Perruqueries, centres de bellesa, bars i restaurant podran obrir a partir d’avui però amb restriccions - vilanovainformacio.cat - Portal de Comunicació de Vilanova del Camí\nObertura d’establiments i locals minoristes amb condicionants i prioritzant la seguretat dels clients i treballadors\nEs pot practicar esport sempre de forma individual i a l’aire lliure\nA partir de l’11 de maig es podran fer reunions de fins a 10 persones tant als domicilis com a espais a l’aire lliure\nLa reobertura dels espais culturals es preveu a partir del 25 de maig, a un 30 % de la seva capacitat\nDurant la Fase 3, a partir del 8 de juny, es permetrà l’obertura dels restaurant al 50% de l’aforament\nEl govern de l’estat ha fet públic el pla de desescalada per al desconfinament que pot variar en funció de les províncies. El Pla contempla 4 fases i 8 setmanes.\nLa Fase 0 ja ha començat i permet, des del 2 de maig, sortir a passejar una vegada al dia i a una distància màxima d’un quilòmetre de l’habitatge. Cal mantenir una distància entre persones d’almenys 1,5 metres i en els municipis de més de 5.000 habitants i s’han establert unes franges horàries segons els col·lectius. Així els menors de 14 anys podran sortir al carrer entre les 12 del migdia i les 7 de la tarda.\nA partir d’aquest dissabte també s’ha autoritzat fer esport a l’aire lliure una vegada al dia, individualment i sempre dins el municipi de residència. S’haurà de fer entre les 6 i les 10 del matí o entre les 8 i les 11 de la nit.\nEn aquesta fase 0, i a partir d’aquest dilluns 4 de maig, els establiments i locals minoristes de serveis professionals, podran obrir, però amb certes restriccions. El BOE publicava ahir les condicions d’aquesta obertura que implica les botigues de menys de 400 metres quadrats incloses perruqueries i centres de bellesa i també bars i restaurants.\nPel que fa a les perruqueries: Caldrà seguir un sistema de cita prèvia per garantir un únic client per a cada treballador dins de l’establiment o local. I la normativa especifica que no hi poden haver zones d’espera. L’atenció, per tant, serà individualitzada i amb separació física, com a mínim ha d’existir una distància social de dos metres. És obligatori l’ús de mascaretes tant pels clients com pels treballadors d’aquests establiments.\nLa resolució de l’estat obliga al comerç a fixar un horari d’atenció preferent per als majors de 65 anys, coincidint amb les franges horàries de passeig per aquest col·lectiu, que recordem és de 10:00 a 12:00 h i de 19:00 a 20:00 h.\nEls clients no podran utilitzar els lavabos de les botigues i els establiments hauran de desinfectar el local dues vegades al dia i garantir una adequada ventilació de l’espai. També posaran a disposició dels clients gel hidroalcohòlic.\nEls treballadors dels establiments hauran de rentar i desinfectar la roba cada dia.\nEls bars i restaurants estan autoritzades a fer menjar per emportar però no està permès el consum a l’establiment. Cada local haurà d’establir el sistema de recollida, de forma esglaonada i sense aglomeracions i s’habilitaran espais segurs per fer el lliurament dels àpats.\nLa resolució del BOE també especifica que es fixarà un horari d’atenció preferent per als majors de 65 anys, coincident amb les franges horaris de passeig del col·lectiu.\nEl BOE publicat aquest diumenge 3 de maig també enumera les mesures per fer activitat esportiva professional i federada d’alt nivell. En aquest sentit, el govern autoritza els entrenaments individuals, a l’aire lliure, dins els límits de la província.\nL’ús del material necessari es farà mantenint les mesures de prevenció i d’higiene i la durada i l’horari de l’entrenament serà el que es consideri necessari. Caldrà, això sí, respectar la distància de seguretat i les mesures de protecció i d’higiene.\nLes federacions esportives hauran d’expedir una acreditació als esportistes que compleixen amb les condicions marcades per llei\nI pel que fa als entrenament de clubs i entitats, es podran fer entrenaments bàsics, de manera individual, i complint amb les normes de seguretat i distància social. I en aquest cas, la Lliga corresponent haurà d’acreditar els seus esportistes.\nLa Fase 1, s’encetarà l’11 de maig, si no hi ha cap contratemps. La pròxima setmana es permetran reunions de fins a 10 persones a domicilis privats o a l’espai públic mantenint la distància de dos metres entre persones. Les terrasses dels bars i restaurants podran obrir amb un 50 % de capacitat. També es reobriran els hotels i allotjaments turístics que hauran de mantenir clausurades les zones comunes. També es permetrà l’obertura dels espais de culte amb l’aforament limitat.\nPel que fa a les cerimònies, com els enterraments o les bodes, es permetran en espais públics o privats amb un màxim de 15 persones si és a l’exterior i 10 si és a l’interior.\nDurant la Fase 2, que s’iniciarà el 25 de maig, es reobriran equipaments culturals amb un 30 % del públic i es podran fer espectacles en llocs tancats amb menys de 50 persones.\nPel que fa als espectacles a l’aire lliure, hauran de ser de màxim 400 persones i amb cadires. A més, els locals podran obrir al públic amb un 30% de les taules i els espais de culte obriran al 50 %. També es permetrà la caça i la pesca esportiva.\nDurant la Fase 3, que començarà el 8 de juny, es flexibilitzarà el moviment entre territoris i es permetrà l’obertura de restaurants amb un 50 % de l’aforament. També es reobriran les platges.


Recurs:Nietzsche: apol·lini i dionisíac - Wikisofia\nNietzsche: apol·lini i dionisíac\nEls grecs, que en els seus déus diuen i alhora callen la doctrina secreta de la seva visió del món, van erigir dues divinitats, Apol·lo i Dionís, com a doble font del seu art. En l'esfera de l'art aquests noms representen antítesis estilístiques que caminen una al costat d'una altra, gairebé sempre lluitant entre si, i que només una vegada apareixen foses, en l'instant de la florida de la «voluntat» hel·lènica, formant l'obra d'art de la tragèdia àtica. En dos estats, en efecte, aconsegueix l'ésser humà la delícia de l'existència, en el somni i en l'embriaguesa. La bella aparença del món oníric, en el qual cada home és artista complet, és la mare de tot art figuratiu i també, com veurem, d'una meitat important de la poesia. Gaudim en la comprensió immediata de la figura, totes les formes ens parlen; no existeix res indiferent i innecessari. En la vida suprema d'aquesta realitat onírica tenim, no obstant això, el sentiment translúcid de la seva aparença; només quan aquest sentiment cessa és quan comencen els efectes patològics, en els quals ja el somni no restaura, i cessa la natural força curativa dels seus estats. Mes, a l'interior d'aquesta frontera, no són només per ventura les imatges agradables i amistoses les que dins de nosaltres busquem amb aquella intel·ligibilitat total: també les coses serioses, tristes, fosques, tenebroses són contemplades amb el mateix plaer només que també aquí el vel de l'aparença té què estar en un moviment onejant, i no li és lícit encobrir del tot les formes bàsiques del real. Així, doncs, mentre que el somni és el joc de l'ésser humà individual amb el real, l'art de l'escultor (en sentit ampli) és el joc amb el somni. L'estàtua, en tant que bloc de marbre, és alguna cosa molt real, però el real de l'estàtua en tant que figura onírica és la persona vivent del déu. Mentre l'estàtua sura encara com a imatge de la fantasia davant els ulls de l'artista, aquest continua jugant amb el real; quan l'artista traspassa aquesta imatge al marbre, juga amb el somni.\nEn quin sentit va ser possible fer d'Apol·lo el déu de l'art? Només en tant que és el déu de les representacions oníriques. Ho és «el Resplendent» de manera total: en la seva arrel més profunda és el déu del sol i de la llum, que es revela en la resplendor. La «bellesa» és el seu element: eterna joventut li acompanya. Però també la bella aparença del món oníric és el seu regne: la veritat superior, la perfecció pròpia d'aquests estats, que contrasta amb la només fragmentàriament intel·ligible realitat diürna, eleva-ho a la categoria de déu vaticinador, però també certament de déu artístic. El déu de la bella aparença ha de ser al mateix temps el déu del coneixement veritable. Però aquella delicada frontera que a la imatge onírica no li és lícit sobrepassar per no produir un efecte patològic, perquè llavors l'aparença no només enganya, sinó que engalipa, no és lícit que falti tampoc en l'essència d'Apol·lo: aquella mesurada limitació, aquell estar lliure de les emocions més salvatges, aquella saviesa i assossec del déu-escultor. El seu ull ha de posseir un assossec «solar»: encara que estigui enfellonit i miri amb mal humor, es troba banyat en la solemnitat de la bella aparença.\nL'art dionisíac, en canvi, descansa en el joc amb l'embriaguesa, amb l'èxtasi. Dos poders sobretot són els que a l'ingenu home natural l'eleven fins a l'oblit de si que és propi de l'embriaguesa, l'instint primaveral i la beguda narcòtica. Els seus efectes estan simbolitzats en la figura de Dionís. En tots dos estats el principium individuatiotis (principi d'individuació) queda trencat, el subjectiu desapareix totalment davant l'eruptiva violència del general-humà, més encara, de l'universal-natural. Les festes de Dionís no només estableixen un pacte entre els homes, també reconcilien a l'ésser humà amb la naturalesa. De manera espontània ofereix la terra els seus dons, pacíficament s'apropen els animals més salvatges: panteres i tigres arrosseguen el carro adornat amb flors, de Dionís. Totes les delimitacions de casta que la necessitat i l'arbitrarietat han establert entre els éssers humans desapareixen: l'esclau és home lliure, el noble i el d'humil bressol s'uneixen per a formar els mateixos cors bàquics. En munions cada vegada majors va rodant d'un lloc a un altre l'evangeli de l'«harmonia dels mons»: cantant i ballant es manifesta l'ésser humà com a membre d'una comunitat superior, més ideal: ha desaprès a caminar i a parlar. Més encara: se sent màgicament transformat, i en realitat s'ha convertit en una altra cosa. Igual que els animals parlen i la terra dóna llet i mel, també en ell ressona alguna cosa sobrenatural. Se sent déu: tot el que vivia només en la seva imaginació, ara això ell ho percep en si. Què són ara per a ell les imatges i les estàtues? L'ésser humà no és ja un artista, s'ha convertit en una obra d'art, camina tan extàtic i alçat com en somni veia caminar als déus. La potència artística de la naturalesa, no ja la d'un ésser humà individual, és la que aquí es revela: un fang més noble, un marbre més preciós són aquí pastats i tallats: l'ésser humà. Aquest ésser humà configurat per l'artista Dionís manté amb la naturalesa la mateixa relació que l'estàtua manté amb l'artista apol·lini.\nAixí com l'embriaguesa és el joc de la naturalesa amb l'ésser humà, així l'acte creador de l'artista dionisíac és el joc amb l'embriaguesa. Quan hom no l'ha experimentat en si mateix, aquest estat només se'l pot comprendre de manera simbòlica: és alguna cosa similar al que ocorre quan se somia i alhora es conjectura que el somni és somni. D'igual manera, el servidor de Dionís ha d'estar embriagat i, alhora, estar a l'aguait darrere de si mateix com a observador. No en el canvi de sobrietat i embriaguesa, sinó en la combinació de tots dos es mostra l'artista dionisíac.\nAquesta combinació caracteritza el punt culminant del món grec: originàriament només Apol·lo és déu de l'art a Grècia, i el seu poder va ser el que de tal manera va moderar a Dionís, que irrompia des d'Àsia, que va poder sorgir la més bella aliança fraterna. Aquí és on amb més facilitat s'aprehèn l'increïble idealisme del ser hel·lènic: un culte natural que entre els asiàtics significa el més tosc desencadenament dels instints inferiors, una vida animal panhetèrica, que durant un temps determinat fa saltar tots els llaços socials, això va quedar convertit entre ells en una festivitat de redempció del món, en un dia de transfiguració. Tots els instints sublims del seu ser es van revelar en aquesta idealització de l'orgia.\nPerò el món grec no havia corregut mai un perill més gran que quan es va produir la tempestuosa irrupció del nou déu. Al seu torn, mai la saviesa de l'Apol·lo dèlfic es va mostrar a una llum més bella. Al principi resistint-se a fer-ho, va embolicar al potent adversari en el més delicat dels teixits, de manera que aquest amb prou feines va poder advertir que anava caminant semipresoner. Com que els sacerdots dèlfics van endevinar el profund efecte del nou culte sobre els processos socials de regeneració i ho van afavorir d'acord amb els seus propòsits políticoreligiosos, a causa que l'artista apol·lini va treure ensenyaments, amb discreta moderació, de l'art revolucionari dels cultes bàquics, degut, finalment, al fet que en el culte dèlfic el domini de l'any va quedar repartit entre Apol·lo i Dionís, tots dos van sortir, per dir-ho així, vencedors en el certamen que els enfrontava: una reconciliació celebrada en el camp de batalla.\nEl nacimiento de la tragedia, Alianza, Madrid 1973, p.230-234.\nAsí como la embriaguez es el juego de la naturaleza con el ser humano, así el acto creador del artista dionisíaco es el juego con la embriaguez. Cuando no se lo haexperimentado en si mismo, ese estado sólo se lo puede comprender de manera simbólica: es algo similar a lo que ocurre cuando se sueña y a la vez se barrunta que el sueño es sueño. De igual modo, el servidorde Dioniso tiene que estar embriagado y, a la vez, estar al acecho detrás de sí mismo como observador. No en el cambio de sobriedad y embriaguez, sino en la combinación de ambos se muestra el artista dionisíaco.\nPero el mundo griego nunca había corrido mayor peligro que cuando se produjo la tempestuosa irrupción del nuevo dios. A su vez, nunca la sabiduría del Apolo délfico se mostró a una luz más bella. Al principio resistiéndose a hacerlo, envolvió al potente adversario en el más delicado de los tejidos, de modo que éste apenas pudo advertir que iba caminando semiprisionero. Debido a que los sacerdotes délficos adivinaron el profundo efecto del nuevo culto sobre los procesos sociales de regeneración y lo favorecieron de acuerdo con sus propósitos políticoreligiosos, debido a que el artista apolíneo sacó enseñanzas, con discreta moderación, del arte revolucionario de los cultos báquicos, debido, finalmente, a que en el culto délfico el dominio del año quedó repartido entre Apolo y Dioniso, ambos salieron, por así decirlo, vencedores en el certamen que los enfrentaba: una reconciliación celebrada en el campo de batalla.\nObtingut de «https://www.wikisofia.cat/w/index.php?title=Recurs:Nietzsche:_apol·lini_i_dionisíac&oldid=60028»\nDarrera modificació de la pàgina: 8 gen 2019 a les 20:05.


