Quatribarrades per a falles | Antiblavers\n← L’equip d’antiblavers vos desitja un bon any 2014\nNovè aniversari del projecte antiblavers →\nQuatribarrades per a falles\nPublicat el 26 de febrer de 2014 per admin\tBenvolguts amics:\nDe tots és sabut que les Falles és l’època de l’any on literalment “inunden” de banderes blaveres la ciutat de València i tots els llocs on n’hi han falles. Les Falles de València, d’altra banda, han esdevingut el millor panem et circenses (l’antic “pa i circ dels romans”) de la societat valenciana actual: Durant uns dies la gent s’estupiditza per complet, i això és el millor “Levante feliz” que hom puga imaginar.\nEnguany, i no és un tòpic, hi ha poc a celebrar, per no dir res. L’atur és galopant, la misèria creixent, la corrupció generalitzada…Falla la Sanitat, falla el sistema educatiu, fallen les oportunitats i falla sobretot, i això és el més preocupant, la situació econòmica. Això sembla un joc de paraules, però en temps de Falles, tot falla. Això sense esmentar els darrers atacs de la dreta espanyola i els seus esbirres valencians a la nostra llengua i la nostra cultura a la nostra terra: Tancament de Canal 9, prohibició de rebre Catalunya Ràdio, atacs a l’AVL per la definició de “valencià” al seu diccionari, etc.\nAixí mateix, les Falles sempre han tingut un contingut de crítica social, embolicat d’humor valencià. D’ençà que els blavers se feren amb el seu control en els anys de la transició, aquestes han esdevingut una cosa coenta i ridícula, repetitiva fins a la sacietat i, sobretot, absent de crítica social.\nEls darrers anys s’ha programat una cosa que es diu intifalla, que promou diverses protestes en temps de Falles, i això està bé.\nPerò manca la protesta essencial, la que és de necessitat per a tot nacionalista, i la que més li pot fotre a la dreta blavero-espanyolista de la ciutat de València que monopolitza les Falles. En Falles, en els balcons, en les mascletades, en els casals fallers, pel carrer, a tot arreu, s’ha de lluir la bandera històrica del Regne de València, la bandera quatribarrada, la bandera primera del Regne i única representació seua fins a finals del s. XIX:\nPenó de la conquesta. Bandera conservada més antiga d’Europa.\nRes pot exasperar més a la dreta, i extrema dreta, blavero-espanyolista, que veure per exemple quatribarrades durant una mascletada.\nElls porten recorrent a la violència, les agressions i la intimidació d’ençà dels anys de la transició a tota la gent que llueix aquestes banderes, en especial a la ciutat de València.\nNosaltres tenim prou gent per a “inundar” València de quatribarrades, com demostrem cada 25 d’abril o 9 d’octubre. Cal un poc d’organització, i sobretot, de valor. Mon pare sempre me deia que si tens la raó, no tingues mai por. Per això, si una persona per exemple du una senyera quatribarrada i s’acosta un borinot i li diu “quítate eso”, cal mantenir la fermesa. No és per posar-me medalles, però recorde que això em passà fa cosa de 20 anys, i intentaren fins a tres vegades que em llevara una quatribarrada que duia a un concert de la Universitat de València. I no ho vaig fer. I no ho aconseguiren, doncs.\nI si hom intenta agredir, se li ha de tornar, ja que la defensa pròpia és causa exculpatòria en el Dret Penal espanyol. A més, molta de la nostra gent som gent de poble i estem forts. No hem de tèmer res d’uns xiquets de la capital (el que són la majoria de les JJGAV per exemple).\nFóra millor anar en grup, en qualevol cas. No está de més que recordem ací els consells bàsics front a la violència blavers i feixista que apareixen a la nostra web.\nCom diem, doncs, dur quatribarrades en Falles, en tots els llocs i en tots els àmbits, pot ser la millor protesta front a la dreta blavero-espanyola. És al mateix temps, un acte de reivindicació purament nacionalista, ja que hem de reivindicar la presència del nostre volgut i estimat emblema quatribarrat en tots els àmbits, front a la usurpació per part de la bandera blavera decimonònica de la ciutat de València, molt respectable, però que és simplement això, i no pot pretendre ser la bandera representativa de tot el territori valencià.\nDegut a que nosaltres treballem i tenim poc de temps lliure, a diferència de la majoria dels xiquets de la capital esmentats adés, no sabem si podrem anar a les mascletades. Però si anem, vos donem la paraula que lluirem amb orgull el nostre emblema. Vos animem, doncs, a fer el mateix.\nSegell de cera de Jaume I.\nAquesta entrada ha esta publicada en General. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\t← L’equip d’antiblavers vos desitja un bon any 2014


Mossos solidaris. Mossos d'Esquadra\nEls mossos d’esquadra som homes i dones compromesos amb la nostra societat; treballem per donar protecció i assistència a la ciutadania, amb especial atenció als col·lectius més vulnerables en termes de seguretat.\nLa nostra vocació de servei i el fet de conèixer les necessitats de les persones per la tasca que desenvolupem fa que molts de nosaltres participem i promovem accions solidàries per contribuir al benestar de la ciutadania, de la societat a la qual servim.\nLa vocació de servei, el compromís i la proximitat són valors corporatius que, alhora, són compartits per les persones que integrem el cos de Mossos d'Esquadra. Aquests valors i l'alta implicació personal i la vocació solidària són el que fan que la nostra tasca vagi més enllà del compliment de la missió que tenim encomanada com a cos.


El Mario Monreal acull l’obra de teatre ‘H2O: Històries en femení’\nL’obra ha sigut interpretada per les alumnes de tercer de l’Escola Municipal de Teatre de Sagunt\nEl Mario Monreal va acollir, els dies 3 i 4 de juny, l’obra de teatre H2O: Històries en femení, interpretada per les alumnes de tercer curs de l’Escola Municipal de Teatre de Sagunt, les quals ja han finalitzat la seua etapa educativa teatral. L’obra té l’objectiu de donar veu a les dones que, fins ara, han sigut silenciades, oblidades, marginades, etc, per a reconéixer així els drets humans de les dones.\nLes protagonistes de l’obra han explicat que “no hi ha treva, no perdonem, no volem callar, no volem acatxar el cap i fer com si no passara res. Passa. Denunciem amb este treball la impunitat amb la qual es segueix considerant la dona, pitjor que un animal, una mercaderia, la bossa de fem on el primer món pot tirar la falta de seny, la seua soledat, el seu semen i, fins i tot, els diners que els sobra”.\nD’esta manera, es tracta d’una obra crítica i de denúncia social sobre l’explotació de les dones en els diferents àmbits i països, a la qual han assistit prop de 500 persones al llarg del cap de setmana. Els assistents han destacat el treball de l’alumnat, de la direcció i del equip de treball que està darrere d’esta proposta escènica de gran qualitat.


L’Orquestra de la Comunitat Valenciana tanca el festival ‘Sagunt a Escena’ – Les Bandes de Música\nL’Orquestra de la Comunitat Valenciana tanca el festival ‘Sagunt a Escena’\nA les 20 hores, la Glorieta acollirà l’estrena de la nova producció de l’Institut Valencià de Cultura, ‘(R)Minds’, la primera producció pública de teatre de carrer.\nL’espectacle està dirigit per Tomás Ibáñez, la dramatúrgia és a càrrec de Sonia Alejo i els textos són d’Isabel Requena, Isabel Martí, La Subterránea (Esther Martínez i Lucía Sáez), Pedro Montalbán, Néstor Mir i Xavier Puchades. L’espectacle està interpretat per Noelia Arcos, Paula Escamilla, Marta García, Javier Hedrosa, Margarida Mateos i Carlos Tomás.\nEn ‘(R)Minds’ es troben diversos personatges que caminen per la ciutat impulsats pels seus pensaments. A poc a poc els pensaments es van transformant en una partitura que provoca un canvi en el moviment. Del moviment quotidià que passa desapercebut, a la dansa. Dels pensaments individuals, als col·lectius que faran que els cossos es troben i ballen alhora. L’entrada a aquest espectacle és gratuïta.\nTota la informació i la compra d’entrades estan disponibles en l’enllaç següent: consultar aquí


FOC D'ENCENALLS: El 14 d'abril de 1931, segons Josep M. Francès\nEl 14 d'abril de 1931, segons Josep M. Francès\nM’he permès fer una breu traducció d'un fragment de Memorias de un cero a la izquierda, de Josep M. Francès, una joia de llibre.\n“El dimarts 14 d’abril va matinar serè, tranquil. Ningú sospitava el que passaria. Molt d’hora vaig arribar a la meva feina matinera. (...)\nFins al migdia va regnar la tranquil·litat a la gran ciutat. La fàbrica va funcionar sense cap novetat. Com que es trobava lluny del centre, trigaven a arribar les impressions. A la una tocada, vaig dirigir-me a peu, com tenia costum, cap a casa. Abstret en els meus pensaments, no em vaig adonar que la gent estava agitada, es formaven grupets a les portes de les botigues i no es veia cap guàrdia ni per casualitat. Gairebé a dos quarts de tres, arribava a la cruïlla del Passeig de Gràcia amb la Diagonal, i no em va quedar més remei que sortir de la meva abstracció. Un grup de gent força nombrós avançava per la calçada victorejant a la República, dirigint-se a una cantonada on, per fi, apareixia un fort piquet de guàrdies de seguretat. La topada entre ambdós nuclis era inevitable. Però, amb sorpresa, vaig veure que els de la Mort no es bellugaven i els del grup passaven davant d’ells sense dir-los res. Somniava? (...)\nUna hora i mitja abans, Lluís Companys, capitanejant un grup reduït d’entusiastes, havia entrat a l’Ajuntament, destituït l’alcalde –per cert, un perfecte cavaller– Martínez Domingo, procedint a proclamar la República, emparat en la voluntat del poble.\nVam pensar què s’havia de fer. (...)\nTota la ciutat semblava haver-se buidat a la plaça que des d’aleshores es va dir de la República.\nUna psicosis de bogeria semblava que dominava la multitud. Tots els tramvies van ser assaltats i obligats a circular portant homes i nois al sostre, en els estreps i a les plataformes. Tota classe de vehicles es van unir molt aviat a l’heteròclita desfilada. Per tot arreu apareixien ensenyes republicanes, desplaçades lentament per les catalanes. (...) No vam intentar arribar a la plaça de Sant Jaume, perquè una densa muralla de gent obstruïa les vies d’accés. Tornarem a Gràcia. (...)\nVan arribant notícies per diferents costats. El grup que va seguir a Companys eren Amadeu Aragay, Ricard Opisso, Batista Nicolini, el federal Antonio Ortega i alguns més. Lluís Companys va pujar al despatx de l’alcaldia i va convidar al cavallerós alcalde a sortir. Aragay va prendre la vara de comandament que es trobava damunt la taula i va dir:\n– Pren-lo, Lluís; és teu.\nEl funcionari va fer una resistència formulària i deixà la cadira. Una mica més tard, va tenir lloc una escena similar en el palau del davant. Macià va haver d’agafar suaument pel braç a l’honorable Maluquer i Viladot, amic seu, per ocupar el seu lloc. No va oposar resistència. Un ancià desplaçà a l’altre.\nImmediatament, pels volts de les dues de la tarda, Macià va proclamar des del balcó la REPÚBLICA CATALANA. Es va imprimir molt de pressa el ban corresponent i es va posar a les cantonades. Aguadé, possiblement per una maniobra del grup, va prendre l’alcaldia, conquerida per Companys posant en perill la seva vida. La gestió d’Aguadé com a alcalde va ser nefasta per tots els ciutadans, començant pel mateix Aguadé... (...)\nFins aquí, un comprimit del que va passar el 14 d’abril; una descripció minuciosa ompliria moltes pàgines.”\nPublicat per Neus Pinart a 14:17\nEtiquetes de comentaris: Josep M. Francès, República


