IBLAMA BLOG : SORTIDA A NAVARRA, PAÍS BASC, FRANÇA I ARAGÓ 22-270313\nSORTIDA A NAVARRA, PAÍS BASC, FRANÇA I ARAGÓ 22-270313\nVolíem uns dies per trencar una mica la rutina i la veritat és que hem trobat un entorn idil·lic. Hem menjat bé, hem dormit millor, hem descansat, ens hem refrescat, vaja! Hem descobert el Valle del Baztan amb els seus pobles de cases blanques i vermelles, ens hem endinsat a França fins a Baiona i hem estat partíceps de grans ciutats clàssiques com Hondarribia, Donòstia o Saragossa. Tot al nostre ritme, sense preses; gaudint d'una natura verda i exhuberant i fent estada en un apartament rural imprescindible per deixar passar les estones perdudes a la falda del Bidasoa, tenint per punt de partida de les nostres excursions Lesaka; molt ben comunicat amb el Cantàbric.\nDIVENDRES 220313 – REUS, ALAN-ZAHAR (LESAKA)\nHem sortit de Reus a les 17:45 hores i hem arribat a Lesaka passades les 23:00 hores. Pel camí hem trobat pluja i la veritat és que no massa trànsit. A l’arribar, la mestressa de l’Alan-Zahar –la Sebe-, ens ha vingut a buscar a la gasolinera de l’entrada per conduir-nos a casa seva. Tot i ser de nit l’entrar a l’apartament i veure amb la miqueta de llum que hi havia l’entorn en el que estàvem ens ha fet sentir especials. La il·lusió que es fes de dia i ho poguéssim gaudir en llum de dia anava en augment. Ens hem fet una sopeta en l’acollidora cuina i sense més dilació hem anat a dormir somniant en l’endemà. De fons només senties el brogir constant de l’aigua del Bidasoa.\nDISSABTE 230313 – LESAKA, ETXALAR, ZUGARRAMURDI, SIDRERIA, IRUN\nM’ha despertat el xiuxiueig frenètic dels moixons amb la primera llum del dia. No he dormit massa bé, per variar. Sempre que canvio de llit costa una mica però a més avui he tingut diversos somnis que m’han desvetllat –com per exemple que em fotien el cotxe-. Després perquè em sentia intrigat pel que ens trobaríem al llevar-nos en el nostre entorn. I què ens hem trobat? Ho definiré en una paraula molt bonica: pau! Unes valls amb pendent suaus verdes. Només treure el cap al porxo al davant mateix de l’apartament hi ha un petit galliner amb un munt de gallines i conills que tomben i fan el que volen. Un petit rierol que descendeix serpentejant muntanya avall i que permet als propietaris recollir una aigua boníssima per beure i que permet també recollir-la per fer-la servir de nevera natural; concretament, per refredar les sidres. A la part de sota el riu Bidasoa constant baixa deixant a banda i banda un paratge ben bucòlic.\nHem agafat el cotxe i hem anat a Lesaka a esmorzar. És un dels pobles que forma part de les anomendes Cinc Vil·les-Bortziriak (Arantza, Igantzi, Extalar, Lesaka i Bera). El travessa una mena de canal anomenat regata Onin. Imponent al seu pas sobresurt el Palau Zabaleta, amb clara forma de castell. Al centre pots veure altres palaus barrocs com el de Marichalar. A la part més alta s’aixeca l’església de sant Martí de Tours (segle XVI, amb elements renaixentistes i barrocs). Presenta el terra enfustat i té un gran retaule daurat.\nA la sortida del poble ens ha aturat la Guàrdia Civil en un control que feia por la veritat.\nHem seguit avall fins arribar a Etxalar. Allà la vall va obrint-se una miqueta més i la veritat és que guanya en encant. El poble en si té un atractiu que el fa únic. A la part del darrere de l’església de l’Assumpció hi ha unes antigues esteles funeràries en forma de disc que sobresurten del que fou el vell cementiri. Són arrodonides i estan perfectament arrenglerades. Al costat de l’església un dels llocs més concorreguts d’aquestes terres: el frontó i escampats per les portalades de les cases del poble vells escuts de famílies prestigioses de la zona i inscripcions damunt de les portes amb els noms i els anys de la construcció. Les cases, igual que a Lesaka, destaquen per ser blanques de façana. Damunt d’elles s’hi poden combinar diversos colors per pintar les parts enfustades que sobresurten. En destaquen el verd, el vermell i el gris. Quasi totes elles estan ben decorades amb finestrons ben pintats i darrere els vidres cortinetes blanques fines. Un altre tret característic és que en molts racons hi trobes llenya guardada per l’hivern i el fred.\nAl llarg del dia d’avui hem pres dues decisions ben reeixides. La segona ja la veurem més endavant. La primera ha estat triar la carretera que enllaça Etxalar amb Zugarramurdi. Ascendeixes per diversos ports de muntanya no molt alts però que tenen un fort desnivell pel que fa a la carretera. A les carenes, arbres de fulla caduca i ben a tocar de la carretera boscos de castanyers i de plataners amb prats verdíssim replets de cabres en pastura. Hi ha milers d’imatges inesborrables.\nEl poble en si no té massa cosa. Simplement veure’l aixecar-se en blanc, vermells i tocs de pedra grisa per entre els verds prats. El que si tenen interès són les coves de les bruixes. Hi un museu de la Bruixa però val pena pagar els 4 euros per persona per baixar fins a les coves on es diu que hi tenien llocs aquelarres de bruixes i altres rituals. La inquisició va deixar la seva empremta al poble fent executar gent per heretgies. El recorregut és de dos quilòmetres. Primer baixes fins a baix del riu i entres per la part del darrere d’una cova immensa de 120 metres de llargada per més de dotze d’alçada i 10 d’amplada. Impressionant! Fa uns anys s’hi van trobar restes prehistòriques. La veritat és que hi podria haver viscut tot un poble sencer. Pel que es veu fou part d’un recorregut que es feia servir per fer contraban.\nSIDRERIA – SAGARDOTEGIA\nHem tornat a Lesaka i hem gaudit de la segona elecció genial del dia. Si la primera era un caramel per a la vista, aquesta segona ha estat un plaer per a la vista l’oïda, l’olfacte, l’estomac i el que faci falta. Hem anat a la Sidreria Lindduren a fer el Menú de Sidreria. De primer et porten la típica truita de bacallà amb allets tendres i julivert. De segon dos talls generosos de bacallà cuinat al forn amb pebrotets vermells i verds. I de tercer el plat fort: 900 grams de xuleton de bou. Com hem xalat, nen. I mentrestant tu mateix t’aixeques i tu mateix et serveixes de les diferents botes amb aixeta que hi ha al teu voltant. A nosaltres la sidra que més ens ha agradat de les botes ha estat la del Xalvador. L’amo, amb els seus amics, s’han aixecat i han obert una porteta que duia a una sala. Resulta que era la sala on fan la sidra i on l’emmagatzemen en bidons d’acer inoxidable. Aquella ha resultat ser la més bona, concretament la Iparretxe. A l’acabar (amb la panxa ben plena) ens hem aturat una miqueta al solet; s’estava de conya. Però quèiem de son i tonteria, de manera que hem tornat a la nostra caseta a Alan-Azahar i hem fet una bona becaina.\nPer tancar el dia hem anat a donar un tomet per Irun. Res de l’altre món. Només hem vist la plaça de l’ajuntament amb l’edifici consistorial i uns carrers molt semblants als de Logroño o Pamplona. Això si, la gent abocada als bars –com si ho regalessin- en unes immenses aglomeracions per prendre un vinet o fer una tapa. No hi estem acostumats.\nAh, i per sopar pa amb oli i formatge! Continuem tips!\nDIUMENGE 240313 – BAIONNE, BIARRITZ, SAINT JEAN DE LUX, HONDARRIBIA\nEl dia va néixer amenaçador. Hi havia una espessa boira posada al damunt de les muntanyes però al final el dia va resultar esplèndid i fins i tot podríem dir calorós.\nEn menys de mitja hora vam arribar a Baionne. Realment és una ciutat important i que no et deix indiferent. Primer de tot vam fer cap a la immensa catedral de santa Maria, d’estil gòtic (construïda entre els segles XIII i XVII per Émile Boeswildwald) amb dues grans agulles que sobresurten ben amunt. Com sol passar amb aquests grans edificis et pots perdre en milers de detalls: les gàrgoles, les agulles, els contraforts, els finestrals... però sobretot per la immensitat del creuer i l’alçada inacabable. Al costat hi ha un claustre també d’estil gòtic amb gran obertures si amb un sistema de columnetes amb molts motius bàsicament vegetals en els seus capitells. Des del claustre obtenim la millor vista de les agulles.\nL’estil de les cases dels voltants canvia una mica tot i que es manté la tònica de la Regió de l’Aquitània, del País Basc i Navarra. A les 11:30 hores a la façana de la catedral es va procedir a la benedicció dels rams, ja que érem diumenge de Rams. En Francès el mossèn es va dirigir als feligresos que –tot s’ha de dir- amb no massa passió vaig bellugar una mica les ramés bàsicament de llorer que duien. Després van anar entrant per portalada major cap a l’església per fer la missa. Curiosament, per segon any consecutiu passen el diumenge de Rams a França.\nHavent acabat la benedicció es va sentir una enorme sorollada que venia de la part baixa, la que toca als rius Nive i Adur. Allà vam detectar uns senyors que caminaven arrenglerats a grans passes i que feien sonar uns grans escallots; són els Joaldunak (surten d’Ituren i Zubieta per carnavals) . Estaven envoltats d’un munt de gent que s’aglomerava al voltant de l’ajuntament de la vila. Majoritàriament parlaven basc i anaven amb una indumentària similar. Celebraven o més ben dit participaven d’una gran cursa basca amb final a la ciutat. Per cert, des de la zona de l’ajuntament es té una vista de la catedral i les cases a sota ben bonica. No vam marxar sense acostar-nos la fortificació que hi ha via antigament a tocar de l’església i per contemplar que la ciutat estava aixecada i ben protegida per una llarguíssima muralla que la rodejava.\nVam seguir per la costa fins arribar a Biarritz. La veritat és que és una ciutat no massa bonica. L’únic encant que té es veure una de les platges que té ven a tocar les roques i el far a l’altra punta. De fons el Cantàbric si agafes com nosaltres un dia mogut a nivell d’onades és un gran espectacle. Hi havia un munt de surferos esperant que vingués l’onada ideal per volar amb la seva força. No et deix indiferent! Des de la part més alta de la ciutat, ben a tocar del mar, tens una vista preciosa de la costa francesa abrupta i blava fins que s’endinsa en el País Basc i es perd en l’horitzó.\nSAINT JEAN DE LUX\nÉs una ciutat costanera en la que mereix donar-hi un tomet especialment a la zona del port i al voltant del carrer major que s’allarga a tocar de l’església. Es repeteixen els colors i la forma de les cases amb blancs i vermells, però cal ajuntar-hi palaus d’estil neoclàssic francès; en especial el de Lluís XIV a la plaça que duu el seu nom.\nAquest si que val la pena. En pocs quilòmetres et plantes a Hondarribia; possiblement un dels poblets més bonics i més típics de la costa cantàbrica. Salvant les distàncies el podríem comparar amb el nostre Cadaqués o similar. Els ingredients són: poble amb port de pescadors a la part baixa, poble alçat i fortificat a la part alta, estructura de les cases típica de Navarra i el País Basc, Ciutadella que envolta el poble, església gòtica impressionant, carrerons estrets, petits palauets i a dalt de tot el castell fortalesa avui en dia parador nacional.\nA l’altra banda del port pots aparcar en un lloc habilitat. Des d’allà accedeixes a una de les antigues portes d’accés a la muralla amb el campanar que no deix de treure el cap per damunt de la vella arcada. Darrere de la mateixa et trobes un carrer dret amb cases típiques alternant amb cases de pedra més majestuoses, totes elles amb els seus escuts de les famílies o de la zona (alguns més grans i altres més petits segons la categoria de la família). I per damunt de els edificis, al fons hi sobresurt al lateral dret l’església en pedra de l’Assumpció. Acabes de pujar per la costa i arribes a la zona del parador (antiga fortalesa), que s’obre en una bonica plaça. En un dels costats hi tens el mar a baix de tot i l’altra banda una de les estampes més boniques i característiques de la zona: cinc cases típiques arrenglerades amb els seus balcons i els seus finestrals enfustats i cadascun d’ells amb fustes pintades alternant aquests colors; d’esquerra a dreta: marró clar, blau, verd, marró fosc i vermell. Cadascun d’ells compten amb flors als balcons que encara fan el seu encant major.\nDes d’allà mateix agafes un dels carrers que fa baixada i en un dels laterals et trobes la plaça del castell. En ella s’hi combinen casetes típiques amb arcades medievals de pedra, cases ornamentades amb totxo, escuts heràldics... L’element comú entre ells és que a la part baixa hi ha arcades, per tant parles d’una plaça parcialment porxada. En una de les puntes hi trobem un altre dels antics accessos al nuclis a traves d’una portalada enorme i vella.\nDILLUNS 250313 – Iruita, Elizondo, Aintzialde, Arizcun, Bozate, Amaiur, Urdax-Urdazubi, Serralada Izpegi, Erratzu, Gorostapolo-Xurroxin, Alan-Zahar Apartament 2.\nAixí com els dos dies anteriors ens havíem llevat amb bon temps, avui la veritat és que el cel era amenaçador i al final s’ha acabat acomplint la màxima del Pirineu: tarda pluja!\nArribes a una plaça rodejada de palauets que varien dels segles XV al XVIII. Per sobre de tots ells en destaca la Casa Palau de Jaureguia, actualment visitable, amb la imponent forma de torre fortificada. Els altres palaus destaquen per contenir escuts familiars a les seves façanes. L’església de sant Salvador recorda altres temps més gloriosos.\nVe a ser la capital de la vall, de fet és el lloc on hi trobes més comerços. Al peu de la carretera, abans de l’ajuntament, hi ha un forn (l’Artesana) petitet on fan un pa tradicional boníssim. Val la pena donar un tomet des de l’ajuntament (d’estil decimonònic), tot passant pel carrer Jaime Urrutia –amb palaus a banda i banda (Arozarena, Arizkunenea...) fins al pont que passa per damunt del riu Bisadoa, aquí dit Baztan (d’aquí el nom de la vall de Baztan). L’església és moderna i està dedicada a sant Jaume. De fet aquesta és una zona de pas del camí de sant Jaume.\nConstitueix un conjunt de cases disperses per la muntanya. És més per l’atractiu que mereixen les seves terres verdes engalanades amb separacions amb tanques de fusta, les cabres tranquil·les i els cavalls o les vaques pasturant... Si vols definir la pau ho pots fer aturant-te a la part més altra d’aquest ascens, puntejat per un tram del camí de sant Jaume. Fins i tot hem trobat una gallina que ha fet anar més lent el cotxe ja que “la senyora” passava pel bell mig de la carreterona.\nAscendeixes una miqueta més, quedant-te les muntanyes més altes i encara amb neu, darrere teu i d’endinses en aquest nucli. Puges pel seu carrer principal des de la plaça i en destaquen dos edificis: l’església de san Joan Baptista amb unes curioses inscripcions en les lloses del terra i amb un retaule força important daurat i una mica més amunt, el convent de Nostra Senyora dels Àngels. A l’estar una miqueta aixecat el poble, tens una vista privilegiada de la vall. A les façanes de les cases hi pots veure escuts familiars amb el símbol barrat en l’escut del Baztan.\nEra antigament un barri de Arizcun. En ell hi van viure el Agotes, una mena de grup social marginal, segons el que sembla perquè patien una malaltia semblant a la lepra. Aquesta gent va ser rebutjada i es van anar refugiant en aquesta localitat.\nÉs un dels llocs amb més simbologia de la zona. Accedeixes al nucli per una arcada que data del segle XVII. De fet el poble va representar un dels darrers intents per aconseguir la independència del regne de Navarra. A la part més alta hi ha un monòlit per recordar-ne l’efemèride. Tot baixant per la costa pots veure diferents edificis interessant com els palaus Arretxea o la Casa Arriada. L’església està dedicada a l’Assumpssió.\nUna localitat ja sorgida al segle XI, que va destacar pel seu monestir dedicat a sant Salvador. Per entre els seus carrers hi circula aigua, molta aigua. Encara se’n conserva el vell molí. Avui en dia però l’encant se l’emporten les coves que hi ha al volant i l’exposició d’escultura del claustre del convent. Hem dinat a cal Montxo: llom i hamburguesa amb acompanyament de patates i tomàquet. Genial!\nD’allà hem entrat a França per donar el tomet i tornar a Elizondo. El tema ha estat en que hem hagut d’ascendir fins al coll d’Izpegi a una alçada concretament de 690 metres. Les vistes des d’allà dalt, encara en territori francès, són excepcionals, en un contrast de verd dels prats amb els arbre pelats i el terra vermellós.\nLa carretera de dos carrils que tens des de França s’acaba convertint en una acomplexada carreterona petitona per on descendir fins al Baztan.\nDesprés de molts tombs, hem fet cap a Erratzu on alternen “caserios” i palauets com el Apeztegia. Val la pena acostar-se a l’església dedicada a sant Pere amb el seu claustre-jardí al que pots accedir en aixopluc.\nAvances una miqueta més ascendint fins a Garastopolo. Des d’allà surt un caminoi empredrat que descendeix vertiginosament fins al naixement del riu Baztan. El punt més emblemàtic, després de caminar un quart d’hora, és poder acostar-te a la casada del Xorroxin. La veritat és que se’t talla l’aler en veure la força amb la que baixen aquelles aigües.\nHem arribat cansats a casa, mullats i amb ganes de no fer massa cosa, més que treurens la roba mullada i descansar! Al final hem canviat d’apartament i ja estem al nou; una passada també.\nDIMARTS 260313 - Igantzi, San Juan de Xar, Arantza, Lesaka, Collado i embalse Andara, Oiartzun, Donostia, Zubieta, Santesteban\nEls pronòstics eren catastròfics: havia de ploure tot el dia. La veritat és que tot el dia ha estat cobert però al final només ha pampalluguejat una mica al matí i prou. Per cert; un dia de moltes alçades.\nÉs un poblet d’uns sis-cents habitants en el que sobretot hi destaquen els prats de l’entrada del poble. Nosaltres i hem estat de pas ja que on volíem anar realment era a San Juan de Xar.\nPassat el quilòmetre quart de la carretera que uneix Igantzi i Arantza, abans d’un tomb trobes una arcada de la que hi surt un caminoi ben atractiu i planer que voreja el riu Landanda Arrata Ibaia. Al costat, fent pujada, un camí ben empedrat ascendeix fins a les portes de la cova. Nosaltres hem agafat el camí planet. Ben aviat trobes una fonteta amb tres rajos d’aigua fresca boníssima. Diuen que és miraculosa. De fet als voltants hi ha diversos mocadors i teles de roba de gent que n’ha begut. L’entorn és impressionant, en realitat és una reserva natural farcida d’un arbres protegits que es diuen carpe (Carpinus betulus). Són uns arbres amb un tronc immens de base i altíssims. Allà mateix hi tens un panell explicatiu de la zona. Des d’allà baixes per unes escaletes i després d’obrir una porteta de ferro entres al recinte de culte. La màgia comença llavors ja que la capella està picada a la roca i per la part del riu està descoberta. A sota de la mateixa roca mare hi trobem un altaret petit i al fons una imatge de pedra de san Joan.\nContinuant per la carreterona sinuosa hem arribat a Arantza. És un poble que s’eixampla cap a l’interior de la vall, no sembla tan gran. En destacaria quatre coses: els prats empinats de davant del poble amb les seves cabretes que es veuen ben petitones, l’església de l’Assumpció, l’edifici de l’ajuntament i l’escut del municipi que està repartit per moltes cases del poble. Té quatre parts. A dalt a l’esquerra hi ha dos llops i dos fletxes blaves. Al costat hi ha una creu blau cel que sobresurt damunt dels núvols. A sota a l’esquerra hi tenim les cadenes daurades de Navarra sobre vermell i finalment, a la part dreta hi ha una alzina i per sota dos esclops.\nD’allà hem reculat fins a Igantzi de nou per agafar una carreterona estreta per primer ascendir un fort pendent per acabar baixant fins Lesaka. Hem entrat al poble per un lateral descobrint uns quants edificis més majestuosos en altres temps.\nCOLLADO I EMBALSE ANDARA\nHem sortit per la part dreta i hem agafat la carretera que duu a Oiartzun. És un trajecte llarg ja que són força quilòmetres amb tombs constants però paga la pena especialment quant arribes al coll d’Andara (amb boscos de diferents espècies, prats verds, prats assecats en tons vermellosos, pinedes, avets...). De veritat que és impressionant. Quan ja has baixat et trobes l’embassament d’Andara. Cal aturar-s’hi i emmirallar-s’hi. Si, dic emmirallar-se perquè realment l’aigua està tan quieta que hi veus reflectit tot el que hi ha a la vora.\nVa bé per aturar-se una estona i estirar les cames una mica. El centre neuràlgic el formen la casa consistorial del segle XVII, amb les seves arcades i amb un frontó dins d’elles (en aixopluc, doncs), i la parròquia de sant Esteve del segle XVI amb el seu campanar i la seva forma fortificada.\nEn pocs minut hem fet el salt fins a Donostia. És una ciutat que realment et deix petjada cada que la visites i que en moltes coses, especialment en la distribució dels carrers, recorda Barcelona (i és que també té un eixample, segle XIX). El primer que hem anat a veure és la catedral del Bon Pastor, d’estil gòtic i construïda el 1897, de la que en destaca sobretot l’enorme agulla campanar. Just a l’altra punta del carrer hi tenim –cara a cara- la basílica de santa Maria (segle XVIII), des d’on hem iniciat el nostre recorregut per la part més antiga. La plaça major n’és el símbol. El curiós del cas és que els balcons de les cases estan numerats i se sap per quina raó. Doncs perquè antigament s’hi celebraven festes taurines i es llogaves localitats a dalt dels balcons. Curiós no! És una plaça que recorda la plaça del Rei de Barcelona amb les seves faroles típiques i les arcades inacabables. Ben a la vora hi tenim l’església dedicada a sant Vicenç construïda a partir del segle XIV i remodelada el XVI. Precisament per entre aquestes carrerons hi pots trobar tot tipus de llocs per menjar i prendre alguna cosa. Res no et deix indiferent. Com sempre un montadito –o dos- i un xicolí (gotet petit de vi o de cervesa) són les especialitats de la gent de la zona. Nosaltres hem optat per anar a fer un menú. I la veritat és que hem fet una grandíssima tria. Hem dinat al Restaurant Pollitena (carrer san Jerónimo) un menú del dia per 12,50 euros. De primers crema de verdures i llenties. De segons pollastre rostit i bistec. De postres maduixes i arròs amb llet. Pa, vi i aigua. No es troba això.\nBen al costat del nucli mereix una mica d’atenció el port de San Sebastià i just una mica més enllà l’actual ajuntament on antigament hi havia el Casino. I allà és imprescindible que dediquis una estona a seure i contemplar el Monte Igueldo i la platja de la Conxa (li diuen així perquè des de dalt té forma de conxa). Just a l’altra part hi tenim el riu Urumea amb els bonics ponts que et permeten traspassar d’una banda a l’altra com el Pont de Maria Cristina.\nSom rurals i com a tals hem fet tot un descobriment: Zubieta. Per accedir-hi has de travessar el pont de dos ulls que passa per damunt del riu Erreka. Un cop ets dins al poble l’església et queda a dalt de tot aixecada dalt d’un turonet, sobresortint per damunt de les cases antigues del poble. Aquestes solen ser en blanc les façanes i amb ratlles vermelloses que les travessen. De totes maneres en aquesta zona també hi ha cases de pedra. De la mateixa manera es veuen moltes més arcades que no pas en altres llocs. Impressionen les balconades de fusta i els allargaments de les teulades també amb fusta treballada. Les velles cases del nucli estan plenes de detalls que ens el faran recordar per sempre més: panis penjat al costat de les portes, torretes i verd arreu, hortets cuidats a tocar de les cases, terres empedrats amb còdols de riu a les entrades, molta llenya apilada, portes antigues...\nLa darrera etapa l’hem cremat a Santesteban. Al municipi s’hi ajunten les aigües de diferents rierols que van a parar al Bidasoa. La part antiga del nucli la veritat és que impressiona ja que si et fixes bé en el que ens ensenya et fa recular fins el 1500 on el poble va gaudir del seu màxim esplendor amb cases senyorials que envoltaren l’església dedicada a san Esteve; on per cert encara es conserven unes espitlleres per on devien defensar-se dels enemics. Hi predominen les arcades, ja siguin de volta i algunes d’elles apuntades, igual que molts dels finestrals.\nDIMECRES 270313 – LESAKA-SARAGOSSA-REUS\nAmb una gran recança i tal com vam arribar –amb el cel tapat- ens hem acomiadat de Lesaka i sobretot de la casa Alan-Zahar. Ens hem llevat i hem fet les maletes però el primer que he fet ha estat apartar la cortina de la finestra per observar per darrera vegada aquesta verdor, les cabretes, els conills, el Bidasoa... La veritat és que han estat uns dies excel·lents i hem trobat la tranquil·litat que buscàvem. Ens hem acomiadat de la Sebe i hem sortit una mica tristos per la via verda en direcció a Pamplona. Als pocs minuts ha començat a ploure.\nAl cap d’una bona estona, a l’hora de dinar, hem arribat a Saragossa. I què pots fer a Saragossa? Doncs anar a veure la Pilarica, donar un tomet pel centre –preciós-, entrar i perdret pel carrer del Tubo –i fer uns montaditos-, esquivar les gitanes que et volen llegir el futur i buscar un bon lloc per dinar. Hem menjat la mar de bé. De primers bledes amb patata i pèsols. De segons entrecotte i pollastre a la planxa. I de postres iogur grec natural i arròs amb llet casolans. Bueffff! Un bon final de festa. Abans de marxar de la ciutat, ens hem acostat al gran Ebre. El cert és que les darreres pluges fan que baixi ufanós. Iblama