El día 4 començarem el Torneig d'Escacs de Junio a la plataforma d'Opengames.\nEl torneig és obert, de manera que tothom qui vulgui podrà participar-hi. L'únic requisit és ser usuari d'opengames.com.ar, i inscriure-s'hi de forma gratuïta a la pàgina del torneig.\nEl mètode de joc és tothom contra tothom, amb un ritme de joc de tres dies per jugada. Les seccions seran de 4 ó 5 jugadors, amb dues partides (una amb cada color) contra cada jugador de la mateixa secció.


El President de la Generalitat, Artur Mas, inaugura l'Hotel Atenea Port Mataró\n24 HORES MARESME NOTíCIES 02/08/2012\n00:01:51 | 10 reproduccions\n<iframe id="iframe_chapter" src="http://m1tv.xiptv.cat/embed/66195" name="iframe_chapter" width="300" height="540" frameborder="0" scrolling="no"></iframe>\nEl president de la Generalitat, Artur Mas, reclama a Mataró sumar esforços per sortir de la crisi econòmica. Diu que Catalunya és imprescindible per deixar enrere aquesta delicada situació. Mas va dir ahir, durant la inauguració de l’Hotel Atenea Port Mataró que Espanya no pot ni humiliar ni menystenir Catalunya ofegant el país i el govern de la Generalitat. En aquest sentit, el cap de l’executiu va assegurar que Catalunya és “massa important, tant en el conjunt de l’estat com en el Sud d’Europa com per prescindir de Catalunya o deixant-la en una situació secundària i marginal”.\nEl president de la Generalitat va centrar el seu discurs en la necessitat de sumar esforços per sortir de la crítica situació que ha comportat la crisi econòmica i va posar com a exemple a la Família Ganduxer, propietaris de l’hotel inaugurat ahir. Mas va recordar les iniciatives que surten de Catalunya i la capacitat del país per exportar i atraure turisme. Així, Artur Mas va sentenciar que “si és evident que d’aquesta situació només es pot sortir bé a base de fer una gran projecció internacional, que compensi la debilitat del consum interior, aleshores Catalunya és imprescindible”.\nDe tota manera, el president va passar de puntetes per temes més espinosos. Tot i així va advertir al govern de l’estat que “a base de perjudicar, de menystenir i de faltar el respecte no resoldran res”. Paraules que referides a la plantada del conseller d’economia Andreu Mas-Colell al ministre homònim Cristóbal Montoro, dimarts passat. Durant el seu discurs, el cap de l’executiu català va lamentar que l’estat no interpreti bé el que significa “sumar esforços” i va fer una crida a realitzar-los.\nMas va ser ahir a Mataró per inaugurar l’Hotel Atenea Port Mataró, un dels primers que s’ha construït a Catalunya en una zona portuària. A l’acte també van assistir, l’acalde de Mataró, Joan Mora, el conseller de Territori i Sostenibilitat, Lluís Recoder, el delegat del Govern de la Generalitat a Barcelona, Salvador Jorba i el president del Grup Bonanova, propietaris de l’hotel, Mariano Ganduxer.


febrer 2001 - Vallpalou\n27 de febrer de 2001\nL’artista lleidatana Vall Palou va iniciar l’exposició de la seva última obra el passat 6 de març a la Sala Agustí Querol de Tortosa, ubicada a l’edifici dels Serveis Territorials de Cultura. La mostra, que es podrà visitar fins al dia 30 de març, consolida una llarga carrera de mostres tant col·lectives com individuals de moltes de les ciutats espanyoles i europees.\nLa pintura de Vall Palou mereix especial consideració per les aportacions que fa als corrents abstractes contemporanis. L’artista lleidatana va començar a treballar amb el carbonet, l’aquarel·la i l’oli. En els anys 80 experimenta amb nous materials com la ceràmica, la fusta i el vidre i en la dècada dels 90 recupera el gust per l’oli.\nActualment, i fins el dia 24 de març també es pot visitar una exposició dels últims treballs de l’artista a la Galeria Artbox de Barcelona.\nVall Palou difon la seva obra a través d’Internet, en una pàgina web, que ofereix als internautes la possibilitat d’aconseguir una obra de l’artista gratuïtament.\nRevista L’estel Terres Ebrenques\nLloc: Sala Agustí Querol. Serv. Terr. de Cultura. Tortosa – Tarragona.\nDates: Del 27 de febrer al 30 de març de 2001.\nInauguració: Dimarts 27 de febrer de 2001 a les 20’00h.\nCrítica: Conrad Duran\nVALL PALOU I LA PROFUNDITAT DE L’ÉSSER\nVall Palou (Lleida) profunditza amb la seva pintura en la morfologia de l’ésser. Encara que la seva vocació és l’art, té formació científica i els teixits observats en el microscopi la portaren a fer un viatge cap als aspectes més insondables de l’organisme humà. Per això les seves obres són carnals i, al mateix temps, espirituals. Busca amb la commoció amorosa el què hi ha d’afecte en l’entrega i persegueix en el cervell el que representa la formació d’un nou ésser que, encara que rebi en el ventre matern totes les seves característiques formals, després es manifesta amb personalitat pròpia. Els misteris de la vida estan en els orígens de la seva passió pictòrica.\nVall Palou disposa d’un llenguatge propi i d’uns colors plenament sentits. La seva abstracció respon a la imperiosa necessitat que té de trobar-se els orígens de l’existència i de connectar amb ells com amb els altres. Investiga en solitari i va per camins que ella mateixa proposa, però no ho fa per apartar-se sinó per fondre’s amb l’ésser dels batecs humans.\nLloc: Galeria Artbox Madrid i Galeria Artbox Barcelona.\nDates: Del 20 de febrer al 20 de març de 2001.\nInauguració: Dimarts 20 de febrer de 2001 a les 19’30h.\nComissari de l’exposició: Francesc Vidal Codina\nCrítica: Josep M. Cadena\nEntre una exposició i l’altra existeixen coincidències lògiques i novetats específiques. Pot constatar-se la fermesa del seu discurs no figuratiu, l’experimentació per la recerca d’ambients cromàtics i matèrics en suports diferents, l’expressivitat d’una pintura amarada de gestualisme i de propietat. Un treball, a la fi, que s’endinsa dins del quadre com una investigació de noves solucions cromàtiques.\nCrec que ha estat i és una actitud molt valenta, i a la vegada molt honesta amb ella mateixa. En un entorn de valors com el del món actual, que sovint considera el món de l’art com un fet superflu, enfilar el llarg i compromès camí d’una ocupació creativa suposa, encara ara, un desafiament important, intens…\nDates: De l’1 de febrer a l’1 de març de 2001.\nInauguració: Dijous 1 de febrer de 2001 a les 20’00h.\nCrítica: Francesc Vidal Codina, Josep Miquel Garcia