Festival Jazzèbre 2020, jazz a la Catalunya Nord\nSTRASS és una associació, creada el 1985, productora del Festival Jazzèbre i d’altres esdeveniments culturals de la Catalunya Nord. D’ençà més de 30 anys, STRASS va optar per un projecte estructurant per al territori rossellonès i regional, que inclou un festival de fama internacional, una temporada de concerts i accions culturals.\nA través del Festival Jazzèbre, STRASS actua principalment per a la promoció del jazz i de les músiques del món amb una atenció particular per a la creació contemporània francesa i europea. Així, el festival va acollir al llarg d’aquests més de 30 anys les músiques i els músics històrics del jazz mundial més destacats. El festival també s’ha dedicat a destacar la jove escena i a la recerca de nous talents.\nL’associació també programa una temporada de concerts al departament, en proposar del gener al maig cites regulars que combinen cinema, teatre i altres formes artístiques.\nAl mateix temps, l’associació desenvolupa trobades amb públics diversos. Mitjançant projectes culturals i ciutadans, l’associació vol permetre a aquests públics de descobrir nous universos musicals, adquirir savoir-faire artístics i construir-se una mirada crítica sobre les propostes culturals que els envolten.\nEl Festival Jazzèbre\nJazzèbre acull alguns dels músics nord-catalans i francesos més destacats i grans noms de la història del jazz mundial:\nDes de fa més de 31 anys, el Festival ocupa les sales de Perpinyà com també les d'altres viles dels Pirineus Orientals, amb l'objectiu de proposar dreceres poètiques, excursions i pícnics musicals que s’organitzen cada diumenge i que constitueixen una de les característiques representatives del festival.\nFotografia: Ballaké SISSOKO i Vincent SEGAL, artistes convidats a l'edició 2020 del festival.\n+ informació i programa 2020\nEtiquetes de comentaris: Capcir Cerdanya Conflent Cultura Perpinyà Vallespir


Què es diu al funi? - LA MIRA - Magazín\nQuè es diu al funi?\nUn funicular pot ser el mitjà de comunicació d’un poble? Durant dècades “el funi” de Gelida no només ha servit per transportar els seus habitants, sinó que també n’ha estat el centre social i vital. Pugem al vagó que ens parla de la seva història\nDurant dècades, si volies saber què passava a Gelida, tan sols havies de pujar al seu funicular i parar l’orella. (Fotografies de Daniel Ríos Bernal)\nGelida, any 1924. Les primeres llums del dia desperten els habitants, que fins ara dormien tranquils, bressolats per les muntanyes, les fonts i les vinyes que s’inclinen pendent avall. A l’horitzó, s’alça imponent la muralla de Montserrat. I enmig d’aquest silenci, repica amb força una campana des del centre del poble. Ding!, ding!, ding!, ding! És l’alarma, l’avís que indica que, al cap de pocs minuts, sortirà el primer funicular. Cal afanyar-se, no es pot arribar tard al primer torn de la fàbrica.\nEndormiscats, els gelidencs surten de les seves cases i s’apropen a l’estació per agafar “el funi”. El viatge serà curt, però probablement serà un dels millors moments del dia. El funicular de Gelida és molt més que el seu transport ràpid i directe cap a la feina. També és el lloc on es troben amb els veïns i companys, on s’expliquen les últimes tafaneries, les notícies que arriben de fora o l’estat de les vinyes. És tota la vida social concentrada dins d’un vagó de fusta.\nPetit però imparable. El funi travessa dècades d’història entre Gelida i la seva estació de tren.\nUn vagó que baixa muntanya avall, entre masies i vinyes centenàries. Baixa des del centre del poble fins a l’estació de tren, que s’ha inaugurat el 1865 i que, des d’aleshores, ha convertit Gelida en una vila d’estiueig per a molts barcelonins. En són una prova les nombroses cases modernistes que s’hi estan fent construir.\nEl funicular arriba a l’entrada de les dues fàbriques papereres del poble: La Gelidense i Can Guarro\nAquest funicular, estrenat el 1924, no només arriba a l’estació de tren, també arriba a l’entrada de les dues fàbriques papereres que donen feina a gran part dels seus habitants: La Gelidense i Can Guarro, també conegudes com el Molí Vell i el Molí Nou. Enrere han quedat les llargues caminades amunt i avall de la muntanya, o els viatges en tartanes precàries que ajuden a fer el trajecte una mica més curt. Ara poden circular per la via del progrés. Ara Gelida és un poble modern i ben connectat.\nTot i els anys, Enric Carafí encara s’emociona quan puja al funicular on ja pujaven els seus avis.\nGelida, any 2021. Quedo amb un fill, net i besnet del poble. Enric Carafí (1951) és un pou de saviesa de la comunitat gelidenca i de la seva cultura i història. Junts pugem al funicular des de l’estació de Renfe, a peu de carretera, per arribar fins al centre del poble. La ruta que ja feien els seus avis quan plegaven de treballar a les fàbriques de paper.\nEls bancs tenen seients amb coixinets i ja no hi ha cartells que t’adverteixin que està prohibit escopir\nEntrem al vagó, recobert de fusta igual que l’original dels anys vint. L’única diferència és que els bancs tenen seients amb coixinets i que ja no hi ha cartells que t’adverteixin que està prohibit escopir. Tampoc es veuen els camps de vinyes a banda i banda del raïl, coses que passen amb el boom de la construcció dels setanta. Però l’Enric, quan puja al funicular, sovint s’emociona com el primer dia.\nCartell de preus dels viatges en funicular de 1925! Eren preus molt assequibles per a tots els treballadors.\n“Em toca la fibra. Els trens tenen una cosa especial. Hi ha hagut moltes vivències, de tant fer-los servir”, comença a relatar. Per a ell, igual que per a la resta dels habitants de Gelida, agafar el funicular és sinònim de tornar a casa. És tornar a la seva llar de boscos, de fonts i de vistes immenses al Penedès. Una població coronada pel seu castell, documentat des de l’any 954. Un lloc ple de vida des d’on sempre es pot contemplar Montserrat. “Cada dia me’l miro i mai és igual, és com un poema”, sospira.\nPer als habitants de Gelida, agafar el funicular és sinònim de tornar a casa\nEl 1865 es va inaugurar l’estació de tren de Gelida, on parava la línia que unia Barcelona amb Vilafranca del Penedès\nLes seves mans acaricien els bancs de fusta. “Eren de pi melis, de la fusteria barcelonina Estrada”, explica. El viatge està a punt de començar, tot i que serà molt curt, tan sols cinc minuts. Però aquí dins la línia del temps funciona diferent. Dins del vagó el temps s’ha aturat i junts retrocedim a 1865, l’any en què comença tot. L’any que s’inaugura l’estació de tren de Gelida, una de les parades de la línia que unia Barcelona amb Vilafranca del Penedès. Aquest és el primer contacte de la població amb el món exterior, amb l’era moderna.\nEl disseny original dels anys vint es manté impassible al pas dels temps.\nA partir d’aquest moment, Gelida comença a rebre molts estiuejants atrets pel clima benigne i per les més de cinquanta fonts que hi ha al seu entorn natural. Amb ells, s’inicia la construcció de cases modernistes. Només hi ha un inconvenient: arribar al poble suposa un viatge per terra de gairebé una hora. És poc confortable, només es pot fer a peu o pujant amb tartanes de cavalls. Una situació que també es troben cada dia els treballadors de les fàbriques papereres, que estan ubicades al costat de l’estació. Cal un canvi.\nEl 1920 es crea la societat Funicular de Gelida SA i molts habitants i estiuejants del poble s’animen a comprar-ne accions. És un èxit\nI aquest canvi arriba a través de dos prohoms del poble: l’alcalde, Josep Rosell i Massana, i mossèn Jaume Via i Torras, capellà de les monges de Gelida. En un principi pensen construir un tramvia elèctric, com el que ja existeix a Tiana des de 1916. Però per l’orografia del terreny es constata que és més idoni posar-hi un funicular. Per això, juntament amb altres emprenedors, es crea el 1920 la societat Funicular de Gelida SA. De seguida molts habitants i estiuejants del poble s’animen a comprar-ne accions. Hi ha un gran entusiasme per aquesta nova obra, que serà encarregada a l’empresari Delfí Mas i a l’enginyer menorquí Santiago Rubió i Tudurí.\nA la sala de màquines encara s’hi conserva el quadre de comandament de l’antic funi.\nPocs anys després, el funicular ja és una realitat. S’inaugura l’1 de novembre de 1924 amb una festa solemne. Unes garlandes de flors coronen els vagons nous de fusta, que porten la maquinària del funicular del Tibidabo. De seguida és un èxit, per la seva comoditat i pels seus preus tan assequibles: hi ha bitllets d’entre deu i quaranta cèntims i diferents abonaments.\nEls seus preus són molt assequibles: hi ha bitllets d’entre deu i quaranta cèntims\nDurant la Guerra Civil són assassinats els seus dos impulsors: l’alcalde Rosell i mossèn Via i Torras\nDos anys més tard, es calcula que pels vagons hi passen unes 100.000 persones a l’any. Un triomf. “El funicular et porta al rovell de l’ou del poble, al costat de l’església”, explica Carafí. Un servei que és ininterromput durant anys. Fins i tot segueix circulant durant la Guerra Civil, quan és decomissat pel Comitè Obrer del Funicular (lligat a la CNT) i quan són assassinats els seus dos impulsors: l’alcalde Rosell i mossèn Via i Torras.\nPer a grans i petits, el funi sempre ha estat un punt de trobada i d’il·lusions.\n“Què es diu al funi?”, es pregunta per les cases del poble, com qui engega la ràdio o obre un diari\nRes fa aturar les pujades i baixades del funi. Són un servei essencial del poble, una senya d’identitat. I al seu interior, s’hi couen tota mena d’històries i xafardeigs. Si vols estar a l’última del que passa a Gelida o a l’exterior, tan sols has de pujar al vagó i parar l’orella. “Què es diu al funi?”, es pregunta per les cases del poble, com qui engega la ràdio o obre un diari.\nI mentre es va enfilant muntanya amunt, l’agutzil avisa les dones del poble: “Nenes! Peix fresc a Cal Mingo! Peix fresc de Vilanova!”\nA través del funi també arriben moltes de les mercaderies. Com quan, un dia a la setmana, arriba el peix. El carreguen des del tren fins al funicular, on el posen en caixes als extrems del vagó. I mentre es va enfilant muntanya amunt, l’agutzil avisa les dones del poble: “Nenes! Peix fresc a Cal Mingo! Peix fresc de Vilanova!”. O el mateix passa el dia que pugen les cartes. Tots vinga a l’estació del funicular a esperar el carter i les notícies de l’exterior.\nA l’esquerra, Magí Sendra, un dels cobradors. A la dreta, Pere Cartró, operador de comunicacions.\nMagí Sendra era el rei del funi, un dels cobradors, i Pere Cartró era l’encarregat de les comunicacions\nAmb els anys, el funi també té els seus personatges peculiars. Com un dels campaners del poble, que quan no toca es passa el dia fent petar la xerrada a dins del vagó. Si vols estar al dia de tot, parla amb el campaner. O els “empleats de tota la vida”, com en Magí Sendra. “Era el rei del funi, un dels cobradors. Era alt i molt simpàtic”, recorda Carafí amb tendresa. O en Pere Cartró, l’encarregat de les comunicacions. Ell pot presumir de ser el primer home del poble a fer servir les últimes tecnologies, com el walkie-talkie.\n“El cotxe va ser un cop mortal per al funi”\nCap als anys setanta, quan al funi encara hi treballen personatges com en Magí o en Pere, s’hi arriben a filmar escenes de pel·lícules, com Les llargues vacances del 36 (1976), de Jaime Camino. M’ho explica orgullós l’Enric Carafí mentre el funi enfila pendent amunt. És una època en què el funicular està a punt de desaparèixer. “El cotxe va ser un cop mortal”, lamenta. La gent comença a comprar el Seat 600 i el camí de l’estació o de les fàbriques al poble es fa encara més curt. L’essència del funicular com a transport i punt de trobada es perd a marxes forçades.\nSempre amunt i avall, el funi segueix donant vida al poble que l’ha vist néixer.\nPerò res pot evitar que el funi sigui un símbol indiscutible del poble. Tant és així que se’n fan tota mena de llibres, còmics i fins i tot als anys vuitanta s’emet un programa anomenat Al funi es diu... a Ràdio Gelida, en què s’expliquen tota mena de bajanades i xafarderies del poble, igual que havien fet tantes generacions dins del seu funicular. També als vuitanta, gràcies al suport dels gelidencs i de la campanya “Salvem el Funi”, s’aconsegueix que la Generalitat es faci càrrec de renovar-ne la línia i evitar-ne el tancament definitiu.\nHi ha una vella campana amagada a prop del sostre de l’estació. És la campana original que avisava els habitants de tots els moviments del funicular\nArribem a l’estació del poble. En cinc minuts hem travessat dècades d’història i gairebé 200 metres de desnivell. Hem viatjat pel vagó de la memòria, on Enric Carafí ha recordat els temps en què les persones encara vivien en comunitat i on la informació pujava i baixava a través dels raïls. Quan en sortim, m’ensenya una vella campana amagada a prop del sostre de l’estació. És la campana original que avisava els habitants de tots els moviments del funicular. “És un element sonor que marcava molt la vida i els ritmes del poble”, recorda.\nDe sobte, tornem a 1924. Ja és de nit i el poble llueix amb les finestres il·luminades i el fum de les xemeneies. L’olor del sopar impregna els carrers. El funi arriba a l’estació després de fer l’últim viatge del dia, en el qual transporta els treballadors cansats després d’hores de feina. Ding!, ding!, ding!, ding! La campana n’anuncia la tornada. Ja són a casa.\nQuè seria de Gelida sense el seu funi i el so oblidat de la seva campana?