A mossegades: ROTLLETS DE BLEDA I FORMATGE.\n8 fulles de bleda\n8 talls de formatge semi\ncurry, puré de verdures\nComencem rentant les fulles de bleda i eliminant-ne la tija. Les posem a bullir durant uns cinc minuts, no molt per a que no se'ns trenquin. Un cop cuites les treiem i amb molta cura les estenem sobre d'un drap net per a que perdin l'aigua.\nMentrestant preparem la salsa. Per a que no sigui tant calòrica, en comptes de fer un sofregit he preferit agafar com a base un puré de verdures que podem tenir fet i afegir-hi la resta d'ingredients. Jo en tenia un fet amb els vegetals del caldo (pastanaga, xirivia, patata, api, porro). Així doncs, agafeu unes 8 cullerades de puré i les poseu en una paella amb una mica d'oli, hi tireu un raig de crema de llet, salpebreu, i li podeu donar un toc de curry. Remeneu i deixeu que la mescla s'unifiqui.\nNomés ens queda bullir tres ous fins que quedin durs, pelar-los i picar-los amb un ganivet. El quart el farem servir per l'arrebossat.\nAra és l'hora de muntar els rotllets. Posarem una tira de formatge i l'ou dur, el dobleguem dels costats per a que no s'escapi res, i enrotllem com un caneló. Quan els tenim tots a punt, passem per ou i pa ratllat i ja els podem fregir amb oli abundant.\nPer muntar el plat podem posar una base de la salsa de verdures i a sobre els rotllets ben calents i cruixents.\nUna manera ben diferent de menjar bledes que segur que agradarà als més petits de la casa.\nEtiquetes de comentaris: bledes, creativa