Casal Calassanç 1976: Homilia del diumenge 23/06/2013 del P. Josep Mª Balcells\nHomilia del diumenge 23/06/2013 del P. Josep Mª Balcells\nTOTS SOM UNA MATEIXA COSA EN JESUCRSIT\nAquest és el diumenge de les identitats. Poca atenció posa Jesús a allò que la “gent” pensa d’ell; més l’interessa allò que pensen ells d’ell mateix. Més s’estima veure què en pensen els seus deixebles més propers. Pere, actiu com el primer “de la classe” tempestivament li diu: “Tu ets el Messies”. Jesús mai ha volgut que el reconeguessin com el Messies per la gran ambiguïtat de l’expressió i perquè sobretot tot el que puguin arribar a dir no respon ni de bon tros a la idea que ell en vol donar, certament no coincident amb les que ells, sobretot alguns: agafar l’espasa per fer efectiu un messianisme autàrtic per més teocràtic que el puguin pensar o somiar…\nDe quan en quan no estaria pas malamente que ens féssim nosaltres mateixos aquesta pregunta identitària. Perquè de no ser una resposta nova o renovada o un coneixement dinàmic i progressiu, bé podem dubtar de la classe de coneixement que en tenim. Ens venç el tòpic d’infància. “O místic (és a dir experimental en primera persona) o dubtem-ne seriosament.(Rahner ho proposa)\nAnem cristianament un xic despullats com el Rei que es pensava que ostentava els guarniments amb tota pompa. Fou un nen qui va exclamar: “¡però si el rei va despullat!” Quantes vegades hem dit –jo mateix m’ho he repetit de mi mateix- que anem amb poca cosa més que amb els continguts de primera comunió. No hem fet de la cultura religiosa un imperatiu per anar creixent, coneixent i estimant més el Crist. De quan en quan hauríem de fer alguna auto-revàlida per veure si canvien les perspectives, Perquè no es tracta únicament ni primàriament de coneixements, sinó d’un estil de vida i això prové de tota una cultura que hauria de ser ambiental, i de ser-ne contrastada amb altres persones que es consideren cristianes com nosaltres.\nNo voldria avergonyir ningú, però podria ser legítim fer-nos aquesta pregunta: ¿Quin és l’últim llibre sobre Jesús que hem llegit? ¡I no tot acaba amb la lectura, i poder dialogar sobre el què hem llegit, ja se sap! Però cal entrar personalment en aquesta pregunta que les asseveracions primàries incontenibles de Pere fan acallar les altres, i almenys a mi m’hagués agradat saber el parer dels altres deixebles… Sí, és de catecisme, llegida ara, la resposta de Pere: “Tu ets el Messies, l’úngit de Déu”… Tornem –nos-la a fer la pregunta. “I vosaltes qui dieu què sóc jo? La pregunta té per als deixebles un punt de sorpresa. Quant de temps fa que van junts. Algunes coses més haurien sortit del cor d’aquells homes que feia tan de temps que anavan amb ell, nit i dia, sobretot d’aquells que són considerats dels dotze. Si haguessin pogut parlar, ¿què hauria sortit? Només a tall d’’exemple: Joan i Andreu, que foren deixebles traspassats del Baptista. Volien veure on dormia, què feia quan estaven en la solitud i privacitat dels més propers. “Veniu i veureu”, els diu Jesús. Hi varen anar i varen veure: no ho diuen, només que hi van pasar aquell dia. Joan comenta que de tan impressionats es tornem cooptadors de nous deixebles. Joan explica com actúen després d’aquest encontre. Llàstima que no consti el que veieren i sentiren, seria un autèntic goig i una autèntica revelació. Jesús captivava a la gent i. tant més, com més de prop el veien i el sentien. Figureu-vos els dotze… Tot el que després es condensa en els evangelis pura oralitat i una bona memòria, això si.\nJo ara que escric, paro. Tanco els ulls i faig passar la meva particular pel·lícula de la personalitat de Jesús. Sense voler-me apartar massa dels textos litúrgics d’avui faria aquest recompte: ¿M’ho miro des dels coneixements llegits una i deu vegades o bé els segueixo al peu de la lletra gairebé? Els he intentat de penetrar-los, de confronar-ne cadscun amb la visió genèrica que me n’he anat formant, rellegint-los...\n¿El Senyor el sento com una muralla? ¿M’hi sento segur amb ell? ¿Salvat, beneït? ¿Ho dic i ho sento de veritat?(Això només a l’introit que solem subtituir per un cant d’entrada i ja em sembla bé? Però no hauríem de perdre’n res).\nAbocaré sobre vosaltres un esperit d’afecte i de benvolença que em faran mirar-lo amb dol en la seva crucifixió. Em banyo en el doll d’aigua abundant i amargant per la seva mort, com qui desconsolat plora la mort del seu primer fill?- Aquell dia un doll d’aigua abundant rentarà els pecats i les immundícies nostres.\n¡Quant lluny em sento encara de poder dir de veritat sortida del més fons del cor!: “Tot jo tinc set de vós, Senyor, Déu meu”. No, no, encara no és veritat. ¿serà perquè encara no us sento amb el cor partit, compassiu? No sóc terra àrida que us reclami des de la sequera més expectant. Això sí que m’és veritat: “L’amor que em teniu el valoro més que a la meva vida”. Lloar-vos, beneir-vos tenint a la boca el bo i millor, ocasió de goig als llavis. ¡Quines imatges més boniques! ¿Les tinc per reals? “Sóc feliç sota les vostres ales”. Ara dic que encara no, ¿què més voldria? La meva ànima s’ha enamorat de vós. Tinc la sensació que la vostra mà és el niu on reposo? Com més poesia hi ha en la frase, més lluny em sento de la realitat.\nLa fe fa de recolzament de que sóc- malgrat jo mateix- fill de Déu; hauríem d’anar revestits de Crist, tan units a Ell que ens confonguessin o poc menys. Revestits vol dir com tenir , no dic ser una segona naturalesa. Seria massa...\nTots iguals als ulls de Déu. ¿Per què sembla tan difícil ser-ho i sentir-nos-en? Més, diu, “tots sou una mateixa cosa en Jesucrist”. ¿I les diferències amb raó de les quals ens han acostumat a veure i distingir “per classes, i a més socials?” . A les persones Pau ja no les veu, amb ulls de Déu, diferències en raó de les quals les anem classificant encara: races, condició social i s’atreveix a dir que no hi ha diferència de tracte entre home i dona... Avui a Pau l’apedregarien(!). Tot tan lluny de la mateixa realitat! Potser sí que en ell això sigui veritat, però en nosaltres,ai, que més ai.\nQuan diu Jesús el què li faran els grans sacerdots i els mestres de la llei: ¿Quina sintonia, quina commiseració tinc? Com no sigui l’extemporània sortida de Pere: “Lluny de tu, pensar això que estàs dient... Ja sabem la resposta de Jesús: “Fuig d’aquí, Satanàs. No has entès res, tot i que jo té donat explicacions i més explicacions, Els seus pensaments no són els de Déu... Quan més tard dirà el parenostre ¡hauria de saltar-me per vergonya: “facis la vostra voluntat així a la terra com es fa al cel”\nI acaba Jesús dient-ho no sols als seus. Ho ressalta l’evangelista : “Si algú vol venir amb mi que es negui ell mateix, que prengui cada dia (!) la seva (!) creui m’acompanyi... Pel camí de pujada a Jerusalem havia dit i redit tantes vegades que seria rebutjat i mort. És curiós que sempre hi afegeix “I ressuscitaré el tercer dia. Mai , que consti, no li fan preguntes sobre la resurrecció. S’han ben entrebancat en el rebuig de la mort que se’ls ha ofuscat l’enteniment i passen de llarg de la resurrecció.\nL’acabament és digne de tenir-lo a la vista del cor i de l’acció: “Qui vulgui salvar la seva vida (aquí hi ha tot l’antievangeli) la perdrà. Donar la vida es pot fer de moltes maneres, però de les més qualificades és la que diu a continuació: qui la perdi per mi, la salvarà. Per mi o per l’evangeli, que diu en un altre indret. Tot acostuma a anar a l’inrevés de com anem creixent i de com ens van educant i de com hauríem de madurar. És un perdre per guanyar. ¿Què costa d’entendre-ho i de posar-lo en acció? Tothom vol guanyar sense saber què vol dir guanyar segons Jesús i el seu evangeli. Són les grans paradoxes de la vida i més encara de l’evangeli. Que baixi Déu i que ens ho expliqui- perdoneu l’expressió. Això és el que va fer i de moment encara no se’n surt massa... Esperem un cop d’ala del colom de l’esperit i a veure si hi entrem. Si passéssim del oh què bonic al oh què bé si hi ha un xic més de veritat en les nostres vides que les voldríem més evangèliques, però sense pagar els burots... Sant Pau ja ho sabia i havia que no té color comparar el poc d’aquí amb l’esplendidesa d’allà.\nla Lectio Divina en la preparació de la litúrgia dels diumenges. Llegir i rellegir. Veure introduccions als llibres, veure contextos, personalització de tot el que es pugui; ja ho sabeu que el salm responsorial sempre s’hi adiu i un hi gaudeix, encara que el què es diu té més de poesia o de mitja utopia, però al final un s’hi enganxa. Personalitzar tot el que es pugui, fer propi, com si el lector estès per a mi sol i jo per a ell sol i així amb tot. Valorem l’eucaristia, fem-la el centre de la setmana. Entrem amb la lliçó ben apresa i deixem que el Mestre i l’Esperit facin de les seves. Nosaltres oberts, atents, esponjosos, captadors. Avui altra vegada Jesús ens diu personalment: ¿I tu què penses de mi i que me’n dius?\nNo em cansaré de dir que hauríem d’introduir\nClementina Arderiu (1889)\nUs tenia al meu voltant\ni us veia i pressentia!\nSenyor, em sou al davant\ni altre cop us negligia!\nI ara vós, que sou tan just,\nperquè el pecat cometia\nem feu sentir el vostre tust\ni m’entenebreu la via.\nMes jo, Senyor, us vull honrar\ni desarmar-vos voldria.\nOh si us deixéssiu pregar!\nSi accepteu l’ofrena pia!\nJo us dono tot aquell bé\nque hom sospira i hom voldria,\njo us dono tot el que té\nhom, i el pa de cada dia\nper l’humil racó, tan clar\nsi amb l’amat el compartia,\nper aquell seu dolç mirar\ni la mà dintre la mia.\nDiumenge XI de durant l’any, 23 de juny del 2013 Barcelona\nPublicat per casal calassans a 9:41\nEtiquetes de comentaris: Homilia 23/06/2013


La resta de l'oposició encetarà converses amb els sindicats la setmana que ve i decidirà quines accions duen a terme\n2 min. Andorra la Vella 12/04/2018 19:14\n651x366 El tres consellers de Liberals d'Andorra al Consell General. / M. M. El tres consellers de Liberals d'Andorra al Consell General. / M. M.\nL'anunci d'entrar a tràmit parlamentari el projecte de llei de la funció pública per part del Govern, ja ha començat a generar reaccions entre els grups de l'oposició. Tots ells denuncien en bloc que encara no han pogut tenir accés al text, ja que abans de l'entrada a tràmit l'executiu no els hi va fer arribar cap documentació. “Tot el que sabem ho coneixem arran de les converses mantingudes amb els sindicats”, han expressat.\nEl grup parlamentari liberal ha anunciat que presentarà una esmena a la totalitat al projecte de llei. “En vista de la situació de bloqueig i la manca de negociació que el Govern ha tingut amb els sindicats i la resta de grups parlamentaris volem tenir un debat ampli”, ha argumentat la consellera general, Judith Pallarés, que ha apuntat que aquest debat a la totalitat serà la substitució del debat monogràfic sobre la funció pública que van demanar i que finalment van retirar. La consellera de Liberals d'Andorra (L'A) considera que l'executiu ha tirat pel dret i per això es reuniran amb els sindicats per recollir les inquietuds i estudiar quines modificacions es poden propugnar.\nPer la seva banda, tant el Partit Socialdemòcrata (PS) com els consellers d'Unió Laurediana (UL) i Independents de la Massana, també han anunciat que es reuniran la setmana que ve amb els sindicats, però encara no parlen d'esmena a la totalitat. “Mirarem quin plantejament podem fer i volem veure quines propostes dels sindicats s'han recollit”, ha dit el conseller general del PS, Pere López.\nEl conseller de la Massana, Carles Naudi, ha indicat que encara no han pogut fer un anàlisi en profunditat del text i que, un cop ho hagin fet, decidiran el seu posicionament. “Volem creure que després de les mobilitzacions que hi ha hagut, l'executiu ha canviat alguna cosa del text o ho farà via esmena”, apunta. Finalment, la consellera general independent, Sílvia Bonet, ha dit que vol creure que via esmenes es podrà canviar quelcom del text, però també és partidària de tirar endavant una esmena a la totalitat que permeti un debat profund de la funció pública.


Biografia de Pau Casals - Tritó Edicions\nEl Vendrell (Tarragona) 1876 - San Juan (Puerto Rico) 1973Violoncel•lista, compositor i director d’orquestra. Estudià amb el seu pare Carles, que era organista, a l’Escola Municipal de Música de Barcelona, i a Madrid, Brussel•les i París, ciutats on pogué estudiar gràcies a la protecció de la reina Maria Cristina i del comte de Morphy, a qui l’havia recomanat Albéniz. Esdevingué professor de violoncel a l’Escola Municipal de Música de Barcelona. L’èxit de la seva carrera internacional començà a París (1899) i des de llavors el seu nom es mantingué ininterrompudament al primer pla de l’ambient musical mundial, principalment per la seva revolució del concepte tècnic i expressiu del violoncel, i també per la seva dedicació a la música de cambra. Creà el 1912 a París l’École Normale de Musique. Entre altres iniciatives seves, es destaquen les fundacions de l’Orquestra Pau Casals (1920-39) i de l’Associació Obrera de Concerts (1926-39). El 1932 fou nomenat per la Generalitat president de la Junta de Música de Catalunya.\nLa seva vida experimentà un canvi important arran de la guerra civil i de la Segona Guerra Mundial perquè des d’aleshores esdevingué un paladí infatigable de la pau, de la llibertat i de les minories oprimides. D’aquí el seu exili voluntari a Prada de Conflent on només trencà el silenci per actes molt importants. El 1955 s’instal•là a Puerto Rico i fundà el 1957 el Festival Casals. El 1958 féu el seu primer concert a la seu de l’ONU. Fou nomenat doctor honoris causa de la universitat de Nova York.\nCom a compositor, la seva producció comprèn, a més, música de cambra, lieder, polifonies, sardanes, etc.\tVeure tots els productes d'aquest autor


Els tres vols matinals van poder gaudir d’un temps magnífic que ha deixat imatges de postal amb quaranta globus sobrevolant simultàniament Igualada, especialment durant el vol de dissabte que va comptar amb l’enlairament de diversos globus des de places del centre de la ciutat. Pel que fa a la competició esportiva, ha resultat guanyador absolut el pilot Carles Figueras, de l’equip d’Ultramagic, seguit de la també igualadina Adriana Lladó. El pilot Josep Costa ha quedat en tercera posició.\nDissabte a la nit es va celebrar un Night Glow especial, en format reduït de deu globus i amb el públic assegut, en la que va ser probablement l’encensa nocturna de globus més emotiva de la història del festival ja que va esdevenir un homenatge a sanitaris, serveis essencials, mestres i científics. El procés d’inflada i il·luminació dels globus va esdevenir una al·legoria del tràngol viscut a la Conca d’Òdena que, de mica en mica, va tornant a la normalitat, es va alçant i veient de nou la llum, tal i com fan els globus. Després del Night Glow, al mateix Parc Central va tenir lloc el concert del gruo Stay Homas, dins del festival Anòlia.\nPer evitar aglomeracions, enguany no s’han pogut celebrar els vols de tarda –que s’espera poder recuperar l’any que ve-, però sí que hi ha hagut durant tota la setmana els iglús de vent al centre de la ciutat (activitats en teles de globus reciclades) i les activitats infantils al Parc Central les tardes de divendres i dissabte, amb molta participació de famílies.\nL’European Balloon Festival és la concentració de globus més gran de l’Estat i del sud d’Europa. Està impulsat per l’Ajuntament d’Igualada i l’empresa fabricant de globus Ultramagic, amb el suport de les empreses de vol Globus Kon-Tiki, Camins de Vent, Anoia Balloons i el patrocini de Vitogas. Es tracta d’una oportunitat única a l’Estat espanyol de presenciar un vol simultani de globus aerostàtics i també de volar en un dels equips participants com a passatger. Enguany celebra la seva 25ena edició.