Taller d’Història Local de Godella » Crònica de la presentació del llibre “Godella paso a paso”.\nL’autor, el president i el cap de l’Àrea de Publicacions.\nPRESENTACIÓ DE «GODELLA PASO A PASO»\nAmb una gran assistència de persones que ompliren el saló de Vila Eugènia, el Taller va celebrar el passat 17 de juny la presentació pública del segon número de la col·lecció Qüerns Monogràfics, «Godella paso a paso» Este era un acte llargament esperat que les circumstàncies de tots conegudes ens obligaven a endarrerir per tal de programar-lo per a quan fora possible garantir la normalitat més gran. I així va ser, i la ciutadania va respondre a la convocatòria. En «Godella paso a paso» Pedro Fernando Gálvez Gonzalo ens regala amb vint-i-cinc històries que transiten per diversos indrets i persones que conformen i han conformat el dia a dia de la vida en Godella. Pedro Fernando, amb el seu entusiasme i saber fer, ha arreplegat testimonis i documents i sobre ells ha elaborat estos 25 relats emprant un llenguatge expositiu àgil que fa de la seua lectura un plaer. Cal dir també que van acompanyats d’una gran quantitat de fotos i documents il·lustratius.\nL’acte, presidit per Josep Vicent López Gil, s’encetà amb les paraules del nostre soci Genís Ruiz amb un parlament referit a la personalitat de l’autor destacant la seua dedicació a rescatar eixes xicotetes històries que solen acabar, si no troben al seu camí una persona com Pedro Fernando, en el bagul de l’oblit. A continuació el nostre president Josep Vicent López Gil destacà l’esforç que el Taller com a entitat du a terme per tal d’oferir «productes» com el presentat i fent esment a la necessària col·laboració de la ciutadania en qualsevol sentit per tal que puguem seguir per aquesta senda. Parlà també l’autor destacant algunes de les anècdotes que s’amaguen en el llibre i finalment prengué la paraula per tancar l’acte la regidora de Cultura, Tatiana Prades. Serien les 20:30 quan el saló començà a poc a poc a recobrar la seua habitual calma.\nDel nostre corresponsal. (Jordi V. Durà)\nGodella (L’Horta), 17 de juny de 2021\nLa presentació comptà amb una gran acollida del públic.


Desena edició del Voluntariat per la llengua al Centre Penitenciari Lledoners\nAhir, dimarts 7 de novembre de 2017, es va donar el tret de sortida al programa de parelles lingüístiques que es duu a terme al CP Lledoners gràcies a la col·laboració del CNL Montserrat i el CFA Carme Karr.\nLa desena edició del programa en l'àmbit penitenciari es va encetar aquest dimarts amb una sessió que va servir per donar a conèixer les instal·lacions i el funcionament del centre penitenciari als quatre voluntaris lingüístics que es traslladaran setmanalment al centre per conduir un grup de conversa en català.\nDurant l'acte es van presentar tots els participants d'aquesta nova edició: un total de dotze interns que han escollit aquesta activitat d'entre tot el ventall de propostes formatives que els ofereix l'escola. La tasca dels participants és dur a terme sessions de conversa en català per tal d'adquirir fluïdesa i consolidar el coneixement de l'idioma. A partir del mes de novembre les sessions es faran setmanalment fins al maig i serviran de reforç en l'aprenentatge oral de la llengua.


ficció contemporània - L'apunt\n> Relat breu> ficció contemporàniaPublish Date 2 de març de 2021\nEl repartidor descarregava un barril de cervesa tot xiulant i movent el cul. Pels auriculars sonava en bucle una llista de Spotify amb només tres cançons, les que el repartidor considerava més representatives del pop de la dècada del dos mil: «Baby», «I Kissed a Girl» i «Agost». Quan ja empenyia el carretó per recórrer el tros de carrer que el separava del bar, algú li va tocar l’espatlla. Aquest relat té banda sonora. Escolteu-la a Spotify. —Tot això et …\n> Relat breu> ficció contemporàniaPublish Date 22 de juliol de 2020\nEn Pere seia al despatx del coordinador amb la mirada perduda. Treia foc pels queixals, però intentava contenir-se. —Sents el que et dic, noi? —Sí —va respondre automàticament. —No pots muntar aquests saraus cada vegada que …\n> Relat breu> ficció contemporàniaPublish Date 19 d'abril de 2020\n—Alça, quin cistell! Bolets variats, sobretot pinetells, l’omplien fins a dalt. Com sempre que em veia arribar d’una bona cacera, no va poder evitar aquella exclamació de falsa sorpresa. Des de l’alba que havia estat pentinant …\nVa córrer esperitat cap al lavabo tan bon punt va haver baixat del cotxe. La garrafa de dos litres de suc de taronja que s’havia begut una estona abans, assedegat com una mala cosa, n’era culpable. …\nMirem poc sovint el cel, si hi penseu bé. De tan atrafegats que anem en el nostre dia a dia no tenim mai un moment per aixecar el cap i donar una ullada al pis de …


Dos menors agredeixen el vigilant de seguretat de l'estació de trens de Gi\nDos menors agredeixen el vigilant de seguretat de l'estació de trens de Girona\nUn d'ells ha estat detingut com a presumpte autor d'un delicte de lesions i un delicte de desordres públics\nper Redacció divendres, 3 de febrer 2017 - 16:48h\nEls Mossos d'Esquadra de la comissaria de Girona van detenir el dimecres 1 de febrer un menor d'edat com a presumpte autor d'un delicte de lesions i un delicte de desordres públics. La baralla entre un grup de joves i el vigilant de l’estació de trens de Girona va tenir lloc el mateix dia 1 al migdia. Segons va explicar el vigilant, va cridar a l'ordre als joves perquè estaven colpejant la porta d'accés, impedint la lliure circulació dels usuaris. La resposta de dos d’ells va ser encarar-s’hi i pegar-li cops de puny a la cara i al cap.\nEls agents van localitzar els dos agressors hores més tard gràcies a la descripció dels testimonis que van presenciar l’agressió. Els joves estaven a la Gran Via Jaume I i un d’ells tenia el llavi inflat i restes de sang a les sabates. Els joves van admetre haver-se barallat amb el vigilant, però van assegurar que només s’havien defensat. Els Mossos els van identificar i els van deixar marxar. Al vespre, però, un dels joves va anar a la comissaria per presentar una denúncia contra el vigilant.\nEl jove tenia molèsties a la zona dels metacarpians de la mà, que eren compatibles amb les lesions que presentava el vigilant, el qual havia necessitat punts de sutura per les lesions produïdes pels menors. La policia va decidir detenir el menor per un delicte de desordres públics i un delicte de lesions, que va ser lliurat hores després als seus tutors legals i properament serà citat per la Fiscalia de Menors. La investigació segueix oberta per localitzar els altres joves implicats i aclarir els fets.\nEl cas de l'assassinat de 2 agents rurals a Lleida esquitxa els amics del caçador


dimarts, 15 de juliol de 2014 05:46\nMés de 250 dones aprenen tècniques de bricolatge, decoració i jardineria al Women’s Night de Gavà\nEls tallers s’emmarquen en les activitats organitzades per Bauhaus, en motiu del 25 aniversari de la companyia a Espanya\n250 dones de Gavà han demostrar aquest cap de setmana que el bricolatge no és només cosa d’homes. Després d’assistir a la celebració del Women’s Night que Bauhaus ha ofert a les seves clientes de forma gratuïta, les participants han provat que les noves generacions de Venus de Gavà venen equipades per a realitzar les tasques a casa, al taller i al jardí gràcies als coneixements apresos dels experts Bauhaus.\nMaquinària i eines, pintura o hort urbà. Tres tallers on les assistents han pogut aprendre els coneixements bàsics en bricolatge, decoració i jardineria. Aquesta iniciativa de Bauhaus arriba a Gavà després que s’hagin celebrat dos sessions prèvies en altres centres de la companyia al país.\nEn total, ja són 750 dones les que han participat en aquest nou format de taller organitzat en motiu del 25 aniversari a Espanya de l’empresa. Els tallers s’emmarquen en un ambient festiu i desenfadat, amb pica-pica i música, on perdre la por al món del bricolatge i descobrir que les eines i tècniques actuals faciliten la feina del “manetes” del s.XXI.\nDarrera actualització de dilluns, 14 de juliol de 2014 13:51


20 anys de Correllengua a Artés - CAL\nAquest proper diumenge, 25 de setembre, Artés celebra l’acte central del Correllengua 2016. Des de fa 20 anys, el Correllengua d’Artés treballa per a la difusió de l’ús social de la llengua i la promoció de la cultura popular dels Països Catalans des d’una aposta lúdica, popular i participativa.\nEnguany, coincidint amb el 25è aniversari del seu comiat, el Correllengua ret homenatge a Montserrat Roig, periodista i escriptora fermament compromesa amb la llengua i el país.\nL’acte central s’iniciarà a dos quarts d’onze del matí al pàrquing de davant de Cal Sitges amb jocs tradicionals, activitats infantils i la pintada d’un mural en record a Montserrat Roig.\nA les cinc de la tarda el Correllengua es traslladarà al Parc Municipal, on tindrà lloc una Mostra de Cultura Popular amb la participació de geganters, grallers i bastoners, el recital poètic a càrrec del Raïm de Poesia, la lectura del manifest, el cant dels Segadors, la Muixeranga i sa Balanguera a càrrec de l’Escola Municipal de Música, berenar popular i concert amb Cesk Freixas i Roc Casagran, a partir d’un espectacle conjunt amb les cançons d’un i els poemes de l’altre en un to irònic i reivindicatiu.\nPer altra banda, fins al 30 de setembre, es poden visitar a la Biblioteca Municipal dues exposicions: “Coneix Montserrat Roig” amb un recull de les seves obres, així com l’exposició “20 anys de Correllengua”, que fa un repàs, en base a cartells i fotografies, del correllengua artesenc.\nTot plegat, amb l’objectiu de mantenir viva la flama de la llengua des d’una aposta lúdica, popular i participativa com és el Correllengua. Perquè, com deia Roig, “la cultura és l’opció política més revolucionària a llarg termini”.\nText: Comissió del Correllengua d’Artés


Prestatges | SAINOX\nEls prestatges són un element fonamental per a una bona organització\nEls prestatges són molt importants. El més important en una cuina industrial, hotel, restaurant o bar, és l’organització. L’element que més t’ajudarà a estructurar els elements de la teva cuina, són els prestatges. Com la resta de mobiliari d’un negoci d’hostaleria o restauració, l’acer inoxidable és el material idoni per conformar les prestatgeries. Aguanta una gran quantitat de pes sense deformar-se ni trencar-se, resisteix bé els cops i és un material molt fàcil de mantenir, netejar i desinfectar. A Sainox fabriquem el mobiliari d’hostaleria a mida, t’ajudem a aprofitar l’espai del qual disposis, creant uns prestatges en funció de les teves necessitats. Posa’t en contacte amb nosaltres i et donarem pressupost sense compromís.