Naturgy ha presentat a Govern un pla per desenvolupar una xarxa de més de 1.100 punts de recàrrega per a comercialitzar energia renovable en mobilitat elèctrica i avançar així en la transició energètica, ha informat la companyia.\nEl grup que presideix Francisco Reynés ha indicat que aquest pla per impulsar la mobilitat elèctrica --que ha estat traslladat al Ministeri de Transició Ecològica i el Repte Demogràfic, al Ministeri d'Indústria, Comerç i Turisme i al Ministeri de Ciència i Innovació-- està alineat amb les línies estratègiques definides per la Unió Europea pel que fa a la descarbonització del transport, així com amb el Pla Nacional de Recuperació, Transformació i Resiliència, que pretén, entre altres iniciatives, impulsar el desplegament massiu d'infraestructura de recàrrega com a clau per a l'impuls del vehicle elèctric.\nEn concret, l'empresa preveu desenvolupar una infraestructura pública de carregadors ràpids i semi-ràpids en entorns urbans, poblacions de més de 50.000 habitants amb obligació de disposar zones de baixa emissió, i interurbans a les principals vies de comunicació cada 200 quilòmetres, "amb l'objectiu de democratitzar el vehicle elèctric per donar una alternativa d'infraestructura de càrrega a tot client que no compti amb la mateixa en el seu habitatge ", ha assenyalat el grup.\nEls carregadors a desplegar per l'energètica tindran una potència instal·lada entre els 22 i 150 kW i permetran estalviar 760 kilotones (KTN) de CO2 a l'any.\nMallat QUE GARANTEIXI EL SUBMINISTRAMENT A TOTA LA GEOGRAFIA\nEl desplegament de la infraestructura proposat donarà cobertura a tot el territori permetent així als usuaris de vehicles elèctrics disposar d'un mallat prou ampli que els garanteixi el subministrament en qualsevol punt de la geografia.\nA més, es preveu aprofitar les sinergies d'instal·lacions existents per connectar els punts de recàrrega a escomeses elèctriques que donen servei a altres instal·lacions, com ara les estacions de gas natural vehicular (GNV) aconseguint mitjançant un balancejat de potència adequat optimitzar l'ús d'aquestes instal·lacions.\nEn aquest sentit, la hibridació d'instal·lacions permet obtenir sinergies entre punts de consums d'energia elèctrica que no presenten la mateixa corba horària de demanda.\nD'aquesta manera, el projecte de l'energètica passa per realitzar un desplegament accelerat de 450 'hubs' d'energia elèctrica d'origen renovable a nivell nacional. Tot això amb un desenvolupament tecnològic i de valor afegit.\nA més, la proposta de Naturgy compta amb un gran component d'innovació, ja que la xarxa de comunicacions és essencial pel que fa a la tecnologia 5G i connectivitat de l'Internet de les Coses (Iot, per les sigles en anglès).\nLa companyia també farà servir els avantatges que proporciona la Intel·ligència Artificial per predir la demanda, analitzar en temps real del consum, detectar anomalies i fraus, realitzar un manteniment preventiu del punt de càrrega i dimensionar els punts de càrrega (potència, nombre de llocs de càrrega , etc.).\nA més, Naturgy comptarà amb una xarxa de més de 100 col·laboradors (clients o entitats interessades) que potenciarà l'ús i la innovació en la infraestructura de càrrega, la qual cosa permetrà optimitzar els espais seleccionats i els desenvolupaments d'innovació necessaris perquè les empreses s'agrupin amb el grup.\nPLA PER A UNA XARXA NACIONAL\nAquesta iniciativa per impulsar la mobilitat sostenible plantejada per Naturgy a Govern d'Espanya s'uneix al pla que també ha presentat per a la construcció d'una xarxa nacional de proveïment d'hidrogen, en l'entorn urbà i interurbà, mitjançant la instal·lació de fins a un total de 120 hidrogeneras.\nEn concret, aquest projecte compta amb una primera fase que passa per la instal·lació d'unes 38 hidrogeneras, 20 d'elles amb producció d'hidrogen 'in situ' a la instal·lació per mitjà d'un electrolitzador o una planta externa; i 18 sense producció 'in situ'. En totes elles, l'hidrogen es subministrarà als vehicles per mitjà d'un sortidor adaptat a les necessitats d'aquests.


El socialistes catalans donen l’esquena a Pedro Sánchez ! directe!cat\nPolítica Última actualització Diumenge, 28 de febrer de 2016 05:00 h\nTant sols vota un 31% de la militància socialista a Catalunya i tant sols un 52 a la resta de l’estat\nACN Barcelona .- L'acord rubricat, fins el moment, entre PSOE i C's per formar govern ha obtingut el 79% del suport de la militància socialista, amb el 97% de vots escrutats. Ha estat en la consulta celebrada aquest dissabte a les més de 3.000 agrupacions del partit repartides arreu de l'estat espanyol, la primera d'aquesta característiques que convoca el PSOE i que comptava amb 189.167 afiliats amb dret a vot. D'aquests, han participat en el procés un 52% del cens. La pregunta que havien de respondre era la següent: "'El PSOE ha assolit i proposat acords amb diverses forces polítiques per donar suport a la investidura de Pedro Sánchez a la presidència del govern. Dones suport a aquest acords per formar un govern progressista i reformista?'".\nIceta, Pedro Sánchez, PSC, PSOE\nEl PSC confirma que viu el seu pitjor moment\nTot i l'aprovació del pacte per part de la militància, el resultat de la consulta no és vinculant i l'acord es ratificarà definitivament dilluns en el marc del Comitè Federal del PSOE. A banda del vot presencial, també els militants podien votar per Internet, opció que han escollit 13.697 dels censats, el 7,2% dels censats. La jornada ha transcorregut amb normalitat. El secretari general del PSOE ha votat a les deu del matí a l'agrupació socialista de la localitat madrilenya de de Pozuelo de Alarcón. "Espero un 'sí' rotund i clar per part de la militància i animo a la resta de forces del canvi a què donin suport a l'acord la setmana vinent, en el debat d'investidura", ha assenyalat.\nUn dels col·laboradors més directes de Susana Díaz, imputat 27.02.2016.\n28 de febrer de 2016, 22.16 h\nPEDRO SANCHEZ Y ALBERT RIVERA Una de les seves propostes es una de importancia si hu aconsegueixen tirar endevant i que sigui veritat la faixin cumplir ELIMINAR LAS DIPUTACIONS Cosa que JA SERIA HORA JA TOCA Con diria aquel he Pero no crec que cap Govern acabi amb les Diputacions ja molts interesos de partits politics por medio alla ja molts diners a repartir regalos i altres coses ELIMINAR-LAS SERIA LO MILLOR PER LLUITAR CONTRA LA CORRUPCIÓ\n28 de febrer de 2016, 21.05 h\nReal i dinàstic PSOE, ple de venedors d'elixirs de reformes sense diferència amb el PP.\nAh! l'elixir es aigua edulcorada. Una falsetat com tot el d'ells.\nSón estafadors de mena.\n28 de febrer de 2016, 20.24 h\nLa pregunta es una manipulaciòn y està muy mal hecha. "Acepta vd. un pacto con C`s" Votar Sanchez, es volver otra vez al Felipismo. Al final de la comedia de estas elecciones volverà a gobernar el bipartido.\n28 de febrer de 2016, 20.13 h\n#13 No saps ni el que et pesques. Tu només mires cap a un costat i no mires, perquè no vols, cap a l'altre. Ets d'ideologia única. De la gent com tu surten els dictadors i les dictadures del diner i dels mercats. Tu no saps que el mercat lliure només ho pot ser fins que l'estafa és tant gran que no es pot ni denunciar. D'aquí ve la salvació dels bancs i de les grans empreses. D'acord, hi ha hagut i hi ha dictadures que es diuen socialistes (no ho són pas) pèrò la gran dictadura és la... Llegir més\n28 de febrer de 2016, 19.16 h\nICETA, demana feina a l'APOLO!!!!\nTens menys credibilitat que la MAIRENA!!!!\n28 de febrer de 2016, 19.13 h\n28 de febrer de 2016, 19.04 h\n28 de febrer de 2016, 14.34 h\nSi el 80 % dels sociates catalans no està d´acord amb el PSOE, pregunto, també estan d´acord amb els que van al davant del PSC ? ... Semblaria que no.\nLlavors que haurien de fer els militants sociates catalans amb els capdavanters del PSC ?..., un copet a l´esquena o un bon clatellot ?\nsocialisme el cancer dels miserables dictadors i lladres de sempre\n28 de febrer de 2016, 14.33 h\n#9 socialisme i llibertats? Has begut massa o ets un analfabet.\nSocialisme es opressió, es matar, es prohibir, es robar, es estafar, es la dictadura dels miserables.\nSort que a USA EL SOCIALISME es considerat terrorisme a la demoocràcia\nSocialisme, la porqueria criminal i lladregota de sempre\n28 de febrer de 2016, 14.10 h\n#9 Socialista com HITLER, oi nanu?\nSocialista del GAL, oi nanu?\nSocialisme es matar i robar com un Felipe, un Guerra o un Obiols del Gal.\nSocialisme es Cuba, es Venezuela, es Susana la ladrona, es Bustos


