les dones per prosperar. Per sort tot el meu sexe va passar a la primera temporada”.\nPer Sophie Turner, la jove de 19 anys que encarna Sansa Stark, la sèrie ha estat la seva formació “com a actriu i com a persona”. “A Joc de trons, encara que soni cursi, som com una gran família”, diu. “Viatges per tot el món i vius en un hotel amb 20 dels teus millors amics. No puc imaginar el que sentiré quan tot això s'acabi”.\nQuatre novells als Set Regnes\nLa cinquena temporada de Joc de trons tindrà quatre nous personatges que prometen donar joc. Les germanes Nymeria i Tyene Sand, filles d'Oberyn Martell, que busquen venjar el seu pare, literalment aixafat per La Muntanya. Jessica Henwick i Rosabell Laurenti interpreten aquestes dues expertes lluitadores, una armada amb un fuet i una altra amb dues dagues, amb les quals reconeix que va pegar un membre de l'equip el primer dia de rodatge. Les dues protagonitzaran baralles extraordinàries: asseguren que van rodar dos dies per a una seqüència de lluita de quatre minuts.\n“És molt difícil trobar personatges femenins així”, explica Jessica Henwick. “No és freqüent poder desplegar tota aquesta agressivitat, violència i valentia”.\nArribar a la cinquena temporada i amb amb prou feines experiència no va ser fàcil, explica Laurenti. “Vaig tenir por”, assegura. Tots es coneixien i jo no coneixia ningú. Però tots els actors van ser molt generosos amb nosaltres”. L'actriu diu que mai no oblidarà el rodatge a Espanya.\nDeobia Oparei, un altre dels actors nous, porta una destral tan alta com ell i que deu pesar “com un nen de vuit anys”. Ell interpreta Areo Hotah, guardaespatlles del príncep Doran Martell, un altre personatge nou d'aquesta temporada que interpreta Alexander Siddig. Tots dos són actors amb experiència.\n“A Joc de trons, com en la vida real, no pots esperar-te res”, explica Oparei. “Els personatges tenen el potencial de canviar a cada moment”.\n“Part de l'encant de la sèrie procedeix del fet que té molt a veure amb la manera en què consumim avui dia les notícies del món”, diu Siddig. “Són com píndoles i ens van enganxant a unes i després a unes altres”.