Crítica: 'La fada negra', Xavier Theros\nAmb 'La fada negra', Xavier Theros viatja a la convulsa cuitat comtal de l'any 1843, on situa la investigació de l'assassinat d'un nen\nPublicat per\tLlegir en cas d’incendi\t24/03/2018\nXavier Theros ens trasllada amb La fada negra, la seva primera novel·la, a la Barcelona del 1843. El capità Llampades, exmariner marcat per un tràgic naufragi, investiga les desaparicions d’una sèrie de criatures que apareixen sempre degollades i dessagnades. Avalada pel premi Josep Pla, La fada negra (labutxaca/Destino) ens porta a una Barcelona als antípodes de la que coneixem: una ciutat bruta i insalubre, escanyada per les muralles i la sobrepoblació.\nDes de la primera pàgina, l’autor ens deixa clar per quins ambients transitaran –o s’arrossegaran– els seus personatges: “L’any 1843 eren oberts uns berenadors ben singulars sota la muntanya de Montjuïc […] hi havia una taverneta on cantava una vella sense dents, amb el seu pinxo, que l’acompanyava tocant la guimbarda. Al costat, un altre establiment exhibia nua una dona grassa a qui penjaven els pits, capaç de trencar un grapat de nous ficant-se’l a la canal del cul fent-hi només una mica de força.” Quan apareix el cadàver d’un adolescent en un fumador d’opi, el capità Llampades és l’encarregat de seguir la investigació, amb uns mètodes molt diferents i força més expeditius que els que se segueixen actualment. Contrastant amb els escenaris dels crims mil·límetricament analitzats, fotografiats i processats; les facilitats per localitzar els moviments de les persones o les enormes bases de dades de les quals disposa la policia, el capità Llampades només té quatre informadors que es vendrien la seva mare per una mica d’opi o una ampolla de vi i la seva intuïció.\nTot plegat, emmarcat en un rerefons històric convuls, en què una Barcelona empobrida per les guerres carlines viu sota la dictadura militar del general Espartero, contra la qual esclatarà una revolta popular, liderada pels més desafavorits. És una ciutat on les fàbriques dels sectors més diversos llençaven les deixalles al carrer, la gent criava animals a casa i abocava els orinals al carrer on, per descomptat, no hi ha clavegueram. Alguns carrers, ens informa l’autor, amb prou feines tenien un metre d’amplada i el terra estava format per diverses capes de residus i excrements. Allà la pobresa és a l’ordre del dia, així com també la corrupció en tots els estaments. Qui més qui menys porta un trabuc sota la brusa i no es estrany que al carrer hi hagi tirotejos, linxaments o altres incidents que no semblen sorprendre ningú.\nTheros descriu minuciosament aquest ambient de manera que podem sentir la pudor d’aquells carrers, el soroll de les bales i els cànons, la desesperació dels que no tenen garantit el plat a taula. Així és la Barcelona en la qual es mou el capità Llampades, intentant resoldre un crim cada vegada més truculent. A mesura que el setge sobre l’assassí s’estreny, també ho fa el de les bombes sobre una Barcelona cada vegada més empobrida i embrutida. Tots dos relats, el negre i l’històric, avancen en paral·lel fins al clímax. Una lectura recomanada.\nBarcelonaEdiciones Destinolabutxacaliteratura catalanaMarta PlanesNovel·la negraNovel·la negra catalanaPremi Josep PlaXavier Theros\nPublicat per\tLlegir en cas d’incendi\t- Mar 25, 2018


Ajuntament de Felanitx > Visitant > Rutes > Rutes Portocolom > Els Closos de Can Gaia\nEl poblat dels Closos de Ca’n Gaià es troba situat al terme municipal de Felanitx, més concretament als voltants del nucli urbà de Portocolom. A l’actualitat existeix una carretera que el talla per la meitat, però que en facilita l’accés, aquesta comunica el citat Port, amb la carretera que du a l’Horta. En relació a la mar, el trobam a uns 700 metres d’aquesta. Els terrenys que l’envolten es caracteritzen per la seva pedregositat, afloraments constants de la roca mare i argiles molt vermelloses, que formen les terres més típiques de la zona. Les condicions climàtiques tenen com a constant més important l’escassetat de pluges, fenomen que dona lloc a una vegetació de garriga baixa, amb pocs pins, i molts d’ullastres, llentiscles, romaní i altres espècies associades.\nPerò serà ja en els anys seixanta quan els Closos agafaren més protagonisme, ja que a l’any 1965 es construí la carretera de Portocolom a S’Horta, destruint-se part de les estructures del jaciment. Aquest acte vandàlic, que quedà amb impunitat total, al menys feu possible iniciar el seu estudi. Així els Drs. Otto German Frey i Guillem Rosselló Bordoi iniciaren els treballs de neteja de la brossa de tot el poblat, i posteriorment de la planimetria i fotografia de tot el complex (Rosselló i Frey,1965). Així i tot no s’aprofundí amb l’excavació de les navetes.\nTambé s’ha de destacar la inclusió del jaciment dintre del catàleg de Mascaró Passarius, i que es publicà el 1968. Aquest fet possibilità la seva teòrica protecció baix la llei de Patrimoni d’aquells moments.\nD’ençà no s’han realitzat més investigacions significatives, llevat de les que inicià el Laboratori de Prehistòria de l’UIB des de 1996.\nAixí i tot la seva integritat s’ha vist amenaçada constantment. El 1991 unes remocions de terres afectaren part del complex monumental II, una de les parts amb més interès científic de tot el jaciment. A l’any següent (1992) es realitzaren noves destrosses, encara més importants; i que afectaren un altre cop al complex Monumental II. Els actes vandàlics no s’aturaren aquí, i així a l’estiu de 1997, i mentre s’estava realitzant la campanya d’excavació es dugueren a terme diferents remodelacions a un solar veí, a on es localitzaren diverses restes, que es veren afectades. Finalment el 1999 unes modificacions a la xerxa d’aigües del Golf de Vall d’Or afectaren també als Closos.\nRuta dels Closos de Ca’n Gaià


20 desembre, 2013 Redacció Uncategorised 0\nLa previsió del temps al Maresme per aquest dissabte segons el servei meteorològic del Consell Comarcal del Maresme indica que la nuvolositat serà variable al llarg del dia i estarà formada per núvols alts i mitgencs. En principi no s’esperen precipitacions.\nVent feble, de força 1 a 3 i de component variable. Mar en estat de marejol amb àrees de mar de fons a tota la costa del Maresme. Les temperatures es mantindran sense canvis destacables, amb màximes entre els 12 i els 13 graus mentre que les mínimes oscil·laran entre els 4 i els 9 graus.\nEl cinquè premi de la Grossa de Nadal, el 55695, cau íntegrament a Premià de Mar


Dels 120.000 TAR supervisats a infants que han fet les farmàcies, 6.400 han donat positiu\nSalut ofereix testos d'antígens gratuïts als infants asimptomàtics en cas que es detecti un positiu a l'aula, que es poden fer a les farmàcies autoritzades\nPaula Florit Gomila 17/01/2022 - 13.03 Actualitzat 18/01/2022 - 14.34\nEls grups de WhatsApp de famílies treuen fum des que van reobrir les escoles després de Nadal. En l'última setmana --des del dilluns 10 i fins al diumenge 16 de gener--, les farmàcies catalanes han fet fins a 120.000 testos d'antígens a alumnes de primària i secundària per almenys un cas positiu a les seves classes.\nI és justament això --on, quan i com fer els testos d'antígens-- el que més es repeteix entre els missatges de mares i pares, pels dubtes que es plantegen arran del nou protocol.\nDes d'aquest segon trimestre, en cas que es detecti un positiu a l'aula, s'ofereix un test ràpid a tots els infants asimptomàtics, com a contactes estrets. No és obligat, però sí altament recomanat.\nOn s'han de fer aquests testos? Aquí comencen els dubtes. D'entrada, només es fan a les farmàcies autoritzades en el cas d'alumnes de primària i secundària. Als infants del cicle infantil --escoles bressol i P3, P4 i P5--, es fan als centres d'atenció primària o als centres educatius.\nTestos esgotats en algunes farmàcies\nEl problema ha vingut amb l'allau de sol·licituds de proves que s'han trobat algunes farmàcies aquest cap de setmana, fins al punt que en algunes s'han esgotat unes hores els testos subministrats per Salut. En tot cas, aquest dilluns mateix ja s'està reposant l'estoc.\nDavant l'angoixa d'algunes famílies, se'ls oferien dues alternatives. La primera, fer-se un test a casa, pagant els 2,94 euros que valen des d'aquest dissabte, i comunicar-ne el resultat a l'escola i, només si és positiu, també a la farmàcia o al CAP.\nL'altra alternativa és fer-se el test supervisat per la farmàcia, que introdueix el resultat directament a la base de dades de Salut. El cost, en aquest cas, pot arribar als 20 euros.\nHo explicava a "Els matins" de TV3 una farmacèutica de Barcelona, que assegura haver fet un centenar de testos ràpids subvencionats a alumnes aquest cap de setmana:\n? Cinta Tomàs, farmacèutica: "Nosaltres supervisem que el test es faci correctament i gestionem la informació que se'n deriva. Estem un quart d'hora en cada persona i això s'ha de finançar, per això cobrem 16 euros".#ElsMatinsTV3\n? https://t.co/T5kPi51UFF pic.twitter.com/kd6nM34AbY\n Els matins TV3 (@elsmatins) January 17, 2022\nLes famílies, doncs, miren d'adaptar-se al nou protocol, que com a novetat principal també preveu que només es confinen els nens i nenes quan hi ha almenys 5 casos positius dins el seu grup bombolla.\nEn aquest cas, els infants no immunitzats han d'estar confinats 7 dies.\nLa presencialitat es manté si no hi ha més de cinc positius al grup (Europa Press/Marta Fernández)\nTot això, enmig de l'allau de contagis d'aquesta sisena onada que aquesta setmana ja hauria d'arribar al seu pic. D'aquests 120.000 testos d'antígens ràpids que han fet les farmàcies autoritzades en l'última setmana, hi ha hagut 6.400 resultats positius entre els escolars que se l'han fet.\nDe fet, segons les dades de l'evolució de la pandèmia que facilita Salut, els casos positius a les franges de menors d'edat s'han disparat des del reinici del curs, el dia 10 de gener.\nAixí, per exemple, mentre la setmana del 20 de desembre, just abans de les festes de Nadal, es va informar de 5.007 positius entre els infants d'entre 0 i 9 anys i de 5.837 casos entre els nens i nenes d'entre 10 i 19 anys; en la primera setmana del curs --comptant els casos fins el dijous 13 de gener, l'última data amb les xifres consolidades--, es van registrar 18.559 a la franja de 0 a 9 anys i 28.920 a la franja de 10 a 19.\nEls positius de covid causen baixes a les escoles i deixen les farmàcies sense estoc de testos


Qui som - Molina&Rubiralta Advocats\nQUI FORMA EL NOSTRE DESPATX D'ADVOCATS\nMolina Rubiralta Advocats es va fundar l'any 1995 a Manresa. Oferim assessorament legal i serveis jurídics a tota l'àrea geogràfica catalana i espanyola.\nDonem suport a persones i empreses resolent conflictes, vetllant pel seu futur i maximitzant les seves oportunitats.\nLa nostra dilatada experiència ens permet brindar suport tant en l’àmbit empresarial com en el personal.\nLa nostra forma de tractar cada cas és 100% personalitzada. Estudiem amb precisió i detall cada un d’ells de manera individual, poder identificar els riscos i les oportunitats i oferir un assessorament legal sense fissures.\nEls nostres clients valoren el nostre coneixement, honestedat, proximitat, integritat i a la vegada la nostra capacitat d’adaptació per treballar en diferents àrees del dret.\nEl que fa que les nostres relacions amb els clients siguin duradores és el nostre enfocament pragmàtic, franc i sempre ferm als nostres valors. Ens esforcem sempre per protegir els interessos i buscar la millor solució pels clients.\nEls nostres valors són la confiança, la integritat i l’honestedat.\nL'excel·lent servei al client es troba al cor de tot el que fem. Som advocats moderns amb valors atemporals.\nEl nostre bufete d'avocats está format per\nCol·legiada núm: 696 del ICA Manresa\nCol·legiat núm: 780 del ICA Manresa\nA part de n’Àgueda i en Joan, disposem d’una xarxa de col·laboradors externs que ens permeten oferir serveis més específics i especialitzats concretament, assessorament fiscal, dret laboral, arquitectura i enginyeria.\nResponsable: Joan Molina. Finalitat: Prestar-li el servei sol·licitat i contestar a les qüestions plantejades Legitimació: Consentiment de l’interessat acceptant la política de privacitat. Destinataris: Les dades no se cediran a tercers excepte en els casos en què existeixi una obligació legal. En tot cas, les dades que ens facilites estan situats en servidors la seu dels quals es troba dins del territori de la UE o gestionats per Encarregats de Tractament acollits a l’acord “Privacy Shield”, aprovat pel Comitè Europeu de Protecció de Dades. Drets: Accedir, rectificar i suprimir les dades, així com altres drets, com s’explica en la informació addicional.\nDespatx d'advocats a Manresa\nC/ Pompeu Fabra, 13 2º despatx nº 12. Manresa\n© Tots els drets reservarts.