Catalunya, puntera en innovació per a la bateria elèctrica del futur | Fulls d'Enginyeria\nCatalunya, puntera en innovació per a la bateria elèctrica del futur\nPer Xavier Torra, 05 juliol, 2021\nMillorar la transferència de coneixement en l’àmbit de les bateries elèctriques a la indústria des d’una perspectiva enfocada a l’economia circular i la sostenibilitat és una oportunitat estratègica per a Catalunya, en un escenari que avança ràpidament cap a la generació d’energia verda, la descarbonització i l’electrificació de la mobilitat. Davant aquest canvi de paradigma, des d’Eurecat, juntament amb l’Institut de Recerca en Energia de Catalunya, hem posat en marxa Battech, un centre de referència per cobrir tota l’R+D+i de l’ecosistema de bateries del sud d’Europa.\nAmb aquesta visió, Battech establirà una unitat conjunta de recerca, desenvolupament, assaig i innovació especialitzada, que abastarà tota la cadena de valor de la pròxima generació de cel·les i bateries elèctriques per als mercats de la mobilitat elèctrica, les energies renovables i els béns d’equip. En aquesta línia, es preveu que el desenvolupament de Battech en els pròxims anys signifiqui una inversió addicional de 5 milions d’euros en equipaments i la creació de 15 nous llocs de treball d’alta qualificació.\nPerò l’orientació de Battech no són només les bateries de vehicle elèctric, sinó també les bateries de suport a la xarxa elèctrica, amb bateries de segona vida de vehicles o amb bateries de nova generació estacionàries pensades per aquests usos, per compensar, per exemple, aquells pics de demanda que les energies renovables no puguin cobrir per falta de vent, sol o per un augment de demanda sobtat. Cal tenir present que la transició energètica i la incorporació massiva de renovables a la xarxa provoca una variabilitat cada cop més gran en la generació i en la demanda, que fan imprescindible disposar de bateries estacionàries que garanteixin la flexibilitat i la fermesa del sistema elèctric, mitjançant la regulació de freqüència, control de tensió, reducció de puntes de consum i capacitat de recuperació del sistema en cas de parades o contingències.\nEs tracta, per tant, d’un projecte amb molt de significat i impacte, perquè, per una banda, busca avançar cap a una innovació amb impacte industrial, econòmic i social, en l’àmbit de les bateries i la mobilitat elèctrica, lleugera i ecològica i, per l’altra, també és molt rellevant perquè té un abast molt estratègic a nivell europeu.\nDes del punt de vista del sector de la mobilitat, Battech serà també un centre paradigmàtic, pensant que la nova mobilitat serà elèctrica, connectada, compartida i autònoma, on la bateria és el centre d’aquest canvi de paradigma cap a l’electrificació.\nLa priorització de la sostenibilitat és un altre element primordial, perquè Battech impulsarà el desenvolupament de bateries de més alta densitat energètica, eficients i sobretot més sostenibles i totalment enfocades a la circularitat.\nBattech generarà i transferirà coneixement a la indústria, per tal de potenciar la seva competitivitat en sectors que estan immersos en una profunda transformació. En aquest punt, és molt important també el teixit industrial i empresarial al qual ens adrecem, amb especial atenció a empreses fabricants i consumidores de bateries elèctriques, empreses del sector automoció i de la mobilitat elèctrica en general, empreses del sector energètic i béns d’equips, organismes públics de l’àmbit a nivell regional, estatal i internacional, clústers, associacions i plataformes. Des de l’angle de l’activitat, Battech es concentrarà en accelerar la recerca i la innovació en cel·les i bateries elèctriques i cobrirà l’R+D+i de tota la cadena de valor, englobant l’ecodisseny, nous materials, assaig i validació, l’acoblament, la industrialització, la segona vida i la circularitat de la pròxima generació de cel·les i bateries elèctriques.\nEstem, per tant, davant unes oportunitats immenses, amb la perspectiva de posar al servei de les empreses un Hub de referència per cobrir tota l’R+D+i de l’ecosistema de bateries del sud d’Europa, on podem ajudar a donar un impuls important a la indústria, en un moment decisiu en què ens juguem molt.


Unión de Mutuas destaca els beneficis de ser una empresa saludable – Unión de Mutuas\nUnión de Mutuas destaca els beneficis de ser una empresa saludable\nUnión de Mutuas ha participat en la trobada empresarial i networking “Enreda’t”, dins de la iniciativa Focus Pime i Emprenedoria de la Generalitat Valenciana, organitzat conjuntament pel CEEI i l’Ajuntament de Castelló, la Càtedra Ciutat de Castelló de la Universitat Jaume I i la Diputació.\nUnión de Mutuas ha col·laborat en l’organització de l’esdeveniment amb la realització d’un taller sobre les Organitzacions Saludables, amb la finalitat d’aportar, als emprenedors i organitzacions assistents, les eines i accions innovadores dutes a terme per la mútua per a la millora de la prevenció, la seguretat, el benestar i la promoció de la salut, tot un seguit d’elements que repercuteixen en una major productivitat i competitivitat empresarial.\nEls experts d’Unión de Mutuas, Carmen Navarro, especialista en Psicologia Clínica; Emilio Gómez, responsable del Servici de Prevenció; i Rosario Ballester, responsable de Medicina del Treball, han respost a les qüestions de com arribar a ser una organització saludable, com gestionar el clima laboral, com afrontar els riscos psicosocials i com gestionar l’absentisme i la retenció del talent.\nA partir del model d’Empresa saludable que té implantat i certificat la mútua, el representant d’Unión de Mutuas, Emilio Gómez, ha explicat els factors d’èxit i la metodologia a seguir per part de les organitzacions que vulguen implantar aquest model, que “tants beneficis aporta a les persones treballadores, dins i fora de l’àmbit laboral, a les empreses i a la societat en el seu conjunt”.\nGómez ha fet referència al Pla de Salut de l’entitat, una iniciativa integral destinada a fomentar el canvi d’hàbits per millorar la salut física i emocional que inclou quatre projectes centrats en la salut cardiovascular, la salut psicològica, la mobilitat responsable i el lideratge saludable. Tots ells, ha explicat Gómez, comprenen un seguit d’accions transversals amb l’objectiu de tindre “professionals sans i més feliços en un entorn segur” ja que és “la millor manera de retenir el talent a les organitzacions”.\nNavarro ha remarcat la conveniència d’implantar programes de salut i benestar emocional a les empreses, ja que Espanya és el segon país del món que més fàrmacs tranquil·litzants consumeix, “sense que per això es reduïsca l’ansietat”, ben al contrari, “s’està convertint en un veritable problema de salut pública”.


Les Pungoles opina i viu: Risc a prevenir\nRisc a prevenir\nDesconec si els veïns propers a la situació que plantejo en aquest article són coneixedors dels fets, però és evident que ells i els altres que circulem sovint pels carrers propers als diposits de gas ens estem exposant a un risc innecessari i de fàcil solució per part de qui pertoqui.\nCom indica la llei de Prevencio de riscos laborals 31/95 i la APQ de emmagatzament de envasos de productes inflamables, per evitar accidents amb bombones de gas es imprescindible que estiguin correctament assegurades i recolzades en armaris i sujectades amb cadenes per evitar la seva caiguda, trencament de capçal i difusor i les conseqüents explosions i incendis. Encara és més evident el risc, si aquesta circumstàncies es donen al costat dels diposits de gas de la nostra urbanització, i quan dic al costat dic a deu metres com es pot deduïr a les fotos que adjunto.\nCom també podem distingir a la foto es tracta de més d'una bombona, i ja els asseguro que la situació no és de un dia ni dos, sinó que ja s'allarga mesos.\nM'agradaria recalcar que aquesta area es accessible completament per la part inferiror que dona al cami del parc Nou, on la valla, està deformada com la de les nostres estimades pistes de tenis.\nEs inaudit que REPSOL i nosaltres en exposem, amb aquest i altres fets, a nous incidents i accidents que tristament i amb dolor reben uns i després paguem entre tots.\nTrigarem molt en solucionar-ho?Esperarem lo mateix que estem esperant per lo del mur i per lo de les aceres?També em diran iluminat per informar d'aquest fets?Esperarem a rebre denuncies o reposabilitats subsidiaries?Que passarà amb el tema de les olors i els insectes de la granja?Ens escoltarà qui ens té que escoltar?Que diu la junta de tot això?\nPer si de cas vigilin les criatures i no dubtin en advertir-los d'aquestes situacions!!\nCrec que lo convenient seria que el secretari de la Junta truqués a Repsol i donés avís de la situació.\nNo està demés que algú de nosaltres es avisés en persona del fet....\nEs un tema que te que solucionar-se en les revisións i el recinte tindria que estar totalment tancat i inaccessible.\nEs increible que una instal.lació així estigui en aquestes condicions...\nPa´sé ayer por la tarde y sigue estando igual. ¿Alguien ha informado a Repsol?\nTRANQUIIIIIIIIILS!!! Que están BUIDES home!!!\nPerò ja que esteu tan atacats dels nervis potser que aviseu a la CIA a veure si será un arsenal Islamista!!!\nI si no están conectades, no tenen CAP perill. Vinga, que ja podeu dormir tranquilets macos ^^ un petunet de bona niiiiiiit!\nPrimerament,encara que el manometre marqui cero sempre queda gas residual i per tant risc i en 6 ampolles el risc enmcara és més gran....pots sumar riscos?\nSegons la accidentabilitat laboral en la metalúrgica o construcció no es la primera bombona que cau trenca el cap i la propulsió de les válvules genera accidents mortals i greus.\nI si ets més llest que la llei de prevenció que obliga a mantenir-es dins de carros soistingudes amb cadenes per evitarf que volquin és que ets més llest i sarcàstics que molt técnics que dediquem la nostra vida a La Prevenció de Riscos Laborals!! Bona nit maco!!\nAquestes porten un 'super-protector' al cap, sería molt malla llet que es trenqués no? Va, que estem exagerant home, i en el fons ho sabeu! No es MOLT més perillós que no es compleixin les restriccions de velocitat a la nostra urbanització? Això sí que ha produït MORTS i SI que és un superperill. Més que unes bombones de butà buides que si cauen també sería malla llet que es trenqués el cap caien a la fullaraca. Si ens hem de tirar del péls, fem-ho amb el que realment importa. No dic que no sigui un perill. Evidentment si pel que fos, alló prengués foc o el que sigui, estaríem davant d'una catástrofe bastant fotuda. Però dediquem les nostres energíes a lluitar amb els perills de debó. No es una burla, ni pretenc riurem de tothom, només és una crida a la mobilització amb la que podem fer de les pungoles un lloc millor.\nSincerament, a mi em posa el cul més petit un cotxe d'aquests de Can Miret que passen per la principal de Pungoles a 90 que aquestes bombones. No li trec importància. Fixem prioritats.\nTampoc giro el cap i em quedo en 'l'inmobilisme cómode'.\nPer qué no truqueu a repsol i penjeu aquí el que us diuen?