València NO està en venda: 12 de maig, 12h Pont de les Flors | CGT València\nHome / Acció Social / València NO està en venda: 12 de maig, 12h Pont de les Flors\nValència NO està en venda: 12 de maig, 12h Pont de les Flors\nEl pròxim dia 12 de maig diferents associacions de l’Estat espanyol i d’Europa han convocat una jornada de mobilització per reclamar el dret de les veïnes a viure les seues ciutats, a no ser expulsades i a denunciar els constants abusos que patim. A la nostra ciutat, diferents col·lectius hem convocat una jornada de mobilització per aquest dia sota el lema: «València no està en venda».\nReclamar el dret a la ciutat on la ciutadania siga la protagonista del desenvolupament d’aquesta.\nExigir una ciutat verda i sostenible on no es cedisca ni un pam més de terra per interessos especulatius.\nDefensar una ciutat on totes les persones, independentment del seu sexe, origen o nacionalitat, tinguem els mateixos drets i que s’aturen les ràtzies i les expulsions.\nReivindicar una ciutat per a qui l’habita, on s’acaben les expulsions del veïnat dels nostres barris i on es pose fre al constant procés turistificador que viu la nostra ciutat i que, entre altres, està provocant un augment considerable del preu dels lloguers.\nDes de les diferents associacions impulsores de l’acció a la ciutat de València, vos convidem a participar de la Fira d’Entitats que organitzarem durant tot aquell dia. Podeu col·laborar de diferents maneres:\n1. Adhereix-te al manifest que trobaràs en l’enllaç següent: https://vlcnoesven.tumblr.com/manifest\n2. Si vols participar de la fira d’entitats que farem durant tot el dia envia’ns un mail a valencianoesven@gmail.com. En aquesta fira podreu posar la vostra paradeta amb material per difondre, per autogestionar-vos….\nTeniu tota la informació al nostre blog: www.vlcnoesven.tumblr.com


15 de juliol de 2020 Indignant\nLa Conselleria d’Educació de la generalitat jussana accepta, imposa, permet, tolera, incentiva…? la creació de grups amb 27 alumnes (vint-i-set, sí), per al curs 2020-2021. El curs post(se suposa)covid-19. El curs de la “nova normalitat” (oxímoron més que suat!).\nPerò, tranquils!, només és un grup de 1r de Batxillerat, mixt, ciències i lletres, trivium i quadrivium. Ja són majorots! i estan conscienciats de la perillositat del coronavirus. I, tranquil·litat! Quenocundalpànico! Només aniran, tots juntets, a les classes de les matèries troncals; a les de modalitat aniran separadets (13 per un costat i 14 per l’altre).\nPerò, deixeu-me que us faça un detall dels grups que tindrem en aquest curs 2020-2021.\nEn definitiva hi haurà, d’un total de 35 grups: un grup format per 27 alumnes (el 1r de Batxillerat ja referit adés); 2 per 23 (2n d’ESO); 2 per 22 alumnes (un 2n i un 3r d’ESO); 9 per 20 alumnes, (de 1r, de 2n i de 3r d’ESO); 5 grups de 19 alumnes (2n i 3r d’ESO); 8 grups de 18 alumnes (4t d’ESO i 1r FPB); amb 17 alumnes tenim dos grups (els dos 2n de Bat, trivium i quadrivim, separats, ara sí!)\nEns estem acostant a aquella ratio que van prometre, assegurar, dir de 15 alumnes per grup. Que en tenim, sí: els programes especials FPB PAC, PMAR i PR4. Uns grups que, legalment, abans de la pandèmia, ja estaven limitats a un màxim de quinze alumnes per grup. O, potser setze, no ho recorde bé. O siga nihil novo sub sole.\nUn parèntesi, fixeu-vos en la llengua en què estan escrit, pensats?, els enllaços URL de la Generalitat d’Educació i de la GVA. Més nihil d’aquell.\nÉs cert, també que tindrem un grup de 14 (catorze!) alumnes i un de 5, cinc! alumnes: són els de 2n d’FPB. Tot un luxe d’esforç i preocupació per la nostra salut per part dels nostres polítics i responsables de la matèria.\nAra, el que no entenc és com *** pretenen encabir els alumnes en els espais de què disposem i que es mantinguen les distàncies de seguretat!\nUs deixe a vosaltres les operacions. Caldrà un cercle de 0’75m de radi per cada alumne, i un professor!\nDisculpeu, no trobe com escriure la fórmula de l’àrea del cercle, “pierredós“, ací (no trobe les tecles de caràcters especials, vaja).\nPerò, si cada persona necessita una àrea de 1’767 metres quadrats (l’àrea d’un cercle de 0’75 m. de radi), ens caldria una aula de 1’767m2 per 28 (27+1), és a dir, d’un poc més de 49’48 metres quadrats. I això sense fer la quadratura del cercle. Vull dir, que ens caldrà una superfície més gran encara per poder encabir aquests cercles. Són els espais que queden entre els diferents cercles, si volem mantenir, sempre la distància de seguretat. Permeteu-me que ho il·lustre amb aquesta imatge.\nL’aula més gran de què disposem, al nostre centre, és l’espai on hi ha la biblioteca actual (el dipòsit/cementeri de llibres). Ignore el seu metratge; però, sí sé que només té un finestró en un cantó. Il·luminació, sempre artificial; ventilació, zero. Un aparell d’aire condicionat microscòpic, i col·locat en un altre racó.\nPerò, no parlem, ara, dels espais i infraestructures del “nostre” centre, que són ***, que són, … per obra i gràcia de les especulacions i retallades. Es tracta d’un centre construït a mitjans dels anys noranta. Dissenyat per a la nova ESO que venia, llavors, pensat per a grups menuts.\nAh! se’m passava, també tenim tres aules BAR (barracots). Que algú diu que seran canviades per dues de més grans, per poder destinar-hi grups de quinze alumnes.\nIgnore si n’hi ha més centres IES amb aquestes barbaritats valencianes. No m’estranyaria gens!\nAixò és a l’IES Vall de la Safor, de Vilallonga de la Safor, País Valencià.\nPer acabar, sempre podem tirar mà d’allò que aquestes mesures són les ideals, i que, si no és possible que les apliquem, les reduïm, escurcem la distància social, augmentem les ratio… Aquests són els meus principis, si no us agraden, en tinc uns altres! Prohibim que els malalts vagen a votar, però no ens preocupem per l’estat de salut dels turistes que ens arriben, exteriors o interiors. El virus no coneix de deneís; o sí?