Torna el carnaval conjunt d'Andorra la Vella i Escaldes amb protagonisme a la capital de l'Esbart - Altaveu el diari digital d'Andorra\nTorna el carnaval conjunt d'Andorra la Vella i Escaldes amb protagonisme a la capital de l'Esbart\nEl grup dansaire celebra aquest any el seu 40è aniversari i interpretarà 'La Consòrcia' l'1 de març\n21/02/2022 (16:49 CET)\nAquest any els actes de Carnaval estan marcats, a Andorra la Vella, per la celebració del 40è aniversari de l’Esbart dansaire d’Andorra la Vella, que l'1 de març durà a terme, a partir de les 19 h a la plaça Guillemó, la interpretació de 'La Consòrcia', dansa que es va crear per al 20è aniversari de l’entitat i que ens trasllada a l’època del Consell del bull, la festa de Carnaval i l’enterrament de la sardina. La intenció és que totes les seccions puguin participar-hi, incloent-la en el tradicional Robatori de les Olles. En acabar, cap a les 19.30 h, se celebrarà el judici i cremada del Carnestoltes, a càrrec del grup de teatre Making off.\nEl programa preveu que dissabte, 26 de febrer, a partir de les 18 hores, hi hagi una rua per Escaldes-Engordany. Tenint en compte que aquest any no s’ha pogut comptar amb les comparses s’ha apostat per posar animació al carrer amb l’espectacle 'Les Wagonotes' de la Cia. Les Enjoliveurs. També s'oferirà l’espectacle infantil 'Mozartland', que tindrà lloc el 28 de febrer, a les 17 hores, a la sala Prat del Roure d’Escaldes-Engordany). Es tracta d’un concert-espectacle amb música de Mozart a càrrec de la Cia. del Príncep Totilau. L’entrada és gratuïta.\nA més, aquest any es manté el concurs virtual de disfresses i coreografies. La participació es pot fer per grups enviant les propostes en vídeo i foto a cultura@comuandorra.ad o s.cultura@e-e.ad i després es podran veure en línia. Els premis a les millors disfresses per grups (d’un mínim de tres persones) són de 250 euros per al primer premi, de 200 per al segon, i de 150 per al tercer. A més hi ha un accèssit per a les disfresses de nucli de convivència amb mascota de 50 euros.\nA banda, aquest dissabte 26 de febrer, a partir de les 12.30 hores, se celebrarà l’11a calçotada popular organitzada per la Unió Pro-Turisme d’Escaldes-Engordany (UPTEE). Serà al carrer dels Veedors d’Escaldes-Engordany i el preu és de 7 euros per als calçots, una botifarra, una beguda i el pitet i de 4,50 euros per a una ració de calçots, una beguda i el pitet. Paral·lelament, el 2 de març tindrà lloc la mostra de les millors obres de l’edició 2021 del Festival Internacional de Cinema d’Animació d’Annecy. A les 17.30 hores, l’activitat està adreçada als infants d’entre 6 i 13 anys i a les 19.30 hores a les persones joves i adultes.\nTindrà lloc a la sala d’actes del comú d’Escaldes-Engorday i l’entrada és gratuïta. A més, la biblioteca d’Escaldes-Engordany acull diferents tallers de Carnaval entre l’1 i el 4 de març, de les 17 a les 18.30 hores. Va adreçat als infants nascuts entre el 2011 i el 2015, té un cost de 12 euros la setmana, i cal reservar prèviament al 802 256 o biblioinfantil@e-e.ad.


Periodistes de TV3 i Betevé són amenaçats durant l'acte espanyolista del 12-O\nUn equip de TV3 ha hagut de ser escortat pels Mossos d'Esquadra durant la manifestació convocada per l’associació Espanya i Catalans aquest divendres pel Dia de la Hispanitat al centre de Barcelona.\nAixí ho ha denunciat via Twitter la periodista de TVE Lorena Moreno. A través d’un vídeo es pot veure com un grup de manifestants espanyolistes s’apropa als periodistes de la televisió pública catalana per insultar-los i amenaçar-los. “Deixeu-nos fer la nostra feina, independentment del mitjà que siguem”, ha clamat la periodista.\nRàpidament, agents dels Mossos d’Esquadra han protegit l’equip de TV3 i han exigit als unionistes que s’allunyessin. Aquests fets han succeït al mateix temps que diferents líders d’entitats espanyolistes feien els seus parlaments sobre un escenari muntat a la plaça Catalunya on hi havia polítics del PP i Vox escoltant i cridant consignes contra els independentistes.\nPer la seva banda, la periodista de Betevé Laura Arias ha denunciat que alguns manifestants espanyolistes els han increpat i impedit fer la seva feina. "He ignorat els qui intentaven que no gravés allò que no volien que es veiés. És injust haver de patir aquesta tensió per part de qualsevol col·lectiu", ha lamentat a través d'una piulada.\nAixò és el que m'ha passat avui. No he dit res, no m'he queixat, no m'hi he tornat. He ignorat els qui intentaven que no gravés allò que no volien que es veiés. És injust haver de patir aquesta tensió per part de qualsevol col·lectiu https://t.co/s035nMzYnU


Barcelona limitarà els grups de turistes a Ciutat Vella a 15 persones\nAjuntament de BarcelonaTuristes\nUn acord de bones pràctiques entre les associacions de guies turístics i l’Ajuntament limitarà a 30 persones els grups de turistes que passegin per la ciutat\ndimarts 21 de juny 2022\nLimitar els grups de turistes a 15 persones a Ciutat Vella i a 30 persones a la resta de la ciutat: aquesta nova mesura s’aplicarà a Barcelona per a millorar la qualitat de vida dels veïns del barri. El canvi ha quedat recollit en una declaració de bones pràctiques, fruit d’un acord signat per l’Ajuntament i les dues associacions oficials de guies turístics (AGUICAT i APIT).\nMés enllà de controlar el nombre de persones dels grups de turistes, el document també limita el nombre de grups que poden entrar al mateix temps als següents punts del districte de Ciutat Vella:\nA la Plaça de Sant Jaume i plaça Reial hi poden entrar un màxim de vuit grups.\nA la Plaça del Rei, un màxim de cinc grups.\nAl Fossar de les Moreres hi podran accedir un màxim de tres grups.\nAl Passeig del Born, un màxim de tres grups.\nAl davant de la çaçana de Santa Maria del Mar, un màxim de tres grups.\nA la Plaça del Pi hi podran accedir un màxim de tres grups.\nA la Plaça de Sant Felip Neri, un màxim de dos grups.\nAl Carrer de Salomó ben Adret i placeta de Manuel Ribé, un màxim de dos grups.\nA la Plaça d’Isidre Nonell, un màxim de dos grups.\nA la Capella de Marcús, un màxim de dos grups.\nA la Plaça de Lluís Millet, només hi podrà entrar un grup a la vegada\nA la Plaça de l’Àngel, també un grup.\nA la Plaça de la Barceloneta, un grup.\nA més, l’acord estableix una vintena de carrers de sentit únic per a itineraris turístics. Així doncs, es proposa anar de Colom a Plaça Sant Jaume per la ruta Regomir-Ciutat, o bé passar per Argenteria, Santa Maria del Mar i el Passeig del Born per desplaçar-se de la Via Laietana a la Plaça Comercial. Només a quatre punts del centre de Barcelona es permetrà l’aturada o el retrobament de grups de turistes: a l’avinguda de la Catedral i les places de Catalunya, Universitat, Urquinaona i Comercial. A més, als mercats de la Boqueria, Santa Caterina i Sant Antoni s’hi prohibirà l'accés de grup organitzats de 15 o més persones, els divendres i dissabtes entre l’1 d’abril i el 30 d’octubre.\nTant per a Ciutat Vella com per al conjunt de Barcelona, l’acord prohibeix els megàfons i estableix l’obligació de sistemes de radioguia per reduir l’impacte acústic, que l’Ajuntament de Barcelona es compromet a facilitar a les associacions. Les bones pràctiques també inclouen el compromís de no captar turistes a la via pública, el foment de les visites amb cita prèvia i la compra anticipada d’entrades a les atraccions d'interès de a ciutat.\nAra bé, el document de bones pràctiques és una mesura provisional. De fet, serveix per controlar l’activitat turística mentre no s’aconsegueix un marc legal que sigui obligatori per a tothom, cosa que s’està estudiant. A més, el pacte deixa fora els guies no-oficials i rutes com els ‘free-tours’ els quals, de moment, no estan obligats a seguir aquestes línies d’actuació.\nNO T'HO PERDIS: Sant Joan 2022 a Barcelona: tot el que cal per a la revetlla


Els càstigs, de casa en casa (David Cirici)\nEls càstigs, de casa en casa\nDissabte al matí. La bossa dels cereals està oberta, i sobre la taula hi ha una escampadissa de cereals amb xocolata. La tassa fa equilibris sobre el braç del sofà. Encara hi ha un got amb cola adherit en un plat amb restes de formatge. El nen du els cascos de la Play posats i triga una estona a sentir el seu pare, perquè en aquests moments forma part d'un equip de col·legues de l'escola que lluiten a mort, en una guerra virtual, contra un altre grup de col·legues d'alguna altra escola... de la Xina. És evident que el nen no està per res més que per la batalla que enfronta els escolars de la nostra pobra comunitat autònoma amb els del país més poblat del món. Però el seu pare no vol que s'acostumi a posar-se a jugar sense haver recollit les coses, de manera que insisteix: ha de deixar el joc i portar les restes de l'esmorzar a la cuina, i de passada ha de recollir l'escampadissa de roba que hi ha al terra de la seva habitació.\nUna setmana després el mateix nen es rebel·la contra la seva mare perquè no li va bé parar taula. I a la tarda ajorna indefinidament el moment de retirar del sofà els seus cereals i els seus mitjons bruts. Aleshores se'l condemna a no jugar a la Play durant un mes. La mare sap que és un càstig que el fastiguejarà prou perquè serveixi d'alguna cosa. El problema és que el càstig només es pot fer efectiu a la casa paterna, perquè a casa de la mare no hi ha Play, i és sa mare qui ha decidit el càstig.\nEl pare de la criatura em demana consell, i després d'avisar-lo que no sóc l'Helena Francis li dic que està molt bé que els càstigs els decideixin els dos progenitors i s'apliquin en totes dues cases. Perquè un càstig ben plantejat és una manera d'educar i, per tant, d'estimar. I és bo que els nens ho visquin així a les dues cases. I no pot ser que es refugiïn a l'altra casa com delinqüents en un país sense conveni d'extradició. Però li dic que o bé canvien de càstig i n'estableixen algun que es pugui complir en totes dues cases o li hauran de dir al nen que quan canviï de casa s'endugui amb ell la Play. Sí, això de traginar una Play que no pots fer servir recorda una mica els càstigs absurds que es practiquen a l'exèrcit, on s'arresten piscines perquè s'hi ha ofegat algú. Però alguna cosa s'ha de fer per no carregar només el pare amb el càstig. I el pare es queda tot pensarós.