Vuit claus per entendre l’actual Xinjiang | Blog d'Estudis de l'Àsia Oriental\nEn els darrers dies, la província xinesa del Xinjiang, situada a la part més occidental del país, ha estat notícia arran de l’atac amb bomba que el passat 30 d’abril va matar a tres persones i en va deixar gairebé una vuitantena de ferides en una de les estacions de tren a Urumqi, la capital de la província. Malauradament no és el primer atac d’aquest tipus: no fa ni dos mesos, un grup de terroristes de Xinjiang també va matar 29 persones i en va deixar 150 de ferides a Kunming –capital de Yunnan, província al sud del país. L’atac del dia 30 va coincidir amb la visita oficial que el president xinès Xi Jingping realitzava a Xinjiang i que, tal com assenyalava el Renmin Ribao [Diario del Pueblo] –òrgan oficial del Partit Comunista Xinès–, tenia com a objectiu mantenir l’estabilitat social i la pau en el territori, dur a terme el desenvolupament de la regió en benefici del poble i enfortir la presència militar a la regió per garantir-ne l’estabilitat. En aquesta ocasió, el President xinès havia escollit visitar la ciutat de Kashgar i tota la zona sud de la província, on la presència de la minoria dels uigurs musulmans és més important i on més s’han patit els atacs dels extremistes i rebels.\nUn primer cop d’ull a la premsa catalana i nacional, com també la internacional, permet extreure algunes idees comunes. En tots els casos les notícies emfatitzen el fet que es tracta d’una província “conflictiva” i “insurgent”; la necessitat d’entendre aquest atac com una mostra de violència més duta a terme pels extremistes del Xinjiang; el caràcter estratègic d’aquesta província per a Pequín i la urgència que la República Popular de la Xina té per a trobar-hi una solució. Al dia següent de l’atac, el Diario del Pueblo es mostrava contundent: “La batalla para combatir la violencia y el terrorismo no permitirá ni un solo momento de descuido y se deben emprender acciones decisivas para suprimir de manera resuelta el incontrolado impulso de los terroristas”. En l’agenda política del govern xinès, eradicar els extremistes religiosos i separatistes del Xinjiang, que són els artífexs darrera d’aquest tipus d’atacs, és una prioritat absoluta.\nPer plantejar la situació actual al Xinjiang, cal tenir en compte algunes claus històriques d’aquesta província que ajudin a entendre què està passant i per què resulta de vital importància pel govern xinès mantenir-la sota el seu paraigües.\nXinjiang ocupa un vast territori amb una extensió de gairebé 1.700.000 km2, és a dir, que triplica amb escreix l’extensió d’Espanya. Aquesta província, allunyada de la capital, és estratègica tant per la seva situació fronterera amb països com Rússia, Mongòlia, Índia, Afganistan i el Pakistan, com també per la seva riquesa en recursos naturals com el petroli, el carbó i el gas natural – recursos que han contribuït al desenvolupament econòmic del país en les darreres dècades. Paradoxalment, però, Xinjiang és una de les províncies més pobres del país.\nXinjiang és una de les cinc “Regions Autònomes” que el govern xinès va crear. En els territoris on els Han no eren la població majoritària, i per tal d’apaivagar qualsevol possible reivindicació de les minories nacionals dominants en els diversos territoris, el govern de la República Popular de la Xina va decidir crear-hi “Regions Autònomes” que, a dia d’avui, són cinc. Per ordre cronològic de creació són les següents: Mongòlia interior (1947), Xinjiang (1955), Guanxi i Ningxia (1958) i Tibet (1965). D’acord amb aquesta “concessió”, els grups ètnics majoritaris en aquestes regions tenen certs drets legals i poden gestionar a nivell de província alguns afers, tot i que sota l’estricta vigilància de quadres del Partit Comunista Xinès. De fet, a la Constitució xinesa de 1982, l’apartat 6 del capítol III, “Estructura de l’Estat”, està íntegrament dedicat als organismes autonòmics de les zones amb autonomia nacional, de manera que queden fixats els àmbits d’actuació i la seva regulació. Es més, l’article 4 del capítol 1 de la Constitució afirma: “Todas las nacionalidades de la República Popular China gozan de iguales derechos. El Estado garantiza los derechos e intereses legítimos de las minorías nacionales y salvaguarda y desarrolla las relaciones de igualdad, unidad y ayuda reciproca entre las diversas nacionalidades. […]. En toda zona donde alguna minoría nacional viva en compacta comunidad se aplica la autonomía regional y se establecen organismos autonómicos para ejercer los derechos autónomos. Las zonas de autonomía nacional constituyen parte inseparable de la República Popular China”.\nTot i aquesta concessió, alguns episodis de la recent història xinesa han intentant de manera sistemàtica i brutal l’aniquilació i supressió de qualsevol símbol de diferenciació cultural. En el context del moviment anti-dretà posterior al Gran Salt Endavant (1959-1960) i durant la Revolució Cultural (1966-1976), es va perseguir de manera sistemàtica i flagrant els costums i religió de les minories nacionals.\nEl territori de l’actual Xinjiang no es va incorporar de manera definitiva a la Xina fins el segle XVIII, durant el regnat de Qianlong (1711-1799) de la dinastia Qing. En el segle XIX, en plena decadència de la dinastia manxú, el Xinjiang va proclamar-se independent dels xinesos per bé que, a finals del XIX, el general xinès Zuo Zongtang va reconquerir el territori. En el segle XX, va passar exactament el mateix. Aprofitant la guerra civil entre comunistes i nacionalistes, el Xinjiang es va independitzar amb el suport de la URSS. Ara bé, la victòria de Mao l’any 1949 va permetre als xinesos reconquerir el territori.\nLa població majoritària en aquesta província és d’ètnia uigur –un poble turc de l’Àsia central i de religió musulmana–, que a principis dels anys vuitanta del segle XX va ser inclosa com una de les 55 minories nacionals que Pequín va reconèixer. En aquesta maniobra, els grups ètnics que la República Popular de la Xina va reconèixer van ser considerats com a nacionalitats, minzu, que convivien amb els Han, que és la majoria hegemònica del país i que representa l’essència del que es considera autènticament “xinès”.\nEls uigurs es queixen del fet que l’afluència cada vegada més gran de xinesos Han a la província ha fet que, en els darrers anys, els costums i les seves tradicions religioses s’hagin vist amenaçades per les de la majoria Han. Cal tenir en compte, per exemple, que el nombre de xinesos Han en el Xinjiang s’ha pràcticament quintuplicat des de la fundació de la República Popular de la Xina, l’any 1949. Si l’any 1949 representaven el 8% de la població avui ja són el 41%. D’acord amb les xifres del cens nacional de 2010, la proporció entre els xinesos Han i els uigurs en aquesta província és gairebé la mateixa: un 43’3% són uigurs i un 41% són Han. Aquest procés de colonització Han ha fet que els uigurs se sentin cada vegada més desplaçats del que consideren la seva terra.\nXinjiang és una província pobra i endarrerida que el govern xinès vol modernitzar. Ara bé, el que per Pequín significa progrés i millora, per a la minoria nacional dels uigurs és interpretat com un procés d’assimilació i aculturació cultural, amb la consegüent pèrdua de la seva pròpia identitat.\nArran dels atacs dels darrers anys, Pequín ha extremat les mesures. S’ha reforçat la seguretat a Xinjiang fins al punt que el territori està pràcticament en una situació d’ocupació militar xinesa. Una de les interpretacions que Pequín fa situa l’origen dels atacs fora de la Xina, del moviment islàmic del Turkestà oriental o dels grups uigurs que viuen més enllà de les fronteres xineses. Tot i que res d’això no s’ha pogut provar, Pequín va aconseguir que, arran de l’atemptat de les Torres Bessones l’11 de setembre de 2009, els Estats Units introduís els independentistes uigurs dins del seu llistat de grups terroristes.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de General, Opinió per anna busquets alemany. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


La lliura esterlina arriba al seu valor més alt des del 'brexit'\n22 mesos després\nLa recuperació de la divisa britànica, sumada a l'expectativa de l'augment dels tipus d'interès, contrasta amb la incertesa al voltant de la nova política comercial dels EUA\nFILE PHOTO: Union Flags and European Union flags fly near the Elizabeth Tower, housing the Big Ben bell, during the anti-Brexit ’People’s March for Europe’, in Parliament Square in central London, Britain September 9, 2017. REUTERS/Tolga Akmen/File Photo / TOLGA AKMEN (REUTERS)\nBarcelona 17 de d’abril del 2018. Actualitzada 18 de d’abril del 2018 a les 17:19\nLa lliura esterlina ha arribat avui al seu valor més alt des del pic registrat al gener, el 0,2% més forta que el dòlar, i aconsegueix el canvi més elevat des del referèndum conegut com a brexit, en què els britànics van votar el 23 de juny del 2016 a favor de la sortida del Regne Unit de la Unió Europea.\nEl plebiscit de fa dos anys va sacsejar la moneda britànica durament, i el seu valor de canvi va arribar al seu nivell més baix a principis del 2017, quan va descendir fins al 18%.\nLa lliura ha anat guanyant terreny des d'aleshores en el mercat de divises i actualment està el 0,2% més forta davant el dòlar, que se situa en 1,437 dòlars; davant el valor a què va arribar a principis d'any, quan la moneda britànica va arribar a un valor de canvi d'1,206 dòlars. Respecte a l'euro, la divisa es manté estable, amb la lliura en 1,1572 euros.\nSegons els experts, la depreciació del dòlar és deguda a la incertesa que ha provocat la nova política comercial dels Estats Units i a l'expectativa que el Banc d'Anglaterra apugi les taxes d'interès.\nDues de cada tres empreses no disposen de plans davant el 'brexit'\nAcord per al període de transició del 'brexit'\n"Hi ha molt d'optimisme amb la lliura esterlina", ha apuntat el cap d'investigació de divises del Bank of New York Mellon, Simon Derrick, en unes declaracions a la BBC. L'analista també ha destacat que ara el procés de sortida del Regne Unit de la UE es valora des d'un prisma més optimista.\nEl brexit es farà efectiu el 29 de març del 2019, moment en què s'iniciarà un període de transició que durarà fins a finals del 2020. Derrick va afegir que el mercat estava valorant el millor desenllaç per a aquest procés, encara que "pot passar qualsevol cosa", va dir. Concretament, es va referir a les problemàtiques que encara queden per resoldre, com "la frontera a Irlanda del Nord".\nBrexit Tipus d'interès Regne Unit


VFR | PROSICS Barcelona\n“Implementació d’estratègies per reduir risc de malalties importades per els visiting friends and relatives (VFRs)”. Any 2011.\nTítol del projecte subvencionat: Implementació d’estratègies per reduir risc de malalties per els VFRs\nNúm. registre: 0336E/11456\nResum del projecte: Actualment existeix dos grups creixents d’immigrants que un cop assentats als països d’acolliment, es converteixen en viatgers. Per una banda estan els immigrants que viatgen als seus països d’origen per a visitar a familiars i amics, son els viatgers definits com els VFRs (Visiting Friends and Relatives), i per altra els musulmans residents a Catalunya que viatgen a la Meca i Medina (Aràbia Saudí) per a fer el Hajj (peregrinació).\nTenint en compte els recents estudis de la xarxa global de centres especialitzats en medicina del viatger que constaten que los V.F.Rs tenen un risc més alt de patir la malària que els que viatgen per turisme, des de l’any 2010 s’està desenvolupant aquest projecte conjuntament amb la Unitat de Medicina Tropical i Salut Internacional Drassanes de l’Institut Català de la Salut amb l’objectiu de disminuir el risc de malalties importades en els VFRs i els peregrins a la meca.\nAquest any 2011,les activitats del projecte han estat encaminades a enfortir el treball comunitari per a facilitar l’accés a l’assessorament sanitari previ als viatges i la sensibilització sobre els riscos sanitaris relacionats amb els seus viatges als països d’origen. Les activitats han estat desenvolupades per 2 agents comunitaris de salut (ACS) d’ Àfrica Subsahariana i Àsia i personal sanitari de la UMTSID.\nGeneral: Disminució del risc de malalties importades en els immigrants viatgers VFRs (Visiting Friends and Relatives) i peregrins.\nEspecífic: Millora d’accessibilitat a la salut dels immigrants viatgers VFRs (Visiting Friends and Relatives) i peregrins.\nPoblació diana: Els VFRs d’origen d’Àfrica Subsahariana,Àsia (Sud est Asiàtic) que van de visita al país d’origen. Els Peregrins musulmans que viatgen a la Aràbia Saudi per a realitzar la peregrinació.