A l'ombra del crim: Avui, un relat propi: La concòrdia de les aus\nPublicat per Anna Maria Villalonga a divendres, de novembre 05, 2010\nM'encanta la comparació que has fet d'aus!\n5 de novembre de 2010, a les 10:55\nMagnífic! La comparació és maca, encara que hi tobo una gran dosis de càstig Diví en la figura del colom blanc.\n5 de novembre de 2010, a les 10:59\nno, no, càstig diví no. Hi surt ben parat. Diguéssim que posa seny!\n5 de novembre de 2010, a les 11:03\nAnna Maria. Curt, concis i s'enten tot. Molt original. Gràcies bonica...\n5 de novembre de 2010, a les 11:26\nhehe... que ben trobat.\n(i jo potser hi afegiria : "... i ha emprès un límpid vol")\n5 de novembre de 2010, a les 11:29\nGràcies, Marta i Lurdes.\nHahaha. Lurdes, la imatge del colom és la millor que he trobat. N'hi havia moltes, però arriba un moment que no t'acaben de convéncer. Però no el faré volar. Crec que un Esperit Sant amagat rere una cortina i somrient safisfet davant la feina bruta dels altres m'agrada més.\nÉs com més maquiavèlic, no?\n5 de novembre de 2010, a les 11:36\nConcís i sobretot, molt contundent.\nLa imatge que evoca és brutal. Amb ben poques línies has dit moltes coses.\n5 de novembre de 2010, a les 11:49\nUn pèl gore, no? Però no me n'he pogut estar, Elies.\nAl·lucino veient tot el muntatge que estem vivint.\n5 de novembre de 2010, a les 12:02\nPràcticament, inapel·lable la teva microargumentació!\n5 de novembre de 2010, a les 12:56\nUn aire d' "els ocells" de Hitchcock amb parabola incluida.\n5 de novembre de 2010, a les 13:50\n5 de novembre de 2010, a les 15:57\nSóc addicta als microrelats.\nVols participar en el meu concurs de microrelats?\n5 de novembre de 2010, a les 21:45\nI tant. Què haig de fer? I moltes gràcies per la proposta.\n5 de novembre de 2010, a les 22:25\nEstà tot dit, ras i curt; sento arribar tard, Ets única. T’estimo!\n6 de novembre de 2010, a les 2:51\nQuè ha passat a Barcelona? Ho sento, no he estat gaire bé –un esgotament d’allò més gros– i no he fet servir l’internet fins ara, per això no t’havia dit res. Tampoc no sé de cap notícia, tret de la ràdio i de Barcelona mai no diuen res al Canadà. Sembla que alguna cosa amb l’esglesia, oi? si m’he d’orientar pel conte. Demà miraré les notícies de Catalunya, ara no tinc esma.\nPel que fa al relat, tot i que no tinc prou informació del que parles, m’ha semblat magnífic. M’agrada molt la comparació que fas de les aus de rapinya amb les jeraquies de l’esglesia, és molt escaient. I la imatge que ens comuniques del colom que “ha obert de bat a bat un gegantí somriure” és una veritable perla.\n6 de novembre de 2010, a les 4:31\nEstà molt ben trobat. A més a més, el colom era un dels símbols dels càtars...\n6 de novembre de 2010, a les 8:45\nGràcies, Jordi. Jo també t'estimo, xD!\nGràcies, Shaudin i aquest anònim que em fa olor d'Emili Gil.\nShaudin, el Papa de marres arriba avui a Barcelona amb l'excusa de la Sagrada Família. No t'imagines l'enrenou mediàtic i els diners que això ens costa, per no parlar de la sorprenent ostentació d'integrisme catòlic a tort i a dret.\nQuasi no m'ho puc creure, fins el punt d'escriure aquest microrelat on fins i tot l'Esperit Sant s'adona del desastre.\nSegle XXI? Estat laic? Resulta al·lucinant.\n6 de novembre de 2010, a les 9:55\nAnna Maria, no ho he entès ;( i veig que la resta de persones sí. Ostres, estic perdent facultats o sóc més curt del que pensava. Tal vegada és que parles de coses que desconec, perquè, tot i que a la família tinc gent que sap bastat de coses de l'església, jo en veritat entenc ben poc. L'única cosa és que quan has parlat del color porpra m'he recordat de la pel·lícula del W. Allen que m'agrada tant, però que ja sé que no té res a veure amb el relat. Tal vegada m'hauria de donar vergonya dir-ho però ho dic, no ho he entès. Sorry !!!!!\n6 de novembre de 2010, a les 14:13\nEm sembla entendre que maten a tots els bisbes, cardenals o no sé què carai seran quan estan reunits per elegir el papa, i que el colom blanc és déu o quelcom similar, però no sé....\n6 de novembre de 2010, a les 14:15\nostres, em deixes de pedra. A veure:\nel conclave la reunió dels cardenals per triar papa. Es tanquen i no surten fins que l'han triat, la qual cosa anuncien al món mitjançant una fumata blanca que surt per una xemeneia. Si la fumata és negra, vol indicar que encara no han triat.\nEn el microconte, estan reunits allà. Per una escletja de la paret entren uns ocells. Molts. Uns rapinyaires (àguiles, etc.) que els ataquen i els maten. Uns carronyaires (voltors, etc.) que se'ls mengen.\nEl porpre (el color dels hàbits cardenalicis) queda substituït pel color de la sang.\nEl colom que s'ho mira i acaba estan d'acord amb la massacre, és l'Esperit Sant. No saps que l'Esperit Sant, tercera persona de la Santíssima Trinitat, es representa sempre amb un colom?\nEl conte s'intitula "La concòrdia de les aus" perquè totes les aus es posen d'acord per acabar amb la bogeria de la cúpula catòlica.\nÉs un relat negre carregat d'intencions. La meva idea no és criticar el cristianisme (per més que no hi cregui), sinó criticar en aquest cas l'Església.\nEm semblava que era molt clar. M'has deixat parada. Espero que ara ho hagis entès.\nTé més implicacions, és clar. El mateix mot "concòrdia" està carregat de doble sentit. I la identificació dels ocells amb els cardenals, també.\n6 de novembre de 2010, a les 14:36\nAnna Maria, és que a mi les coses de l'església me la porten fluixa, ja sé com es tria al papa, ja ho sé!!!!!! I a més ho he seguit per la tele, redimonis, hahahahahahaaha, però l'esperit sant com si vol ser un 'lindo gatito'. Jo, aquestes coses de l'església què vols que et digui. Veus? Ara resultarà que hem d'estar d'acord que s'ha d'estudiar religió per entendre un relat de la meva estimada amiga la incansable Villalonga, hehehehehehehe, Veus? No hem d'estar en contra que es faci religió a l'escola sinó no s'entendran els teus relats. Però al final és la mateixa interpretació que he fet jo, l'esperit sant és 10. És el colom que fa l'amor amb la verge maria perquè pugui concebre jesús. Perquè el pare, el fill i l'esperit sant són 10 malgrat que siguin 3, el nombre simbòlic de l'equilibri. I a mi què? La santíssima trinitat són 3 perquè el 3 és allò que manté l'equilibri, tothom sap que un objecte de tres potes manté millor l'equilibri que no pas de 4 i, encara més que de 5, però ningú té per què saber que 10 es representa en 3. A més 2 està bé però 3 són una multitud. Per què collons 10 va crear 2 persones (l'home i la dona) i no 3? Per què la nostra cultura catòlica i cristiana sempre pensa en binomis (és dual) quan l'equilibri es representa en 3 figures? Veritat i mentida. Blanc i negre. I després resulta que el meu germà Manel és roig. Hahahahahaha.... Els colors bàsics són 3. Per això es van inventar els travestis perquè 10 que és 3 va crear 2, ara amb els travestis ja són 3. Llavors l'explicació que les parelles fallin i se separin està en que són 2 i si són 2 no hi ha equilibri, per això és millor que les parelles afegeixin un travesti i així seran 3, es mantindran en equilibri i harmonia, hi haurà pau (per això del colom de l'esperit sant) i santes pasqües.\n6 de novembre de 2010, a les 16:00\nGomara, què t'has pres? No sé què respondre a la teva estranya i inintel.ligible explossió verbal. Fer literatura, escriure, implica parlar de tot allò que a l'autor li interessi. Per a fer-ho, l'autor posa en joc el conjunt del seu bagatge i la seva formació. Aquí jo volia criticar l'Església i ho he fet com m'ha semblat. Vull dir, la mitologia clàssica , la cristiana, la nostra formació infantil, juvenil, adulta... Tot es pot i s'ha d'usar quan convé. No li trobo cap gràcia (ni en realitat entenc) tot aquest ball de números que utilizses en el teu comentari. Sincerament, no t'entenc.\n6 de novembre de 2010, a les 16:51\nAmiga Anna Maria he fet simplement el que tu dius:\n"Fer literatura, escriure, implica parlar de tot allò que a l'autor li interessi. Per a fer-ho, l'autor posa en joc el conjunt del seu bagatge i la seva formació",\nni més ni menys. El ball de números no té res de particular:\n10 = Déu\n3 = En el cristianisme és el nombre símbol de Déu (La Santíssima Trinitat. És el nombre que representa l'equilibri\n2 = Representa la dualitat, el pensament dual, la cultura i filosofia dualistes\nSimplement era un joc, una mica de broma, posant en joc el conjunt del meu bagatge i la meva formació. No es pot fer una mica d'humor en un bloc de novel·la negra? Estàs de mal humor?\nNo te m'enfadis germaneta, que saps que t'estimo i t'admiro\n6 de novembre de 2010, a les 18:12\n(2+3) x 2 = 10 = Déu\n6 de novembre de 2010, a les 18:17\nJordi, jo sóc la primera q enfoco des de l'humor moltes de les entrades dels meus blocs. Però és q la teva intervenció no sembla broma, en el sentit q jo no l'entenc. Primer, tu no has fet literatura, l'he feta jo quan he escrit el relat. Per a mi és una tasca molt seriosa, creativa i artística, q no és fàcil. Confegir un microrelat no resulta senzill. Ja he entès q volen dir els números, però sincerament no acabo de trobar-hi el què. Per a mi el tema del relat era molt seriós. Amb tot això no vull dir q estigui enfadada, però entendria més q simplement em diguessis q no t'ha agradat. I no estic de mal humor, ni molt menys. No estar d'acord amb quelcom no implica mal humor. Tu torna a llegir el teu missatge, Jordiet, i veuràs com no fa cap efecte de ser la crítica o el comentari q s'escau en un text literari. Petonets\n6 de novembre de 2010, a les 19:44\nAi, quin embull tot plegat. M’està agafant maldecap, Jordi. Jo tampoc no entenc gairebé res dels afers de l’Esglesia ni me’n preocupo –ho trobo una cosa anacrònica, com la monarquia–, però aquest conte té molta gràcia, fins i tot si no se sap ben bé de què va. Després de la teva explicació, Anna Maria, m’adono que no vaig entendre gaire el conte; em pensava que les aus rapinyaries eren els cardenals. Com que no sé gaire bé què fan aquesta gent, vaig entendre que els “milers” eren cardenals, no ocells, dit d’una manera exagerada, i que els de les jerarquies més altes van vestits de vermell (roig encès), i que el somriure del colom era sorneguer, que se’n reia de tot plegat. Ja veus que la meva interpretació i/o imaginació anava per un camí ben diferent. Tot i això, sóc del parer que les interpretacions dels lectors no tenen que coincidir necessariament amb la intenció de l’autor per tal que el text resulti. De fet, moltes vegades la divergència d’interpretacions enriqueixen el text. Sigui com sigui, el final amb el colom és tot un encert.\n6 de novembre de 2010, a les 20:10\nSí, Anna Maria, tens raó, però jo no estava fent una crítica al teu relat, el teu relat no l'havia entès al principi i el que he contestat era totalment sincer, perquè no recordava ni de lluny que l'esperit sant es simbolitzés com un colom, ni tenia present que els cardenals es vestien de porpra. El comentari que he fet després en to de broma, tal vegada fora de context "off topi" ha sorgit espontàniament al comentari que m'has fet tu, dient-me que et deixava de pedra, però has d'entendre que no sempre les persones entenem el context. I la meva broma no és del tot gratuïta perquè jo sóc un defensor, no del fet que s'ensenyi religió com es fa tradicionalment a l'escola, sinó que no es pot obviar tot els elements religiosos que existeixen en la nostra cultura a 'educar els nenes a l'escola, sinó no entendran moltes coses del seu entorn i no entendran la història, ni la història de l'art, ni la història de la literatura, ni la història de la filosofia. Era una broma sobre diferents aspectes, però mai una burla ni cap a tu ni a cap el teu relat. He aprofitat per demostrar que si no es coneix el context religiós, o els seus símbols, no s'entendran moltes coses, i posava la broma que no s'entendran els teus relats. Potser les bromes no eren massa afortunades, estic una mica espès, però no tenien cap mala intenció, sinó el contrari. Perdona pel malentès i gràcies per la teva atenció\n6 de novembre de 2010, a les 20:14\nO sigui el que deia estava exactament calculat perquè s'entengués que sense conèixer el context no es pot entendre mai un escrit. La forma d'expressar-lo, com un "off-topic" és el que t'ha donat aquestes sensacions que jo volia transmetre\n6 de novembre de 2010, a les 20:19\nRealment, l'embolic és majúscul.\nPrimer parlaré a la Shaudin.\nTu també m'has sorprès, Shaudin, perquè jo sincerament pensava que el conte era més entenedor. Crec que el quid de la qüestió està en tenir present el títol i tenir presents les tres primeres línies, que ens situen en un lloc molt concret. Un "conclave", que només vol dir una cosa:\n1 m. [LC] [RE] Lloc on els cardenals es reuneixen i es tanquen per elegir papa.\n2 m. [LC] [RE] Assemblea dels cardenals reunits per elegir papa.\nUn cop sabem on som i sabem que aquell dia no hi haurà fumata blanca, sabem que no han trobat el papa i que els cardenals estan reunits.\nD'altra banda, hi ha més pistes. El porpre és el color cardenalici i l'al·lusió a la sang (calenta i que empastifa l'olfacte) pensava que també podia entendre's.\nQuan diem que entren a milers, ha de ser una altra cosa, perquè ja sabem que els cardenals estan tancats. La cosa primer no se sap què és, però després queda clar que són aus (pel títol i per la ref. a rapinyaires i a carronyaires). El colom en la foto ja queda clar quin colom és.\nEn fi, m'encanta que els meus relats puguin resultar tan críptics. Evidentment, Shaudin, les diverses interpretacions també em semblen fantàstiques, però crec que en aquest cas la meva intenció és important, perquè volia ser un relat un pèl gore per críticar de manera macabre (com es mereixen) amb aquesta gent de la cúpula eclesiàstica.\n6 de novembre de 2010, a les 20:59\nJordiet. Ara sóc jo la que ha hagut de documentar-se, perquè, tot i que havia sentit el terme, no tenia molt clar què era un "off-topic". Reconec la meva condició acadèmica a l'hora de comentar la literatura. Aquest sistema pot servir per coses, però no l'he entès en absolut quan tu l'has usat.\nHe pensat que anaves flipat o quelcom similar.\nJo no m'he enfadat ni molestat, simplement m'ha semblat molt poc adequat.\nNomés faltaria que algú pensés que no accpeto les crítiques negatives. I tant que sí i, a més, se n'aprèn moltíssim. Però documentades i crítiques amb el text, no amb motivacions externes.\nJo he entès al revès la teva idea d'estudiar religió, que comparteixo. Totes les mitologies ens interessa saber-les, i més les que han format part indestriable de la nostra cultura durant tants segles.\n6 de novembre de 2010, a les 21:04\nAi, Anna Maria, estic molt espès avui, realment i no havia d'haver escrit res (és que em sento molt cansat). Imaginat que el fet que falti una sola paraula en escriure produeix la idea contrària del que vols expressar i més quan aquesta paraula és la negació. Volia dir-te: "La forma d'expressar-lo, com un "off-topic" és el que t'ha donat aquestes sensacions que jo NO volia transmetre"\n6 de novembre de 2010, a les 21:20\nMare meva! Jo també ja estic espessa. Me'n vaig a veure una sèrie de policies a la tele i a descansar, xD!!!!\n6 de novembre de 2010, a les 21:25\nQue els cardenals estan reunits ja ho havia entès, que consti.\nTrobo que la meva interpretació no s’allunya pas gaire de la teva. A la meva interpretació els cardenals estan reunits i també és una crítica de les altes jerarquies eclesiàstiques. La teva idea és que entren les aus i fan una massacre, la meva és que tota aquella gent són com aus rapinyaries.El que em va embolicar, però, fou el subtítol: “Microrelat una mica negre suggerit per un esdeveniment rabiosament actual a la meva ciutat”. Això sí que no ho vaig entendre gens.\n6 de novembre de 2010, a les 21:37\nHo entenc, Shaudin. Si no ets aquí, és difícil copsar a què venia això. Si fossis a Barcelona, ho hauries entès de seguida. Potser aquest aclariment, d'altra banda innecessari i concebut en el fons com una picada d'ullet als lectors d'aquí, et va despistar ja d'entrada.\n7 de novembre de 2010, a les 0:06\nDel microrelat entenc que el bé guanya sobre el mal.\nAixò és el que vull pensar. Qualsevol institució humana cau en l'error perquè equivocar-se és pròpi de l'ésser humà.\nEl bé es farà pas, encara que és silenciós i discret i normalment no és notícia. Tot el que es fa amb amor triomfarà perquè és l'únic que perdura.\nBé, no sé si és el bé. Diria que el seny, més aviat, davant de la bogeria absoluta. La cordura assenyada enfront de la disbauxa posterior, ben allunyada de la idea primigènia.\n7 de novembre de 2010, a les 20:00\nPossiblement vas fer un micro intemporal. Molt adequat i divertit a dia d'avui...\n11 de febrer de 2013, a les 19:29\nJo sempre dic que, si Jesús tornés a la Terra, tindria una feinada enorme treient els mercaders de les esglèsies.\n11 de febrer de 2013, a les 23:38


Les samarretes del 20è aniversari ja són aquí! -ACEM\nHome › Notícies › Les samarretes del 20è aniversari ja són aquí!\nLes samarretes del 20è aniversari ja són aquí!\nJa ens han arribat les samarretes del 20è aniversari de l’ACEM que tots els alumnes, professors, voluntaris i organitzadors portaran el dia de la cantata al Fòrum el 17 de març.\nLes samarretes són de color lila i tenen estampat el cartell d’El nen enamorat de la lluna, el títol de la cantata i el conte amb motiu del nostre 20è aniversari. Els organitzadors i voluntaris aniran amb la mateixa samarreta però de color negre.\nHem rebut moltes caixes de samarretes, així que ara toca distribuïr-les per talles i escoles i en els propers dies les farem arribar a cada escola de música que participi en el 20è aniversari de l’ACEM.