Notícia: Cap novetat per COVID-19 a l’Hospital Comarcal de Blanes, on continuen ingressats tres pacients\nCap novetat per COVID-19 a l’Hospital Comarcal de Blanes, on continuen ingressats tres pacients\nNoticia publicada a la web el 06/03/2020 06:42:35 AM\nTampoc hi ha hagut canvis a l’Hospital Comarcal de Calella, i a la Regió Sanitària de Girona hi ha 6.734 casos positius acumulats\nSegons la darrera actualització de la Corporació de Salut del Maresme i la Selva, no hi ha cap novetat a l’Hospital Comarcal de Blanes en relació a la COVID-19. Per tant, hi continuen ingressades tres persones després que durant el cap de setmana es va registrar el 116è.\nPer la seva banda, a l’Hospital de Calella ahir tampoc es va registrar cap novetat, i hi continuen ingressades dues persones tractades per aquesta malaltia. En total, doncs, hi ha cinc pacients ingressats als hospitals de Blanes i Calella, i pel que fa al nombre de professionals positius per la COVID-19 als diferents centres de la corporació continua sent una persona.\nLes darreres dades fetes públiques pel Departament de Salut en relació a la Regió Sanitària de Girona corresponen a la jornada del passat dilluns. Indiquen que hi ha un total acumulat de 6.734 casos positius i 1.612 casos positius confirmats de residents a residències. Actualment hi ha 84 persones hospitalitzades arreu dels hospitals gironins, 8 persones ingressades en estat greu i 28 professionals sanitaris confirmats per coronavirus.\nFins al moment s’han donat 2.578 altes hospitalàries, i s’han produït un total de 776 defuncions. És la tercera zona d’arreu de Catalunya on n’hi ha hagut més, darrera de Barcelona-Àrea Metropolitana i la Catalunya Central. Del total de decessos de la demarcació gironina, 339 persones han mort en centres hospitalaris i sociosanitaris, 230 persones en residències, 123 persones als seus domicilis i 84 morts no estan classificades.


Booth Tarkington - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n29 juliol 1869\n19 maig 1946 (76 anys)\nDramaturg, novel·lista, escriptor, guionista i escriptor de literatura infantil\nNewton Booth Tarkington (29 de juliol de 1869 - 19 de maig de 1946) va ser un novel·lista i dramaturg nord-americà conegut sobretot per les seves novel·les The Magnificent Ambersons (1918) i Alice Adams (1921). És un dels quatre novel·listes que va guanyar el Premi Pulitzer de ficció més d’una vegada, juntament amb William Faulkner, John Updike i Colson Whitehead. Als anys 1910 i 1920 va ser considerat el millor autor viu d'Amèrica. Diverses de les seves històries van ser adaptades al cinema. Durant el primer quart del segle XX, Tarkington, juntament amb Meredith Nicholson, George Ade i James Whitcomb Riley van ajudar a crear una Edat d’Or de la literatura a Indiana.\nMalgrat participar intensament en la vida universitària de Princeton, deixà els estudis inacabats. Decidit a convertir-se en escriptor, després de cinc anys en què els editors li retornaven els originals, el 1898 publicà la primera novel·la, The Gentleman from Indiana, un melodrama hàbilment construït amb el qual aconseguí ressò. Seguiren, amb un reconeixement similar, les novel·les històriques Monsieur Beaucaire (1900) i The Two Vanrevels (1902). Aconseguí anomenada amb les seves descripcions realistes de l’Oest Mitjà nord-americà (Midwest), entre satíriques i nostàlgiques. Els anys 1902-05 fou membre del parlament d’Indiana, experiència que recollí en les narracions In the Arena (1905). Superada una etapa de dificultats personals (divorci i alcoholisme), el 1913 començà a publicar la sèrie d’aventures juvenils Penrod, a la qual seguí Seventeen (1916), d’un èxit extraordinari, obres gràcies a les quals feu una gran fortuna. Amb les novel·les The Turmoil (1915), The Magnificent Ambersons (1918) i Alice Adams (1921), centrades en el desplaçament de les elits tradicionals per una nova classe de sobrevinguts, la seva obra arribà a la culminació. Les dues darreres d’aquestes novel·les guanyaren el premi Pulitzer, i el 1942 Orson Welles rodà una versió cinematogràfica de la segona.\nFinalment, es va traslladar a Kennebunkport (Maine), on va continuar el seu treball vital tot i patir una pèrdua de visió. Tot i la popularitat de què gaudí en vida i la destresa en la creació de trames, la seva prolífica obra (més de cinquanta títols entre narracions, novel·les i algunes obres de teatre), ha restat en gran part en l’oblit des de poc després de la seva mort.\n↑ «The Rise and Fall of Booth Tarkington» (en anglès). The New Yorker, 11-11-2019.\n↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 «Booth Tarkington». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Booth Tarkington\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Booth_Tarkington&oldid=26938590»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 abr 2021 a les 22:52.