Llum verda a la granja de pollastres de Solius\nLlum verda a la construcció de la Granja de Pollastres de Solius. L'Ajuntament de Santa Cristina ha donat el permís a la família Cateura perquè pugui desenvolupar un projecte que preveu l'engreix de més de 80.000 pollastres.\nEs tracta d'un tràmit després que els promotors hagin aconseguit informes favorables en matèria d'urbanisme i medi ambient. La granja s'ubicarà en una finca de Solius propietat dels promotors que ja havia tingut usos agrícoles i ramadres i on fa anys que s'hi intenta desenvolupar algun projecte per treure rèdit de les terres.\nUn grup de veïns prepara al·legacions\nL'activitat, però, no agrada a un grup de veïns i estiuejants de la zona que creuen que el projecte és sobredimensionat i que malmetrà la qualitat de vida i el medi ambient de l'entorn. De fet, agrupats en la plataforma Salvem Solius, ja han anunciat al·legacions contra els permisos i informes de la Generalitat, el Consell Comarcal i l'Ajuntament Cristinenc. En aquestes al·legacions esgrimeixen el valor ecològic de la vall i la "creueltat" que suposa l'engreix industrial d'animals. Veuen el projecte innecessari i asseguren que no porta cap valor afegit a Santa Cristina d'Aro.\nPosen diversos condicionants al projecte com ara que els nivells d'immissió sonora no superin els 52 dB , la impermeabilització dels dipòsits d'aigües residuals i control dels excrements, i mesures contra incendis forestals.\nAcusen a les administracions d'actuar contra els interessos de la població i demana valentia per no "destrossar" el rerelitoral.\nFer compatible viure de la terra amb el descans dels veïns\nA l'altra banda, però, hi ha els que consideren que la gent de Solius té dret a viure de les seves terres i fer compatible aquestes activitats econòmiques amb el descans dels veïns i estiuejants que visiten la zona. De fet, la família Cateura, ja va assenyalar quan van presentar el projecte que no farien cap nyap i que tindrien totes les precaucions mediambientals i d'impacte previstes per integrar la granja a l'entorn.\nUn promotor vol fer una granja de pollastres a la Vall de Solius i un grup de veïns hi està en contra (14-08-2014)\nSalvem Solius presenta al·legacions contra la granja de pollastres (08-10-2014)


Juana Gallego dirigeix el primer màster de gènere a l’UAB | Amoncomunicacio's Blog\nja sigui a la premsa escrita, la ràdio, la televisió, els gabinets de premsa, les agències de publicitat o les industries culturals, amb un especial interès en la comunicació a Internet.\nJuana Gallego va explicar explicar el per què del Màster en una recent entrevista a La Independent, i va comentar: “Es inconcebible que no es formi\nen gènere a les universitats”. El màster de la UAB pretén donar “una formació integral sobre la comunicació i la relació amb el gènere des del major nombre\nde perspectives possibles. La majoria desconeix de què es parla quan diem “comunicació amb perspectiva de gènere. En algun cas, fins i tot es mostra rebuig a aquest terme”\nEl Màster que tè 8 Móduls, i uns 40 professores i professors. Amb el curs es posarà en Marxa L’Observatori de Gènere i Comunicació.\n[+Consulteu + info. Per apuntar-se al Mail]\n« Festival Gospel Experience el primer cap de setmana de juny, a Santa Anna\nCursets d’estiu de dansa a l’Escola Isa Moren »


Ensenyant 96 de 148 Propietats - PAG 8/13\nPis - Alicante (Altozano) , Superfície Construïda 135m2, 3 Habitacions, 1 Banys, Distància del mar 3 Km..\n122.500 € - 6 %\nPis - San Vicente del Raspeig, Superfície Construïda 98m2, 3 Habitacions, 2 Banys, Distància del mar 7 Km.,...\nPis - Alicante (Carolinas bajas) , Superfície Construïda 111m2, 3 Habitacions, 1 Banys, Distància del mar 1 Km..\nPis - Alicante (Altozano) , Superfície Construïda 100m2, 3 Habitacions, 2 Banys, Ascensor, Urbanització.\nLocal comercial - Alicante (Carolinas altas) , Superfície Construïda 350m2, 1 Banys.\nPis - Alicante (Carolinas bajas) , Superfície Construïda 90m2, 3 Habitacions, 1 Banys, Distància del mar 5 Km.,...\n124.000 € - 1 %\nPis - Alicante (Altozano) , Superfície Construïda 136m2, 4 Habitacions, 2 Banys, Ascensor.\nPis - Alicante (Altozano) , Superfície Construïda 77m2, 3 Habitacions, 1 Banys, Ascensor.\nCasa - Alicante (San blas) , Superfície Construïda 71m2, 2 Habitacions, 1 Banys.\n129.000 € - 0 %\nApartament - Arenales del sol (Zona gran via) , Superfície Construïda 77m2, 2 Habitacions, 1 Banys, Ascensor,...


Crida per Palma proposa implementar un salari mínim de ciutat de 1.400 euros\nPublicado 15/5/2019 16:25:38CET\nCrida per Palma ha proposat aquest dimecres implementar un salari mínim de ciutat de 1.400 euros amb l'objectiu de fomentar "unes condicions laborals dignes".\nAixí ho han presentat en una acció de campanya en la qual han mostrat les despeses habituals que una persona de Palma té mensualment per reivindicar "la necessitat" d'un salari mínim.\n"Aquest salari serà el mínim que cobraran tots els treballadors de l'Ajuntament de Palma i també serà el mínim exigit a les empreses contractades per l'Ajuntament, a pesar que el propòsit de Crida és avançar cap a la municipalització de serveis", ha explicat la número 2 de Crida a l'alcaldia, Laura Dorado.\nDorado ha argumentat que la mesura "es pot implantar perfectament" i, "és més, se saben els límits de la institució municipal, per això Crida impulsarà una campanya perquè les empreses de Palma implantin el Salari obtinguin descomptes fiscals en impostos municipals".\nAmb tot, el cap de llista, Manel Domènech, ha esmentat algunes de les altres propostes que incorpora el programa de la formació pel dret al treball digne, i la "lluita activa" contra l'atur i la precarietat.\n"Crear un servei municipal d'inspeccions de treball, exercir d'acusació popular en els casos de morts per accidents laborals, implantar una renda garantida de ciutadania, o no donar cap nova llicència d'activitat a les Empreses de Treball Temporal són algunes de les propostes per al treball digne", ha conclòs Domènech.


Publicado: 22 mayo, 2010 en Sin categoría\nCom cada dissabte hem ixit 8 bikers per a fer esta nova ruta. Tots hem confiat en Mikel (el salemero) i en el seu GPS i la veritat es que no hens ha fallat.\nHem ixit a les 7:30 desde el lloc de costum i hem tirat cap a Aielo per arreplegar a Contre i desde ahí per la via de servici i per el camí real hasta Ontinyent. En arribar a Ontinyent hem anat bordejant el riu amb alguna dificultat que altra hasta al pont per on fan el bou i després per carretera a buscar l’altre camí que ens treia a la carretera de Fontanars per a buscar la pista que ens portaría hasta la Font de Gamellons. Esta pista está molt bé, te una pujà curta pero en la que pots exprimer-te si t’apetix o si no sempre pots punxar com Sergi, parar a arreglar la roda i en la escusa pujar a la marxeta.\nUna vegada tots junts hem continuat per la pista hasta la Font de Gamellons on hem esmortzat i ens hem fet esta foto per a il.lustrar la ruta.\nNo vullc oblidar-me d’agrair a un grup de senderistes que estaen esmortzant al nostre costat, la botella de vi i el café tocaet al que ens han convidat.\nDesprés d’esmortzar hem seguit per la pista hasta eixir de nou a la carretara que va a Fontanars per a buscar el camí que ens tornaría a Ontinyent. En arribar a Ontinyent la calor ens obligava a parar en el bar de costum per fer-se una cerveseta fresqueta, i després altra vegada per el camí Real i per la via de servici hem tornat a Aielo, i per la Ermita de San Joan cap a casa.\nAl final hem fet 70kms, la ruta ha estat molt bé, sobretot perque es la primera que fem per aquella zona, l’oratge perfècte i la cerveseta antes d’arribar a casa a acabat d’arredonir esta eixida que es molt recomanable.\n22 mayo, 2010 en 21:08\nQUECABRONET QUE ERES XAVI!! HA ESTAT MOLT BE LA DE HUI. FALTA QUE S\_’ENRRECORDEM PER FERLA UN ALTRE DIA. AMUNTT!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!\n24 mayo, 2010 en 23:34\nMolt Be colegues, mavera agradat fer esta ruta nova, pero bueno ja la repetirem, malegre que seu pasareu be i de que anem aumentant el grup, com diu Xavi nem fent club i Checho jo no vullc dir res pero la Scott ixa de passeig que tens va fent aigues ehh!!! Amunttttttttt\nMARCHA BTT “OMBRIA DEL BENICADELL”\nRUTETA DE ENTRENAMENT