L’Espanya que estimo (Marina Subirats)\nL’Espanya que estimo\n5 min. Sociòloga 14/04/2018 20:12\nD’una manera creixent, els referents culturals de cada generació són, no solament diversos, sinó sovint divergents. L’explicació és prou evident: l’allau d’informació i la fascinació pel canvi que caracteritzen les nostres societats fan que cada pocs anys es renovin les referències, els símbols, les icones, i amb ells les percepcions de les coses i les emocions que ens inspiren. Allò que fou una veritat, una vivència, per a una generació, sovint resulta incomprensible o banal per a la següent. O fins i tot li pot semblar un despropòsit.\nPer a la meva generació, nascuda a Catalunya als anys quaranta, la percepció d’Espanya era ben diferent de la que tenen les generacions crescudes ja en l’etapa democràtica. Hi havia una imatge terrible, el franquisme, d’on provenien tots els mals. No era una idea abstracta, sinó molt concreta: la intolerància, el menyspreu, la prepotència, la por, una religió fosca sembrant pecats, la censura, la gana, el castellà obligatori... I la tristesa. Una tristesa fonda que percebíem les criatures i que, de mica en mica, anava prenent forma fins a ser part de nosaltres. La tristesa i la nostàlgia pel que va poder ser i no fou, i la immensa pena per tots aquells que ho havien intentat fins al final i havien estat aniquilats pel feixisme.\nAl costat de la imatge terrible, n’hi havia una de lluminosa, que va anar sorgint a mesura que vam créixer, que vam llegir. L’Espanya que vam aprendre a estimar no era la feixista, sinó justament la seva antagonista, que, malauradament, havia estat la dels perdedors. Era la de la força i la revolta que ens descobrien els poemes de Miguel Hernández, mort a la presó; era la del lirisme de Lorca, amb les seves llunes emmidonades i els seus negres tricornis, assassinat l’any 36; era la de la tendresa i la lucidesa de Machado, mort a l’exili; i era la de la gent de la Segona República, obrint els camins de la llibertat, del vot per a les dones, de l’educació per a tothom, dels Estatuts d’Autonomia per garantir una Espanya plural.\nI, més enllà dels poetes i dels polítics, era l’Espanya dels humils, dels que treballaven de sol a sol, dels que no tenien res i havien estat capaços de voler-ho tot, de lluitar per la igualtat, per la cultura, per la dignitat. Dels que havien sofert sota les bombes de Guernica, o havien estat torturats en les places de bous andaluses, o havien defensat Madrid fins al final. Aquests eren els nostres herois, els nostres germans espanyols, juntament amb els poetes i polítics catalans i els nostres combatents i les nostres víctimes. Tots ells i elles vençuts, tots ells i elles reclamant que no els oblidéssim i seguíssim el combat per una altra Catalunya, per una altra Espanya.\nLa part d’aquest combat que li va tocar a la meva generació la vam fer colze a colze amb la gent d’Espanya, tan ferida pel franquisme com nosaltres, o potser més i tot. Junts ens vam emocionar amb Raimon i Lluís Llach, amb Labordeta i Paco Ibáñez. I això va crear complicitats i llaços profunds. Evidentment, l’Estat de les autonomies se’ns quedava curt, però en aquelles circumstàncies era un gran avanç, que ho deixava tot obert, esperant temps més propicis. Contra el que s’ha dit després, sempre he considerat que aquell invent va ser una gran solució, en aquell moment, i algun dirigent dels que ara bescanten Catalunya m’ha confessat que va ser un miracle per al seu país, que van aconseguir allò que mai no havien tingut. Per a nosaltres, el pacte no era prou bo, però alhora, pel fet de ser comú, quedava relativament protegit. Probablement si hagués estat fet a la nostra mida els intents de retallada s’haurien produït molt més aviat. Tal com va anar llavors, tothom hi va guanyar, encara que el guany quedés per sota del que havíem volgut.\nDesprés, amb la democràcia, molts canvis. Hem superat aquella pobresa, ens hem tornat arrogants. Allà i aquí. Ja no sentim la veu dels poetes, sinó de tertulians cridaners que ens enfronten enlloc d’apropar-nos. Ja no sentim el clam per la llibertat i la justícia, sinó l’aspror del rancor i de la desqualificació. La feina que secularment va fer Catalunya, la d’acollida de tanta gent, la d’estirar cap a la modernitat des d’una cantonada i sense estat propi, ha deixat d’interessar-nos, als uns i als altres. Nosaltres n’estem farts, ells consideren que ja ho són, de moderns. Les generacions joves, allà i aquí, ja no tenen res a compartir: han crescut en la competitivitat, s’emocionen en anglès, els seus referents són uns altres. La complicitat en l’esforç per millorar el país, per sortir d’aquest alè de caciquisme i crosta que segueix encastat a la terra, s’ha trencat. Espanya pensa en Catalunya com la gallina dels ous d’or; vol els ous, però no li agrada la gallina. Catalunya veu Espanya com un monstre opressor que li xucla l’energia. Cap d’elles té projecte per a l’altra en el moment en què la globalització ho engoleix tot.\nSegueixo estimant amb molta pena l’Espanya que no se’n surt, sotmesa a la prepotència, la corrupció i la violència; algunes veus malden, coratjosament, per refer ponts: són ràpidament escarnides. Plantar cara a l’Espanya autoritària, imaginar un futur obert, plural, solidari, sembla gairebé impossible ara mateix, quan ja ni tan sols Catalunya està disposada a apostar per aquest futur fratern.


Aigua i color!! – Grup d'Esplai Apassomi\nCom esteu?? Com va tot?\nPer nosaltres, avui ja comença la recta final de les colònies… algun dels vostres fills, com no pot ser d’una altra manera, ja ens demana quan tornarem cap a casa!!! La frase, com bé sabeu, conté una emocionada barreja de tristesa pel fet que s’acabin les colònies i una inevitable enyorança cap a tots vosaltres…\n…però no patiu! Tot va molt bé… (ni tant sols hem detectat cap cas de polls!!) i els monitors i monitores tenim apunt la traca final de les Colònies… ja veureu! Les activitats que ens esperen no deixaran indiferents a ningú!\nAhir, com bé indica el títol d’aquest crònica, va ser un dia ple d’aigua i color: Al matí la Padrina Cardener ens va demanar que féssim la bugada… però a la tarda la Padrina Cardener va arribar ben preocupada a veure’ns a la piscina!!!\nResulta que s’havia acabat l’aigua al poble!!! Ens va explicar que la única manera de retornar-la era reconstruint una canonada que hi havia al poble…\nAixí doncs, els monitors ens van preparar un munt de proves d’aigua amb les que, si les superàvem, guanyàvem un tros de canonada.\nEls monitors la van empalmar tota i fam fer una canonada de més de 25 metres!! Després vam aconseguir fer-hi circular l’aigua per dins!\nLes proves eren ben divertides, refrescants i originals! Ens vam embrutar de farina, ens llençar per un tobogan relliscós, vam passar amb espelmes enceses per una pluja d’aigua, vam fer la bugada amb samarretes gegants,… quin remuller!!!!\nEn acabar la gimcana d’aigua, i després de berenar una deliciosa nectarina, vam fer una guerra de colors!!!\nEns vam posar la samarreta blanca que portàvem i, amb unes xeringues gegants a les mans, vam fer una guerra de colors (aigua amb tint) per decorar les samarretes!!! Van quedar mooolt xules!\nManguerades, dutxes i tots nets cap a sopar!! (Per sopar hi havia verdura i llonsat de porc amb xampinyons. De postres, natilla de xocolata).\nAl matí, per dinar, havíem menjat cigrons estofats, peix amb amanida i prunes de postres.\nDesprés de sopar, com cada nit, vam realitzar la Trobada de la Colònia. Els més petits van explicar als més grans que havien fet mentre ells estaven d’excursió. Els més grans també van relatar als més petits com els havia anat l’aventura de l’acampada.\nDurant la trobada de la colònia, en les valoracions del dia, tots els grups van comentar que calia millorar l’odre de les habitacions… Els monitors i monitores hem demanat als nens i nenes que s’esforcin en mantenir les seves prestatgeries netes i ordenades… Allò del “no trobo…” ja ho sentim massa sovint!!!\nEn acabar la Trobada de la Colònia, va tornar la Padrina Cardener… ens va agrair que l’haguéssim ajudar a reparar la canonada del poble! …estava tan contenta que fins i tot ens va voler donar pagueta!!!\n…com que és molt despistada, no la portava a sobre i ens va donar uns paperets perquè la trobéssim nosaltres mateixos… així que ja ens veieu… vam fer un joc de pistes amb llanternes per trobar la “pagueta” la padrina.\nDesprés de passar per diversos punts de la casa de colònies, vam trobar-nos tots els grups en un mateix punt… Allà vam trobar una caixa que… que… que… estava plena de llaminadures!!!!\nN’hi havia una bossa per cada grup i els monitors ens les van repartir! Mmmmmm!!! Feia molts dies que no en menjàvem!!!\nEn acabar l’activitat de nit, vam fer la pregària, i vam pregar pels nostres pares i mares i perquè les colònies seguissin tant divertides com fins ara!\nDesprés… baixem bandera i … bona nit!!!!\nAvui al matí, han vingut la Pubilla i l’Hereu de la Família Cardener. Ens han explicat que també són la pubilla i l’hereu de Vila Joval i que estaven molt contents perquè s’acostava la… FESTAAAA MAJOOOOR!!!!!\nEns caldrà decorar el poble i preparar les receptes típiques de la nostra Festa Major per celebrar-la! Una bona traca final, oi??\nEns espera un programa replet d’actes i activitats… ja us explicarem!\nUna abraçada a tots i totes!!!\nP.D.: Us informem que demà dissabte no publicarem la crònica fins a les 17,00h de la tarda!! Moooooltes gràcies i disculpeu les molèsties!!!


“És un bon punt” | Notícies | RCD Espanyol\n“És un bon punt”\nAbelardo valora positivament la reacció de l’equip al segon temps en l’empat enfront l’Athletic Club\nEl RCD Espanyol de Barcelona va aconseguir rescatar un bon punt enfront l’Athletic Club, malgrat que la victòria se segueix resistint a l’RCDE Stadium. Abelardo Fernández va valorar positivament el resultat en les circumstàncies actual de l’equip: “És un bon punt per la necessitat que tenim. Ens ha afectat el seu gol al primer temps, ens hem despistat en un córner i hem anat a remolc el primer temps, però a la segona part l’equip ha canviat, hem variat la tàctica i l’equip ho ha assimilat bé. Després, el partit hagués pogut caure de qualsevol dels dos costats. L’equip ha competit bé, els jugadors s’ho han deixat tot, hem de pensar en el present, ha començat la segona volta i tenim quatre punts, el balanç és prou bo”.\nEn aquest sentit, el tècnic blanc-i-blau ha emmarcat aquest empat amb la bona dinàmica de resultats de l’equip, que segueix sense conèixer la derrota en lliga aquest 2020: “El bagatge fins ara és bo, l’equip ha competit els darrers tres partits, amb els seus alts i baixos, no hem perdut..., si aconseguim cinc punts de cada nou, ho firmo ara mateix. És un punt bo, si tenim en compte que n’hem fet cinc amb tres rivals molt complicats i ara toca fer-lo bo a Granada”.\nAbelardo no ha volgut oblidar-se dels gairebé trenta mil pericos que van animar l’equip a l’RCDE Stadium: “L’Estadi ha estat espectacular, la gent ha empès l’equip, ha animat, ha estat fantàstica. Nosaltres hem d’intentar transmetre que els aficionats ens animin, avui hem perdut algunes pilotes fàcils i ells estaven amb nosaltres, animant. Hem d’estar tots units per poder lluitar fins el final. Sé que competirem, després això és un joc i pot passar de tot, però l’equip té les ganes de fer les coses bé i això em dona tranquil·litat”, ha finalitzat l’entrenador espanyolista.