Lloll Bertran: "Barcelona és una capital potent però cal... Lloll Bertran: “Barcelona és una capital potent però cal tenir en compte els que hi vivim” – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nLloll Bertran: “Barcelona és una capital potent però cal tenir en compte els que hi vivim”\nL'actriu torna a la comèdia amb 'Pel davant i pel darrere', al Teatre Borràs, i defensa que el seu gran èxit ha estat poder fer teatre a Catalunya a prop de la família\nL'actriu Lloll Bertran en l'entrevista-vermut del TOT Barcelona / Jordi Play\nMeritxell M. Pauné 01/12/2019 11:01 am\nMaria Dolors Bertran Díaz, més coneguda com la Lloll, no perd mai el somriure. En reparteix cada nit al teatre Borràs, on encarna a la Joana a Pel davant i pel darrere. Però és que, a més, la vida li somriu: ha aconseguit mantenir-se als escenaris catalans durant més de 30 anys i compaginar l’èxit a la platea amb petits plaers com fer el vermut amb la família i passejar cada matí pel Park Güell.\nVeïna del nord de la Vila de Gràcia, no amaga el seu independentisme però prefereix ser discreta amb la seva edat: “És una coqueteria, perquè la gent pot entrar a Google i veure-la, però si no me la pregunten no la dic!”. “Et contracten per l’edat que aparentes, no per la que tens”, diu rient. Parlem amb ella de la ciutat, del teatre i de l’èxit veritable a la vida mentre prenem un vermut Miró a l’Espai Mallorca.\nFins al 2 de febrer la podem veure al teatre Borràs a Per davant i pel darrere, una obra que es resisteix a envellir i que torna a Barcelona per cinquena vegada. A què atribueix tanta longevitat?\nÉs el que tenen els clàssics, que funcionen. I aquesta és com un rellotge de precisió suïssa: s’obre una porta, un diu això, l’altre contesta… Té un punt molt excitant, el tempo ràpid que té. Cada vegada que se n’ha fet una reposició ha triomfat. S’ha fet a 50 països, en 28 llengües! Pels actors és cansada físicament però gustosa, perquè té la millor banda sonora: el concert de rialles del públic!\nVe públic nostàlgic o encara queden molts barcelonins amb aquesta signatura pendent?\nS’ha fet una barreja, hi ha gent que vol repetir perquè recorda que s’ho va passar molt bé i també hi ha gent que s’incorpora perquè quan la van fer l’últim cop potser eren canalla. L’obra parla d’una companyia de teatre molt de segona fila, que fa un vodevil terrible, i veus com assagen pel davant i les misèries de les seves relacions personals pel darrere. Sembla un precedent de Gran Hermano! És la primera vegada que la represento, jo. M’ho havien proposat un parell de vegades però ja estava embarrancada en altres projectes, així que aquest cop l’havia de fer segur!\nHi interpreta a una actriu que no ha tingut gaire èxit, però que estima bojament el teatre.\nA cada versió canvien els noms i en aquesta el meu personatge es diu Joana i fa el paper d’Agustina. La Joana és la productora de l’espectacle i hi ha invertit tots els diners i il·lusió que li queden. Volia triomfar i no ha pogut, però en definitiva estima el teatre i fa el que li agrada. Empatitzo amb això, però ella és una actriu que creu que va de baixada i jo sé que no tinc 20 anys però encara tinc ganes de fer moltíssimes coses.\nAls actors ‘de teatre’ no us podeu separar de l’escenari. I tu portes més de 30 anys voltant per teatres amb obres molt diverses. És de la tribu que no es vol jubilar mai?\nQuan sento esportistes o models de 30 anys que ja es retiren em quedo esgarrifada! Jo, si em trobo bé, no em penso jubilar mai! Fer-ho més tranquil·lament sí: si faig teatre a la nit, no rodaré televisió al matí. Sóc una marmota i m’agrada dormir, trobo que és molt sa pel coco, pel cos i pel cor. M’agrada llevar-me a l’hora que el cor em diu prou! Això és un plaer extraordinari! La gent em sol preguntar on anirem de vacances, però és que ens agrada més anar a veure a amics i tornar a casa que fer un viatge a Groenlàndia. No tenim necessitat de marxar un mes per desconnectar. La meva dosi de vacances, la tinc cada dia si vull: em llevo tard, esmorzo tranquil·lament, anem a passejar al Park Güell, una bona dutxa, dinem… És oci total! I si a sobre treballes del que t’agrada ja és fantàstic!\nLloll Bertran: “No tenim necessitat de marxar un mes per desconnectar. La meva dosi de vacances, la tinc cada dia si vull.”\nCom ha evolucionat, fer teatre a Catalunya?\nS’ha notat un canvi molt potent en una nova generació que puja amb molt talent, capaç de fer un teatre experimental molt nou i interessant. S’estan produint obres molt diverses, que és una gran riquesa. Jo defenso el teatre convencional, com Pel davant i pel darrere, però també la diversitat. Fa 30 anys l’oferta era més limitada. Ja es feien coses innovadores, però ha pujat una generació amb molta més imaginació. Microteatre, espectacles digitals, interdisciplinaris… Ara bé, també és veritat que som el públic que som i hi ha un sostre. I de vegades veig obres molt interessants que es programen només 15 dies i em fan mal al cor. Hem “d’eixamplar la base” del públic! [Riu]\nEl públic barceloní és peculiar? És més snob o més exigent, potser?\nSincerament el públic que he trobat a les representacions ha estat deliciós. Però de gira per comarques tinc la sensació que el públic està més content. Abans costava que algú de la Seu d’Urgell baixés a Barcelona per anar al teatre, mentre que ara la gent es desplaça molt i munten autocars i van a tot arreu. Però igualment quan vas a casa seva els fa molta il·lusió i t’ho premien. Arribes a un poble i resulta que t’han deixat una safata de cireres!\nNo l’han temptat mai d’instal·lar-se a Madrid o a l’estranger?\nNi m’ho he plantejat, ni ha estat mai la meva fita. He fet coses a Madrid i m’han tractat molt bé, eh? Al final es tracta de fer bé la teva feina. I de segons quins temes no parlar-ne! Jo sóc una persona molt arrelada a la meva família i la meva gent: poder treballar aquí a prop seu és el triomf més extraordinari. Ara, si em surt una feina de cinema d’una setmana a París o Madrid o Roma, és clar que hi aniria. Però una sèrie ja… M’hi vaig trobar: m’oferien un contracte de dos anys, ben pagat però rodant de les sis del matí a les set de la tarda. Mira, jo m’estimo molt aquesta feina però vull viure. I la prioritat són la gent que estimo. Quan treballo em lliuro a la feina en cos i ànima perquè sóc molt exigent, però mai la feina passarà per davant dels que estimo.\nLloll Bertran: “Quan treballo em lliuro a la feina en cos i ànima, però mai la feina passarà per davant dels que estimo”\nAlguna assignatura pendent, d’obra o gènere?\nHe tingut la sort de fer tantes coses i tan variades, que no tinc cap gran frustració. Sí que hi ha papers que em fan delir, però no sento que em faltin… He fet més comèdia que drama però no hi tinc cap problema: amb la comèdia pots fer pensar a la gent, mentre la fas riure i la relaxes, ho té tot! També he fet papers dramàtics, a Ronda de mort a Sinera o El misantrop, i m’hi he sentit súper còmoda. Sóc una sibarita de la vida, vaig assaborint tot el que em ve!\nEl teatre i el cine s’han refet de la pujada de l’IVA cultural?\nEncara ho estem patint. Com que el món artístic i creatiu sempre hem viscut amb incertesa, també sabem plantar cara de forma més àgil. Però ens han fotut una bona fava, sí. Fins que els governs no vegin que la cultura és tan important com l’educació o la sanitat, perquè fa créixer l’ànima de la gent, sempre serem el germanet pobre. Quan hi ha retallades sempre rebem nosaltres!\nSembla que el fenomen cultural més lucratiu avui són les sèries.\nEn miro, quan puc! Se’n fan de molt bones i n’hi ha que passen la mà per la cara al cinema. I hi ha sèries que pagaries per fer-les: m’oferissin fer Downton Abbey, ostres tu, em busco un teacher d’anglès!! Però fer sèries només per guanyar-me la vida, no sé, m’haurien de convèncer molt el guió, el personatge i el director.\nL’actriu Lloll Bertran durant l’entrevista del TOT Barcelona / Jordi Play\nAmb les grans plataformes internacionals, com Netflix i HBO, les produccions catalanes ho tenen més difícil?\nTenim una mica de complexe d’inferioritat. Podem competir en moltes coses! Quan va començar TV3, gent de TVE ens deia que dobléssim els esquetxos per vendre’ls fora de Catalunya. Sempre ens ha costat molt vendre i sovint ja ni fem l’intent. No tindrem tants diners com Joc de trons, però la necessitat activa la imaginació! Hi ha hagut pel·lícules d’èxit com Full Monty o Cercant en Ned fetes amb quatre duros!\nVa interpretar a una amiga de Bardem a Vicky Cristina Barcelona, un dels rodatges que més expectació han generat a la ciutat. Com va viure’l?\nQuan vaig saber que la rodarien, em vaig presentar al càsting perquè m’agrada molt Woody Allen, trobo que és un geni. Tot i que també ha fet raves, eh? Vicky Cristina Barcelona és un bon rave, per exemple! [Riu] El vaig saludar personalment i és molt amable, parla molt suau… i poc a poc, que va anar bé perquè sinó als americans no se’ls entén! Li vaig explicar que si es volia veure a sí mateix podia anar al teatre Condal i hi coneixeria al Joan Pera, que li posa la veu als doblatges en català!\nA part d’Allen va compartir rodatge amb tres estrelles de Hollywood: Javier Bardem, Penélope Cruz i Scarlett Johansson.\nEl Bardem va ser molt trempat. L’havia conegut a la preestrena d’Entre las piernas i el vaig anar a saludar: “Hola Javier, tu no me conoces pero…”. “Claro que sí, eres Lol Bertrán”, em va dir! Em vaig quedar parada! Encara que Madrid i Barcelona estiguem bastant desconnectats, hi ha coses que arriben. Johansson va estar una mica més distant, suposo que perquè no coneixia a ningú i no entenia el castellà. La Penélope estava més en plan nena mimada: “¡Ay, me estoy aburriendo!”. Va ser boníssim quan vaig arribar a maquillatge i tothom em cridava i em saludava: “Lloll! Lloll!”. Em mirava amb una cara! Clar, ella a mi no em coneixia gens i veia que tota la resta sí… Es devia pensar que era la filla d’algun peix gros!\nNo puc no preguntar-li pels personatges de la Vanessa i la Sandra de TV3. Sent tan nostàlgics televisius com som els catalans, no s’ha plantejat mai recuperar-les?\nAi, les meves nenes! És que sempre han estat amb mi. No em dedicaria tota la vida a fer de Vanessa i de Sandra, però quan puc les faig aparèixer. A Pel davant i pel darrere, per exemple, els hi faig una picada d’ullet a cada funció! L’Agustina es troba una ampolla de whisky i la posa sobre la taula amb el gest que feia la Vanessa quan deia “El vídeo!”. I cada dia el públic ho ha rigut i aplaudit. És un revival continu que em permeto…\nLloll Bertran: “No em dedicaria tota la vida a fer de Vanessa i de Sandra, però quan puc les faig aparèixer. A ‘Pel davant i pel darrere’ els hi faig una picada d’ullet a cada funció!”\nQuin racó de Barcelona li agrada més per perdre’s?\nEns fascina el Park Güell, hi anem cada dia des de fa anys! Hi respirem verd i art i tinc la sort d’anar-hi amb el meu home, que és un guia magnífic perquè coneix milers de plantes i ocells. Ja m’agradava el bosc i la natura, però des que hi vaig amb ell és fascinant. Avui hem vist un cucut a un parell de metres! A més el meu marit està fent un dietari del que passa al món i li passa a ell, a partir del que veu al Park Güell. “Avui ha arribat el primer pit-roig, ja és tardor”, per exemple.\nAixí ha viscut en primera persona l’auge turístic del parc, els efectes de l’entrada de pagament, les queixes veïnals…\nPer un costat, benvingut el turisme, que és font de riquesa i treball. Però per altra, s’hauria de controlar i mesurar una miqueta. Hi ha moments en què no pots caminar pel parc, entre els turistes i el top manta! Des que la part monumental és de pagament, s’ha corregit una mica. No és car, va bé pel manteniment i gaudeixen més del parc. Però la part que no és de pagament també té dies d’amuntegament. A mi les persones m’agraden però les aglomeracions m’atabalen!\nDoncs al centre de la ciutat en temporada alta turística no hi ha pas poca densitat.\nBarcelona és una capital potent, però cal tenir en compte els que hi vivim. Els que ens visiten els hem d’acollir bé, però els que hi vivim hem d’estar bé també. És una vergonya, el que pateix la gent pels pisos turístics. Els estan fent fora de casa! Conec gent a punt de jubilar-se que ja veu que haurà de marxar de Barcelona perquè amb la pensió no podrà pagar el cost de vida d’aquí. Quan vaig arribar a Barcelona sempre deia que m’agradava molt perquè era una capital humana, ben assortida de serveis i oferta cultural però amb caliu. Ara s’ha deshumanitzat una mica. Sí que en certes zones com Gràcia, Sants, Sarrià o Horta han aconseguit fer vida de barri, però al conjunt de Barcelona no hi trobo el caliu que hi trobava. També em dol que hagin desaparegut botigues que formaven part del paisatge de Barcelona i on hi havia un tracte de proximitat.\nLloll Bertrán: “Conec gent a punt de jubilar-se que ja veu que haurà de marxar de Barcelona perquè amb la pensió no podrà pagar el cost de vida d’aquí”\nExerceix com a veïna gracienca, per tant?\nDéu n’hi do. A la meva zona hi ha molts pisos i no hi ha massa activitat. Però anem cada dilluns a la plaça Vila de Gràcia, a les concentracions pels nostres presos, exiliats i represaliats polítics. També ens agrada molt el barri Gòtic i el Born. I la plaça del Rei, que és magnífica i també hi anem cada dimecres a les concentracions pels presos.\nPorta la papallona groga a la solapa, una de les alternatives al llaç. Com ha viscut la reacció barcelonina a la sentència?\nLa gent de la ciutat ha demostrat moltes coses i es desvia l’atenció perquè hi ha hagut quatre continguts cremats. Està demostrat que el moviment independentista és totalment pacífic! El que hem fet el poble, amb l’arribada d’aquelles columnes de milers de persones de tot Catalunya sense ni un incident, va ser espectacular. El món està bocabadat, però passen tantes coses que si no els insistim demà ja no se’n recorden. El consistori m’hagués agradat que s’hagués manifestat una miqueta més. Nadar i guardar la roba en temes tan delicats no es pot fer. No parlem de si volem aquest partit o aquest altre, sinó de llibertat i drets humans. No es pot ser equidistant! Voler ser neutral és posar-se al costat de l’opressor.\n“Gaudeixo tastant tot de sabors al vermut”\nSoleu fer l’aperitiu, a casa?\nSempre n’hem dit ‘fer el vermut’, no per referir-nos només a la beguda sinó per tot el que l’acompanya. “Fem un vermutet, va!”, dèiem a casa meva. I au, tots a treure escopinyes, olives, patates rosses, formatgets a daus, pernil… De vegades gambes! És un festival!\nHo seguiu fent, doncs!\nSí i tant! A més a més quan ens reunim a casa la meva germana gran, que cuina molt bé, fem uns vermuts brutals: croquetes, pop a la gallega, trinxat de gamba…\nAixò és un dinar de tapes, gairebé.\nSí!! Ja li diem, que podríem fer el vermut i pastís i ja estaria! Perquè ella fa segon plat però tothom ja no pot menjar més. Més que menjar molta quantitat, a mi m’agrada molt picar. No faig excessos i gaudeixo tastant tot de sabors al vermut. Recordo que el meu nebot quan era ben petit, que potser no tenia ni tres anys, li dèiem “Roger, anem a fer el vermut?”. I ell: “Sí, sí, el fomut, el fomut!”. S’enlluernava, veient tants platets amb coses de coloraines. Ara potser es fa més sovint, però en aquella època ho fèiem només el diumenge i si celebraves algun aniversari o sant. Els dies de cada dia s’anava per feina, dinar i cap a l’escola. En canvi diumenge hi havia vermut i tortell.\nI fora de casa?\nDepèn molt. Com que quedo més amb la gent a l’hora de berenar, faig més suïssos! Però si sortim al migdia si que m’agrada picar unes tapes, encara que jo les combino sempre amb begudes sense alcohol.


El Museu Würth inicia el muntatge de Departure de Xavier Mascaró | Bonart\nEl Museu Würth inicia el muntatge de Departure de Xavier Mascaró\nEl Museu Würth La Rioja participa a Actual 2019 amb la instal·lació de l’obra Departure (Partida) de l’escultor Xavier Mascaró (París, 1965) que es podrà visitar a l’atri principal del museu entre el 2 de gener i el 28 d’abril de 2019 . Aquest projecte forma part del programa del museu l’obra convidada, una aposta per aprofundir en el treball més contemporani dels artistes que formen part de la Col·lecció Würth.\nL’obra de Mascaró remet a l’humà al que queda dels que vam ser, o al que de qui som reconeixem en el nostre passat remot. El seu projecte artístic ens trasllada formalment al passat, proposant una multiplicitat de lectures que ens enfronten amb el present.\nDeparture és un conjunt escultòric monumental format per 26 vaixells realitzats en ferro fos i bronze que recorda a les representacions dels vaixells en les cultures del Mediterrani antic: el mar com un espai de comunicació cultural. El conjunt es compon de vaixells deshabitats i ruïnosos, com encallats en una platja inhòspita o com vaixells-fantasma abandonats a la deriva: el mar testimoni de les migracions (en el passat i en el present), del dolor per abandonar el que queda enrere , del terror per la qual cosa obliga a la marxa.\nL’artista interpreta el sentit del vaixell no només com un “testimoni del passat, o una reflexió sobre els èxodes i migracions actuals, sinó que també s’entenen com una font d’esperança”. L’interès de Mascaró pels testimonis arqueològics, els fundus, està també a la base de la seva experimentació formal i material; els buits, òxids i corrosions en els acabats converteixen les dures escultures de ferro en fràgils poemes visuals, com monuments a punt d’esfondrar, a punt de ser enterrats per la sorra i el temps.\nMascaró és un dels escultors contemporanis espanyols amb més presència internacional. El seu treball s’ha exposat recentment en llocs emblemàtics (tant en galeries i museus com en l’espai públic) com la Saatchi Gallery (Londres), el Palais Royal (París), el Kunsthistorische Museum (Viena), el Warehouse 421 (Abu Dhabi) , la Marlborough Gallery (Nova York i Madrid), el Passeig de Recoletos i el passeig del Prado (Madrid) o el Museu del Temple Major i el Centre Cultural d’Espanya (Ciutat de Mèxic). En l’actualitat treballa entre Los Angeles, Mèxic i Madrid. L’exposició està comissariada per Kosme de Barañano i produïda pel Museu Würth La Rioja i comptarà amb una publicació pròpia que serà presentada durant el mes de febrer.\nEtiquetes: Museu Wurth · Xavier Mascaró