La tretzena edició de l’exposició internacional World Press Photo, organitzada per la Fundació Photografic Social Vision, s’ha instal·lat al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona amb les 143 fotografies guanyadores i un complet programa d’activitats paral·leles i visites comentades per aprofundir en els temes i els autors dels reportatges d’aquesta edició dates i convertir Barcelona en una de les primeres ciutats del món on es mostren les fotografies guanyadores del prestigiós premi de fotoperiodisme.\nLa mostra compta amb la presència activa dels fotògrafs guanyadors espanyols: Santi Palacios, Francis Pérez i Jaime Rojo, així com del fotògraf alemany resident a Barcelona, Daniel Elter i la barcelonina establerta a Nova York, Carla Tramullas.\nLes fotografies guanyadores han estat escollides entre les 80.404 imatges que s’han presentat a concurs, realitzades per 5.034 fotògrafs de 125 països. 222 fotògrafs espanyols han participat en el certamen.\nLa fotografia guanyadora d’enguany es titula Un assassinat a Turquia i la va disparar el fotoperiodista turc Burhan Ozbilici, que treballa per a l’agència Associated Press. És una instantània dels fets que van succeir el 19 de desembre de 2016, quan Mevlüt Mert Altıntaş, un agent de policia de 22 anys fora de servei, va assassinar l’ambaixador rus a Turquia, Andrei Karlov, durant la inauguració d’una exposició d’art a Ankara. Va ferir a tres persones més, abans de ser abatut a trets per oficials de la policia.\nLa Fundació Photographic Social Vision amplia l’exposició amb visites guiades, tallers i altres activitats per generar debat sobre el valor i els reptes del fotoperiodisme, i aprofundir en las temàtiques dels projectes guanyadors. Des de la seva fundació el 2001, Photographic Social Vision persegueix com a objectius el sensibilitzar la societat sobre realitats poc conegudes i problemàtiques socials, promoure la transformació i integració social dotant d’eines d’expressió a grups i individus, tant públic general com a col·lectius en risc, i donar suport al desenvolupament professional de fotògrafs documentalistes i assessorar a entitats vinculades al sector.\nLa Fundació World Press Photo és una institució important en el desenvolupament i la promoció de la tasca dels periodistes visuals, amb un seguit d’activitats i iniciatives arreu del món. Es va formar en 1955, quan un grup de fotògrafs holandesos va organitzar un concurs per exposar el seu treball a col·legues internacionals. Des d’aquest concurs anual s’ha convertit en un dels premis més prestigiosos del fotoperiodisme, i l’exposició que produeix és vista per quatre milions de persones a tot el món cada any.\nA la Xarxa de Biblioteques Municipals de la ciutat trobareu obres de fotoperiodisme, i més de 340 obres dedicades a la fotografia.\nDivendres 12 de Maig de 2017 | Categoria: AL DIA,Llibresfera\t| Enllaç permanent\nMes de còmics a la biblioteca: ‘Còmics en català’ i ‘Vinòmics’\nDurant els mesos de maig i juny, la Biblioteca Armand Cardona acollirà diverses activitats relacionades amb el món del còmic.\nPer començar, des del passat dia 5 de maig i fins al dia 27 podeu veure al primer pis de la Biblioteca l’exposició Vinyetes: còmics en català que forma part de la campanya del Centre de Normalització Lingüística de Barcelona Uaaaaaaau… iuhu, pataplaf! Còmic en català, que té per objectius donar a conèixer i fer visible els còmics que s’editen en català per fomentar-ne el consum i, alhora incentivar les indústries culturals i les editorials a consolidar-ne i ampliar-ne les edicions, videojocs i audiovisuals.\nPer aconseguir-ho, el CNL de Barcelona compta amb la col·laboració d’establiments comercials adherits a la campanya, editorials, organitzacions i professionals vinculats al món del còmic. Entre ells, hi ha el padrí de la campanya, Lluís Juste de Nin, dibuixant, il·lustrador i ninotaire, i creador de la Norma, imatge de la primera campanya per a la normalització lingüística, duta a terme l’any 1982 per la Generalitat de Catalunya.\nEn el marc de l’exposició hem organitzat un taller per joves a partir de 12 anys en col·laboració amb l’EMAID, Escola Municipal d’Art i Disseny de Vilanova i la Geltrú. ‘Workshop: còmics’ anirà a càrrec de Beatriz Rojas i tindrà lloc el divendres 19 de maig a les 18h. Les places són limitades i cal inscripció prèvia a la biblioteca.\nUna altra activitat relacionada amb el còmic és la presentació de Vinòmics, un projecte col·lectiu, on-line i periòdic format per 7 relats gràfics (reals o de ficció) fets amb els colors del vi. Històries, anècdotes, emocions, humor i personatges singulars que arriben al públic a través d’una iniciativa que ha fet que còmic i vi esdevinguin un maridatge singular.\nEntre el 24 de maig i el 23 de juny es podran veure a la biblioteca les portades de El mateix vi d’Albert Monteys, Blanc ingràvid de Deamo Bros, Una vida inexperta de Manel Fontdevila, El vi de l’Emperador d’Oriol Malet, Round about Midwine de Sagar Fornies, L’esperit del vi de Maribel Carod i Bohèmia de David Morancho.\nPer complementar l’exposició, el mateix dimecres 24 de maig a les 20:30 h tindrà lloc un particular maridatge de vi i còmic, a càrrec de Raúl Deamo, de Deamo Bros., autor d’una de les historietes i coordinador d’aquest projecte i de Clara Dalmau, sommelier de la DO Catalunya. Es degustaran tres vins. Les places són limitades, i cal inscripció prèvia a la biblioteca.\nAquestes activitats s’han organitzat en col·laboració amb la DO Catalunya i la Fira Temps de vi.\nDijous 11 de Maig de 2017 | Categoria: ACTIVITATS,Còmicteca\t| Enllaç permanent\n“Puja al tren!” arriba al final del seu trajecte\nEl concurs Puja al tren!, adreçat a joves lectors d’entre 9 i 13 anys, ha arribat en aquesta primera edició al final del seu recorregut i aquest dissabte 13 de maig a les 11:30h a l’estand de les Biblioteques Municipals a la fira ‘Conte va! Va de contes’ tindrà lloc l’acte de lliurament de diplomes a tots els participants i el lliurament de premis.\nAquesta iniciativa de promoció lectora adreçada a escolars de 4rt a 6è és una proposta del Grup de biblioteques infantils del Garraf i l’Alt Penedès i té per objectiu fomentar la lectura i promoure les biblioteques públiques com un recurs útil pels estudiants d’aquesta franja d’edat, on cada lector participant ha disposat d’un mapa literari on hi consten 4 línies de tren que engresquen a un viatge diferent en funció de la temàtica escollida: humor, aventures, experiències i terror.\nEn total han estat més de 50, concretament 56, els nens i nenes que han participat en aquesta iniciativa, dels quals com a mínim 24 han completat al menys una línia, és a dir, que han llegit 4 de les lectures proposades i han sabut resoldre correctament l’enigma de cada lectura.\nEls llibres més llegits d’entre les 24 lectures a escollir han estat les col·leccions d’Agatha Mistery de Sir Steve Stevenson i La Tribu de Camelot de Gemma Lienas, seguits per Vols ser el nòvio de la meva germana? de Maite Carranza, El meu germà el geni de Rodrigo Muñoz Avia, Els Culdolla de Roald Dahl, En Frank Einstein i el motor antimatèria de Jon Scieszka i No fotis, Marta! de Mercè Anguera.\nTots els participants rebran un diploma per haver participat i en un sorteig es desvetllaran els guanyadors que optaran a un lot de llibres, gentilesa de Llorens Llibres i La Mulassa, dues entrades per a l’espectacle “Nàufrags” de La Industrial Teatrera, col·laboració del Teatre Principal, una tàblet Energy System, gentilesa de Plug.in Solucions Informàtiques i un tiquet regal per a cinc persones pel joc “Operación Orpheus”, gentilesa de Scaparium de Vilanova i la Geltrú.\nParal·lelament al l’estand de les biblioteques a la fira ‘Conte va! Va de contes’ al llarg de tot el dissabte es celebraran les activitats relacionades a continuació:\nA les 10h l’Ània la Veterinària i la Ratoliva inauguraran la marató de contes de la Fira amb el conte Què hi ha per sopar?\nA les 11h i a les 12:30h Tirabec, contes i titelles interpretaran El Peix irisat per a nadons.\nA les 13:30h Rocio Bonilla farà el taller Fem la muntanya de llibres més alta del món d’Animallibres.\nA les 18h Glòria Fort explicarà el seu conte La Festa Major d’El Cep i la Nansa.\nA les 19h clourà l’estand el taller Nimbus! Un núvol d’emocions a càrrec de Noemí Fernàndez de Salvatella.\nPodeu consultar la resta del programa de la fira en aquest enllaç: Programa Fira Conte Va\nUs deixem amb el vídeo promocional de la Fira.\nDimecres 10 de Maig de 2017 | Categoria: AL DIA,BiblioJunior\t| Enllaç permanent\nDel còmic a la pantalla\nSabem que quan al cinema li falta inspiració recorre a la literatura per trobar-la. És el cas de la multitud d’adaptacions d’obres literàries o de teatre que s’han fet des dels orígens del mitjà.\nEl còmic no ha estat una excepció i en els darrers anys han sigut molts els àlbums que han fet el salt a la pantalla gran. Tots coneixem les adaptacions de còmics de superherois de Marvel o DC Còmics fetes a Hollywood, però n’hi ha d’altres de còmics independents i també de gran qualitat fetes de forma independent i també fóra dels Estats Units.\nA l’Espai de Cinema de la Biblioteca us hem preparat una exposició amb pel·lícules basades en còmics de diversos estils, nacionalitats i gèneres.\nAlguns còmics no han abandonat el llenguatge gràfic a l’hora d’adaptar-se al mitjà audiovisual.\nEn aquest apartat trobem un seguit d’adaptacions de novel·les gràfiques d’autors molt reconeguts però que es mouen en cercles més independents, diferents dels del cinema de superherois.\nLes adaptacions de còmics de superherois són actualement el negoci més rendible per la indústria cinematogràfica nord-americana. Actualment també n’estan fent moltes adaptades al format televisiu.\nEls japonesos són tots uns experts en traslladar els seus manga al cinema o la televisió. Hi ha moltíssimes sèries de televisió japoneses que están basades en còmics, sobretot, adreçades a un públic infantil i juvenil.\nAquesta selecció és una mostra del que trobareu a les Biblioteques de Vilanova, però n’hi ha moltes més i moltes adaptacions pendents d’estrenar-se.\nPer exemple, la setmana passada es va estrenar la segona part de l’èxit de Marvel, Guardianes de la Galaxia i aquesta s’estrena Rosalie Blum, l’adaptació d’un còmic de la francesa Camille Jourdy. Us deixem el tràiler d’aquesta pel·lícula.\nDimarts 9 de Maig de 2017 | Categoria: Còmicteca,Espai de cinema\t| Enllaç permanent\nAquesta és la selecció de novetats, corresponent al mes de maig que inclou, com sempre, documents dels diferents fons de la Biblioteca: adults i infantil, música, cinema i còmics.\nEntre les novetats per adults trobareu el llibre La Lógica de los monstruos: ¿hay alternativas a la naturaleza tal como la conocemos?, de Ricard Solé. La nostra ment no té límits a l’hora d’imaginar éssers estranys, ni tampoc la natura es queda curta. L’autor explora l’atracció que sentim per allò estrany, alhora que analitza perquè l’evolució prefereix certes formes i no unes altres.\nPel que fa a la literatura us recomanem La Senyora Stendhal, de Rafel Nadal. Quan una bala sega la vida de la Rosa el destí d’en Lluc queda lligat al de la senyora Stendhal, que el criarà com si fos fill seu. La força de la mare adoptiva, la rebel·lia del jove Dani i la saviesa de l’avi Dídac acompanyaran la mirada innocent del nen per un paisatge carregat d’emocions i de promeses. Fins que toparà amb l’ànsia de revenja dels vencedors decidits a passar comptes.\nA la secció infantil us presentem Capgrossos, de Susana Peix. Aquest any els capgrossos no podran sortir a la cercavila de la Festa Major! Sembla ser que fan massa xivarri i rebombori, que fan tanta gresca que fins i tot els més menuts es perden quan els segueixen. Tenen tres dies per trobar la solució. Aconseguiran arreglar aquest guirigall i formar part de la cercavila?\nDe les novetats de còmics us destaquem Materia, d’Antonio Hitos. Aquesta és la història d’una invasió alienígena silenciosa i ordenada, que en la seva estranyesa revela els mecanismes mentals que donen lloc a les idees. Un apàtic estudiant de física quàntica, el pare d’una estrella mediàtica vinguda a menys i un grafiter en el marge entre l’art i el vandalisme es veuran sacsejats per la disrupció extraterrestre, que transformarà les seves vides.\nPel que fa a la música us proposem escoltar Carabutsí, de Muchacho y los sobrinos. La seva rumba s’ha gestat en celebracions de prometatge i casaments gitanos, convencions i concerts. Són l’herència de Peret, el Pescaílla, Chipén o Estrellas de Gràcia. El seu projecte fuig de mesclar la rumba amb altres pals i presenten una rumba catalana pura i autèntica.\nPer últim, a la secció de cinema us presentem Amy, la chica detrás del nombre. Mitjançant imatges íntimes i cançons inèdites la pel·lícula ens acosta a l’Amy Winehouse, una noia amb un talent únic pel jazz que va compondre algunes de les cançons més originals i adorades del segle XXI però que va ser engolida per l’èxit, les relacions conflictives i un estil de vida trepidant i va morir de forma trágica als 27 anys.\nAquí us podeu descarregar el full amb les novetats del mes de maig de 2017\nDilluns 8 de Maig de 2017 | Categoria: Espai de cinema,Espai de música,Llibresfera,NOVETATS\t| Enllaç permanent\nAquest diumenge a les set de la tarda a l’Auditori Eduard Toldrà de la ciutat l’orquestra Gio Ensemble sota la direcció de Marc Timón ens oferirà Música de Cinema, un viatge emocionant a través de les bandes sonores més famoses de la historia, arranjades i dirigides pel mateix director.\nMúsica de cinema és una Suite d’una hora de duració que conté enllaçats els temes principals de pel·lícules tan famoses com Harry Potter, ET, Indiana Jones, James Bond, Titanic, Breakfast at Tyffani’s, The piano, Cinema Paradiso, Memorias de África, Ghost, Lo que el viento se llevó, Doctor Zhivago, El bueno el feo y el malo, El padrino, Casablanca, El último emperador, La vida es bella, La lista de Schindler i Star Wars, la majoria de les quals trobareu a la Xarxa de Biblioteques Municipals de la ciutat.\nLa Gio Ensemble és una orquestra versàtil que ofereix música de qualitat oberta a tots els estils i compta amb la col·laboració de prestigiosos solistes en els seus concerts.\nLa seva presentació oficial va tenir lloc 5 de febrer de 2012 a la Sala Montsalvatge de l’Auditori de Girona amb el cartell d’entrades exhaurides i acompanyada de quatre padrins de luxe: Nina, Albert Guinovart, Gemma Coma-Alabert i Jordi Molina. Un èxit de públic, de crítica i mediàtic que ha acompanyat tots els concerts de producció pròpia a l’Auditori de Girona, en què ha comptat amb solistes del prestigi de Sílvia Pérez Cruz, Milos Karadaglic, Nemanja Radulovic, Daniel Müller-Schott, Lluís Claret, Alba Ventura, Mireia Farrés, Vicens Prats i Lluís Rodríguez Salvà.\nA més dels concerts, la GIO ha diversificat els seus serveis fent enregistraments de música per a projectes audiovisuals, entre els quals destaca l’enregistrament de la banda sonora de l’espectacle Coliseum del compositor Marc Timón així com música per a tràilers de pel·lícules per a l’empresa Really Slow Motion de Los Ángeles.\nMarc Timón és un compositor inquiet resident a Barcelona de gustos molt eclèctics que desenvolupa la meva tasca professional entre el món de la música per a cinema i la música de concert. Llicenciat en Composició per l’Escola Superior de Música de Catalunya i llicenciat en Periodisme, fet que li permet conèixer plenament el llenguatge tècnic audiovisual i així aplicar de manera eficaç música al món de les imatges. La llicenciatura en Composició li permet, a part de crear, orquestrar la seva pròpia música; els estudis com a pianista i instrumentista de vent li són de gran benefici per treballar amb músics en directe.\nHa escrit des de música per a cinema fins a musicals, passant pel pop-rock, el jazz, el latin, la música electrònica o la música per a cobla. Aquest eclecticisme, la importància de la melodia i la fusió d’estils són els trets més distintius de la seva música. Ha aconseguit més de 30 guardons rebuts per la seva obra a nivell nacional i internacional, tant en el gènere cinematogràfic com en el de concert. Un dels més importants és el premi internacional “Jerry Goldsmith Award 2010” per la bso “Witches”, obtingut al Festival Internacional de Música de Cine d’Úbeda.\nA la Xarxa de Biblioteques Municipals de Vilanova i la Geltrú trobareu més de 500 referències de la música al cinema i bandes sonores, i quasi 2.700 referències de pel·lícules en diferents formats.\nDimecres 3 de Maig de 2017 | Categoria: Espai de cinema,Espai de música\t| Enllaç permanent