L'emoció d'aprendre - Abacus Online\nSinopsis de L'emoció d'aprendre\n«Un viatge cap a la diversitat una reflexiósobre l'èxit, elfracàs i les expectatives que condicionen nens, nenes i adolescents, isobre com podem donar-los la possibilitat de construir el seu propifutur.»\nQuè és l'èxit per a tu? Iel fracàs? I si pensesen nens i nenes, què contestaries? Quan mires els que t'envolten,consideres que no tens prejudicis? Hi ha certes creences quedistorsionen la teva manera de veure la vida?\nCom adocents,moltes coses no ens les van ensenyar a la universitat com a pares,aprenem a força d'assaig i error. L'empatia és un joc que cal practicarcada dia, i això no implica allunyar-se del que ets sinó acostar-se alque l'altra persona és i sent.\nAl món hi ha gairebévuit milionsde persones, cadascuna diferent de la resta. Les diferències són unvalor, i no un inconvenient. Quan entenguem això, començarem a veure lavida d'una altra manera, amb la riquesa que proporciona la diversitat.\nEn aquest llibre trobaràs històries inspiradores queconviden areflexionar sobre totes aquestes preguntes i sobre la manera com miremels qui ens envolten. «No és el que mires, és el que veus», deiaThoreau. I cada paraula, cada gest, compta.\nReferencia Abacus: 1258096.24


Publicat 25/02/2021 13:46CET\nCreu que Twitter és un "gran bé" lingüístic\nL'escriptor i divulgador lingüístic Enric Gomà apel·la a un català natural, tranquil i espontani en el llibre 'El català tranquil. Un manifest' (Pòrtic), que vol traslladar la idea que es tracta d'una llengua "rica, expressiva, potent, ben formada, natural i viscuda".\nEn una roda de premsa telemàtica, Gomà ha assegurat que l'intent de la normativa per guanyar respectabilitat ha fet "disminuir una mica" la idea que el català també és natural i espontani, i ha subratllat que una llengua muta i aquestes mutacions fan sentir més segurs els parlants.\nEn un manifest amb tocs humorístics, en el qual Gomà explica l'origen de parells de paraules en què una de les dues és menys acceptada normativament, l'autor demana recuperar la idea que hi ha termes que neixen des de dins constantment per equivocació, moda, mania, deformació o hipercorrecció: "Això també és la llengua", ha afegit.\nHa dit que hi ha hagut 100 anys de normativa, "que han estat fonamentals", però que també valen la pena els 900 anys sense ella, com va evolucionar i va mutar i la influència d'altres llengües, que va acabar configurant el català.\n"Tot el que ha nascut de dins el català, per raons diverses, coexisteix", ha assenyalat, com és el cas de la dicotomia entre 'taquilla' i 'guixeta' o 'xarrup' i 'sorbet' o 'buscar' i 'cercar', la qual cosa ha dit que no és obrir la porta als castellanismes.\nHa dit que es genera argot juvenil català, que en alguns casos procedeix del castellà i, en d'altres és propi, que "val la pena mirar amb simpatia", i ha menyspreat el rebuig que existeix cap a tot allò contemporani.\nNO "FOSSILITZAR" LA LLENGUA\nGomà ha apel·lat a estar atents a aquestes mutacions del català per no "fossilitzar" la llengua, i ha dit que en dècades passades l'Institut d'Estudis Catalans (IEC) era molt estricte i ha demanat que ajudi a deixar respirar la llengua.\nQuan li han preguntat si això pot repercutir en una entrada més important de castellanismes, ha dit que no s'ha d'obrir a tota mena de calcs del castellà, però tampoc que la llengua es fossilitzi, i ha assenyalat que hi ha un "dèficit en català popular, natural i espontani".\nEnric Gomà ha dit que el català té molts recursos, però que s'ha de vigilar que no es faci "vell", i ha exemplificat que 'senzill' és un castellanisme però que ara no és necessari dir-ho quan ja s'ha acceptat.\nL'autor ha subratllat que el repte més important del català és fer-ne créixer l'ús, perquè disposa de canals, tot i que ha assenyalat que tot és millorable, i ha defensat que les xarxes socials com Twitter són un "gran bé" lingüístic perquè permeten disposar de molta informació que abans no es tenia.\nL'editor Josep Lluch ha destacat que 'El català tranquil' és un llibre de celebració de la llengua catalana, però alhora una "interpel·lació seriosa" a l'acadèmia.


Gràcies a l'escola Oak House per donar Ipads destinats als infants de reforç! - Bona Voluntat en Acció\nGràcies a l’escola Oak House per donar Ipads destinats als infants de reforç!\nHome/ Gràcies a l’escola Oak House per donar Ipads destinats als infants de reforç!\nUn cop més agraïm a l’escola Oak House per haver fet donatius de material didàctic en forma d’Ipads per tal de millorar l’experiència dels nens i nenes que participen en els nostres tallers i classes de reforç. Ja podeu veure com han estat fent un molt bon ús!


Data: Diumenge 05 Maig, 2013, Tot el dia\nDescripció: Treballar al hort de Can Masdeu: tots els dijous de 16:30 - 20:30\n11:00 – 14:00: Taller d’hort urbà\nTaller dirigit a qualsevol persona sense coneixements previs que estigui interessada a iniciar-se en el cultiu ecològic al seu balcó, terrassa o petit hort. Farem un “semillero” d’hortalisses de temporada, que els alumnes es podran endur a casa. I trasplantarem una hortalissa. Organitza: Permacultura Barcelona.\n10:30-18:30: Dansa, moviment i teràpia\nEn aquest taller a través del moviment, el joc i la dansa connectarem amb les nostres experiències internes i amb les persones del nostre entorn i gaudirem del plaer de sentir que el cos ens guia, ens parla, ens canta… TreBALLAREM algun exercici específic per contactar amb l’infant que viu dins nostre i veure els possibles beneficis que aquesta connexió ens pot aportar. La intenció és que entre totes creem un context acollidor i a on poguem tenir la oportunitat d’elaborar i integrar de forma individual o en grup el què hem viscut.\nTaller enfocat a adults. No es requereix experiència en dansa.\nPortar roba còmode i una foto de quan erets petit/a.\nInscripcions a queralt.jorba ARROBA gmail.com\n16:00 – 18:00: Presentació del llibre ‘Del amor al amor’ i debat sobre l’amor en llibertat\nProposem fer una trobada per presentar el llibre ‘Del amor al amor’, que recull textos del blog “Antes muerta que sumisa”, i després xerrar sobre amor, sexe i llibertat en les relacions humanes. A càrreg de les editores del llibre i impulsores del blog. Més informació al blog: http://totamor.blogspot.com.es/p/blog-page.html\n18:00-20:00: Taller de danses tradicionals + ball folk de la mà de La Companyia dels Atzars\nTaller de danses tradicionals de parella i col·lectives d’arreu del món. Seguit d’un concert de la companyia on es podrà aplicar tot el que s’ha après! I evidentment, deixant lloc a la improvisació. Ens inspirem en la tradició, però deixem molt d’espai per a les noves idees que floreixen actualment allà on es ballen aquestes danses, les quals reinterpreten formes, llenguatges, maneres de ballar i de sentir. Més informació a: http://www.companyiadelsatzars.eu


Una nova generació a Perla - L'independent de Gràcia\nUna nova generació a Perla\nDos anys sabàtics després, la comissió de festes del carrer es renova\nDivendres, 10 de juny de 2022 - 07:55h\nGuarnit sobre els colors Pantone fet pel carrer la Perla | Josep M. Contel\nHan passat 13 anys (i una pandèmia) des que el carrer de la Perla va tornar a fer guarnit de Festa Major. Era el 2009 i es van reestrenar amb una visió critica de l'habitatge. Ara una nova generació de "joves del barri", com ho defineix un dels seus impulsors, Oriol Lafarga, han decidit agafar el relleu després de dos anys sabàtics. La pandèmia va trencar energies i a través del president de la comissió de festes, Martí Cayuela, la nova fornada va entrar procedent d'altres espais, alguns fins i tot des de visions alternatives com els casals, els caus o Tres Lliris. "Ens agrada la tradició de la festa i ens adrecem a gent que vol fer vida a Gràcia i participar a Festa Major; no volem clonar cap altre espai on ja hi som", explica Lafarga.\nPerla seguirà sent Perla, això sí. La comissió de festes, per exemple, té la particularitat històrica de no cobrar per fer socis i ara ho vol refermar per atraure joves que no poden suportar massa costos. De moment, la renovada comissió de festes ja té local, a l'antiga botiga de samarretes Limaloca.\nDivendres, 10 de juny de 2022 - 08:00h\nFesta Major elimina la reserva i els aforaments, consolida l'espai Bailèn i fa tornar el Festigàbal\nEls carrers voten a finals de juny si es manté el concurs de guarnits amb 23 participants: entra Perla i surt Maspons


Projecte Emma i Campus Winners de bàsquet femení s’alien\nEl campus Winners de bàsquet femení, de reconegut prestigi estatal i fins i tot internacional, ja fa més de sis anys que té lloc al Centre de Tecnificació Terres de l’Ebre d’Amposta. Enguany, per la setena edició, s’ha aliat amb el projecte Emma dedicat a la recerca del càncer de mama. Per cada inscripció formalitzada al campus, es farà una donació de 5€ al projecte. "La unió entre el Projecte Emma i el Campus Winners representa alguns dels valors pels quals lluitem des del consistori: el treball en equip i la solidaritat", reconeix Iris Castell, regidora de Promoció i Turisme Esportiu.\n"Nosaltres creiem que el progrés neix del treball en equip i la col·laboració, és per això que vam considerar idoni participar amb el projecte Emma, que està fent una tasca admirable i, a sobre, és un projecte que neix al mateix territori, a les Terres de l’Ebre", afegeix Francesc Canals, fundador i responsable del campus Winners. Per la seva banda, Carlos López, Coordinador de territorial de l’ICS a les Terres de l’Ebre, agraeix que s’hagi creat aquesta associació. "L’esport està estretament relacionat amb la salut i, a més a més, aquesta col·laboració ens donarà molta visibilitat arreu del territori; estem més que contents que hagin pensat amb nosaltres", afegeix.\nEl campus Winners acull, cada any, més d’un centenar de jugadores de bàsquet del país, i també de fora, al complex esportiu del centre de Tecnificació de les Terres de l’Ebre d’Amposta. "Hem de donar gràcies també a l’Ajuntament d’Amposta que ha estat un suport clau per a dur a terme el campus i compta amb unes instal·lacions idònies per al seu desenvolupament", apunta Carlos López.\nEl campus té una durada d’una setmana i s’acostumava a fer tres torns. Enguany, però, s’afegeix un torn més, el de la categoria mini/infantil per a les jugadores més joves, fent que el campus duri un total de quatre setmanes. S’espera que passin un total de 240 persones (entre jugadores, staff i organització) per les instal·lacions ampostines del 4 de al 31 de juliol.


L’exsecretari general del PP i exregidor a Girona s’afilia a Ciutadans - El Gerió Digital\nL’exsecretari general del PP i exregidor a Girona s’afilia a Ciutadans\nJean M. Castel: “C’s representa els valors constitucionals que ha abandonat el PP per anar de la mà dels nacionalistes de CiU”\nDivendres, 24 de febrer de 2012 16:39h\nJean Marie Castel s'ha afiliat a Ciutadans © AG\nJean Marie Castell va protagonitzar una de les crisis més importants del Partit Popular gironí el 2007 al enfrontar-se directament amb el ja aleshores diputat, Enric Millo i l'alcaldable per Girona, Concepció Veray que van fer visibles abans de les eleccions municipals del 27-M. Al finalitzar, Castel va criticar els resultats obtinguts i va reclamar la dimissió de la direcció general després d'haver conduit el partit "al declivi".\nLa resposta dels populars fou l'obertura d'un expedient disciplinari i la petició a Castel que entregués la seva acta de regidor l'1 de juliol després de decidir expulsar-lo del partit. Castel, que aleshores era el número dos a la llista del PP de Girona, va qualificar aquesta decisió de ser una "pantomima", mostrant-se visiblement molest. La cúpula dels populars també van decidir expulsar a l'expresident de Nuevas Generaciones a Girona, Víctor Nalda, com també a Emilio Santiago, membre de l'executiva. Un dia abans Castel va anunciar la seva dimissió com a secretari general per discrepàncies amb Veray a qui va qualificar de ser una dona amb aires de "dictadora".\nCastel afronta aquesta nova etapa a Ciutadans amb el suport de Fran Hervías, membre del Comitè Executiu de C’s, que li ha donat la benvinguda. Hervías l’ha definit com “l’exemple de molts ciutadans que van obrint els ulls i han decidit donar un pas endavant per treballar de cara a que els ciutadans tornin a recuperar els seus drets perduts durant 30 anys de nacionalisme, a que el ciutadà torni a ser l’eix central de la política”.