Tot a punt per a la 13a edició del Gran Recapte d'Aliments\nEs manté el sistema de donacions adaptat a la COVID-19, directament a les caixes dels establiments, i s'amplien els punts col·laboradors amb una APP adreçada als petits comerços\nsolidaritat Gran Recapte d'Aliments Banc Aliments\nLes autoritats i responsables del Banc dels Aliments han fet una crida a la participació ciutadana en el Gran Recapte. Fotografia: Javi Martin.\nEl Gran Recapte del Banc dels Aliments arriba aquest mes de novembre a la 13a edició amb la voluntat de continuar col·laborant amb la situació d'emergència alimentària que pateixen moltes famílies.\nEl Banc dels Aliments preveu atendre, a finals d'any, al voltant de 30.000 famílies\nL'organització d'aquest any segueix el model de l'any passat, marcat per les restriccions de la COVID-19.\nEls ciutadans i ciutadanes podran fer donacions econòmiques a les caixes dels establiments i el cap de setmana del 19 i 20 de novembre hi haurà presència de voluntaris per recordar la ciutadania que hi poden participar.\nUna novetat important d'aquesta edició és la incorporació de petits comerços a la xarxa d'establiments que podran rebre donacions. Es farà per mitjà d'una app i permetrà que aquests diners es destinin a l'entorn més proper a aquests establiments de la ciutat de diferents pobles.\nEl director tècnic del Banc d'Aliments, Oriol Berenguer ha explicat que l'emergència alimentària, tot i la millora de la situació pandèmica, no ha finalitzat: "Aquest gran recapte és segurament el més important que hem viscut mai pels nivells de persones que estan accedint a aquest recurs d'aliments, perquè l'administració pública ha fet molta despesa en el darrer any i mig per parar els efectes de la COVID-19 i perquè la recuperació econòmica és molt incerta. (...) Continuem en la mateixa situació de provisionalitat social. Per tant, és el més rellevant que hem viscut mai i fem una crida excepcional a la participació".\nBerenguer ha recordat que amb la pandèmia l'augment d'usuaris va ser d'un 40% i es va arribar a pics de més de 30.000 persones.\nL'any 2020 vam arribar a atendre 29.193 persones. Aquest any la previsió és que l'increment serà d'un 25% i arribarem a les 30.000


octubre | 2013 | escolaalinsvallferrera\nPublicat el 27 octubre 2013 per SILVIA SALA SIMON\nEls petits de l’escola estem treballant la tardor. Hem portat contes de la tardor, fulles, bolets, codonys, pinyes, castanyes i moltes coses per aprendre sobre aquesta estació de l’any. A més de que cadascú explicava el que portava, vam aprofitar … Continua llegint →\nCONFERÈNCIA DE LA JÚLIA\nPublicat el 20 octubre 2013 per ctribo2\nLa Júlia ens ha explicat sobre el càmping que té la seva família a Àreu, a la Vall Ferrera. Ha estat un tema molt personal i molt viscut per ella.\nCONFERÈNCIA DEL LLUC\nHem encetat el cicle de conferències d’aquest curs i el Lluc ens ha fet una exposició sobre les pel.lícules del Hayao Miyazaki, un director de cinema japonès, el creador de la Heidi, el Marco o el detectiu Conan. Ha estat … Continua llegint →\nUNA EXCURSIÓ AL NOSTRE RIU\nPublicat el 19 octubre 2013 per ctribo2\nEl dia 14 d’octubre de 2013 vam anar al riu els de 3r, 4t i 6è. Primer de tot, ens van donar un llibret. Vam mirar: el curs del riu, la ribera i el bosc de ribera. Després vam mirar … Continua llegint →


L’obsolet estat del benestarColaboran\nentre persones, la modernització de tot plegat, l’estat del benestar…\nPerò ara, en aquest precís instant i en perspectiva immediata de futur, on ens trobem? Estem anant camí enrere i sembla ser que la crisi econòmica a la que tant fem referència ja ho engloba tot. Pensionistes en perill, desnonaments, grans empreses que tanquen les seves portes o que es traslladen portes enfora, condicions precaries de treball, malnutrició entre els més petits, joves sense perspectives de futur, polítics corruptes que ens tenen a les seves mans, una justícia que no es fa… I podria seguir hores i hores augmentant aquesta\nllista de qüestions que m’irriten i m’indignen com a ciutadana del segle XXI .\nJo, mentre converso amb aquesta senyora gairebé mig segle més experimentada que jo, faig un exercici d’objectivitat i m’adono que de cap manera ens trobem en un bon punt. És cert que des de l’època dels nostres avis hem arribat força lluny i cert és també que volem seguir fent-ho. Ara és moment de ser solidaris amb els que menys tenen i moment de lluitar contra la política que s’està fent. Moment de reivindicar tot el que no creiem just, i moment també de buscar culpables i alhora delegar responsabilitats en aquells assumptes que ens fan anar en decadència. Hi ha molta feina per fer i hi estem tots implicats. Només cal mirar (ni tan sols deu anys) enrere i adonar-nos que no tot està tant bé i que l’estat del benestar que ens van vendre ja està obsolet.\nMarta 25/11/2013 en 15:58\nMuchas gracias por la publicación. A quién le interese, podéis visitarme en mi blog:


Detingut un home per 37 robatoris en domicilis de la Selva, el Gironès i altres zones de Catalunya - Diari de Girona\nDetingut un home per 37 robatoris en domicilis de la Selva, el Gironès i altres zones de Catalunya\nddg / acn | agencias 29.11.2016 | 09:24\nnEls Mossos d'Esquadra van detenir el passat 17 de novembre un home de 28 anys, de nacionalitat albanesa i veí de l'Hospitalet de Llobregat, com a presumpte autor de 37 robatoris amb força a l'interior de domicilis de les comarques gironines i altres zones de Catalunya.\nEls habitatges assaltats, sempre entre cinc de la tarda i onze de la nit aprofitant la foscor, tenien en comú que eren cases unifamiliars, adossades o xalets, ubicades en zones perimetrals dels nuclis urbans.\nEls Mossos investiguen una sèrie de robatoris a les Garrigues i Segrià des de finals de l'octubre passat i van determinar que els lladres formaven part d'un grup especialitzat que actuava a tot Catalunya i sostreien, principalment, joies i diners en metàl·lic.\nActuaven de manera coordinada amb quatre individus en cada assalt. Un feia de conductor, un altre vigilava el lloc i els altres dos entraven a l'habitatge. Per fugir amb rapidesa disposaven de dos turismes de gran cilindrada i anaven en parelles.\nDe moment, els investigadors han trobat indicis que relacionen el detingut amb trenta-set robatoris comesos a les comarques del Gironès, la Selva, Segrià, Garrigues, Noguera, Segarra, Vallès Oriental, Baix Llobregat, Osona, Anoia, Alt Camp i Baix Penedès. La investigació continua oberta i centrada a localitzar els altres membres de la banda.\nEl detingut, que compta amb antecedents, va passar el dia 19 a disposició judicial a l'Hospitalet de Llobregat i és a presó.


Activitats i recursos virtuals per acompanyar-nos en comunitat.\nEl cor de l'Alba.\nEl conte que ens regala l'Anna Estela a tots els amics de l'Efa.\nL'Efa t'acompanya per Sant Jordi 2020\nCompartim roses, llibres, relats i poesies\nClica a la imatge per participar!\naplicada a la intervenció social\nLa Carol Astudillo explica aquesta realitat complexa.\nThe urgency of intersectionality | Kimberlé Crenshaw TED Talks\nChecklist de perspectiva interseccional per a actuacions i projectes\nFes el teu museu a casa amb l'Helena Minuesa\nL'ús del patrimoni cultural, una reflexió íntima de què significa el patrimoni cultural en l'ús quotidià.\nEl valor intrínsec dels objectes que tenim a casa.\nPautes i consells de la Clara Vergés per al teletreball saludable.\nMés TIPS DE TELETREBALL:\nLes bones pràctiques per el dia\nLa conciliació del son\nL'Efa t'acompanya. Somriu amb nosaltres\nL'equip de de l'Escola Efa, t'acompanya, t'envia somriures, petons i abraçades virtuals\nViu Lleure, l'empresa que fa evolucionar el lleure educatiu!\nAl petit poble d'Altafulla (Tarragona) en Jesús Cayuela i la Isabel Pérez, exalumnes de l'Escola Efa i directius de l'empresa sòcia d'Acellec Viu Lleure, proposen als veïns i veïnes sortir al balcó i terrasses per oferir concerts infantils, on tots els infants han siguin partícips. Però no satisfets en fer cantar i ballar als petits del barri, els han fet participar en jocs de coordinació i psicomotricitat des de les seves respectives llars.\nAixí doncs, noves iniciatives de lleure sorgeixen, s'adapten i evolucionen.\nEn parlen als diaris!\nI a les radios!\nEntrevista a Jesús Cayuela (Viu Lleure)\nParlem de cultura amb l'Helena Minuesa\n"La cultura genera riquesa social"\nEn aquest vídeo l'Helena ens respon a les següents preguntes:\nQuè és el patrimoni cultural? Com el podem aprofitar en temps de crisi per tal de millorar la nostra qualitat de vida?\nEn temps complexos com els que estem vivint, reflexionarem sobre el potencial de la cultura com a generadora d'identitat i de comunitat. Una cançó, un vers, o un conte, esdevenen patrimoni immaterial que podem compartir per a fer-nos una mica més felices.\nConverses en directe amb educadores i educadors socials\nCada dimarts dimecres i dijous\nAl compte d’Instagram del CEESC @ceesc_cat\nConnexons en directe amb educadores i educadors socials que treballen al peu del canó perquè ens expliquin com estan treballant, com combinen les seves tasques o com s’organitzen tenint en compte aquest estat d’emergència. + info\nRecursos didàctics de la Clara Vergés\nLa història l'escrius tu\nEn aquest vídeo la Clara ens presenta un joc que podem fer amb infants, especialment si tenen Trastor per Dèficit d'Atenció, amb o sense Hiperactivitat (TDA/H).\nVols més informació d'aquest recurs? Clica aquí per llegir els beneficis i les possibles adaptacions de material.\nQualitat en l’Atenció a pacients amb Autisme\nUna guia ràpida elaborada per la Clara Vergés a petició de personal sanitari. Te l'objectiu de ser una eina per garantir una relació de qualitat amb el pacient amb autisme i poder practicar els diagnòstics i seguiments necessaris davant la situació de crisi actual.\nMoviment en lína\nQuan l’espai és reduït també podem descarregar energia\nLes persones amb TDAH necessiten moviment i descarregar energia.\nA vegades han de fer-ho sense més filtre i alterna-ho amb un activitats de moviment més gestionat, com és aquesta activitat preparada entre la Núria García de Play Emotions i la Clara Vergés de F.O.C. podrem posar en marxa el sistema vestibular i propioceptiu a la vegada que preparem per baixar el ritme.\nEl moviment ens equilibra amb posteriors moments de concentració.\nMinivídeos d'Aitziber Doistua. De casa a casa\nSessió de preparació corporal.\nUn calentament corporal per al benestar i l'equilibri. Senzill i eficaç. De casa a casa. Una forma armoniosa de viure aquests dies a la llar.\nPreparació para la meditació i la quietud.\nExercicis molt senzills per al benestar i l'equilibri del cos.\nA casa, menja bé!\nConsells del Col·legi de Dietistes i Nutricionistes de Catalunya\nDe la mà de l'Anna Burgués i l'Anna Pons de IADIN (Institut d'Assessorament Dietètic i Nutricional) ens arriba aquesta guia d'informacions que ajuden a mantenir uns hàbits d'alimentació el més saludable possible.\nEls podeu descarregar aquí, tant en català com castellà, en horitzontal i en vertical i en format JPG i PDF.