Vicepresident Aragonès: "Vull posar en valor el gran esforç que ha fet el sector vitivinícola per aconseguir una verema segura"\nquery_builder 28 agost 2020 16:31\nLa Comissió de la Verema del Penedès ha elaborat un protocol que garanteix la protecció de la salut de les persones que hi intervenen\nEl vicepresident del Govern i conseller d’Economia i Hisenda de la Generalitat, Pere Aragonès, ha visitat aquesta matí el Celler Espiells de la Finca de l’empresa Juvé & Camps de Sant Sadurní d’Anoia, amb l’objectiu de conèixer directament les mesures de seguretat i higiene que la Comissió de la Verema del Penedès ha realitzat per evitar contagis davant la crisi de la COVID-19. “Vull posar en valor el gran esforç que ha fet el sector vitivinícola per aconseguir una verema segura, partint del protocol que s’ha fet conjuntament amb la Generalitat”, ha destacat Aragonès en una atenció a mitjans.\nLa Comissió, integrada pel sector vitivinícola, els agents socials, els ajuntaments i els departaments de Salut, Treball, Afers Socials i Famílies i Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de la Generalitat, ha elaborat un protocol “que garanteix la deguda protecció de la salut de totes les persones que intervenen en la verema”, ha explicat el vicepresident.\nEl protocol estableix que tots els treballadors que hagin residit fora de la comarca de l’Alt Penedès en els últims 14 dies s’han de sotmetre a una revisió mèdica, la qual inclourà, si s’escau, una prova PCR per a la COVID-19. El protocol també garanteix tenir els treballadors localitzats en tot moment en el lloc de feina i d’allotjament. Els positius i els contactes hauran d’estar en quarantena de 14 dies en un espai aïllat i se’n farà un seguiment. Aragonès ha assenyalat que “és un any singular al Penedès, i que l’objectiu és fer una verema segura. El Govern de Catalunya hi està plenament compromès”.\nEl vicepresident ha argumentat que els efectes de la COVID-19 s’afegeixen a l’estancament que pateix el sector durant els darrers anys, que es pot agreujar aquest any amb la malaltia del míldiu de la vinya. Davant d’aquests reptes, Pere Aragonès ha assegurat que “som conscients que el sector arrossega problemes estructurals associats a la caiguda del preu del raïm del vi base. I la resposta a tots aquests problemes que veiem al sector és positiva, i ens ajuda a avançar en el model basat en competir en valor i no en preu”. Aquesta aposta per la qualitat i per l’arrelament al territori significa que “cal apostar per tota la cadena de valor. Volem remarcar el treball de tots els cellers i empreses que fan una retribució justa i equitativa, que també és una forma d’assegurar la sostenibilitat del sector”, ha afegit Aragonès.\nTanmateix, el Govern ha impulsat un pla de xoc amb diverses mesures per valor de 5,7 milions d’euros per donar suport al sector davant l’impacte de la COVID-19, als qual s’hi suma un pla dotat amb 13 milions d’euros per intentar suavitzar l’impacte del míldiu.\nNota de premsa de la visita del vicepresident Aragonès al celler Juvé & Camps


Per camins i cims: Balanç muntanyenc del 2017\nBalanç muntanyenc del 2017\nL'Espardenyada, caminada popular pels voltants de la Pobla de Segur, passa a tocar dels rocs de Queralt Foto: Jaume Ferrández\nAcabant aquest 2017, em plau repassar algunes de les excursions i ascensions que he fet durant l'any. Ha estat l'any en què he complert 50 anys i potser s'esqueia alguna celebració especial amb algunes ascensions significatives per a mi. He de confessar, però, que fa temps que procuro no fer gaires propòsits muntanyencs i prefereixo gaudir i celebrar cada sortida, caminada i ascensió per ella mateixa.\nLa primera excursió de l'any va ser el 4 de gener al santuari de Bellmunt des de Sant Pere de Torelló. Després, entre gener i març, vaig fer diverses excursions pel Baix Llobregat, en concret pels massissos del Garraf, l'Ordal i Sant Salvador de les Espases. Turons i valls properes que d'uns anys ençà han esdevingut un refugi proper pel meu afany caminador.\nEntre març i maig vaig participar en tres caminades de resistència: la Ruta dels Tres Monestirs, que enllaça Sant Cugat, Sant Llorenç del Munt i Montserrat, la Caminada de les Carenes, del Pont de Suert a Tremp, i la Marxa de les Peulles del Montsec, que recorre els poblets del terme de les Avellanes i Santa Linya. Llargues rutes que més enllà de la resistència física són un bon exercici per relligar territoris més o menys coneguts.\nLa Caminada de les Carenes, voreja la serra de Sant Gervàs. Foto: Jaume Ferrández\nEl primer dia d'abril la pluja no va evitar una bonica excursió per la serra de Milany, motiu pel qual espero no trigar gaire a tornar-hi per poder gaudir de les bones panoràmiques que ha de tenir aquest cim. Al juny fou el torn del Comabona des del coll de Pendís i de la travessa de l'Olla de Núria des de Fontalba.\nA l'estiu em vaig retrobar amb l'entorn de la Pobla de Segur. Primer amb l'Espardenyada, una caminada popular que recorre el sector dels rocs de Queralt, i després amb una bonica passejada entre Sant Miquel del Pui i la Pobla.\nA inicis de setembre vaig ascendir el pic d'Escobes, a Andorra, amb els amics del Club Excursionista Pirenaic. Dies després, una insòlita nevada a finals d'estiu amb neu per sobre la cota 1.800 m, va marcar l'ascensió del Costabona i el Roca Colom.\nA les acaballes de l'estiu una nevada va enfarinar el Pirineu Oriental: vista del Pastuira, Gra de Fajol i Bastiments. Foto: Jaume Ferrández\nTambé m'he retrobat amb els paisatges tardorals del Montseny, amb una magnífica excursió pels cims del Sui i Samon, i una curta i solitària ascensió a Sant Sadurní de Gallifa pel dreturer camí dels Feliuans.\nEls cingles de Gallifa. Foto: Jaume Ferrández\nLa darrera excursió de l'any va ser l'ascensió al Turbón, un cim prepirinenc que potser té una de les panoràmiques més àmplies cap a la serralada i que en dies clars abraça del Puigmal a la Peña Collarada.\nPer acabar, un desig per al 2018: caminar al costat dels bons amics de sempre i dels nous que puguin arribar, i compartit amb ells camins i viaranys.\nPublicat per Jaume Ferrández Rubió a 13:38\nEtiquetes de comentaris: Baix Llobregat, Cerdanya, Montseny, muntanyes viscudes, Pallars, Pirineus, Ripollès


Un nou dispositiu redueix un 35% les complicacions greus d'infarts en persones diabètiques | Lleida.com\nUn nou dispositiu redueix un 35% les complicacions greus d'infarts en persones diabètiques\nUn estudi liderat per l'Hospital Universitari de Bellvitge i l'Institut d'Investigació Biomèdica de Bellvitge (IDIBELL) mostra que un nou tipus de dispositiu stent millora el tractament de l'infart i l'angina de pit en persones diabètiques. El dispositiu redueix un 35% el nombre de complicacions greus al cap d'un any de la intervenció, segons l'estudi, amb 1.175 pacients de 23 hospitals de l'Estat. Els resultats, els va presentar el doctor Rafael Romaguera, de la Unitat d'Hemodinàmica i Cardiologia Intervencionista del Servei de Cardiologia de l'Hospital de Bellvitge, en el congrés nord-americà de l'especialitat i, simultàniament, s'han publicat a la revista cardiovascular amb més impacte a nivell mundial, la 'European Heart Journal'.\nEl doctor Romaguera destaca que aquests resultats representen "la primera millora que apareix en més de deu anys en el tractament amb cateterisme coronari dels pacients diabètics" i assenyala que són prou consistents per implicar efectes immediats en la pràctica clínica, de manera que el nou dispositiu hauria de passar a ser considerat com l'stent de referència per al tractament de les persones amb diabetis.\nAl món hi ha 500 milions de persones que pateixen diabetis. Aquesta malaltia representa un factor de risc cardiovascular rellevant, ja que fa que la glucosa s'acumuli a la sang i danyi progressivament els vasos sanguinis, accelerant l'arterioesclerosi. Quan cal tractar les persones amb diabetis d'un problema coronari amb cateterisme i col·locació de stent, els resultats són clarament pitjors que els que s’obtenen en població no diabètica.\n"Els resultats dels stents farmacoactius que s'havien desenvolupat fins ara eren molt bons en pacients no diabètics però clarament millorables en pacients diabètics; per aquest motiu, era important provar nous dispositius i estratègies en aquest grup de pacients d'alt risc", destaca el doctor Romaguera.\nUn primer estudi de Bellvitge el 2017 basat en el control angiogràfic (estudi RESERVOIR) va posar en relleu l'eficàcia d'un nou stent que allibera una combinació de fàrmacs anomenada amphilimus i, a diferència d'altres, ho fa sense acompanyar-lo d'un polímer, element que ajuda a dosificar el fàrmac però que, alhora, pot causar reaccions inflamatòries.\nPer confirmar aquests resultats, els investigadors van dissenyar l'estudi SUGAR. Realitzat amb el suport de la Societat Espanyola de Cardiologia, l'estudi SUGAR ha randomitzat un total de 1.175 pacients de 23 hospitals espanyols. A un grup de pacients, se'ls va implantar el nou stent alliberador d'amphilimus i, a la resta, un stent farmacoactiu d'ús habitual, que allibera el fàrmac zotarolimus i un polímer.\nAl cap d'un any de seguiment, els investigadors han comprovat que els pacients que han estat tractats amb el nou stent han tingut un 35% menys de mortalitat o problemes greus, com un nou infart o un nou episodi d'estrenyiment arterial a la zona tractada amb l'stent.\nLa diabetes y el tortell de Reis\nEl tabac, darrere del 75% dels infarts de menors de 45 anys\nL'Arnau atén tres infarts greus en horari nocturn


El mon rural del Pla d'Urgell\nDurada: 2h. 51min.\nRecorregut per les terres del Pla d'Urgell a través de camps de cereals, de blat de moro i d'arbres fruiters, entre els quals destaquen les pomeres i les pereres. La ruta passa per típics pobles de la comarca com Sidamon, el Poal i Torregrossa. A Linyola es poden visitar els dos museus del Pagès i veure unes interessants exposicions d'antigues eines del camp.\nL'itinerari comença a Linyola, -s'hi arriba des de Mollerussa per la carretera local LP-3322-, on es pot visitar la seva església parroquial i els museus del Pagès d'Antoni Mas i de Josep M. Martí. Se surt per una pista en direcció al Poal. Es deixen trencalls secundaris a ambdues bandes. Es topa amb una cruïlla (km 4,1), a prop de la torre de l'Estrella, i es tomba a mà esquerra. Es deixa un desviament a la dreta i es passen dues granges. Apareix una nova bifurcació (km 5), s'agafa la pista de més a la dreta i es fa cap al poble del Poal, que es creua pel centre. Se surt pel costat del camp d'esports. Al següent encreuament (km 7) es gira a l'esquerra. El trajecte discorre envoltat de camps de cereals. A la dreta es veuen també fileres d'arbres fruiters. S'arriba al canal (km 7,8) i es troba un pont que no s'ha de travessar. Cal continuar per l'esquerra del canal. S'accedeix al punt d'unió (km 9) entre el canal d'Urgell, per on es circula, i el canal auxiliar d'Urgell. Es prossegueix a mà dreta vorejant aquest darrer.\nEn arribar davant de la carretera N II (km 11,9) es fa cap a l'esquerra i es passa per sota d'un pont que després s'agafa per creuar l'autovia. Es baixa del pont i es continua recte per una pista de terra. De seguida, uns metres més endavant, es gira a la dreta en direcció al canal (km 12,5), que es travessa per un pont. Es passa la via del tren per un pas a nivell sense barreres i s'entra a Sidamon, on el canal transcorre subterràniament. Se surt del poble i es torna a prendre la pista que voreja el canal. Després d'un tram de lleugera pujada s'agafa un trencall de la dreta (km 19,5) i, tot seguit, el proper desviament de l'esquerra. S'accedeix a Torregrossa, des d'on cal tornar al punt de sortida de l'excursió desfent el camí.