Abeelium, cosmètica natural “amb ciència i consciència” made in la Marina Alta | Noticies La Marina Plaça\nEmpreses singulars / Entrevistes / La comarca / Marina Alta| Carla Pons\nEcocolmena,Ecocolmena,empresas singulares,empresas singulares\n“La gent encara confon els conceptes natural i ecològic en el món de la cosmètica. Moltes marques es publiciten com cosmètics naturals perquè els contenen, però després posen altres components que són tòxics”\n“Una de les nostres finalitats enguany és apadrinar cada mes a un apicultor que estiga en la xarxa d’Ecocolmena. Així, el 10% de tot el que es venga en la pàgina web al mes es destinarà a un apicultor determinat”\nAlanah i Daniella amb la seua gama de productes.\nAmb la secció Empreses Singulars, La Marina Plaça pretén donar visibilitat a aquells projectes comarcals que sorgeixen sense un gran suport econòmic i que aposten per l’originalitat, la creativitat o el compromís social, valors amb els quals combrega aquest diari. És el cas d’Abeelium, el projecte de dos emprenedores que han apostat per la cosmètica natural, ecològica, respectuosa amb el medi ambient i amb fins solidaris.\nAlanah (biòloga) i Daniela (veterinària) es van conèixer en el món de la seguretat alimentària. Però la seua amistat, la passió pels animals i la natura, i el seu afany per ser honestes amb la gent en un món ple de confusions i enganys, les va portar prendre una de les decisions més valents de sa vida. I amb l’ajuda de Marina Alta Emprèn van aconseguir el que hui és ja una realitat: fundar la seua empresa de cosmètica i unir-la a un projecte d’ajuda a les abelles mitjançant la col·laboració amb organitzacions com Ecocolmena per evitar la seua extinció, la qual cosa suposaria un greu problema i una gran pèrdua de la nostra qualitat de vida actual.\nAlanah és biòloga i Daniela veterinària Què vos porta a crear Abeelium?\nTreballem juntes fa uns anys en seguretat alimentària i som amigues, a més. Un dia, parlant, vam vore que en el tema de la cosmètica tota la informació és menys assequible i costa més assabentar-te del que t’estàs posant en la pell. En l’alimentació també costa, però està més clar. Després, d’altra banda, sempre havíem pensat en fer algun projecte d’ajuda als animals. Llavors se’ns va acudir unir la idea i fer les dues coses: fer la nostra pròpia marca de cosmètica -una cosmètica honesta amb la gent, que se sàpiga tot el que porta, amb ingredients beneficiosos per a la salut i, a més, respectuosos amb el medi ambient- i dur a terme un projecte d’ajuda a les abelles.\nEl vostre projecte naix després de formar-vos en Marina Alta Emprèn. Què vos ha aportat aquesta experiència?\nJa teníem el projecte mig desenvolupat i clar, però justament escoltem en la ràdio l’anunci de Marina Alta Emprèn. Ens vam apuntar i la veritat és que va ser una experiència molt bona. Allà ens van presentar a molts assessors de diferents disciplines i cadascú ens va ajudar en diferents aspectes en els quals nosaltres estàvem un poc més perdudes. Controlàvem la fase d’elaboració del producte, però després crear una marca i saber vendre-la és més complicat. En tota aquesta part de creació de marca, imatge, pàgina web, les finances… t’ajuden i està molt bé.\nLa clarificació d’idees ens ha servit molt. A més, ens van deixar estar en el coworking de Dénia, la qual cosa ens va vindre fenomenal, perquè no teníem un espai físic per començar el projecte.\nExpliqueu-nos com ha sigut el procés d’obrir l’empresa: paperassa, llicències, etc.\nTot el tema de cosmètics i d’ingredients ens agrada molt. Però en el tema de la paperassa hem agafat un assessor. És fonamental tindre un bon equip, amb un professional que et puga assessorar i portar tot el tema dels papers, i un bon laboratori -pensem que tenim el millor- perquè puga fabricar tots els productes.\nEls productes d’Abeelium.\nLes claus dels vostres productes són la qualitat i el respecte amb el medi ambient. Expliqueu-nos un poc més sobre la filosofia d’Abeelium.\nSón productes amb ingredients naturals i, a més, ecològics. Aquests dos conceptes són diferents i la gent encara els confon en el món de la cosmètica. Moltes marques es publiciten com cosmètics naturals perquè és veritat que els contenen. Però després posen altres components que són tòxics. Llavors la idea era fer un producte el més honest possible, amb productes que no foren tòxics, complint així tots els requisits de qualsevol aliment ecològic.\nA part d’això, volíem que la cosmètica estiguera enfocada tant per a dones com per a homes, perquè el que pensem nosaltres és que si els actius són eficaços per a les pells de les dones, també ho són per a les dels homes. Per a xiquets, de moment no tenim productes, però sí que tenim pensat traure’n. De fet, estan ara mateix en desenvolupament uns quants productes nous.\nAmb els vostres cosmètics, a més, ajudeu a les abelles mitjançant la col·laboració amb organitzacions com Ecocolmena. Com?\nEcocolmena és una associació d’apicultors ecològics -és el requisit per a formar part-. Una de les nostres finalitats enguany és apadrinar cada mes a un apicultor que estiga en la xarxa. Així, el 10% de tot el que es venga en la pàgina web al mes es destinarà a un apicultor determinat. Perquè els coneixem, els hem visitat anteriorment i sabem que ho fan bé. És una garantia que estiguen en la xarxa. A més, anem a sortejar entre els nostres clients part de la producció de mel que es fa cada mes.\nVolem anar rotant i tocar a tots els que estiguen en la xarxa. Hem començat pels que estan en la Comunitat Valenciana -per exemple, aquest mes allò recaptat anirà per a un apicultor de Villena i després ens anirem estenent a tot el territori espanyol. També volem posar-nos en contacte amb apicultors de la zona per vore si podem arribar a algun acord i col·laborar amb ells.\nA més, farem també formació als xiquets perquè aprenguen tota la problemàtica que hi ha al voltant de les abelles i conscienciar un poc des de la base.\nTreballeu amb apicultors locals?\nIntentem que siga tot local, amb productes de la Comunitat Valenciana, sempre que puguem. Hi ha vegades que no es pot triar. Per exemple, els proveïdors de laboratori no els podem escollir nosaltres perquè han de complir uns requisits i han d’estar avaluats pel laboratori.\nCuideu molt la imatge corporativa. I teniu una web veritablement accessible i fàcil de manejar per a aquells als quals encara se’ls resisteix la tecnologia.\nHem donat moltes voltes per arribar-hi i, tot i així, encara no tenim la web com la volem. Som molt perfeccionistes. Estem en constant canvi i tractem de millorar cada vegada més. Encara tenim algun error amb la web, però hem fet nosaltres tot el disseny amb l’ajuda d’un programador.\nA més, en el web compteu amb un bloc en el que oferiu consells. Com quins?\nEl bloc està dividit en tres seccions. Una d’elles és la de cosmètica, on intentem posar informació perquè la gent conega de veritat tant els ingredients com els productes. El que pensem que a la gent li pot interessar. Després està tot el tema de les abelles. Ací parlem sobre el projecte i comptem coses interessants sobre el tema. I, finalment, tenim una tercera secció que és la de la Gent autèntica, on hem volgut ressenyar a totes aquelles persones que aconsegueixen arribar a complir els seus somnis sense perdre la humilitat. Es refereix un poc a la gent que és natural, que s’agrada com és. Està bé que et vulgues vore més guapa, però sense arribar a extrems que es donen hui en dia.\nDe moment no teniu tenda física.\nPer ara no. De moment, a curt, termini, no ho contemplem. En un futur potser ens ho plantegem. Acabem de començar i ja en tenim prou.\nPresenteu-nos els vostres productes.\nCreiem que tots els nostres productes són molt eficaços, però en tenim un en particular amb un format molt nou. Es tracta d’un estic reparador corporal. Sembla un desodorant, però no ho és. La gent encara no està molt acostumada a vore cremes sòlides. T’ho pots portar en la bossa de ma i és molt potent. Té combinacions d’olis, sucs de fruites i cera d’abella, és clar. Tots els nostres productes contenen o cera o mel, algun dels dos derivats de les abelles.\nCom les dues hem treballat en laboratoris, ho pensem en un principi per a les mans del personal sanitari, gent que treballa en laboratoris, hospitals, etc. Aquesta gent es renta tant les mans que les té, al final, molt resseques. Però al mateix temps no es pot posar crema perquè les ha d’utilitzar tot el temps i tardas molt a absorbir-se. La idea amb l’estic és untar-se la crema en el dors de les mans sense haver de embrutar-se la resta. Després es pot fer servir també per a zones concretes, per estries, marques, tatuatges, etc. En el cas dels tatuatges, no per al principi, perquè cal tirar-se cremes més diluïdes, però sí per cuidar-lo després i que brille una miqueta.\nLa nostra línia, sobretot, és molt hidratant. Creiem que part del problema de les pells en general -no només de les pells seques, sinó també de les pells greixes- és la sequedat. Hi ha molta gent que té la pell amb greix i a la qual li costa moltíssim trobar productes hidratants que no li generen més greix. I serveixen per a pells joves i madures. Per a les més madures tenim un bàlsam per al contorn d’ulls que, a banda d’aportar hidratació, elimina les arruguetes. Porta oli de llavors de figa de moro, que funcionen molt bé i són molt efectives. Estem molt contentes amb l’eficàcia dels productes.\nDesprés també tenim tres sabons, que estan fets amb oli de coco i mantega de karité. S’elaboren en fred i conserven molt bé les propietats dels components. Netegen molt bé la pell i, a més, trauen molt bé el maquillatge. El sabó negre està més indicat per a pells acneiques i amb greix i el blanc és per a tot tipus de pells. Del negre hi ha dues opcions: amb exfoliant i sense exfoliant.\nA banda dels productes, tenim accessoris com espongetes naturals que estan fetes amb una arrel japonesa. Són dures, però quan les mulles es fan tovetes. Són molt suaus, però exfolien alhora. Serveixen molt bé per a complementar amb el kit de neteja facial.\nD’altra banda, tenim els packs regal, que van amb unes bossetes fetes a l’Índia. Són de comerç just, és a dir, que se li paga directament a l’artesà. El projecte de conservació no el fem per tindre una imatge de marca, sinó perquè realment creiem en això. De fet, gairebé pensem abans en el projecte i en com ajudar fent la cosmètica que a l’inrevés.\nVolem intentar també usar envasos biodegradables i reutilitzables en la mesura del possible, encara que moltes vegades siga difícil. Per exemple amb les cremes, no vam poder posar-les en un envàs que no fóra un pot de plàstic, perquè amb la quantitat que produïm els fabricants no et serveixen envasos d’un altre tipus si no agafes quantitats enormes.\nMés informació sobre Abeelium:\nFacebook: Abeelium Cosmética Ecológica\nInstagram: Abeelium Cosmética Ecológica\nClassificat: Ecocolmena, Ecocolmena, empresas singulares, empresas singulares


Reconeixement a un exemple de lluita - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nJoan Soteras, president de la FCF, amb els pares i el germà de Marta Gual a l'hora de recollir el premi\nMonistrol de Calders, de gairebé 700 habitants, ha viscut diversos casos d'aquesta malaltia. L'AE Monistrolenca –la Marta jugava al CE Moià perquè el club del poble no té equip femení–, va iniciar fa quatre anys un projecte benèfic per recollir fons per a l'Hospital de Sant Joan de Deu de Barcelona. Marta Gual és una de les nenes que ha patit càncer infantil a Monistrol de Calders. Precisament, ella va ser l'encarregada de recollir un dels premis de reconeixement a l'AE Monistrolenca per la seva lluita contra el càncer, en la segona edició d'aquests Premis Solidaris de la Fundació de la Federació Catalana de futbol.\nJoan Vilà, el delegat de 'tota la vida' del CE Moià, guardonat pel nou impuls que ha donat al club. Esports


La Universitat de València col·laborarà amb el Col·legi Oficial de Bibliotecaris i Documentalistes de la Comunitat Valenciana\nInici > La Universitat de València col·laborarà amb el Col·legi Oficial de Bibliotecaris i Documentalistes de la Comunitat Valenciana\nLa Universitat de València i el Col·legi Oficial de Bibliotecaris i Documentalistes de la Comunitat Valenciana han signat aquest matí un acord de col·laboració amb l'objecte d'organitzar activitats conjuntes i oferir als membres de les respectives institucions aquells serveis que s'acorden en els convenis específics.\nL'acord ha sigut subscrit pel rector de la Universitat de València, Esteban Morcillo, i per Alicia Sellés, presidenta del Col·legi Oficial de Bibliotecaris i Documentalistes de la Comunitat Valenciana.\nPer a desenvolupar aquest Conveni, podran elaborar-se convenis específics en els quals s'arrepleguen projectes o programes d'actuació concreta i en els quals, en tot cas, es determinaran les finalitats proposades, el programa de treball i els mitjans necessaris per a dur-los a terme. Ambdues parts es comprometen a afavorir la participació en projectes de formació i recerca, així com a l'intercanvi recíproc de les publicacions que s'acorden en els convenis específics.\nPer la seua banda, el Col·legi Oficial de Bibliotecaris i Documentalistes de la Comunitat Valenciana oferirà al personal que treballa en el Servei de Biblioteques i Documentació de la Universitat de València accés als cursos de formació organitzats pel Col·legi en les mateixes condicions que als seus col·legiats. A més, es compromet donar accés als cursos de formació organitzats pel Col·legi en les mateixes condicions que els seus col·legiats aplicant preu de membre del Col·legi als alumnes de la UV. El Servei de Biblioteques i Documentació de la Universitat de València oferirà als col·legiats del Col·legi accés a les biblioteques de la Universitat de València i accés al servei de préstec.\nEn el marc del present conveni, prèvia sol·licitud, la Universitat de València facilitarà la utilització d'aules o altres instal·lacions en la UV, sempre que es troben lliures d'ús, per a organitzar cursos o altres activitats. La signatura del conveni, que tindrà una vigència de tres anys, ha comptat amb la presència d'Antonio Ariño, vicerector de Cultura i Igualtat, i Victoria García, Directora Tècnica del Servei de Biblioteques i Documentació.\nData d'actualització: 30 de de juliol de 2014 13:37.